google/wiki40b huggingface dataset:
הנריק רולירד

לפני המלחמה

הנריק נולד בעיר פוזנן, פולין, בשנת 1909. בגיל שנתיים אומץ על ידי סטניסלב וסטפניה נוביצ'יץ' רולירד.
אביו המאמץ, סטניסלב, היה חוטב עצים במקצועו. את לימודיו בתיכון סיים בבית הספר ע"ש הנדלוב בפוזנן, ולאחר מכן התקבל לעבודה בבית האמנים המקומי. כעבור זמן מה התקבל למשרה בסוכנות הנסיעות הפולנית בעירו, "אורביס", ושם קודם לסגן מנהל. בסתיו 1938, הממונים עליו ציוו עליו לפתוח סניף נוסף של סוכנות התיירות בעיר הסמוכה זבונשין, בו מונה רולירד למנהל הסניף. בתחילת 1939, הועבר רולירד לסניף הסוכנות בוורשה, שם מונה לסמנכ"ל החברה כולה.

תחילת המלחמה

עם פרוץ המלחמה, הזדמנה לו האפשרות לנהל מפעל לייצור פסטה, ולאחר החמרה בתנאי המחיה של הפולנים, נאלץ למכור ירקות ופירות בסיטונאות. במהלך תקופה זו, פיתח רולירד קשרים עם המחתרת הפולנית, אליה הצטרף מאוחר יותר. הוא שירת כחייל בארמייה קריובה, תחת פיקודו של הנריק איבנסקי, והשתתף במועצת הביטחון שלה.
הפלוגה שלו שיתפה פעולה עם תנועת המחתרת היהודית בגטו, וסיפקה להם מזון ונשק.

פעילות בזמן השואה להצלת יהודים

רולירד עזר בהעברת יהודים מגטו ורשה לצד הארי של העיר, במציאת מקומות מסתור עבורם, והנפקת מסמכים מזויפים עבור יהודים שברחו מהגטו (אתר יד ושם). כמו כן סיפק מקום מסתור ליהודים.

פעילותו במהלך מרד גטו ורשה

כמה ימים לאחר תחילת המרד בגטו ב-23 באפריל 1943, הצטרף רולירד לפעילות של תנועת ההתנגדות בגטו. בדו"ח שמסר ליד ושם תיאר כיצד הוא וחבריו התלבשו במדי המשטרה הגרמנית, נכנסו עם משאיות לגטו במטרה לפנות רהיטים שנבזזו על ידי הנאצים מחנויות ודירות בגטו, ובמקום זאת הבריחו בה יהודים אל מחוץ לגטו. לאחר הוצאת היהודים והרהיטים אל מחוץ לגטו, קבוצת מקשרים ליוו יהודים בודדים למקומות מסתור זמניים, שם חיכו עד שימצא להם מקום מסתור קבוע. בסך הכל, היו כ-30 יהודים שהוברחו מהגטו בצורה הזו.

השלכות הפעילות שלו

במהלך אחד המבצעים הללו נחשפו רולירד ושותפיו, וכתוצאה מכך נתפסו על ידי המשטרה הגרמנית ונלקחו לחקירה. בדרך למטה המשטרה הותקפה המכונית בה נסע על ידי חברי המחתרת היהודית, מה שאיפשר לרולירד לברוח, אך הוא נפגע מרימון במהלך המהומה שנוצרה, ונשאר נכה עד סוף חייו.
בחודשי ההחלמה הרבים בהם נאלץ להישאר בביתו, החביא רולירד את מריה פטלונסקה לבית איינשטיין, אשר טיפלה בו בזמן הזה. רולירד נאלץ להתמודד עם איומים רבים מצד משתפי פעולה שאיימו לשחוט אותו, אך הוא לא נתפס.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החליטו הנריק ומריה להינשא, והנריק החל לשמש כיו"ר הסתדרות מייצרי הטקסטיל ועבד במכון הגסטרונומי בוורשה כמעצב טכנולוגי של מלונות. החל משנת 1957 ניסה לקבל אישור עלייה לישראל, מקום המגורים של משפחתה של אשתו. בשל מצבו הבריאותי הרעוע נאלצו להישאר בפולין, ומאוחר יותר, לאחר שקיבלו אישור עלייה מישראל, לא התאפשר להם לעלות בגלל הרשויות המקומיות. ב-1965 עלו השניים עם בתם הקטנה לארץ. השלושה התיישבו בתל אביב, שם עבד הנריק בעירייה כמתכנן מטבחים וחדרי אוכל בקיבוצים (מסמך חקר).

