google/wiki40b huggingface dataset:
סוזי יוגב

ביוגרפיה

יוגב נולדה ב-23 בינואר 1958 במושב נווה ימין שבשרון, להורים ילידי טורקיה. סוזי היא בתם של ורדה ומאיר לוי ונכדתם של בכור וסוזן עזריה ממייסדי המושב. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת בני המושבים.
יוגב בוגרת תואר ראשון (B.A) בלימודי ארץ ישראל והיסטוריה מאוניברסיטת בר-אילן ומוסמכת (M.A) במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה. שנתיים לאחר סיום לימודיה לתואר שני, נשלחה לשנת לימודים נוספת במכללה לביטחון לאומי. בין היתר סיימה במהלך שירותה הצבאי קורס מח"טים, קורס צניחה, קורס ניהול בכיר בחטיבה ללימודי מנהל עסקים באוניברסיטת חיפה, פו"מ שדה, וקורס קצינות פיקוד.
ליוגב שני בנים ובן זוגה הוא ד"ר רן הרמן. 

לאחר השירות הצבאי

ביולי 2004 מונתה יוגב לסמנכ"ל שירות הלקוחות בהוט ופרשה לאחר שלושה חודשים בתפקיד עקב סיבות אישיות, הקימה עם שותפתה עו"ד מירה בר נר ניצן את חברת SWITCH בע"מ.
יוגב בוגרת קורס גישור וניהול משא ומתן אינטגרטיבי. כמו גם, שוק ההון ודיני עבודה- המכללה למנהל קמפוס ת"א, קורס דירקטורים בחברות ציבוריות וקורס אסטרטגיה עסקית בתקופות משבר- במרכז הישראלי לניהול. בנוסף, הוסמכה כמאמנת אישית (MCI) כמאמנת ניהולית/ארגונית (EMCI) וטיפול בפרקטיקת - NLP.
עוסקת גם בפיסול, ציור ויוצרה בפסיפס, הקימה בשנת 2005, את "דיאלוג בחומר", תוך סינרגיה עם שאר תחומי עיסוקה.

פעילות ציבורית

בין השנים 2004–2008 יוגב שימשה כיו"ר הוועד המנהל במכון אדלר.
בין השנים 2004–2010 כיהנה כחברה במועצה המייעצת לשר התשתיות הלאומיות בנושא חוק הנפט
בשנת 2005 מונתה על ידי שר הביטחון שאול מופז, כחברה בוועדת בן בסט לבחינת קיצור שירות החובה בצה"ל. הוועדה הגישה המלצותיה לשר הביטחון ב-2006
משנת 2004 ועד 2017 כיהנה כחברת הנהלה וכראש תחום החינוך, ההסברה והמחקר בסוכנות הלאומית למניעת סימום בספורט בוועד האולימפי בישראל.בתקופת כהונתה מיסדה וניהלה את מערכות הידע : אתר האינטרנט על תכניו, אפליקציה לספורטאים, ניוזלייטר לספורטאים ולמעטפת התומכת בהם. פורסמו מאמרים חשובים ובעלי ערך בתחום הסימום, נערכו כנסים והסברות תוך שיתוף פעולה עם המכללה האקדמית בווינגייט, מכון וינגייט ומשרד הבריאות. במסגרת פרויקט "אולמפיזים" - מחנכים לערכים בוועד האולימפי בישראל, שולבה יחידת הסברה לבני נוער בנושא סכנות הסימום בספורט. כמו גם, בוצעה הכשרה אקדמית ראשונה בנושא סימום בספורט, במרכז הארצי להתפתחות מקצועית לעובדי הוראה במשרד החינוך. יוגב, ייזמה ופעלה לכתיבת האמנה למניעת סימום בספורט והייתה שותפה בכתיבת התקנון הלאומי למניעת סימום בספורט ועדכונו . בין השנים 2004–2015, ביוזמתה ואחריותה בוצע ניטור של תוצאות הסימום של הספורטאים. בשנת 2015, הועבר נושא זה לאחריות ד"ר עינת פלס עת מונתה כחברת הנהלה בשנה זו.
משנת 2009 מכהנת כחברת המועצה הציבורית וחברת הוועד המנהל באוניברסיטה הפתוחה.
משנת 2014 מכהנת כחברת הוועד המנהל במרכז סוזן דלל למחול.
משנת 2017 מכהנת כחברת וועדת הביקורת במט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית).
משנת 2018 מכהנת כיו"ר הוועדה לשוויון מגדרי בוועד האולימפי בישראל.
במסגרת פעילותה המוניציפלית, שימשה במשך שלוש שנים כיו"ר וועד האגודה השיתופית בנירית וכחברת הוועדה הציבורית לכתיבת והטמעת ה"קוד האתי" במועצה אזורית דרום השרון.
אלסנדרו דל פיירו

