google/wiki40b huggingface dataset:
ולטרי בוטאס

פורמולה רנו

בשנת 2007 התחרה בסבב החורף של אליפות פורמולה רנו הבריטית. הוא ניצח שלושה מרוצים מתוך ארבעה וסיים במקום השני במרוץ הנוסף, אך מכיוון שלא החזיק רישיון מתאים לתחרות לא צבר נקודות ולא הוכתר כאלוף. בשנת 2008 זכה באליפות סבב פורמולה רנו האירופאי ובמקביל זכה גם באליפות בסבב אליפות הפורמולה רנו הצפון-אירופאי.

פורמולה 3

בשנת 2009 התחרה בסבב אליפות הפורמולה 3 האירופאי. הוא לא הצליח לנצח אף מרוץ במהלך העונה, אך סיים את העונה במקום השלישי. ביוני אותה שנה ניצח במרוץ המאסטרס של הפורמולה 3, אליו זינק מהפול פוזישן. בשנת 2010 זכה שוב במרוץ המאסטרס, הנהג הראשון שמנצח את המרוץ פעמיים.את עונת 2010 סיים שוב במקום השלישי, אף על פי שבמהלך העונה צבר שני ניצחונות והגיע שמונה פעמים לפודיום. בוטאס החל לשמש כנהג מבחן עבור קבוצת ויליאמס, תפקיד אותו המשיך למלא גם בשנים 2011 ו-2012.
בשנת 2011 עבר להתחרות בסבב ה-GP3, בו השיג ארבעה ניצחונות ושבעה פודיומים וסיים כאלוף.

2013–2016: קבוצת ויליאמס

בנובמבר 2012 הכריזה קבוצת ויליאמס על החתמתו של בוטאס כנהג בקבוצה בעונת 2013, לצידו של פסטור מלדונדו. בעונת הבכורה התקשה לצבור נקודות ועל אף שסיים 17 מתוך 19 מרוצים צבר רק 4 נקודות, אותם השיג כשסיים במקום השמיני בגרנד פרי שנערך בארצות הברית.
בעונת 2014 המשיך לנהוג עבור ויליאמס, כשלצידו פליפה מאסה, שהצטרף לקבוצה. במרוץ פתיחת סיים את מקצה הדירוג במקום העשירי וסיים את המרוץ במקום השישי. בעקבות פסילתו של דניאל ריקארדו שסיים את המרוץ במקום השני עלה בוטאס למקום החמישי. בגרנד פרי אוסטריה זינק מהמקום השני ואת המרוץ סיים במקום השלישי אחרי ניקו רוזברג ולואיס המילטון ורשם את הפודיום הראשון בקריירת האליפות. אף על פי שזינק מהמקום ה-14 בגרנד פרי הבריטי הצליח לסיים אותו במקום השני ולרשום פודיום שני ברציפות. רצף הפודיומים נמשך גם במרוץ הבא בו סיים שוב במקום השני. בהמשך העונה הצליח לסיים עוד שלוש פעמים במקום השלישי (בבלגיה, רוסיה ובאבו דאבי) ואת העונה סיים במקום הרביעי עם 186 נקודות. העונה האישית הטובה ביותר בקריירה עד כה.
בוטאס ומאסה המשיכו להתחרות בקבוצה גם בעונת 2015. במקצה הדרוג של גרנד פרי אוסטרליה, שפתח את העונה, דורג במקום השישי, אך במהלך מקצה הדירוג נפצע בגבו, פונה לטיפול בבית חולים ולא התחרה במרוץ הפתיחה. במהלך העונה הגיע רק פעמיים לפודיום, אך סיים מספר פעמים במקום הרביעי (3 פעמים) ובמקום החמישי (6 פעמים). את העונה סיים במקום החמישי עם 136 נקודות. בעונת 2016 הגיע לפודיום רק פעם אחת, בגרנד פרי הקנדי. את העונה סיים במקום השביעי עם 85 נקודות.

