google/wiki40b huggingface dataset:
עמי גלעד

עמי גלעד (נולד בתל אביב, 27 בפברואר 1939), מלחין ואקורדיוניסט ישראלי.

ביוגרפיה

גלעד החל את דרכו בנגינה באקורדיון בגיל 11 ותוך מספר שנים רכש מיומנות. הוא נתגלה על ידי שמואל צמח שעבד אז במחלקת התרבות בפתח תקווה, שהזמין אותו ללוות להקות מחול של העיר. הוא ליווה גם להקות ריקודי עם של יואב אשריאל ואת להקת המחול "הפועל תל אביב" שנחשבה אז ללהקת המחול הבולטת ביותר בישראל.
עם גיוסו לצה"ל, התקבל כאקורדיוניסט של להקת הנח"ל והחליף בזאת את יוסף אורג. בלהקה השתתף בתוכניות "עד מאה ועשרים", "צריך לחיות" ו"לא לצאת מהכלים" לצידם של אורי זוהר, יהורם גאון, גברי בנאי, אריק איינשטיין ועוד.
לאחר שחרורו הצטרף כמלווה ללהקת כרמון שנבחרה לשתתף בתוכניתו של אד סאליבן. הוא נשאר בניו יורק ולמד ניצוח במכללת מאנס , שם למדו גם דובי זלצר, אמיתי נאמן וגיל אלדמע. הוא ליווה אמנים ישראלים בהופעותיהם בארצות הברית: שושנה דמארי, יפה ירקוני, גאולה גיל, אריק לביא, ג'ו עמאר ורביעיית מועדון התיאטרון. כן עיבד מוזיקלית ריקודי עם שיצאו בעשרה תקליטים בארצות הברית.
ב-1969 חזר ארצה והשתלב כמלווה מוזיקלי להפקות של אברהם דשא (פשנל): "צץ וצצה", "שירי החומש", "חיי כלב" (עם גדי יגיל) והמופע "ג'אמבו".
גלעד הלחין שירים ללהקות צבאיות: ללהקת פיקוד צפון - "שמור לי על משמר הגבול" ו "לילה בלי מקלט", ללהקת פיקוד דרום - "בסיני מותר", לצוות הווי הנדסה קרבית - "מה שרצוי ומה שמצוי", לבועז שרעבי - "את ואני" ועוד.
ב-1980 חזר לארצות הברית ועסק בחינוך מוזיקלי בבתי ספר ובתוכניות רדיו של מוזיקה ישראלית לקהילות היהודיות בדרום פלורידה.
ב-2009 שב לישראל והוא ממשיך בהלחנה ובהופעות.
איגוד הטייסים הישראלי

איגוד הטייסים הישראלי הוא ארגון המייצג את הטייסים הישראליים בנתיבי אוויר בינלאומיים.
האיגוד הארצי לטייסי נתיבי אויר בישראל הוקם כאגודה בשנת 1976. זהו איגוד עובדים מקצועי, החבר במעמד עצמאי בהסתדרות החדשה, באגף לאיגוד מקצועי. האיגוד הישראלי חבר בפדרציה הבינלאומית של איגודי הטייסים IFALPA, ופועל במישור הבינלאומי בנושאים מקצועיים רבים הקשורים לתעופה המסחרית.

חברי האיגוד

באיגוד הישראלי חברים טייסים הטסים בחברות אל על, ארקיע, ישראייר, ק.א.ל., כים ניר, וטייסי התעשייה האווירית, בנוסף מיוצגים באיגוד מהנדסי הטייס מאותן החברות.
טייס ישראלי זכאי להיות חבר באיגוד הטייסים אם הוא מחזיק ברישיון טייס מסחרי בר תוקף ומתפרנס מעבודתו כטייס.
באיגוד הטייסים חברים כ-700 טייסים.

מבנה האיגוד

המועצה הארצית היא הפורום הנבחר והמנחה של איגוד הטייסים. בחירות למועצה הארצית מתקיימות אחת ל-3 שנים, חברי האיגוד בוחרים בנציגיהם למועצה בכל חברת תעופה/מקום עבודה בנפרד. לכל חברה יצוג יחסי במועצה על בסיס מספר החברים באיגוד.
נכון ל 2019 מידן בר, קברניט בואינג 777 באל על, משמש כיו"ר האיגוד.
קברניט יצחק (איקה) ברנדט, קברניט בואינג 737 באל על, משמש כסגן נשיא אזורי למזרח התיכון בפדרציה העולמית של איגודי הטייסים IFALPA.
יוסי אוחנה

יוסי (זוזו) אוחנה (23 באוגוסט 1933 – 7 במרץ 2014) היה סופר ואיש דפוס ישראלי, חתן פרס זאב לספרות ילדים ונוער התשמ"ה 1985.
צריחון