קריירה

דל פיירו החל את הקריירה שלו ב-1991 בפדובה, אז בליגה האיטלקית השנייה. ב-1993 עבר ליובנטוס. עם יובנטוס הוא זכה באליפות איטליה 8 פעמים (1995, 1997, 1998, 2002, 2003, 2005, 2006 ו-2012) ובליגת האלופות (1996). עונתו הטובה ביותר הייתה 1997/1998, במהלכה הבקיע 21 שערים בליגה. אחד מסימני ההיכר של דל פיירו היא היכולת הטכנית שלו וראיית המשחק.
במהלך עונת 1999/1998 קיבל דל פיירו את הכינוי "פינטוריקיו" (Il Pinturicchio), בהתייחס להערה של ג'אני אניילי, שהשווה את דל פיירו לאומן הרנסאנס הפורה פינטוריקיו.
בינואר 2006 דל פיירו שבר את שיאו של ג'מפיירו בוניפרטי אשר עמד על 182 שערים במדי יובנטוס בכל המסגרות. באוקטובר 2010 דל פיירו שבר שיא נוסף של ג'מפיירו בוניפרטי, הפעם של 178 שערים במדי יובנטוס בליגה האיטלקית הראשונה. במרץ 2008 הפך דל פיירו לשיאן ההופעות של יובנטוס בכל המסגרות, כששבר את שיאו של גאטאנו שיראה.
בשנת 2006 הורדה יובנטוס לסרייה ב' ונלקחו ממנה שתי האליפויות בהן זכתה בעונות 2004/2005 ו-2005/2006. דל פיירו הביע את נאמנותו לקבוצה בכך שהיה הראשון שהכריז שישאר בקבוצה גם בליגה השנייה. "ג'נטלמן לא עוזב כל כך מהר את הגברת הזקנה שלו", אמר. הוא סייע ליובנטוס לזכות באליפות הסרייה ב' בעונת 2006/2007 ולחזור במהרה לליגה הבכירה.
בעונת 2007/2008, לאחר שיובנטוס חזרה לסרייה א', עזר דל פיירו לקבוצה לסיים במקום השלישי בעזרת הבקעת 21 שערים. דל פיירו היה מלך שערי הליגה בעונה זו.
בעונת 2011/2012, הודיעה הנהלת הקבוצה כי זו תהיה העונה האחרונה של דל פיירו ביובנטוס, וכי חוזהו לא יחודש בסיום העונה. באותה עונה, דל פיירו סייע ליובנטוס לזכות באליפות הסרייה א' הראשונה שלה מאז חזרתה מהליגה השנייה. ב-14 במאי 2012 דל פיירו ערך את הופעת הליגה האחרונה שלו במדי יובנטוס במשחק ביתי מול אטלנטה, בו יובה ניצחה 1-3 כשדל פיירו בין המבקיעים. כעבור שבוע ערך דל פיירו את הופעתו האחרונה בהחלט ביובנטוס, בהפסד 2-0 לנאפולי בגמר הגביע האיטלקי.
ב-5 בספטמבר 2012 חתם דל פיירו לשנתיים בקבוצת סידני מליגת העל האוסטרלית. בספטמבר 2013 מונה לקפטן הקבוצה. באפריל 2014 הודיע השחקן כי עזב את הקבוצה.
באוגוסט 2014 חתם דל פיירו לארבעה חודשים בקבוצת דלהי דינמוס מה ליגת ה-ISL ההודית.
באוקטובר 2015 פרש השחקן ממשחק פעיל.

נבחרת לאומית

דל פיירו שיחק בקביעות במשך שנים רבות בנבחרת איטליה. הטורניר הגדול הראשון בו השתתף עמה היה מונדיאל 1998, שבו הוא התחרה עם חביב הקהל רוברטו באג'ו על מקום בהרכב. איטליה סיימה את דרכה ברבע הגמר בהפסד לצרפת בבעיטות הכרעה. איטליה הפסידה לצרפת גם בגמר יורו 2000 ודל פיירו, שהחמיץ שתי הזדמנויות הבקעה באותו משחק, הואשם בהפסד. בשנים שעברו מהיורו ועד המונדיאל ביפן וקוריאה הדרומית זכה דל פיירו באליפות אחת עם יובנטוס וזומן לסגל של נבחרת איטליה למונדיאל 2002. במונדיאל עצמו כבש דל פיירו שער נגד מקסיקו שהעלה את איטליה לשמינית הגמר, אך נבחרת איטליה הודחה מהטורניר בשמינית הגמר על ידי נבחרת קוריאה הדרומית.
אלסנדרו דל פיירו היה בסגל האיטלקי גם ביורו 2004, שם לא עברה הנבחרת את שלב הבתים.
דל פיירו היה שחקן משנה בסגל האיטלקי למונדיאל 2006 בו, לאחר 12 שנה, העפילה נבחרת איטליה לגמר, כאשר בדרך דל פיירו כבש את השער השני מול נבחרת גרמניה בתוספת הזמן של חצי הגמר. בגמר המונדיאל באצטדיון האולימפי בברלין זכה דל פיירו בגביע יחד עם נבחרתו לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין בתוצאה 3-5. דל פיירו נכנס כמחליף במשחק הגמר וכבש את אחת מהבעיטות.
דל פיירו זומן לסגל נבחרתו ליורו 2008 על ידי מאמן הנבחרת רוברטו דונאדוני, אך לא הצליח להטביע חותם.
שלמה קלוגר

רבי שלמה יעקב יוסף קלוגר (בכתיב יידי: קלוגער; מוכר בעיקר עם שמו הראשון: רבי שלמה קלוגר), מכונה גם המהרש"ק והמגיד מברודי (מרחשון ה'תקמ"ו, 1785 – ל' בסיוון ה'תרכ"ט, יוני 1869) היה רב, מנהיג, פוסק ודרשן מפורסם, מגדולי התורה בגליציה באמצע המאה ה-19.