2017-הווה: מרצדס

ניקו רוזברג, שזכה באליפות בעונת 2016, הודיע חמישה ימים לאחר מכן על פרישה. בינואר הכריזה קבוצת מרצדס כי בוטאס יהיה מחליפו של רוזברג. במרוץ פתיחת העונה סיים מקום השלישי ובגרנד פרי בחריין זינק לראשונה בקריירה מהפול פוזישן. בגרנד פרי רוסיה זינק מהמקום השלישי, אך העפיל למקום הראשון מיד לאחר הזינוק. לאורך כל המרוץ ניהל מאבק צמוד מול סבסטיאן פטל, אך הצליח לשמור על המקום ולסיים את המרוץ כמנצח בפעם הראשונה בקריירה.
רוברט פיקלני

ביוגרפיה

פיקלני נולד ב-1904 בלודז' שבפולין למשפחה יהודית. ב-1908 עבר להתגורר עם הוריו ב-מוסקבה. החל להתעניין בציור בזכות הגלריה החשובה "Tretiakoff" בעירו; הוריו קנו לו שם רפרודוקציות שקישטו את חדרו בילדותו. כנער הכיר את הזרם החדש של הציירים הרוסים, "Le Valet de Carreau", שהושפעו מסגנון ציור פוביסטי וקוביסטי. הוא למד ציור אצל איליה מקנוב (Ilja Machkoff) מקבוצה זו. 
ב-1922, בגיל 17, נסע לווינה וברלין ואחר כך לפריז כדי ללמוד ציור ב-École de Paris. הוא פגש סטודנטים יהודים נוספים ממזרח אירופה, בהם לזאר וולוביק (Lazare Volovick) וז'אן פוגני (Jean Pougny‏, 1892 - 1956). פוגני תמך בו בזמן לימודיו ובתקופה קשה אחר כך, כשחי ערירי בפריז.
במהלך לימודיו אייר וכתב מאמרים על אמנות עבור מספר עיתונים וירחונים. נישא לדוגמנית אליאן סטיינוויל (Eliane Steinville).
במהלך מלחמת העולם השנייה עבר לדרום צרפת, ובתום המלחמה חזר לפריז. בהמשך סייר באיטליה, ספרד וטורקיה. 
סגנונו של פיקלני היה מודרני - Art Moderne. הוא השאיר אחריו ציורים רבים בצבעי שמן על בד וצבעי פסטל.
ב-1999 נערכה במשך חודש תערוכה כללית במוזיאון לארכאולוגיה באיטליה שנקראה "Les début de l'art moderne" (תחילת האמנות המודרנית), בה הוצגו עבודותיהם של הציירים היהודים שלמדו ב-École de Paris, ובהם פיקלני.
בזק בינלאומי