היסטוריה

מספר היסטוריונים טענו שלא היו צריחונים באדריכלות רומנסקית, אך כיפות חרוטיות על תמיכות עגולות, עם סיומת מחודדות, לא היו נדירות בצרפת בתקופות מוקדמות. אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק הביא בתור דוגמאות את כנסיות סן ז'רמה וסן רמי, וישנה כיפה מחודדת דומה בחזית המערבית של קתדרלת רוצ'סטר.
בתקופת הרומנסק של המאה ה-12 מובאות שתי דוגמאות לצריחונים: אחת בברדון בווסטרשייר והשנייה בקליב בג'לוצ'סטרשייר. בדוגמאות אלה התמיכות הזדקרו כלפי מעלה ויצרו צריח מרובע שהסתיים בפירמידה, באופן דומה לצריחונים של סגנון הגותי האנגלי המוקדם שבא אחרי הרומנסק באנגליה.
בסגנון זה ובסגנונות שבאו אחריו, בעיקר באדריכלות הגותית, הגיע הצריחון לידי שימוש נאות ונרחב שהשתלב יפה בסגנון הגותי. מבחינה מבנית הצריחון סיפק משקל ועומס כדי להטות את מאמצי הקמרונות הגבוהים אל עבר התמיכות הדואות ומשם להטות את המאמצים הצדדיים כלפי מטה, אל עבר עמודים עבים וגדולים. כך מנעו בנאי הקתדרלות מהקירות הגבוהים והדקים לקרוס הצידה עקב לחץ מהקמרונות הגבוהים. בנוסף, הצריחונים עצרו מאבני גמלונים להחליק כלפי מטה וכן איזנו את העומס של הצריחים הגדולים. צריחונים שימשו גם להוספת מומנט כנגד אלמנטים המזדקרים החוצה מהמבנה כגון גרגוילים וקורבלים. מבחינה עיצובית הצריחונים חיזקו את הקווים האנכיים במבנה והגדילו את השאיפה שלו כלפי מעלה. סידור הצריחונים בשורות ובמרווחים קבועים יצר עיצוב דומה לשיני חומה מבוצרת.
בתקופה הגותית האנגלית המוקדמת התמיכות הקטנות הסתיימו לעיתים קרובות ב"גבלט", סיומת משולשית משופעת, ואילו התמיכות הגדולות והחשובות יותר הסתיימו בצריחונים שנתמכו בעמודים מורכבים (אומנות צרורות). בתקופה זו הצריחונים נמתמכו רק על ידי העמודים המורכבים והיו פתוחים מלמטה; במבנים רבים מתקופה זו ואלו שאחריה הצריחונים יצרו גומחות (נישות) שהכילו פסלים. בזמן התקופה הגותית האנגלית המקושטת, החזיתות השונות מעל העמודים הזוויתיים הסתיימו לעיתים קרובות בגבלט, בעוד שאלה של התקופה המקושטת היו עשירים יותר וקושטו בקרוקטים וסיומות מחודדות (Finials), ולפעמים בקישוטי Ballflower. דוגמאות טובות לצריחונים כאלה ניתן למצוא בבוורלי מינסטר ובמעלה הצריח של כנסיית סנט מרי, אוקספורד. צריחונים מהתקופה הגותית האנגלית הניצבת שונים אך במעט מאלה של התקופה המקושטת, בעיקר בקרוקטים ובסיומות המחודדות שעוצבו בסגנון מאוחר יותר. המגדלים של הקתדרלות האנגליות מאופיינים ב-4 צריחונים הניצבים בפינות, לעיתים על חשבון צריח מחודד מרכזי גדול.
בצרפת, צריחונים, כמו צריחים מחודדים, היו בשימוש מוקדם יותר מאשר באנגליה. ישנם צריחונים קטנים על זוויות המגדל ב-Abbey of Saintes. ברולה ישנם צריחונים במקומות דומים, כל אחד מהם מורכב מארבעה עמודים קטנים, עם חופות ובסיסים המסתיימים בצריחים פרמידיים. בכל הדוגמאות לעיל החלונות הסייתמו בקשת חצי-עגולה.
באדריכלות הגותית המאוחרת בצרפת ומרכז אירופה הורכבו הצריחונים מעמודים שלעיתים היו ביניהם נישות לפסלים, ומעליהם צריחון מחודד בעל צורה של פירמידה ריבועית או חרוט המעוטר בקרוקטים וסיומת מחודדת (Finial).
השימוש בצריחונים ירד עם נטישת הסגנון הגותי לטובת הסגנונות הקלאסיים של הרנסאנס והבארוק אך חזר לעדנה עם התחייה הגותית.
מוריס אל מדיוני