ביוגרפיה

נולד בעיירה קומרוב (Komarów) על יד זמושץ' שבפולין הקונגרסאית, לרב יהודה אהרן קלוגר, אב"ד קומרוב. כבר בגיל 6 כתב חידושי תורה. בגיל 13 התייתם מאביו ועבר לזמושץ', שם למד מספר ימים בישיבתו של הרב מרדכי ראבין, ואולם עזב אותהּ ולמד בעצמו בבית המדרש. הרב יוסף הוכגלרנטר פרש עליו חסותו. באותו זמן החל ללמוד גם אצל הרב יעקב קרנץ, אשר השפיע עליו להתחיל ללמוד דברי אגדה, וכן ספרי מחשבה של הראשונים כ'מורה הנבוכים', 'הכוזרי', 'ספר העיקרים' ועוד.
בגיל 15 התייתם מאמו, וגם רבו נפטר, והוא נותר בודד. בשנת 1802, בגיל 17, נשא לאישה את ליבא מאליא בת ר' חיים מראווה ואחותו של רבי מרדכי מארדוש, ועבר לגור אצל חותנו. הוא לא רצה להתפרנס מלימוד תורה ולכן שלח ידו במסחר עם מות חותנו. משראה כי עסקיו אינם עולים יפה, הסכים לקבל את עול הרבנות. ב-1809 התקבל כאב"ד קולקוב, ושנה לאחר מכן נולד בנו בכורו חיים יהודה, שנפטר בגיל צעיר. ב-1817 עבר לכהן ביוזפוב, ובחודש תמוז שנת ה'תק"פ (1820) התקבל בברודי. ב-1838 נפטרה אשתו, וכעבור שנה נשא לאישה את פריידא בת הרב אריה מרגליות מהעיר דובנא, וממנהּ נולד לו בנו, אברהם בנימין קלוגר.
בשנת 1845 נקרא לכהן בברעזאן, ולא שעה לבקשת קהילתו בברודי להישאר. זמן קצר לאחר הגיעו לברעזאן חלה בטיפוס קשה, עד שהרופאים נואשו מחייו. אולם, לבסוף החל להתאושש, וקיבל על עצמו אז כי אם יבריא, ישוב לברודי, אשר בינתיים כבר הכתירה לעצמה רב חדש. לאחר החלמתו חזר לעיר, שם נשאר עד לפטירתו.
בני דורו כיבדו אותו, והרב אפרים זלמן מרגליות נהג לשלוח אליו שאלות הלכתיות שהופנו אליו. הוא ניהל אורח חיים סגפני וקשה. בשעתו היה בין האוסרים על אפיית מצות במכונה, מחלוקת שפילגה את יהודי גליציה. הוא גם התפלמס חריפות עם הרב יוסף שאול נתנזון שהתיר. נודע כקנאי תקיף ובלתי-מתפשר, ובין היתר המליץ למות על קידוש השם בימי גזירות הלבוש בפולין הקונגרסאית השכנה ולא לשנות הבגד. היה בקשר הדוק עם רבי מאיר מפרמישלאן והעריכו מאוד. כמו כן, מחה על כך שנשים שם חדלו לגלח שיערן והחלו ללבוש פיאות. 
ברחבי העולם חיים כיום מאות מצאצאיו. אחד מהידועים שבהם הוא איש התקשורת הישראלי חיים יבין.
האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי

מבנה

באוניברסיטה ישנן 22 פקולטות, ובכללם: הפקולטה למשפטים, מדעי הרוח, מדעי החברה, רפואה, עסקים ומדעי הטבע. סיפריית האוניברסיטה כוללת 3.6 מיליון ספרים וכתבי עת.
סניפים של האוניברסיטה מצויים בסוחומי, אוזורגתי, סיר'נר'י, זוגדידי, פותי, ג'וואחתי, כארתלי תחתית, מרנאולי ומצחתה. בשנת 1999 נוסד "בית הספר הקווקזי לעסקים".
לאוניברסיטה קישרי שותפות קרובים עם אוניברסיטאות ומוסדות מחקר בארצות הברית, גרמניה, צרפת, הממלכה המאוחדת, רוסיה, ספרד, אוקראינה, טורקיה, שווצריה, פולין ואיראן. המוסדות העיקריים הם אוניברסיטאות בזארבריקן, במברג, ינה וגטינגן.
הגוף המנהל את האוניברסיטה הוא המועצה האקדמית והוא מורכב מ-12 נציגים, שני נציגים מ-6 הפקולטות הראשיות באוניברסיטה.

