הרי צ'יריקאווה

גאוגרפיה

רכס הרי צ'יריקאווה שוכן באזור הגבול בין אריזונה לניו מקסיקו ומדינת סונורה במקסיקו והוא אחד מ-40 איי שמיים, הכינוי לרכסי הרים מיוערים שבהם מזג האוויר קריר, המוקפים באזורי מדבר חמים וצחיחים. רכס הרי צ'יריקאווה ורכסי ההרים הקשורים אליו, יחד עם עמק סולפור ספרינגס (Sulphur Springs Valley) במערב ועמק סן סימון (San Simon Valley) במזרח, מהווים את המחצית המזרחית של מחוז קוצ'יז בדרום-מזרח אריזונה. בקצה הדרומי של הרי צ'יריקאווה מתחילים הרי פדרגוסה (Pedregosa Mountains), ובדרום-מערב הרי סוויסהלם (Swisshelm Mountains). הקצה הצפון-מערבי של הרי צ'יריקאווה ממשיך כהרי דוס קבזס (Dos Cabezas Mountains), מעבר למעבר אפאצ'י (Apache Pass) והאתר ההיסטורי הלאומי פורט בואי (Fort Bowie National Historic Site). במערב מתנשא רכס הרי דרגון (Dragoon Mountains), ובמזרח הרי פלונסייו (Peloncillo Mountains).
אורך רכס הרי צ'יריקאווה 56 קילומטרים ורוחבם המקסימלי 34 קילומטרים. המקום הגבוה ביותר ברכס, פסגת צ'יריקאווה, מתנשא לגובה 2,975 מטרים מעל פני הים, בערך 1,800 מטרים מעל העמקים מסביבו. הגובה הממוצע של הפסגות ברכס הוא 1,800 מטרים מעל פני הים. קניון קייב קריק במורדות המזרחיים הוא משכן לתחנת המחקר של דרום-מערב ארצות הברית השייכת למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, ולעיירות הקטנות פורטל ופרדייז
היישוב הגדול הקרוב ביותר הוא טומבסטון באריזונה במרחק 64 קילומטרים מהרכס. הגישה להרי צ'יריקאווה והיער הלאומי קורונדו היא דרך וילקוקס (Willcox) מצפון, דאגלס (Douglas) מדרום ורודיאו (Rodeo) בניו מקסיקו ממזרח. כביש בין-מדינתי 10 שכיוונו ממזרח למערב עובר כ-16 קילומטרים צפונית לרכס.

צמחייה ובעלי חיים

הרי צ'יריקאווה הם אזור מגוון ביולוגית, הכולל מספר איי שמיים. וחמישה מתוך תשעה "אזורי חיים"
מצויים בהרי צ'יריקאווה. סלעי הריוליט שגונם אפור עד חום-סגול מכוסים בכתמי חזזיות בגוונים של ירוק וכתום, שעבורם, ככל הנראה, תנאי החיים אידיאליים על הסלע הגעשי. בגבהים שבין 1,600 מטרים לכמעט 3,000 מטרים מוצאים מיני צמחים ובעלי חיים תנאי מחיה אופטימליים: 169 מיני עופות נצפו ברכס זה, חלקם הם מינים מקסיקניים שעבורם דרום אריזונה הוא הגבול הצפוני של אזור התפוצה שלהם. בהם: קוליברים וקתרטס תרנגולי החיים ביערות האלונים, הצפצפות, הברושים, אורני הזפת ואשוחי דאגלס. בעלי חיים נוספים הראויים לציון הם: אוצלוט, יגואר, פומת ההרים, ארמדיל טאטו, דוב שחור אמריקני ואייל פרדי לבן-זנב. סבך השיחים מתחת לעצים, כולל ענבי דוב (Arctostaphylos) ממשפחת האברשיים, שענפיהם בגוון אדום-חום. פרחי בר רבים של קקטוסים, ויוקה מתקיימים באזור המאופיין על ידי עונות המתחלפות בין גשומות ליבשות. זהו אקלים שונה מהותית מהאקלים המדברי או המדברי למחצה שסביב ההרים, ומשום כך מכונים ההרים איי שמיים.
מורדות ההרים המדבריים מתאפיינים בצמחיית מדבר אופיינית הכוללת, בין השאר: לענה משוננת (Artemisia tridentata), אגבה, ינבוט (Prosopis), יוקה, הצמח Dasylirion wheeleri (באנגלית desert spoon) ממשפחת האספרגיים וסוגים שונים של דשא. זהו בית גידול לזוחלים רבים, כמה מינים של עכסנים, הלודרמה מרירית, צב המדבר (Gopherus agassizii), ואחד מסוגי הסלמנדרה היבשתית הגדולים ביותר, הסלמנדרה המנומרת (Ambystoma tigrinum). גם אזור זה עשיר במיני עופות, כולל הקוקייה הרצנית הידועה מהסרטים המצוירים.