הכרה והנצחה

ב-18 באוקטובר 1966 הוכר על ידי "יד ושם" בתור חסיד אומות העולם. שנה לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1967, השתתף בטקס נטיעת עצים לכבודו בשדרת חסידי אומות העולם. הוא נפטר ב-4 בינואר 1984 ונקבר בבית הקברות הקתולי ביפו. חודשים לאחר פטירתו הקדיש לו העיתונאי הישראלי-פולני מיצ'יסלאב רייכר שיר לזכרו בעיתון היוצא בארץ בפולנית.
תמיסת הרטמן

תמיסת הרטמן או תמיסת לקטט רינגר היא תמיסה פיזיולוגית המשמשת להזרקה תוך ורידית לבני אדם ולבעלי חיים.
התמיסה מורכבת מן היונים נתרן 130 מילימולר, כלור 109 mM, אשלגן 4 mM, סידן 3 mM ולקטט 28 mM, התמיסה דומה לתמיסת רינגר פרט ללקטט המחליף את יון הביקרבונט. הלקטט שבתמיסה עוזר בטיפול נגד חמצת מטבולית (מצב המאופיין בעליית חומציות הדם, ונגרם כתוצאה מירידת נפח הנוזלים בדם או מאי ספיקת כליות) שלא נגרמה עקב עליה בחומצה לקטית. ההיגיון מאחורי מתן התמיסה לחולים עם חמצת הוא שתוצרי פירוק הלקטט בכבד נוגדים את החמצת המטבולית ובכך מסייעים לגוף להיחלץ ממנה. קצב הטיפול המקובל הוא 20-30 מיליליטר בשעה לכל קילוגרם משקל גוף.
התמיסה משמשת לעירוי נוזלים במקרים של התייבשות, טראומה גופנית, ניתוח או כווייה, כמו כן היא משמשת להגברת שתן בחולים הסובלים מאי ספיקת כליות.
התמיסה היא איזוטונית - ריכוז המומסים שווה בשני הצדדים.
התמיסה הוצגה לראשונה על ידי רופא הילדים אלקסיס הרטמן בשנות השלושים של המאה העשרים כטיפול בילדים חולי חמצת. פיתוח זה של הרטמן היה שדרוג של תמיסה שפיתח סידני ריינגר בשנות ה-80 של המאה ה-19.
פליקיר

היסטוריה

העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם. העיר הייתה כפר קטן כאשר התגלתה על ידי פורטוגל וספרד במהלך המאה ה-15. הקולוניאליזם הספרדי עצמו הגיע לעיר רק בשנת 1886. העיר וסביבתה נרכשו על ידי הקיסרות הגרמנית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה העיר עברה לשליטת יפן. במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטון היפני הקים בעיר שדה תעופה. לאחר המלחמה, העיר עברה לשליטת ארצות הברית, עד עצמאות מיקרונזיה בשנת 1979. העיר הוכרזה כבירת המדינה בשנת 1989, וממשל ארצות הברית תמך כספית בפיתוח העיר.

דמוגרפיה

96% מהאוכלוסייה היא נוצרית, ולמעלה מ-50% מהאוכלוסייה משתייכת לכנסייה הקתולית.

כלכלה

כלכלת העיר מבוססת בעיקר על חקלאות ודייג.
שמשון מקינון

תקופתו

תאריך לידתו ופטירתו אינם ידועים בבירור. רבי אברהם זכות בספרו ספר היוחסין השלם קובע כי נפטר בשנת ה'ע"ב (1312). שלשלת הקבלה מקדים את פטירתו לשנת ה'ע (1310). אולם שני התאריכים אינם עולים בקנה אחד עם תעודות היסטוריות. רבי דוד קונפורטי בספרו "קורא הדורות" קובע את זמן חייו לשנים ה'כ עד ה'צ (1260-1330). פרופ' אברהם זולצבך הסיק על סמך טופס גט משנת ה'ק"ז שר' שמשון חתום עליו כי יש לאחר את פטירתו עד לשנה זו. לפי דעות אלו, לאחר גירוש צרפת הגדול, עבר אל מרסיי שבחבל פרובאנס.
הרב שמחה בונים סופר במהדורתו לספר הכריתות שיער את שנות חייו של רבי שמשון בין השנים ד'תתק"ף-ה'נ'.