היסטוריה

אוניברסיטת טביליסי הוקמה מיד עם יסודה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, ביום הזיכרון למותו של דוד הבנאי, 8 בפברואר 1918, והייתה אחת מהפעולות הראשונות של הממשלה המנשביקית שעמדה בראשה. מאוחר יותר, ב-5 בספטמבר 1995, הוקמה כנסייה בחצר האוניברסיטה, ונקראה על שמו של דוד הבנאי.
האוניברסיטה הוקמה על ידי ההיסטוריון ואיש האקדמיה הגאורגי, איוון ג'ווחישווילי. לפני כן הוא יסד יחד עם אנשי אקדמיה נוספים, בשנת 1917, את העמותה לייסוד אוניברסיטת טביליסי. מבין אנשי האקדמיה שפעלו להקמת האוניברסיטה ניתן למנות את גריגול אחוולדיאני, שלווה נוצובידזה, דימיטרי אוזנדזה, גריגול צרתלי, אקקי שאנידזה, אנדראה רזמדזה, יוסב קיפשידזה, פטרה מליקישווילי ואכוויתמה תאקאישווילי. פרופסור פטרה מליקישווילי, כימאי גאורגי נודע, היה הרקטור הראשון של האוניברסיטה, מינואר 1918 ועד דצמבר 1919. בטקס הכרזתו לרקטור הייתה באוניברסיטה פקולטה אחת בלבד. הוא הוחלף בתפקיד על ידי מייסד האוניברסיטה איוון ג'אוואחישווילי, שכיהן בתפקיד עד יוני 1926.
בתקופת השלטון הסובייטי בגאורגיה הייתה האוניברסיטה נתונה לביקורת מחמירה של הבולשביקים. באותה תקופה נוסדו על בסיס האוניברסיטה מוסדות אקדמיים רבים כמו האקדמיה הגאורגית למדעים ועוד. בשנת 1989 הוחלף שמה לשם הנוכחי שלה על שם מייסדה.
זמן קצר לאחר הכרזת העצמאות של הרפובליקה של גאורגיה, בשנת 1991, הוחלף הרשטור המכהן, נודר אמר'לובלי בתמז גמקרלידזה, בלשן ואיש אקדמיה ידוע, ששימש בתפקיד חודשיים בלבד. הוא הוחלף, בספטמבר 1991, באותר ג'פרידזה, שהוחלף אף זמן קצר לאחר מכן על ידי רוין מטרוולי, ושנה לאחר מכן, לאחר לחץ שהופעל ובעבודה קשה, הוכרה האוניברסיטה כמוסד עצמאי. מעמד שאבד לה מאז שנת 1926.
בתקופת מהפכת הוורדים, בנובמבר 2003, הייתה קבוצה של סטודנטים מהאוניברסיטה פעילה בהנהגת התנועה.
כיום משמש המשפטן, גיאורגי חובואה, כרקטור האוניברסיטה מ-7 באפריל 2006. לפני כן הוא שימש כנשיא האקדמיה הגאורגית למדעים.
אברהם וילקומירסקי

אברהם וילקומירסקי (17 באוגוסט 1917‏ - 7 במאי 1998) היה זמר טנור ישראלי באופרה הישראלית וחזן.

קורות חיים

אברהם וילקומירסקי נולד לחזן נחום וילקומירסקי ולססיליה לבית ריזנברג כילד שני בביאליסטוק שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
בילדותו עברה משפחתו ללייפציג שבגרמניה, שם שימש האב כחזן בבית הכנסת הגדול ביותר בעיר.
וילקומירסקי עזב את לייפציג ועלה לארץ ישראל בשנת 1935.
לאחר עלייתו הרבה להקליט עבור קול ירושלים וקול ישראל וקטע שלו אומר את מה טובו פתח את השידורים בבוקר.
הוא הצטרף כסולן לאופרה הישראלית עם הקמתה בסתיו 1947 והיה מעמודי התווך שלה. בשנת 1948 היה מהגבורים הראשיים של "הספר מסביליה" ו"מנון לסקו". בשנת 1949 הופיע בריגולטו. הוא המשיך להופיע באופרה במבחר תפקידים עד תחילת שנות ה-60.
במקביל הופיע כחזן. בליל הסדר נהג להופיע במלון מגידו בחיפה.
שירתו הייתה חביבה על ד"ר חיים ויצמן, שהזמינו לרחובות לשיר בפניו. הזמר השתתף פעמים רבות בעצרת לזכר הנשיא לאחר מותו.
בשנת 1963 היגר לארצות הברית ושימש כחזן בבית הכנסת "חברה תהילים" של הקהילה היהודית בסן פרנסיסקו. הוא המשיך בתפקיד זה עד צאתו לגמלאות, בשנת 1991.
אברהם וילקומירסקי נפטר בגיל 71 בבית האבות של הקהילה היהודית בסן פרנסיסקו. הוא לא הותיר אחריו ילדים.
דיאליזה (כימיה)

בביוכימיה, דיאליזה היא תהליך הפרדה של מולקולות בתמיסה על ידי ההבדל בקצב הדיפוזיה דרך ממברנה בררנית. דיאליזה היא טכניקת מעבדה נפוצה שפועלת על אותו עיקרון עליו פועלת דיאליזה רפואית. בהקשר של מחקר במדעי החיים, היישום הנפוץ ביותר של דיאליזה הוא להסרת מולקולות קטנות ולא רצויות כמו מלחים, גורמי חיזור או מקרומולקולות גדולות יותר כמו חלבונים, DNA או פוליסכרידים. דיאליזה משמשת גם להחלפת בופר, ולמחקר קשירת תרופות.