קורות חיים

אל מדיוני נולד בשנת 1928 בעיר אוראן שלחופי אלג'יריה (שהייתה אז בשליטת צרפת). בגיל 9 גילה בבית פסנתר חלוד שאותו קנה אחיו בשוק הפשפשים והחל ללמד את עצמו לנגן בו ללא מורה. כתוצאה, נגינתו נותרה דומה לעיתים לפריטה על עוד. בשנת 1942 כבשו כוחות בעלות הברית את אלג'יריה והקימו בר (בשם Red Cross) באוראן, שבו ניגנו החיילים שירי ג'אז, שירי חיילים וימאים, בוגי-ווגי ומוזיקה לטינית, שאותם למד אל-מדיוני.
מאוחר יותר, כאשר ניגן בהרכב של זמרי ראי אלג'יריים נחשף לצלילי מולדתו וכן למוזיקה אנדלוסית שגם אותה שילב בסגנונו הייחודי. אל-מדיוני היה הראשון שהכניס פסנתר למוזיקת הראי האלג'יראית. הוא הפך למוזיקאי פופולרי והועסק כפסנתרן בהיכל האופרה של אוראן, שם ניגן לצידם של אמנים אלג'יראים מוכרים.
בשנת 1962, עם סיום מלחמת העצמאות של אלג'יריה נאלץ אל מדיוני, כמו שאר התושבים הצרפתים והיהודים לעזוב את אלג'יריה. הוא עלה לישראל והתיישב באשדוד, אך לא נקלט ועבר לגור בפריז. לימים תיאר זאת כתקופה הקשה בחייו, כאשר נאלץ לחיות מהיד לפה בפריז. לאחר מכן התגורר בעיר מרסיי שבצרפת, והפך למוכר ברחבי העולם כפסנתרן מוזיקת עולם ייחודי המשלב מוזיקה אנדלוסית, קובנית, אלג'יראית, ג'אז ועוד.
בשנת 2011 עלה אל מדיוני לישראל והתיישב בנתניה.

במוזיקה הישראלית

אל מדיוני ליווה את השיר "נשמתי" של עמיר בניון, וכן חבר לדייוויד ברוזה בביצוע של הזמר גוסטו לשיר "האישה שאיתי". מדיוני גם כתב את השיר ""Ana N'habek ("אני אוהב אותך") שאותו ביצעה להקת "טיפקס" באלבום האוסף שלהם ואת השיר "אהלן וסהלן" שאותו ביצעה גם להקת שפתיים.
אל-מדיוני גם שיתף פעולה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית והשתתף בשני תקליטים שלהם - "צור שהחייני" ו"תושיא".
בשנת 2017 יצאה לאור (באנגלית) האוטוביוגרפיה שלו, שאותה כתב בצרפתית.
CVE

מערכת Common Vulnerabilities and Exposures) CVE) מספקת שיטת ייחוס לפגיעויות ידועות בתחום אבטחת מידע. חברת Mitre, מתחזקת את המערכת, עם מימון של האגף להגנת הסייבר של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.

מזהי CVE

התיעוד של MITRE Corporation מגדיר מזהי CVE (מכונים גם "שמות CVE", "מספרי CVE-IDs", "CVE" ו- "CVE") כמזהים ייחודיים נפוצים עבור פגיעויות ידועות בחבילות תוכנה שפורסמו לציבור. מבחינה היסטורית, מזהי CVE היו בסטטוס של "מועמד" ("CAN-"), ולאחר מכן ניתן היה לקדם אותם לרשומות ("CVE-"), אולם כיום כל המזהים מוקצים כ- CVE. ההקצאה של מספר CVE אינה ערובה שהיא תהפוך לרשומת CVE רשמית (לדוגמה, CVE עשוי להיות מוקצה בצורה לא נכונה לבעיה שאינה פגיעות אבטחה או לשכפול רשומה קיימת).
CVEs מוקצים על ידי רשות מספור CVE (CVE Numbering Authority, CNA);
שלומי פוגל

אזור התעשייה שער הירדן

אזור התעשייה שער הירדן הוא פרויקט המשותף לישראל וממלכת ירדן, להקמת אזור תעשייה משותף לשתי המדינות. הפרויקט נמצא בבעלות של משפחת רפפורט ומשקיעים נוספים.
הרעיון לפרויקט זה עלה לראשונה בהמשך להסכם השלום בין המדינות משנת 1994. מטרת הפרויקט, הממוקם במועצה אזורית עמק המעיינות, היא להקים אזור תעשייה משותף, שבצדו הירדני יוקמו מפעלים ישראליים וירדניים, בעוד שצדו הישראלי יהווה עורף לוגיסטי ובסיס להעברת הסחורות לנמלי ישראל. בין הצדדים יוקם גשר למעבר סחורות והולכי רגל, ללא אפשרות יציאה אל המדינה השכנה. עבודות הקמת הגשר נמצאות בעיצומן וצפויות להסתיים בשנת 2017. הקמת אזור התעשייה נועדה להעמיק את הקשרים הכלכליים והמסחריים בין ירדן לישראל ובהתאם לזאת את שיתופי הפעולה והיציבות באזור. כמו כן, אזור תעשייה זה ירחיב את אפשרויות התעסוקה עבור תושבי האזור – בישראל ובירדן – ויתרום לחיזוק ופיתוח האזור. אזור התעשייה מבוסס על עיקרון של סחר חופשי בין המדינות וארצות הברית, כאשר במסגרתו יינתן פטור ממכס למוצרים שייוצרו באזור התעשייה וייוצאו לארצות הברית.