משפחתו ורבותיו

אביו של ר' שמשון, ר' יצחק, כיהן בתפקיד "ראש הישיבות" בצרפת, וחי אף הוא בשינון. מוזכר בדברי התוספות למסכת נזיר (דף טז, ב). אבי-אביו נקרא אף הוא יצחק, מה שמרמז שסבו נפטר לפני לידת אביו. הוריו של ר' יצחק הראשון היו רבי יקותיאל ואשתו, בת רבי שמשון אחי רבי ידידיה ממלאן. בן-דוד ראשון של רבי שמשון ורבי ידידיה היה רבי שמשון אביו של רבי שמשון מקוצי. בני הדודים היו מצאצאיו של רבי יוסף טוב עלם.
לר' שמשון היה אח גדול, בשם ר' מתתיה, שאף שימש כרבו.
חותנו היה ר' נתנאל בן ר' יוסף, ושם אשתו של ר' שמשון אינו ידוע. חותנו היה עשיר גדול ובעת נישואיו כתב לחתנו שטר מתנה על סכום כסף גדול. בשלב מסוים בחיי ר' שמשון נישואין אלו נגמרו (לא ברור אם מגירושין או שהתאלמן), וסכסוך על כשרות שטר המתנה פרץ עם גיסיו, אחי אשתו. הדים לסכסוך נמצאו בתשובות שונות הדנות בטיעוני הצדדים. שתי המשפחות היו חשובות ובעלות קשרים רבים, כך שסכסוך זה אילץ רבנים רבים בני התקופה להתערב בו, והגיע אף להכרעת הרשב"א שגר בברצלונה.
מרכז סרביה

מרכז סרביה (בסרבית: Централна Србија) הוא חבל הארץ המרכזי של סרביה השוכן בין שתי האוטונומיות קוסובו ומטוחיה שבדרום לבין וויבודינה שבצפון.
האזור הוא לא חלק אוטונומי או יחידה נפרד ולכן הוא מנוהל בצורה ישירה על ידי הממשלה המרכזית של הרפובליקה הסרבית. קוסובו ווויוודינה, בניגוד למרכז סרביה, הן יחידות אוטונומיות (במידה מסוימת) של הרפובליקה הסרבית ולכן יש להם שלטון עצמאי (במקרה של קוסובו, תחת השגחת האו"ם).
מרכז סרביה מחולקת ל-17 מחוזות משנה והעיר בלגרד.
הסוכנות להגנה מפני טילים

היסטוריה

שורשי הסוכנות ביוזמת ההגנה האסטרטגית שנוסדה ב-1983 על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן. ב-1994 שונה שמה של היוזמה לארגון ההגנה מפני טילים בליסטיים (BMDO). 
ב-1999 הוגדרו משימות הארגון בחוק ההגנה הלאומית מפני טילים. בחוק נקבע כי מדיניות ארצות הברית היא לפרוש במוקדם האפשרי מבחינה טכנולוגית, מערכת הגנה לאומית המסוגלת להגן על שטחי ארצות הברית מפני מתקפה של טילים בליסטים.
לאחר פרישת ארצות הברית מאמנת הטילים נגד טילים בליסטיים ב-2002, שונה שם הארגון לסוכנות להגנה מפני טילים.

שיתופי פעולה

הסוכנות משתפת פעולה עם מדינות שונות ברחבי העולם, כולל פיתוח מערכות ופריסת מערכות הגנה כגון מערכות הגנה מרחבית בגובה רב, ומערכות PAC-3. עם ישראל קיים שיתוף פעולה בפיתוח מערכת ה"חץ", בפיתוח "קלע דוד" ובמערכת "כיפת ברזל".
אמריקן מק'גי אליס

עלילה

לאחר מאורעות הספר "מבעד למראה" בית משפחתה של אליס נשרף עד היסוד, והיא נותרת הניצולה הבודדה מהאסון. הטראומה מערערת את שפיותה, ולאחר מספר שנים היא מאושפזת במוסד הסגור רטלדג'. רכושה היחיד בחדרה המוגן הוא בובת ארנב. לאחר אשפוז בן מספר שנים נופלת אליס שוב אל ארץ הפלאות, עקב קריאתו של הארנב הלבן להציל את הממלכה מידיה של מלכת הלבבות. ארץ הפלאות הפכה לבבואה מעוותת של הממלכה שאליס הכירה כילדה, והיא לומדת להכיר אותה מחדש כבת-עשרה בעזרתו של חתול הצ'שייר המלווה אותה.
המטרה העיקרית במשחק היא להציל את ארץ הפלאות, כאשר נרמז כי הצלת הארץ תוכל להחזיר את שפיותה של אליס. אליס מקבלת כלי נשק שונים בעודה חוקרת לעומקה את הממלכה - קלפים אותם ניתן לזרוק באויבים מרובים בו-זמנית, סכין שלאחר הטלתו חוזר לידה ועוד. לעיתים אליס עצמה עוברת שינויים ברמות שונות, כגון הפיכה לבלתי נראית, כניסה למצב זמני בו היא גדולה וחזקה יותר (מצב הקרוי "היסטריה" בשפת המשחק) ועוד. האויבים הם דמויות מהרפתקאותיה הקודמות, כגון חיילי הקלפים של מלכת הלבבות, הכובען המטורף, הדוכסית המכוערת ולבסוף אף הג'ברווקי ומלכת הלבבות. לעזרתה עומדים חברים מועטים (הארנב, חתול הצ'שייר) ומספר דמויות שמסייעות לה בלי משים, כמו המפטי דמפטי.
המשחק מחולק למספר אזורים או ממלכות, שלרובם קשר עם עלילות הספרים ועיוות שנובע מטירופה של אליס.