עקרונות הדיאליזה

דיפוזיה היא תנועה אקראית ותרמית של מולקולות בתמיסה (תנועה בראונית) שמובילה לתנועת מולקולות מאזור של ריכוז גבוה לריכוז נמוך עד השגת שיווי משקל. בדיאליזה, דגימה ותמיסת בופר (שנקראת דיאליסייט) מופרדים על ידי ממברנה בררנית שגורמת להפרשים בדפוסי הדיפוזיה, ובכך מאפשרת הפרדה של מולקולות בדגימה ובדיאליסייט.
בשל גודל הנקבוביות של הממברנה, מולקולות ענקיות בדגימה לא יכולות לעבור דרך הממברנה, ובכך מגבילה את הדיפוזיה מתא הדגימה. לעומת זאת, מולקולות קטנות יעברו בחופשיות בדיפוזיה דרך הממברנה ויושג שיווי משקל בכל נפח התמיסה. בכך, ישתנה הריכוז הכללי של המולקולות הללו בדגימה ובדיאליסייט. ברגע שהושג שיווי משקל, הריכוז הסופי של המולקולות תלוי בנפחים של התמיסות המעורבות, ואם הדיאליסייט בשיווי משקל מוחלף בדיאליסייט חדש, דיפוזיה תמשיך להפחית את הריכוז של המולקולות הקטנות בדגימה.
דיאליזה יכולה להיות שימושית להסרה או להכנסה של מולקולות קטנות מתוך דגימה, כיוון שמולקולות קטנות נעות בחופשיות דרך הממברנה בשני הכיוונים. זה הופך את הדיאליזה לטכניקה שימושית עבור מגוון יישומים.
כנף

הכנפיים הן הגפיים הקדמיות של העופות (וכן בעטלפים ובקבוצת הזוחלים הקדומים פטרוזאוריה), ואיברים אנלוגיים בחרקים, המאפשרים לרובם לעוף. במשך השנים התרחבה משמעות המושג וכיום הוא משמש גם לתיאור התקנים מלאכותיים מעשה ידי אדם (ראו כנף (תעופה)).
בין כנפי העופות והחרקים קיים שוני רב מבחינת מבנה, תפקוד והתפתחות אבולוציונית. 
על אף שנוצות מכסות כמעט את כל גופם של העופות, הרי שמטרתן העיקרית היא הרכבת הכנפיים. המבנה המיוחד של הנוצות מאפשר ליצור משטח נרחב (דבר המגביר את כוח העילוי) שמשקלו מועט. כנפי העופות התפתחו במשך מאות אלפי שנים מרגליהם הקדמיות של הזוחלים, אבותיהם הקדמונים של העופות.
עופות מסוימים, כגון דרור הבית, נדרשים להניע את כנפיהם במהירות כדי לעוף, ואילו עופות אחרים, כגון נשר, מסוגלים לדאות במשך דקות ארוכות ללא הזזת הכנפיים, בנצלם את זרמי האוויר. עופות מסוימים אינם מסוגלים לעוף על אף שברשותם כנפיים; הידועים ביותר הם הפינגווין והיען. כנפיו של הראשון משמשות לשחייה.
כנפיהם של חרקים רבים נעות במהירות עצומה. הדבר מתאפשר הודות שרירים המיוחדים המפעילים כנפיים אלו, אשר אינם זקוקים לגירוי עצבי כדי לנוע; תנועתם היא מעין רפלקס. חוקרי אבולוציה משערים כי התפתחותן של כנפיים בחרקים היא אחד הגורמים העיקריים להצלחה המסחררת של קבוצת בעלי חיים זו (מספר מיני החרקים עולה בהרבה על מספר מיניהם של כל שאר בעלי החיים יחדיו).
כנפיהם של עופות ושל חרקים מעוטרים לעיתים קרובות בדוגמאות צבעוניות עזות; פרפרים ידועים בכך במיוחד. הדבר משמש לרוב לפיתוי ומשיכת בני המין השני למטרת רביה, ולעיתים להגנה; ציפורים רבות פורשות את כנפיהן בעלות הצבעים העזים בפתאומיות בשעת סכנה ומרתיעות בדרך זו בעלי חיים המאיימים עליהן.
המילה 'כנף' בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
מועצת העלייה