חיים אישיים

לשלומי ואשתו טניה ארבע בנות.
נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה

היסטוריה

בזמן מלחמת העולם השנייה שדה התעופה אוטופן שימש כבסיס חיל האוויר הנאצי ואחר כך עד שנת 1965 שימש כבסיס לחיל האוויר הרומני כשבו סלול מסלול באורך 1,200 מטרים.
בסוף שנות השישים ביקר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ברומניה ולכבודו הוקם טרקלין VIP.
בשנת 1965 הוארך המסלול הקיים דאז, לאורך של כ-3,500 מטרים.
באפריל 1970 שודרג טרמינל הנוסעים ולאחר השיפוץ יכל להכיל עד 1,200,000 נוסעים, במסגרת השיפוצים נבנה מסלול חדש ומקביל לקיים, באורך של כ-3,500 מטרים, שודרגו מסלולי ההסעה ושופרה מערכת התאורה.
בשדה הותקן ILS CAT IIIb.
נמל התעופה אנרי קואנדה כיום, נמצא בשלב השדרוג השלישי, בהשקעה של  כ-150 מיליון יורו. בסוף השיפוץ הטרמינל יוכל להכיל יותר מ-4,500 נוסעים לשעה.

טיסות לישראל וממנה

נכון לדצמבר 2018 שבע חברות תעופה מפעילות קווים בין נמל תעופה בן-גוריון לנמל תעופה בוקרשט אנרי קואנדה, אל על מפעילה 11 טיסות שבועיות במטוסי בואינג 737. טארום מפעילה 8 טיסות שבועיות בקו זה עם מטוסי בואינג 737 ואיירבוס A318. ישראייר מפעילה 4 טיסות שבועיות  בקו זה. ויז אייר מפעילה 9 טיסות שבועיות בקו זה, בלו אייר שמפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה. בלו בירד איירוויז שמפעילה טיסה שבועית בקו זה. ארקיע מפעילה טיסה שבועית בקו זה.
דאף מק'אגן

היסטוריה

דאף נולד ב- 6 בפברואר 1964 בסיאטל שבוושינגטון והיה הצעיר מבין אחיו. דאף התעניין עוד בילדותו במוזיקה ובגיל 14 כבר ניגן בלהקות פאנק בסיאטל. הוא התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו שהכלים עליהם הוא ניגן היו גיטרה ותופים,
אך המצב המוזיקלי בסיאטל היה ירוד ודאף החליט לעבור להוליווד. דאף הכי ידוע כבסיסט של להקת רובים ושושנים. הבס שמזוהה איתו היא פנדר ג'אז בס ספיישל שהיא שילוב של הג'אז בס הסטנדרטית והפרסישן בס הסטנדטית.

חיים אישיים

בשנת 1988 מק'אגן התחתן עם מנדי בריקס, הזוג התגרש בשנת 1990. בשנת 1992 מק'אגן התחתן בשנית עם לינדה ג'ונסון, הזוג התגרש בשנת 1995. בשנת 1999 מק'אגן התחתן בשלישית עם סוזן הולמס, לזוג 2 בנות.
הרפתקאות הפירטים

עלילה

הסדרה מתמקדת בארבעה פירטים שמפליגים בספינתם, המונה ליזה, ומנסים להחזיר את הצבעים והאומנות שלקחה המלכה אפרורית. על ארבעת הפירטים נמנים קליאו הנסיכה, שנאלצה להימלט מהמלכה משום שאהבה אומנות, ולכן חברה לליאו, פרסקו ושילדון בהימלטותה מהמלכה. מנגד, המלכה אפרורית שולחת את רב החובל זעף לתפוס את הפירטים, אך הוא נכשל במשימה זו שוב ושוב.
נזיד בשר אירי

נזיד בשר אירי או אייריש סטו (גאלית "Ballymaloe" או "Gaelach Stobhach", אנגלית: Irish Stew) הוא אחד מן המאכלים הפופולרים באירלנד ובארצות הברית. 
הנזיד מורכב בדרך כלל מבשר כבש או טלה, תפוחי אדמה, בצל, פטרוזיליה וכן תוספות אחרות, העוברים תהליך בישול ארוך של כמה שעות בסיר ברזל כבד. יש המוסיפים ירקות שורש נוספים כלפת או גזר, וכן שעורה. 
בעת ההגירה הגדולה של האירים לארצות הברית בעיקר בזמן הרעב הגדול התבשיל התפתח יחד עם תוספות מקומיות, וכן עם סוגי בשר אחרים כתחליף לבשר הכבש. המתכון התפתח לעיתים קרובות והתוספת הייחודית הייתה בירה גינס.
וולפגנג לייבניינר

תחילת חייו

לייבניינר נולד בעיר לובווקה שבפולין של היום, ובשנת 1928 למד בתיאטרון השפות של מינכן תחת ניהולו של אוטו פאלקנברג, משחק ובימוי.