פיתוח

חברת Electronic Arts שכרה רישיון שימוש במנוע המשחק של Ritual Entertainment שהוצג במשחק Heavy Metal: F.A.K.K.². המנוע היה שדרוג של המנוע שהוצג ב-Quake 3 Arena, הקרוי id Tech 3. השיפורים שהוספו למנוע המשחק אפשרו הנפשה מבוססת שלד, תיאום תנועות השפתיים לפסקול, תסרוט אפשרי למצלמת השחקן, מערכת גרפית מבוססת חלקיקים והצללה משופרת.
מערכת הקרבות במשחק עברה מספר שינויים, העיקרי בהם הוא המעבר ממערכת מבוססת לחימה בצוות (אליס וחתול הצ'שייר) למערכת מבוססת דמות אחת (אליס בלבד). עם זאת, גרסאות בטא של המשחק כללו את דמות חתול הצ'שייר כמשתתפת פעילה, וזו הורדה רק לפני סיום הפיתוח.

ביקורות

עם יציאת המשחק ב-6 באוקטובר 2000 מרבית הביקורות המוקדמות היללו את הגרפיקה של המשחק, שהייתה מפורטת וחדה לשעתה. הביקורות המקוונות היו בממוצע של 85% (בסיכום של אתר האגרגציה Metacritic), כשהאתר GameSpy נותן את הציון 94% והאתר GameSpot את הציון 73%. שני האתרים הסכימו כי הגרפיקה והעיצוב של המשחק מצוינים, אך גיימספוט סייג את מחמאותיו וציין כי המשחקיות של אליס ליניארית ופשטנית יתר על המידה.

פסקול

פסקול המשחק הולחן ובוצע במלואו על ידי כריס ורנה, עם עזרה מהגיטריסט מארק בלאסקז והזמרת ג'סיקה (Jessicka). בין התורמים לפסקול נמנה מרילין מנסון שתרם מספר נעימות למשחק, חלקן שולבו בפסקול הקיים. הפסקול היה ברובו מבוסס נעימות רקע עם מספר חלקי שירה, ומבוסס בעיקר על כלי הקשה (כגון קסילופון) ותיבות נגינה. פסקול המשחק יצא על גבי תקליטור והופץ בנפרד מהמשחק. הפסקול כלל 20 רצועות ואורכו כ-74 דקות.

מוצרים נלווים

אמריקן מק'גי אליס הופץ במקביל למספר מוצרים נלווים, שכללו פסלונים לאספנים שהושקו במספר סדרות על ידי Electronic Arts, וזכו להצלחה בקרב אספנים. הפסלונים המקוריים כללו את אליס, החתול, הכובען המטורף ומספר דמויות נוספות. גרסאות מאוחרות כללו עיצוב מחודש של הדמויות ואף מספר פסלונים גדולים במהדורה מוגבלת, כגון אליס במצב היסטריה.
בעקבות הצלחת המשחק התכוון במאי הסרטים וס קרייבן להוציא סרט אימה המבוסס על המשחק וסגנונו. עקב בעיות בתסריט, הסרט לא הופק וזכויות הפקת הסרטים על זיכיון אמריקן מק'גי אליס נדדו מיד ליד, וב-2008 אף נקנו על ידי שרה מישל גלר (שציינה שהייתה מאוהדי המשחק). סרט הקולנוע לבסוף נזנח ולא נכנס לשלבי הפקה.
ברוך בן יצחק

רבי ברוך בן רבי יצחק (1140 לערך - 1211) היה תלמיד חכם ופוסק, מבעלי התוספות. מכונה תדיר בעל התרומה על שם ספרו המפורסם. בשו"תי הרשב"ץ והרשב"ש, מתואר בעל ספר התרומה ככהן, וכמו כן בחידושי הרמב"ן. ויש מטילים ספק בייחוסו ככהן.