בממלכה המאוחדת, מועצת העלייה (אנגלית: Accession Council) היא גוף טקסי המתאסף בארמון סנט ג'יימס לאחר מות המונרך המכהן, על מנת להכריז באופן רשמי על עלייתו של יורש העצר למלוכה, ולשמוע מהמונרך החדש שבועה דתית. אולם, להכרזה זו אין כוח חוקתי כלשהו, מאחר שירושת הכתר הבריטי מתבצעת באופן אוטומטי לפי תנאי חוק ההסדר 1701.
הכרזת המועצה על עלייה, המאשרת את שמו של היורש, נחתמת על ידי כל היועצים המלכותיים הנוכחים בטקס. באופן מסורתי מוקראת ההכרזה במספר מקומות מסורתיים בלונדון, באדינבורו, בווינדזור, וביורק. הוא מוקראת גם במקום המרכזי של כל עיירה או כפר. ניסוח ההכרזה השתנה במשך השנים; לדוגמה, עם עלייתו למלוכה של ג'ורג' השישי נוסחה ההכרזה מחדש מאחר שאדוארד השמיני ויתר על כסאו ולא מת. דוגמה נוספת היא הוספת התואר "קיסר הודו" בסוף רשימת התארים, עד שזה בוטל על ידי ג'ורג' השישי.
הריבון החדש, שבדרך כלל נוכח בטקס, נשבע שבועה לשמור ולהגן על הכנסייה של סקוטלנד. אליזבת השנייה שהתה בקניה כשעלתה למלוכה, ומועצת העלייה נאלצה להיפגש פעמיים, הראשונה עבור ההכרזה והשנייה עבור שמיעת השבועה מהמלכה החדשה. הריבון החדש חייב להישבע בנוגע לכנסייה האנגליקנית, אך דבר זה נעשה בנוכחות הפרלמנט הבריטי בישיבת הפתיחה שלאחר עלייתו למלוכה.
נוסח השבועה הוא "אני, [שם המונרך], נשבע בחגיגיות ובכנות בנוכחות האל, מצהיר, מעיד ומכריז כי אני פרוטסטנטי מאמין, וכי אני, לפי הכוונה האמיתית של החקיקה המבטיחה את הירושה הפרוטסטנטית לכס המלוכה של ממלכתי, אקיים ואשמור על חוקים אלה כמיטב יכולתי". נוסח זה, שנאמר לראשונה על ידי ג'ורג' החמישי ב-1910, הוא גרסה מודרנית של השבועה שנאמרה על ידי כל מונרך מאז ימי ויליאם השלישי ומרי השנייה ב-1689 עד ימי אדוארד השביעי ב-1901, שנחשבה כיותר מדי אנטי קתולית במונחים של ראשית המאה ה-20.
בעוד שהקריאה "המלך מת, יחי המלך!" נחשבת בדרך כלל לחלק מהטקסט הרשמי של הכרזת העלייה המוקראת בעקבות החלטת המועצה על זהות היורש הראוי לכתר, היא למעשה רק מסורת הנהוגה לאחר הקראת ההכרזה בקול רם בכפרים ובעיירות רבים, ונועדה לסמל את העיקרון שלפיו הממלכה המאוחדת לעולם לא תהיה ללא מונרך.
המועצה מורכבת מיועצים מלכותיים, חברי בית הלורדים, הלורד ראש העיר של לונדון, בית המשפט האלדרמני של הסיטי של לונדון והנציבים העליונים של חלק ממדינות חבר העמים הבריטי.
סמל אינדונזיה

המגילה והמוטו

הגארודה מחזיקה בטלפיה מגילה, ועליה כתוב המוטו הלאומי של אינדונזיה - "Bhinneka Tunggal lka", ביאוונית עתיקה - בחלקים, אך עדיין אחד.

הגארודה

הגארודה היא עיט מיתולוגי מוזהב, המשותף למיתולוגיה ההינדית והבודהיסטית. במקור, הגארודה היא כימרה, בעלת כנפיים, מקור ורגליים עיט מוזהבות, אך ללא ידי האדם וזנב הדרקון. היא משמשת כסמל באומות דרום ודרום-מזרח אסיה. השימוש בגארודה מייצג את השלטון ההינדי שהיה באינדונזיה בתקופת הממלכות הקדומות. לנוצות סידור מיוחד, המייצג את תאריך עצמאותה של אינדונזיה - 17 באוגוסט 1945. ישנן 17 נוצות על כל כנף, 8 על הזנב, 19 בבסיסו של הזנב (מתחת למגן) ו-45 על הצוואר.

המגן

המגן הוא סמל צבאי, המייצג את ההגנה על המולדת. הוא מחולק ל-5 אגפים, הצבועים באדום ולבן לפי "דוגמת שחמט", כאשר במרכז נמצא מגן שחור. הקוים השחורים במרכז מסמלים את קו המשווה, החוצה את הארכיפלג.

במרכז - כוכב צהוב על רקע שחור. הצבע השחור מזוהה עם מוחמד, נביא האסלאם, הדת השולטת באינדונזיה. הכוכב גם הוא מזוהה עם האסלאם, אך גם עם סוציאליזם. הצורה המחומשת מיצגת את ה"פאנצ'א סילא" שהם 5 העקרונות שהגה אחמד סוקרנו הבסיס הפילוסופי והחוקתי של אינדונזיה.

בצד ימין למטה - שרשרת, על רקע אדום. היא מייצגת את המשכיות דורות האדם, והחרוזים מייצגים את הגברים והנשים, כמו גם את האמונה בקשר שבין האנשים.