קריירת הבימוי

בשנת 1936, לייבניינר הפך להיות חבר בתיאטרון הממלכתי הפרוסי בברלין, ובשנת 1938 הוא מונה למנהל האמנותי של "אקדמיית הקולנוע הגרמני אקדמית באבלסברג".
בשנת 1941 הוא ביים את סרט התעמולה הנאצי "אני מאשים" (Ich klage an), בשיתוף פעולה עם משרד התעמולה הסוציאליסטי הלאומי של ההשכלה ציבורית.
עלילת הסרט הייתה על המתת החסד מרצון של אישה הסובלת מטרשת נפוצה, סרט זה נועד לתמוך בתוכנית המתת החסד אשר הייתה כחלק מהאידאולוגיה הנאצית באותה תקופה. 
במהלך השנים 1942–1945 קבל לייבניינר דוקטורט בעת שעבד עבור סרטי אוניברסום AG, אולפן הסרטים הגרמנים הגדול ביותר באותו זמן.
בשנת 1947, ביים לייבניינר בבימוי את מופע הבכורה של המחזה "האיש שבחוץ" של וולפגנג בורכרט בהמבורג, ובשנת 1956 זכה לייבניינר להצלחה עם הסרט משפחת טראפ.
הוא מת ב -28 בנובמבר 1987 בווינה לאחר מחלה ממושכת.
חוק פרנק-סטרלינג של הלב

חוק פרנק-סטרלינג של הלב קובע כי ככל שנפח הדם הנכנס ללב בדיאסטולה (הרפיית הלב) גבוה יותר, כך נפח הדם המוזרק מהלב בסיסטולה (כיווץ הלב) גבוה יותר (בהנחה ששאר המשתנים נותרים קבועים).
כך מתאפשר איזון פנימי בין תפוקת הלב להחזר הוורידי ולאספקת הדם לעורקים, ללא תלות בגורמי בקרה חיצוניים.
החוק נקרא על שם הפיזיולוגיים, אוטו פרנק וארנסט סטרלינג שתיארו אותו לראשונה בשנת 1914.

פיזיולוגיה

ככל שהלב מתמלא בדם מעבר לקיבולתו הרגילה, כך גובר הכוח אותו מפעילים שרירי הלב בעת הכיווץ. הסיבה: הגברת העומס על כל סיב שריר עקב נפח הדם העודף שנכנס ללב בעת המילוי. ככל שהסיב נמתח יותר כך יפתח יותר כח בעת הכיווץ. מתיחת סיב השריר מגבירה את האפיניות של החלבון טרופונין C לסידן, כך שנוצרים יותר גשרים בין חלקי סיב השריר וכך גדל כוח הכיווץ שלו. נוסף על כך פוטנציאל הכוח האלסטי הנוצר כתוצאה ממתיחת רקמות השריר. הכוח שכל סיב מסוגל לפתח תלוי ביחס ישר באורך המקורי של הסרקומר ועוצמת המתיחה על כל שריר תלויה בכמות הדם הנמצאת בלב לאחר המילוי.    
בלב אנושי, כוח מרבי מושג כשאורכו המקורי של הסרקומר הוא 2.2 מיקרומטר. בלב בריא, נדיר מאוד מקרה בו אורכם המקורי של הסרקומרים גדול יותר. אורכים מקוריים גדולים או קטנים מכך יגרמו להפחתה בעוצמת הכיווץ. עבור אורכים גדולים יותר, הפחתת עוצמת הכיווץ נובעת מחפיפה קטנה יותר בין הסיבים הדקים והעבים. עבור אורכים קצרים יותר, ההפחתה נובעת מהפחתה ברגישות המיופילמנטים לסידן.
אגם נאוול ואפי

נאווליטו

בתחילת המאה ה-20, ובעקבות אגדה ישנה, נוצרה השמועה שיצור ענק חי במעמקי האגם. היצור נודע בשם נאווליטו.
נציגים של גן החיות של בואנוס איירס ביקרו באגם בשנת 1922 בניסיון למצוא הסבר לדיווחים של החיה הפרה-היסטורית, אך הם לא מצאו כל ראיה שתתמוך בתאוריה על יצור כזה.
לולה שנצר

לוֹלָה שַנצֶר (Lola Schanzer; יוני 1903 – 31 בינואר 1998) הייתה מורה לפיתוח קול ישראלית, שביססה שיטת לימוד מיוחדת והעמידה דורות רבים של זמרים ושחקנים ידועי שם.