ביוגרפיה

הרב ברוך חי ופעל בצרפת והיה תלמידו המובהק של ר"י הזקן. הוא מזכיר בספרו רבים מחכמי צרפת אך רק ארבעה מחכמי אשכנז בדברי משא ומתן שלהם עם חכמי צרפת. ספרו הולך אחר בית המדרש הצרפתי, ובניגוד לחכמי אשכנז אינו עוסק כלל במנהגי הקהילות. חכמים שבאו אחריו העידו על פעילותו בפריז ביחד עם רבי יהודה בן רבי יצחק שירליאון. לקראת פטירתו עלה לארץ ישראל, בה גם נפטר ונקבר.
למרות היותו תלמיד חכם צרפתי, ייחסו לו חכמים מאוחרים את השם "רבי ברוך מגרמייזא", ככל הנראה בשל בלבול עם רבי ברוך אביו של המהר"ם מרוטנבורג. רבי ברוך אינו מוזכר בהתכתבויות הלכתיות בין חכמי הלכה גרמנים, ושמו לא עולה בהקשר של פסיקת הלכה בוורמיזא, ולעומת זאת הוא מוזכר רבות בהתכתבויות עם חכמים צרפתים. בן דורו הגרמני רבי אלעזר מוורמס, המרבה לצטט את ספר התרומה בספרו, ספר "הרוקח", אף כינה אותו "רבי ברוך ב"ר יצחק מצרפת".
חברו היה ר"ש משאנץ.
ברנאר לאמה

ראשית הקריירה

לאמה עזב ב-1981 את גינאה הצרפתית לתוך צרפת על מנת לקדם את הקריירה שלו, למורת רוחו של אביו. לאמה חתם בליל מהליגה הבכירה בצרפת והושאל ב-1982 לאבוויל מליגת המשנה. כעבור שנה בה לא רשם ולו הופעה אחת שב לליל והושאל בשנית לקבוצה מליגת המשנה, הפעם לבזאנסון. בשל יכולתו, הוא שב לליל בתום העונה, שותף במספר לא מבוטל של משחקים, אולם לא היה מרוצה ממעמדו והחליט לעזוב את הקבוצה. לאמה עבר למץ בעונת 1989/1990 ולאחר עונה במדיה עבר לברסט שירדה בתום העונה לליגת המשנה מסיבות כלכליות. מבחינה אישית, היו אלה שתי עונות מוצלחות עבור לאמה ששותף בכל משחקי הליגה של קבוצותיו. לאמה עבר ללאנס לקראת עונת 1991/1992 ויכולתו הטובה במדיה צדה את עיני הצוות המקצועי של מועדון הצמרת פריס סן ז'רמן שבתום העונה החתימה את לאמה על חוזה ל-5 עונות.

לאחר המעבר לסן ז'רמן

בקיץ 1992 עבר לאמה לסן ז'רמן ונכנס לנעליו של שוער נבחרת צרפת הפורש ז'ואל באטס אך עמד במשימה בהצלחה. לאחר שנים שבהן נדד בין קבוצות בינוניות וקטנות בצרפת, נדרש לאמה למאבקים על תארים בצרפת ולמשחקים במפעלים האירופיים ואף זומן לסגל נבחרת צרפת ב-1993 למוקדמות מוקדמות מונדיאל 1994. במדי סן ז'רמן זכה לאמה בגביע הצרפתי בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/1993, בעונה שלאחר מכן באליפות, ובעונת 1994/1995 בגביע נוסף. הזכייה האחרונה העניקה לסן ז'רמן כרטיס להשתתפות במפעל גביע אירופה למחזיקות גביע לעונת 1995/1996. סן ז'רמן זכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר על ראפיד וינה.
חרף התעניינות מצד ברצלונה בחר לאמה להישאר בקבוצתו ופתח היטב את עונת 1996/1997 אך פציעה בברך קטעה רצף משחקים ללא ספיגה והשביתה אותו לתקופה ממושכת. בפברואר 1997, זמן קצר לאחר ששב למגרשים, הורחק לחודשיים בשל צריכת קנאביס. התקרית הביאה את סן ז'רמן לחפש מחליף לעמדת השוער במקומו של לאמה, ובחלון ההעברות בקיץ לקראת עונת 1997/1998 הודיעה לו כי הוא לא נמצא בתוכניות הקבוצה וכי הוא רשאי לחפש קבוצה אחרת. 
לאמה נותר ללא קבוצה והתאמן עם קבוצת המילואים של סן ז'רמן. בחלון ההעברות בחורף, זמן קצר לפני מונדיאל 1998, חתם על חוזה על תום העונה בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג ואף על פי שחתם כבר בסוף דצמבר הוא שותף לראשונה במשחק רק בחודש מרץ. עד תום העונה שותף לאמה ב-12 משחקים בהם הפגין יכולת טובה ולמרות רצונם של "הפטישים" להשאיר את לאמה לעונה נוספת הוא שב לסן ז'רמן לאחר מונדיאל 1998.
לאמה עמד בשערה של סן ז'רמן בעונות 1998 - 2000 אך הקבוצה לא הגיעה להישגים משמעותיים. בזו הראשונה סיימה הקבוצה במקום התשיעי ואילו בשנייה סיימה כסגניתה של מונקו. במפעלים האירופיים, לאחר עשור שבו הגיעה הקבוצה פעמיים לגמר גביע המחזיקות, נשרה ב-1998/1999 בשלב שמינית הגמר לאחר שהפסידה למכבי חיפה. לקראת עונת 2000/2001 הודיע המועדון ללאמה בשנית כי הוא לא נמצא בתוכניותיו המקצועיות. לאמה עבר לראן ובתום העונה ביקש להיקלט באחד מהמועדונים בברזיל אך משלא מצא קבוצה הודיע על פרישה מכדורגל.