היסטוריה

העדות הקדומה ביותר לנוכחות אנושית בסביבת הרי צ'יריקאווה הם אתר ארכאולוגיים מתרבות קלוביס כדוגמת אתר דבל אדובי (Double Adobe Site) ביובל וייטווטר דרו (Whitewater Draw) של רקר קריק (Rucker Creek), צפונית לדאגלס. אתרים מהתקופה שאחרי קלוביס של תרבות קוצ'יז, תרבות קדם-קרמית נוספת, המתוארכת בין 3,000 ל-200 לפני הספירה הוגדרה מאתרים סביב הרי צ'יריקאווה, כולל "קניון קייב קריק" (Cave Creek Canyon).
בעקבות המעבר לקרמיקה
נתגלו מאפיינים קרמיים מציינים של תרבות מגיון והגרסה המקומית שלה, תרבות מימברס (Mimbres culture), כשהם משתרעים על התקופה מ-150 לפנה"ס ועד 1450 לספירה. שבט צ'יריקאווה של האפאצ'י, השתלט על האזור סביב שנת 1500. העימותים עם המתיישבים הלבנים הובילו למלחמת גרילה בשנים 1886-1862, אותה הנהיגו קוצ'יז וג'רונימו שהסתיימה בכניעה של האפאצ'י. מרבית התושבים בחרו לעבור ב-1913 לשמורה של שבט המסקאלרוס של בני האפאצ'י.
זיכיון הכרייה הראשון המתועד בהרי צ'יריקאווה היה זיכיון "האוצר החבוי" (Hidden Treasure) שנרשם ב-1881 והכרייה בהרים נמשכה בהפסקות עד ההווה כשהפעילות הרבה ביותר התרחשה בשנות ה-20 ושנות ה-50 של המאה ה-19.
במאה ה-21 החלו סוחרי סמים ומבריחי מהגרים להשתמש בהרי צ'יריקאווה כשהם מציבים צופים על הפסגות להתריע בפני סיורים של משטרת הגבולות.

גאולוגיה

הרי צ'יריקאווה הם גוש מבני מורם של פרובינציית אגן ורכס. סלע האם בהרי הוא מהפרקמבריון ומעליהם סלעי משקע מהפלאוזואיקון והקרטיקון סביב מתחם קלדרה שנוצרה בהתפרצויות געשיות ומחדרים לפני 25-35 מיליון שנים. ההתפרצות הגדולה האחרונה, לפני 27 מיליון שנים, יצרה את קלדרת טרקי קריק (Turkey Creek Caldera) והשקיעה 600 מטרים של אפר געשי שהתגבש לטוף ריוליטי מולחם. סחיפה שהתרחשה אחר-כך יצרה רכסי הרים מכוסים במגדלי אבן, צריחי אבן ועמודי אבן המכונים עמודוני סלע (באנגלית hoodoo) המתרוממים מתוך היערות, ואינם נופלים ביופיים מעמודוני הסלע המפורסמים של הפארק הלאומי ברייס קניון. תוואי נוף טבעיים אלו, שהשתמרו במונומנט הלאומי צ'יריקאווה, בנויים מטוף קניון ריוליט.
רצועה ברוחב בין קילומטר לשלושה קילומטרים של סלעי משקע המשתרעת מדרום-מזרח לצפון-מערב מדרומית לפורטל דרך פרדייז (Paradise) ועד להרי דוס קבזס היא המקור למרבצי מינרלים.
המכרה הגדול ביותר שנחפר בנפת קליפורניה של הרי צ'יריקאווה היה מכרה הילטופ (Hilltop mine) שכלל שלושה מפלסים מקושרים באורך של 6,100 מטרים.