ביוגרפיה

לולה שנצר נולדה ביוני 1903 בסופיה שבבולגריה, במשפחה וינאית עשירה ושוחרת מוזיקה. בגיל 8 החלה ללמוד נגינה על פסנתר, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה את לימודיה באקדמיה למוזיקה של וינה. במשך שנתיים למדה פסיכיאטריה בבית החולים האוניברסיטאי בסופיה, והשתלמה בזמרה, במחול ובפונטיקה בברלין.
בגיל צעיר נישאה למרצה לאמנות ופילוסופיה ועברה להתגורר עמו בבלגרד. כשהייתה בת 27 נפטר בעלה מסרטן, היא נישאה שוב לצייר יוגוסלבי, אך התגרשה ממנו לאחר שנתיים וחצי. נסעה ללמוד קלינאות תקשורת ופיתוח קול בלונדון ובקופנהגן. כשהחלה מלחמת העולם השנייה ברחה מבלגרד ושבה לסופיה, שם העבירה את כל שנות המלחמה. לאחר סיומה שבה לבלגרד ושמשה כפרופסור כבוד באקדמיה למוזיקה.
ב-1951 עלתה שנצר לישראל, התיישבה בתל אביב והחלה ללמד פיתוח קול. היכרות עם משה פלדנקרייז, הביאה לשיתוף פעולה הדוק ביניהם, ולביסוס שיטתה המיוחדת לשיפור ולפיתוח הביקורת העצמית והגופנית, ולהגדלת יכולתם הקולית והאמנותית של תלמידיה. שמה של לולה שנצר התפרסם בתעשיית הבידור הישראלית של שנות ה-60 וה-70, ואמנים בתחילת דרכם נהרו לביתה, בו ניהלה סטודיו לפיתוח קול. רבים מהם המשיכו לפקוד את ביתה ולעבוד יחד עימה במשך שנים ארוכות תוך כדי עבודתם והופעותיהם.
עם האמנים המפורסמים שלמדו אצלה נמנים אורי זוהר, חוה אלברשטיין, אורה זיטנר, רבקה רז, חיים טופול, נורית גלרון, שלמה וישינסקי, דורית ראובני, נירה גל, נתנאלה, נחמה הנדל ועפרה חזה.
שנצר לימדה בבית צבי ובסמינר הקיבוצים.
בשנות חייה האחרונות עברה לולה שנצר להתגורר בבית אבות בתל אביב, שם נפטרה ב-1998, בגיל 94, כשהיא ערירית וללא קרובי משפחה בארץ.
ב-2003 יצא לאור הספר "קולי זה אני", מדריך לפיתוח קול ודיבור המבוסס על שיטתה של שנצר, שנערך על ידי תלמידתה נירה גל. הספר נלמד עד היום במוסדות לימוד אקדמיים.
נחום רכל

ביוגרפיה

נולד ברחובות בכ"ח בתשרי תש"ד, הוריו עלו מפולין. הוא התחנך בבית הספר הממלכתי בעיר על שם משה סמילסקי, ולאחר מכן למד בתיכון הדתי ברחובות. בסיום לימודי התיכון התגייס במסגרת גרעין נח"ל 'חלוצי שלוחות' של "בני עקיבא"; תפקידם היה לאייש את היאחזות 'בארותיים'. שירת במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום כיפור. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת כרם ביבנה, אליה נשלח מטעם הגרעין במסגרת מסלול 'הסדר'. לאחר סיום השירות הצבאי החל ללמוד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה קוק. נחשב לאחד מגדולי תלמידיו ורואה בו כרבו המובהק. ב-1965 נשא לאישה את שולמית לבית שטיינברגר; לזוג 13 ילדים.
ב-1971 נשלח על ידי הרב צבי יהודה ללמד בישיבה ביד בנימין, לאחר שהצוות החינוכי שם ביקש עזרה. לאחר חמש שנים נתבקש להקים ישיבה גבוהה ביישוב קדומים שבשומרון. יחד עם משפחתו עבר להתגורר ביישוב ושימש שם כראש ישיבה מספר שנים. בקדומים הציג רכל את תערוכת הציורים הראשונה שלו, הקים סטודיו להדפסי משי והדפיס את יצירותיו.
בהמשך עבר עם משפחתו למושב עצמונה בחבל ימית בסיני. לאחר שפונה החבל ב-1982 הם עברו ליישוב הקבע בני עצמון שבגוש קטיף, שם המשיך הרב רכל ליצור באמנות ושימש כרב היישוב. באותה תקופה גם לימד בישיבות שונות את כתבי הרב קוק. 
לאחר מכן עבר עם משפחתו לגור בעיר דוד, כדי להיות קרובים לכותל המערבי - חלום שחלם תמיד. כשנה לפני פינוי גוש קטיף חזרו להתגורר ביישוב בני עצמון כדי לחזק את הקהילה. לאחר הפינוי ב-2005, עברו יחד עם תושבי היישוב אל עיר האמונה בנתיבות, שם התגוררו באוהלים במשך מספר חודשים עד שקיבלו בתים בשומריה אשר בחבל לכיש.
ב-2009 התבקש על ידי הרב ראובן ששון, ראש ישיבת רמת השרון, לשמש כנשיא הישיבה. לאחר כשנה ששימש בתפקיד עבר עם אשתו להתגורר בעיר. כיום הוא משמש גם כרבה של קהילת "ראשית" ברמת השרון.