בצד ימין למעלה - עץ על רקע לבן. זהו עץ פיקוס, המסמל את אחדות אינדונזיה. לפיקוס שורשים רבים מעל האדמה, וכך גם לאומה האינדונזית - שורשים תרבותיים ארוכים ועמוקים הנשלחים רחוק.

בצד שמאל למעלה - שור, על רקע אדום. הבנטנג (שור הגדל בדרום אסיה) הוא חיה חברתית, וכך גם האדם, החייב לקבל החלטות תוך שיתוף אחרים. השור הפך גם לסמלן של מפלגות שונות באינדונזיה.

בצד שמאל למטה - אורז וכותנה, על רקע לבן. הם מסמלים צדק חברתי, פרנסה ומחייה.
פולאבים

פולאבים (ברוסית: Полабы; בפולנית: Połabianie) הוא שם כולל המתייחס למספר שבטים סלאביים מערביים שנכחדו ברובם, אשר ישבו לאורך נהר האלבה, בין הים הבלטי מצפון, נהר הזאלה (Saale) והגבול הסקסוני ממערב, הסודטים ופרנקוניה מדרום, ופולין ממזרח. הפולאבים היו ידועים גם כ"סלאבים של האלבה" וכ"ונדים".
הסלאבים הפולאבים החלו להתיישב בשטח גרמניה של היום במחצית השנייה של האלף הראשון לספירה. במהלך המאה ה-12 הם נכבשו בידי הסקסונים והדנים, וכתוצאה מכך נכללו במרוצת הדורות באימפריה הרומית הקדושה. השבטים עברו בהדרגה תהליך התגרמנות, ובמאות שלאחר מכן התבוללו; הסורבים הם צאצאיהם היחידים של הפולאבים אשר שמרו על זהותם ועל תרבותם. השפה הפולאבית נכחדה כיום. עם זאת, שתי השפות הסורביות מדוברות כיום בפי כ-60,000 מתושבי האזור, וממשלת גרמניה מכירה בהן כשפות רשמיות של האזור.
תומאס לורץ

ביוגרפיה

לורץ נולד בוירצבורג. הוא גר בגרברון ושוחה במועדון הספורט אס.וי. וירצבורג 05. באולימפיאדת אתונה (2004), לורז ייצג את גרמניה במקצה 1500 מטר חופשי, אבל לא העפיל לגמר. באותה השנה, הוא זכה במדליית זהב באליפות העולם בשחייה במים פתוחים במקצה 10 קילומטר. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה לורץ לראשונה במדליית זהב במים פתוחים במשחה ל-5 קילומטר לפני צ'יפ פיטרסון מארצות הברית וסימון ארקוליו מאיטליה ובמדליית כסף במשחה ל-10 קילומטר אחרי פיטרסון ולפני פיטר סטויצ'ב מבולגריה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה לורץ ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:47:27.0 שעות, לפניבריאן ריקמן מבלגיה (4:47:27.4 שעות) ויבגני דראטסב מרוסיה (4:47:28.1 שעות) ובמשחה קבוצתי (2 גברים ואישה) בתוצאה של 52:54.9 דקות, לפני יוון (54:03.3 דקות) וברזיל (54:03.5 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:14.5 שעות, אחרי ספירידון יאניוטיס מיוון (1:49:11.8 שעות) ולפני אוסמה מלולי מתוניסיה (1:49:19.2 שעות) ומדליית ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:32.2 דקות, אחרי אוסמה מלולי (53:30.4 דקות) ואריק הדלין מקנדה (53:31.6 דקות).
שלמה אלכסנדר

ביוגרפיה

אלכסנדר, בנו של ארנסט אלכסנדר, נולד בפרייבורג שבגרמניה, וגדל בירושלים. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עבודת דוקטורט, בהנחיית שאול מייבום ממכון ויצמן למדע, הוא בנה ספקטרוסקופ לתהודה מגנטית גרעינית שהיווה לימים את הבסיס לשיטת דימות תהודה מגנטית והיה הישג טכנולוגי בינלאומי. באמצעות מכשיר זה הוא חקר מבנה נוזלים ופיתח שיטות למחקר תגובות כימיות.
כבתר-דוקטורנט עבד אלכסנדר במעבדות בל בארצות הברית, לצד פיל אנדרסון, ועסק בחקר תכונות מגנטיות של מתכות ובחקר מוליכי על. עם חזרתו למכון ויצמן הוא הקים מעבדה ניסיונית לחקר תכונות מוצקים ושלבי המעבר בין מצבי צבירה.
לאחר מותו של יואל רקח עבר אלכסנדר לאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלו הוא זכה לפרסומו העיקרי, כתאורטיקן בתחום הפיזיקה של החומר המעובה. הוא המשיך בתחום זה גם לאחר חזרתו למכון ויצמן, בשנת 1989. בשנת 1995 הוא פרש ממחקר פעיל.
אלכסנדר זכה להוקרה בינלאומית, היה חבר האקדמיה האירופית למדעים ושימש פרופסור בקולג' דה פרנס. בישראל הוא היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת 1993.
בשנת 1998 נהרג אלכסנדר בתאונת דרכים והותיר את רעייתו, אסתר ושלושה ילדים.
קימברלי (אוסטרליה)

היסטוריה

קימברלי היה האזור המיושב הראשון ביבשת אוסטרליה עם הגעת האדם לשם לפני 41,000 שנה, ככל הנראה דרך קבוצת האיים המוכרת היום כאינדונזיה.