נבחרת צרפת

את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת ערך לאמה ב-17 בפברואר 1993 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 בניצחון 4-0 נגד נבחרת ישראל. צרפת לא השתתפה במונדיאל לאחר שהפסידה שני משחקים מכריעים בשלב המוקדמות נגד ישראל ובולגריה. לאמה עמד בשער נבחרתו ביורו 1996 בו הודחה צרפת בחצי הגמר מול צ'כיה לאחר דו-קרב בעיטות הכרעה בתום משחק מאופס. במונדיאל 1998 וביורו 2000, בהם זכתה צרפת, נכלל בסגל הנבחרת אך שימש מחליף לפביאן בארטז ולא שותף כלל. בתום הטורניר הודיעו דידייה דשאן, לורן בלאן ולאמה על פרישה מהנבחרת.

קריירת אימון

ביולי 2006 מונה לאמה למאמן נבחרת קניה אך התפטר בחלוף חודשיים לאחר הפסד לנבחרת אריתראה בטענה לחוסר מקצועיות מצד ההתאחדות המקומית.
יחסי הודו–הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

היסטוריה

הודו פתחה את שגרירותה בקינשאסה בשנת 1962, אחת מהמדינות הראשונות שהקימו משלחה דיפלומטית במדינה.
נשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ז'וזף קבילה, ביקר בהודו על מנת להשתתף במסגרת הפורום הודו-אפריקה הראשון ב-8 עד 9 באפריל 2008. קבילה קיים מפגש דו-צדדי עם ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג.

כוחות שמירת השלום

זרוע הגורקה ההודית, שירתה במסגרת משלחת האו"ם לשמירת השלום ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בשנים 1960–1966. נכון לדצמבר 2016, כ-4,500 חיילים הודים, משקיפים צבאיים ואנשי משטרה פועלים ברחבי המדינה כחלק ממונסקו.

סיוע כלכלי

אזרחי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו זכאים למלגות במסגרת ארגוני שיתוף פעולה כלכלי וטכני (ITEC) והמועצה ההודית לקשרי תרבות.

יחסי מסחר

בשנת 2016, ייצאה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו להודו סחורה בשווי 58 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם עופרת נחושת, יהלומים, בושם צמחים, נחושת מזוקקת, קובלט, פולי קקאו, בטריות חשמליות וגרוטאות אלומיניום. לעומתה, הודו ייצאה לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו סחורה בשווי 234 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם תרופות, דם אנושי, שנאים חשמליים, מכוניות, אופנועים, בשר בקר קפוא, מכסי פלסטיק, מוצרי טקסטיל ונפט מזוקק.

קהילות

ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו קיימת קהילת ההודים הגדולה ביותר במרכז אפריקה. נכון לחודש דצמבר 2016, כ-9,000 אזרחים הודים ואנשים שמוצאם הודי מתגוררים במדינה. רוב ההודים במדינה מחזיקים אזרחות בריטית, קנדית, קנית וטנזנית. הקהילה ההודית עוסקת בעיקר במגזרי השירותים, העסקים, המסחר והתעשייה.
המהגרים ההודים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מהגרים בעיקר ממדינת גוג'ראט, קרלה ומדינות שבדרום הודו (המהווים את קהילת המהגרים ההודית הגדולה ביותר). הקהילה ההודית הגדולה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית בקונגו היא הקהילה האסמאעילית, המוערכת בכ- 2,000 תושבים.
גראסהופרס ציריך