תורתו

הרב רכל כתב פירוש לספר 'אורות התחיה' של הרב קוק. בספר באים לידי ביטוי רבים מביטויי רוחו ומשנתו הרוחנית. הרב כממשיך דרכם של הרב קוק ובנו הרב צב"י, נותן מבט עמוק, מלא אמונה ועין טובה על מהלך הגאולה של עם ישראל ותחייתו; "לראות את אור ד' ההולך ומופיע בישראל בתהליך גאולתו זה לא כל כך פשוט, זה כלל וכלל לא פשוט.." "זאת היא אחת המגמות של המאמר הגדול 'אורות התחייה': ללמדנו שהתהליכים שאנחנו עוברים הם תהליכים אלוקיים". "אנו מתרגלים להסתכל מתחת לפני השטח, ולהבין שלמרות כל הדברים הנוראים והקשים שעוברים עלינו, במשבר הדת והאמונה ובמשברים אחרים, קול ד' נשמע לנו מתוך התהליכים האלה..". "...אנו לומדים להבין איך מכל הבלבול וההפך משם שמים, הולכת וצומחת גאולת ישראל לקידוש שם ד' בישראל ובעולם..." (מתוך הספר, הובא בגב הכריכה)

ציוריו

שני מוריו העיקריים של הרב רכל היו הציירים צבי גרא ומשה מודלינגר, אך הוא התפתח בעיקר באופן עצמאי. ציוריו מתאפיינים בסגנונות ציור שונים: סגנון נטורליסטי לציורי הנוף של ארץ ישראל, סוריאליסטי לציורי המשל בהם הוא מבטא רעיונות אמוניים עמוקים ממקור חז"ל וכתבי הרב קוק, וסגנון פיגורטיבי-מופשט לרעיונות באותו תחום. בולטים בציוריו הצבעים השמחים, שיש בהם אופטימיות ותקווה לגאולה, לתקומת הארץ, לגאולת העם בארצו ולבניין בית המקדש. בצדן השני של התמונות כתב הרב מספר מילים המתמצתות את משמעות הציור. על ציוריו הוא חותם בשם "זעירא". רבים מציוריו נמכרו לציבור, וחלקם שימשו כתמונות על כריכות ספרים חדשים שתוכנם לקוח מאותם מקורות.
אמבה אלגי

אזכורים ראשונים

הפעם הראשונה בה מופיע שמו של ההר בכתובים הייתה במהלך המאה ה-15 כאשר קיסר אתיופיה באדה מריאם הראשון הוביל מסע צבאי כנגד שבט בשם דובאה ששלט באזור והפריע לנתיבי התחבורה. בתחילת המאה ה-19 השתמש הראס וולדה סלאסי במצודה שעל ההר על מנת לכלוא את גברה גורו, אחיו של סבגדיס שמרד כנגדו. הדרך שסללו הבריטים במהלך המשלחת הצבאית לאתיופיה (1868), מהחוף אל אמבה מריאם, עברה ליד אמבה אלגי. בפברואר 1889 לחם ראס אלולה אנגדה בראס סיום גברה, ובקרב זה נפצע אנגדה.

קרב אמבה אלגי (1941)

הקרב השני של אמבה אלגי נערך במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה. מתחילת שנת 1941 פתח הצבא הבריטי באמצעות יחידות מצבא הודו הבריטית ועמם כוחות מצבא דרום אפריקה, צבא צרפת החופשית ויחידות נוספות של לוחמי גרילה אתיופים המכונים כוח גדעון במערכה כנגד האיטלקים שהחזיקו באתיופיה, סומליה ואריתריאה. בתנועת מלקחיים איגפו כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט את האיטלקים מצפון, וכוחותיו הדרום אפריקאים של הגנרל אלן קנינגהם את האיטלקים מדרום. האיטלקים נסוגו והתבצרו במבצר אמבה אלגי, שם חצבו מצודה במנהרות באבן הטבעית. תחת פיקודו של המשנה למלך האיטלקי, הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה ניהלו האיטלקים במקום קרב מגננה. בתחילת מאי החלו הבריטים לתקוף מצפון, והקיפו את ההר מצידו המזרחי והמערבי. ב-14 במאי הצטרפו אליהם הכוחות הדרום אפריקאים מדרום, וההר הוקף מכל עבריו. הבריטים תכננו לתקוף את המצודה באופן חזיתי, אך פגז שפגע פגיעה ממוזלת במצבור דלק, הביא לזיהום מי השתייה בדלק, ולכניעת מגני ההר ב-15 במאי.

קרב אמבה אלגי השלישי

ב-1943 התקיים ליד אמבה אלגי הקרב האחרון ב"מרד וויאנה" שכוון כנגד שלטונו של היילה סלאסי. המורדים כבשו את מקלה והמשיכו דרומה אל ההר, בו נתקלו בעשרת אלפים חיילים של ממשלת אתיופיה. בין 18 בספטמבר ל-6 באוקטובר 1943 ניסו המורדים, בהנהגת בלאטה היילה מריאם רדה לכבוש את עמדות חיילי הממשלה בהר, אך לא עמדו בפני הפגזות הארטילריה של הצבא הבריטי שסייע לסלאסי, ובסופו של דבר התפזרו.
כמעט כמו לווייתן