דמוגרפיה

אוכלוסיית קימברלי מונה כ-41,000 תושבים, אך המספר גדל ב-4.8% בשנה בממוצע, בערך פי 3 מכלל אוסטרליה המערבית,
תושבי האזור פזורים בצורה אחידה על פני האזור למעט 3 ערים מרכזיות בהן למעלה מ 2,000 תושבים: ברום (15,000), דרבי (3,600) וקונונורה (5,000) שאר התושבים פזורים בעיירות קטנות הממוקמות על הדרכים.
 
33% מתושבי האזור הם ילידי המקום אבוריג'ינים.

פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

גאוגרפיה

אזור קימברלי משתרע על שטח של 423,517 קילומטר רבוע, שטח הגדול פי 19 משטחה של מדינת ישראל וכפי 3 משטחה של אנגליה.
בצפון קימברלי קיים רכס הרים תלול ומחורץ העשוי אבן גיר, רוחות המונסון חרצו בהרים ויצרו את התלוליות המרשימות המאפיינות את המקום, בקצה הדרומי של האזור משתנים פני השטח והופכים להיות רמה ירוקה האופיינת לאזורים טרופיים והם משמשים לרעיית בקר, באזור זה הקרקע העשויה אבן חול רכה נתונה לסחופת גשמים רבה מה שגורם להצפות כבישים תכופות. מרבית שטחי החוף בצפון האזור קשים לרחצה עקב היותם מסולעים וניתן למצוא שם מפלים רבים בהם מפלי מיצ'ל הידועים. מערב האזור נוח יותר וניתן לגשת לחוף, אולם גם שם ייתכנו שינויי גאות ושפל משמעותיים.

אקלים

אקלימה של קימברלי הוא אקלים טרופי ו-90% מהמשקעים יורדים בעונה הרטובה הקצרה שבין חודש נובמבר לאפריל. כמות המשקעים השנתית היא הגבוהה במערב אוסטרליה. בעונה היבשה, ממאי עד אוקטובר, רוחות דרום מזרחיות גורמות לימים חמימים ושטופי שמש וללילות קרירים. שינויי האקלים מאז 1967 גרמו לעליות חדות של עד 250 מ"מ בשנה בכמות המשקעים באזור כולו, אולם מחקרים שבוצעו לאחרונה מצביעים על הזיהום המוגבר באסיה כגורם המרכזי לתופעה זו ולא על ההתחממות הגלובלית. בשנים 1997 ו-2000 ירדו באזור גשמים כבדים במיוחד שגרמו להצפות קשות ושיבושי תנועה קשים במיוחד.
קימברלי הוא אחד האזורים החמים ביותר באוסטרליה עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 27° כשהטמפרטורה המקסימלית עמדה על 40°.

קו החוף

קו החוף הצפוני של קימברלי מפורץ מאוד וההרים גולשים לתוך הים, הנהרות נשפכים לים במפלים קוצפים ובמרבית המקומות אין גישה ישירה לים, החוף המערבי מעט יותר נגיש לכלי רכב אולם גם שם תופעת הגאות והשפל משפיעה מאוד על קו החוף הנסוג משמעותית.
קיימים מספר חופים המאפשרים גישה קרובה לקו המים, חלקם בתשלום, חופי אזור קימברלי מתאפיינים בחול לבן וים תכול ובתולי.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ואפנפרבה

ואפנפרבה (בגרמנית: Waffenfarbe; 'צבעי חיל/זרוע') הוא האופן בו תפקיד או שיוך חילי מופיע על מדי הצבא של הבונדסוור, הכוחות המזוינים של גרמניה. צבע הוואפנפרבה מופיע בפאות הכותפת, בטלאי מרובע לאורך הצווארון (Kragenspiegel) ולחיילים סדירים גם בפאות כובע השירות שלהם ולאורך הצווארון.
לצד הצבא הגרמני צבאות נוספים עושים שימוש במודל דומה של סימול שיוך חילי, בהם אוסטריה, איטליה, יפן, פינלנד, הונגריה, ארצות הברית, שווייץ ורומניה.

שימוש כיום בבודסוור

צבא היבשה הגרמני ("הֶר") עושה את השימוש הנרחב ביותר בצבעי ואפנפרבה. בנוסף לכך נעשה שימוש גם בצבעי כומתות (בדומה לצה"ל) לסימול שיוך מקצועי או חילי, אך באופן פחות נרחב. מצד שני, חילות הים והאוויר של גרמניה אינם עושים שימוש נרחב בצבעי ואפנפרבה, מלבד כדי להבחין בין דרגות הקצונה השונות. במקום זאת, שיוך מקצועי או חילי מובחן על ידי הוספת סימולים שונים, בדרך כלל כחלק או מעל הדרגה.