היסטוריה

ב-1 בספטמבר 1886 הוקם בציריך מועדון הכדורגל גראסהופרס מתרומה של בחור אנגלי בשם תום גריפית' על סך 20 פרנקים שווייצרים שהספיקו לקניית כדור ומדים בצבעי כחול-לבן בייבוא מאנגליה.  המשחק הראשון של הקבוצה נערך באוקטובר באותה השנה מול קבוצה אחרת מציריך כאשר המשחק נגמר בתוצאה 0-0. גראסהופרס הפכה לקבוצה הראשונה משווייץ שמשחקת בגרמניה כאשר ניצחה במשחקה הראשון את קבוצת שטרסבורג בתוצאה 1-0.
בשנת 1896 הוקמה בעיר ציריך קבוצת כדורגל נוספת, פ.צ. ציריך, כאשר זו הפכה לאורך השנים ליריבה הגדולה ביותר של גראסהופרס וזהו משחק הדרבי החשוב ביותר בכדורגל השווייצרי.  בעונה שלאחר מכן זכתה גראסהופרס באליפותה הראשונה. בשנת 1909 נטשה גראסהופרס את ההתאחדות השווייצרית ושבה אליה רק לאחר סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1919.
בשנת 1997 הפכה גראסהופרס רשמית לקבוצה בבעלות פרטית ובכך הפכה לראשונה בשווייץ לעשות כן. 
בעונת 2018-19, לראשונה מזה 68 שנה, נשרה גראסהופרס לליגה השוויצרית השנייה.
בין שאר מחלקות המועדון, למעט כדורגל, ישנן מחלקות חתירה, הוקי קרח, טניס, כדוריד, הוקי שדה, פלורבול, רוגבי, סקווש וקרלינג.

הופעות באירופה

הופעותיה הרבות של גראסהופרס במפעלים האירופיים לאורך השנים הקנו לקבוצה שם מכובד בכדורגל האירופי.
הקבוצה זכתה פעמיים בגביע האינטרטוטו, בפעם הראשונה בעונת 2006, אז גברה על קבוצות טפליצה מצ'כיה וגנט מבלגיה כדי לזכות בתואר.  כמו כן בעונת 2008 זכתה בתואר לאחר שגברה על קבוצות בסה קביה מאלבניה וצ'רנומורץ' בורגאס מבולגריה.
מספר מעושר

מספר מעושׂר הוא מספר מצולע מסדר 10, משמע מספר  כך שניתן לסדר  עצמים בצורת מעושר (מצולע בעל 10 צלעות) משוכלל. המספר המעושר ה-n-י נתון על ידי הנוסחה . הנוסחה היא מקרה פרטי של הנוסחה הכללית למספר מצולע.
עשרת המספרים המעושרים הראשונים הם:
1, 10, 27, 52, 85, 126, 175, 232, 297 ו-370.
ביירנייה

גאוגרפיה

האי הוא הדרומי בין איי סבאלברד ושוכן במחצית הדרך בינם לבין נורדקאפ שבצפון סקנדינביה. שטחו של האי הוא 178 קמ"ר וצורתו כשל משולש הניצב על קודקודו. המרחק המקסימלי באי מצפון לדרום מגיע ל-20 ק"מ וממזרח למערב הוא משתרע לרוחב של 15.5 ק"מ לכל היותר. חלקו הדרומי של האי הררי והוא מגיע לשיא גובהו בהר מיסרי (Miseryfjellet) שגובהו 536 מטר. בצפונו של האי משתרע מישור התופס כשני שלישים משטחו, ובו משובצים מספר אגמי מים מתוקים ששטחם הכולל הוא 19 קמ"ר. קו החוף תלול ברובו ובו צוקים גבוהים, אם כי קיימים גם מספר חופים חוליים.
האקלים מתון יחסית לקו הרוחב הצפוני בו שוכן ביירנייה, בשל זרמי המים החמים המגיעים לצידו המערבי של האי מדרום. האקלים הוא ארקטי-ימי והטמפרטורות הממוצעות נעות בין −8.1°C בחורף לבין ל-4.4 °C בחודשי הקיץ. היקף המשקעים השנתי נמוך יחסית ומגיע ל-371 מ"מ בממוצע בחלקו הצפוני של האי. מזג האוויר בקיץ עשוי להיות יציב למדי אך הערפל שכיח ומכסה את האי בחמישית מימי חודש יולי, כאשר אוויר ימי חם בא במגע עם מים קרים. מ-8 בנובמבר ועד 3 בפברואר שרוי ביירנייה באפלת הלילה הארקטי ומ-2 במאי עד 11 באוגוסט שורר בו אור יום.
האי התגלה ב-10 ביוני 1596 על ידי וילם ברנץ ושמו ניתן לו בעקבות דוב קוטב שנראה שוחה בסמוך לו. האי נחשב כ"טרה נוליוס" (לטינית terra nullius, ארץ שאינה שייכת לאיש), עד 1920 עת הושם תחת ריבונות נורווגית.
למרות ריחוקו וצחיחותו, התקיימה באי פעילות אנושית במאות הקודמות, כמו כריית פחם, דייג וציד לווייתנים. עם זאת, שום התיישבות על האי לא נמשכה יותר ממספר שנים, והאי אינו מיושב בהווה למעט סגל התחנה המטראולוגית שבו. בשנת 2002 הוכרז האי יחד עם ממי חופיו כשמורת טבע.
אנציקלופדיה לנשים יהודיות

אנציקלופדיה לנשים יהודיות, ובשמה המלא "נשים יהודיות: אנציקלופדיה היסטורית מקיפה" (Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית העוסקת בנשים יהודיות. היא זמינה כחלק מאתר האינטרנט של "ארכיון הנשים היהודיות" ("Jewish Women's Archive").
באנציקלופדיה מופיעים כ-2,000 ערכים, אליהם ניתן להוסיף קישורים, הערות ולהציע תוכן חדש לכתיבה. עורכיה בחרו נשים יהודיות מתקופת התנ"ך ועד לעולם המודרני. מופיעים גם מספר ערכים של מנהיגים גברים שבפועלם השפיעו על מעמדן של נשים במגזרים שונים בקהילות היהודיות.