תוכן הספר

המחבר, פרופסור לגנטיקה, מציג את ספרו כך:
"הספר שלי מעדכן את דרווין ועושה אותו מותאם לימינו אלה. זהו נסיון לשכתב את "מוצא המינים", עד כמה שהדבר אפשרי. הספר מתוכנן על פי מבנה ספרו של דרווין, ומתפתח כמותו ממשקי כפר למאובנים, מכוורות דבורים לאיים רחוקים – כמסגרת. ה"עובדות הגדולות" (עוד צירוף מילים האהוב על דרווין) שלי מעוגנות בבטחה בסוף המאה העשרים. "כמעט כמו לווייתן" הוא ניסיון לקרוא את מוחו של צ'ארלס דרווין מעמדת היתרון של הידיעה המדעית בדיעבד, ולהראות איך תאוריית האבולוציה מאחדת את הביולוגיה בימינו" .
רוב הפרקים, שכאמור, מקבילים ל"מוצא המינים" המקורי, מביאים בסופם תרגום מסיכום הפרק המקביל בספרו של דרווין.
אחד הקשיים בהבנת האבולוציה, כותב ג'ונס, "נובע מכך שהיא מנסה לשחזר היסטוריה שקצב מהלכה איטי בהרבה מזה של אלה החוקרים אותה". כדי לנסות ולהמחיש את האבולוציה מתחיל ג'ונס בתיאורה של אבולוציה שאיננה נזקקת לעשרות מיליוני שנים, אלא כזו שמתרחשת לנגד עינינו – האבולוציה של בעל חיים קטן אבל מאוד מפורסם – נגיף האיידס... נגיף הכשל החיסוני (האיידס) באדם מכיל בהיסטוריה הקצרה שלו את הטיעון המוצג בספר "מוצא המינים" בשלמותו: וריאציות, מאבק להישרדות, וברירה טבעית. הגאוגרפיה מספרת חלק מסיפורו, וכמוה גם המאובנים; והגנים שלו מקשרים בינו לבין קרובים רחוקים, אשר לכולם היה אב קדמון משותף בעבר הרחוק. בעשותם זאת, חושפים הגנים היררכיה מסודרת הבנויה מקבוצות בתוך קבוצות, שכל אחת מהן היא עדות למוצא ממקור משותף בעבר ההולך ומתרחק."
שם הספר מתייחס לדברים שדרווין כתב בספרו: "אינני רואה כל קושי בכך שזן של דובים יהפכו, בדרך של ברירה טבעית, לשוכני מים על פי מבנה גופם ונוהגיהם, עם פיות ההולכים וגדלים בהדרגה, עד שתופיע לבסוף חיה מפלצתית לא פחות מהלווייתן". דברים אלו שזיכו את דרווין בקיתונות של לגלוג, והביאו אותו לשנות את הניסוח במהדורת 1872 של הספר ל"מפלצתית כמעט כמו לווייתן", הם היום חלק מהקונצנזוס המדעי של האבולוציה.
מודול חופשי

באלגברה, מודול חופשי הוא מודול שיש לו בסיס. מודולים חופשיים משקפים את מבנה החוג הבסיסי באופן הטהור ביותר, ומכלילים באופן הפשוט ביותר את התורה הליניארית של מרחבים וקטוריים. כל מודול חופשי הוא פרויקטיבי, אבל ההפך אינו נכון, אלא בחוגים מיוחדים.

קבוצה פורשת ובסיס

מודול שמאלי  מעל חוג , נפרש על ידי תת-קבוצה  אם כל איבר  אפשר לכתוב כסכום  שבו  הם מקדמים מהחוג ו- הם איברי הקבוצה. אם ההצגה של כל איבר של M באופן הזה היא יחידה, אז S מהווה בסיס של M. בניגוד למצב במרחבים וקטוריים, לא לכל מודול יש בסיס (לדוגמה: חבורה אבלית סופית היא מודול מעל חוג השלמים, אבל לא יכולה להיות בה הצגה יחידה, משום שבחוג יש אינסוף סקלרים). מודול שיש לו בסיס נקרא מודול חופשי.

הדרגה

עוצמת הבסיס של מודול חופשי נקראת הדרגה של המודול. כל המודולים החופשיים מאותה דרגה הם איזומורפיים. הדרגה של מודול מעל חוג קומוטטיבי מוגדרת היטב (כלומר: כל שני בסיסים של מודול חופשי מעל חוג קומוטטיבי הם בעלי אותה עוצמה). מאידך, יש דוגמאות למודולים מעל חוגים לא קומוטטיביים עם בסיסים בגדלים שונים. כל חוג אפשר לראות כמודול (שמאלי) מעל עצמו. כאשר יש לחוג יחידה, הוא חופשי מדרגה 1, וכך הסכום הישר של n עותקים, , הוא מודול חופשי מדרגה n.

פעולות במודולים חופשיים

סכום ישר של מודולים חופשיים הוא חופשי (גם כאשר אין מדובר בסכום סופי). מאידך, המכפלה הישרה בדרך-כלל אינה חופשית. לדוגמה, המכפלה הישרה של מספר בן מניה של עותקים של החבורה , 
, אינה חופשית.
גם המכפלה הטנזורית של מודולים חופשיים היא מודול חופשי.

חוגי אידיאלים חופשיים

חוג שבו כל אידיאל שמאלי הוא חופשי בעל דרגה מוגדרת היטב, נקרא חוג אידיאלים חופשיים.