היסטוריה

בשנת 2006 אליס ומשה שלוי מ"שלוי הוצאה לאור" הוציאו לאור גרסת תקליטור של האנציקלופדיה בעריכתן של פרופ' פאולה היימן מאוניברסיטת ייל ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הגרסה משלבת תכנים מ"נשים יהודיות באמריקה: אנציקלופדיה היסטורית", פרויקט שיזם המו"ל ראלף קרלסון, יחד עם ד"ר מיכאל פלדברג שכיהן בזמנו כמנכ"ל החברה ההיסטורית היהודית אמריקאית, והובא לדפוס על ידי היימן ודבורה דאש מור.
"ארכיון הנשים היהודיות" העניק חסות לפרסומו של הקובץ באינטרנט כחלק מהיותו מוסד ללא כוונת רווח, דבר שהצביע על מעבר של הארכיון מהתמקדות בנשים יהודיות מצפון אמריקה, לנשים יהודיות בעולם.
רשת א'

פעילות

התחנה משדרת תוכניות מגוונות בנושאי תרבות, אמנות, ספרות ושירה, מסורת, פולקלור, היסטוריה ותוכניות ייעוץ מומחים.
בין תוכניותיה הידועות ניתן למנות את "אקדמיה באלף" של בני הנדל ששידרה הרצאות אקדמיות, אך ירדה מלוח השידורים במרץ 2005 וחודשו בשנת 2010 (ואולי כבר ב-2009) בעריכתו והגשתו של איתן אלמוג המנהל היוצא של רשת א'.
עוד ידועה הרשת במחלקת הנוער של קול ישראל הפועלת בה. "בראש צעיר", תוכנית הנוער של רשת א' אשר שודרה לראשונה ב-1965, היא אחת מתוכניות הנוער הוותיקות ביותר בעולם הרדיו] ולמעשה הייתה הפלטפורמה הראשונה לנוער שסיפקה חשיפה מעשית לרדיו. התוכנית היוותה קרש קפיצה למגישיה הצעירים שפיתחו את כישוריהם העיתונאיים. בין מגישי התוכנית הבולטים אז והיום הם: יוסף טרגין, שתוכנית המדע הפופולרי שלו "עולם המדע" שודרה במשך כשלושים שנה, אריה אלדד - ח"כ מטעם מפלגת האיחוד הלאומי והסופר דויד גרוסמן שהנחו את תוכנית הנוער "חתול בשק", דליה סיגן - לימים עורכת תוכניות הנוער של קול ישראל, שרית לוי - שמיד עם סיום שידוריה הצטרפה ליחידת דובר צה"ל, נעה לנדאו, דפנה ליאל ומרב כהן - שהתגייסו לגלי צה"ל, ועוד שדרנים וכתבים ידועים.
רשת א' הייתה תחנת הרדיו הישראלית הראשונה לשדר ב-FM, בתדר 91.3MHz.
אבישי פלחי מנהל את התחנה מאז 2012. פלחי החליף את צגה מלקו, שניהלה את התחנה משנת 2008.
בעבר הרשת ניצבה הרשת בפני סכנות סגירה או מיזוג עם רשתות אחרות של קול ישראל. בשנת 2004 נכפה על הרשת לחלוק את התדר יחד עם רשת מורשת, בעקבות החלטה שנויה במחלוקת של מנהל הרדיו לשעבר, יוני בן-מנחם. החלטה זו גרמה לצמצום משמעותי בשעות השידור של התחנה, שנאלצה לעבור משידורים של 24 שעות ביממה (תוכניות מוקלטות במהלך הלילה) ללוח שידורים יומי של 10 שעות בלבד (מ-6:00 עד 16:00) במהלך השבוע. בסופי השבוע רשת אלף משדרת החל מכניסת השבת ועד לצאתה. רשת מורשת משדרת בתדר זה ביתר שעות היום והלילה (החל מהשעה 16:00 עד ל-6:00 למחרת ובימי שישי ובמוצ"ש).
בשנת 2017 בעקבות סגירת רשות השידור ומעבר לתאגיד השידור הישראלי שונה שם התחנה ל"כאן תרבות".