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1996 על ידי חברת בזק, והיא בבעלות מלאה שלה.
בזק הקימה את החברה במטרה לרכז את תחום הטלפוניה הבינלאומית (בקידומת 014) בידי חברה שתמשיך להיות בבעלותה, משום שמשרד התקשורת החליט להפקיע את המונופול שהיה לה בתחום התקשורת הבינלאומית, ולתת רישיונות למפעילים בינלאומיים נוספים.
בשנת 1999 בניהולו של אורי יוגב החלה החברה לספק שירותי אינטרנט. באותה שנה היא הקימה את האתר חדשות.קום שהיה אתר החדשות הראשון בעברית. ב-2005, לקראת פתיחת ענף התקשורת המקומית לתחרות, ניתן לחברה טווח המספרים 074-414 לניסויי טלפוניה קווית מבוססת אינטרנט, והיא אף החלה בשיווק השירות, אך לא ניתן לה רישיון מפעיל פנים ארצי (מפ"א), עד שחברת בזק תאבד לפחות 15% משליטתה בתחום הטלפוניה הקווית במגזר הפרטי, ולכן נאלצה להפסיק את השירות. בתאריך 8 בפברואר 2009 העניק משרד התקשורת לחברה רישיון טלפון קווי מבוסס אינטרנט (VOB) והקצה לה את הקידומת הקווית 076-5.
בתחילת שנת 2007 רכשה בזק בינלאומי את חברת "אקטקום", אשר סיפקה שירותי אינטרנט מאז שנת 1993. המיזוג בפועל בוצע ביולי 2007.
בינואר 2012 השלימה בזק בינלאומי הנחת כבל תקשורת אופטי תת-ימי בין ישראל ומערב אירופה בשם JONAH, באורך 2,300 קילומטר ובקיבולת פוטנציאלית של יותר מ-7 טרה-ביט לשנייה, בממשקים של 40 ג'יגה-ביט. המערכת מותאמת להעברת מידע בממשקי 100 ג'יגה-ביט.
במרץ 2014 הודיעה החברה על הקמת מרכז תקשורת (Point of Presence) בהונג קונג עבור לקוחות המבקשים שירותי תקשורת נתונים בין ישראל למזרח הרחוק. מרכז התקשורת של בזק בינלאומי הוקם באתר של חברת EQUINIX, שמפעילה חוות שרתים ברחבי העולם. האתר ממוקם במרכז העסקי והפיננסי של הונג קונג, מחובר ליותר מ-50 ספקי תשתית שונים ומספק לבזק בינלאומי אפשרות להתחבר לעשרות מפעילים בינלאומיים, כגון China Telecom, ‏Hutchison,‏ PCCW ואחרים. עד להקמת מרכז התקשורת במזרח הרחוק, התעבורה בין ישראל למזרח הרחוק נשענה על מרכזי התקשורת של החברה באירופה.
בסוף שנת 2014 השיקה בזק בינלאומי את אתר שירותי הענן Virtual Nest, אתר זה מאפשר לרכוש שרתים וירטואליים (IaaS) בממשק נוח ופשוט.
בפברואר 2018 החברה החלה לשווק את שירות הטלוויזיה המוזל מבית stingTV, yes.
משנת 2002, הפרזנטור של החברה הוא הקומיקאי שלום אסייג אשר מדובב את התוכי הירוק.
איי אנדמן וניקובר

היסטוריה

במשך אלפי שנים ישבו באיים שבטים מנותקים מן הציויליזציה והעולם החיצון. 
ב-12 בדצמבר 1755 הגיעו לאיי וניקובר מתיישבים אירופים מטעם חברת הודו המזרחית הדנית. בינואר 1756 הפכו האיים לקולוניה של האימפריה הדנית בשם "דנמרק החדשה", ומאוחר יותר (דצמבר 1756) בשם "איי פרדריק" (Frederiksøerne). ההתיישבות במקום לא הייתה סדירה בשל התפרצויות מלריה בין 14 באפריל 1759 ל־19 באוגוסט 1768, 1787–1807/05, 1814–1831, 1830–1834 וב-1848 נעזבה המושבה. האימפריה האוסטרית ניסתה להקים קולוניה במקום ב-1778 אולם, בעיקר מפאת חוסר באספקה, אחרוני המתיישבים האוסטרים עזבו את האיים ב-1783.
באמצע המאה ה-19 כבשו הבריטים את האיים והפכו אותם לחלק מהאימפריה שלהם בהודו. הבריטים הקימו בפורט בלייר בית סוהר שבו נכלאו לוחמי החופש שמרדו בשלטון הבריטי בהודו - כלא סלולר (Cellular Jail), כיום אתר תיירות מפורסם. האיים נכבשו על ידי יפן במלחמת העולם השנייה, וסופחו להודו עם קבלת עצמאותה ב-1947.
בשנת 2004 הכה באיים הצונאמי הגדול שפקד את חופי אסיה ומזרח אפריקה, שמוקדו היה כ-300 קילומטר בלבד דרומה לאיי ניקובר. תושבי אנדמן וניקובר סבלו רבות מרעידת האדמה והצונמי שבא בעקבותיה - כ-3,000 איש נהרגו, 5,500 איש עדיין מוגדרים נעדרים, ונגרם הרס רב לבתים ומקומות היישוב.

דמוגרפיה

בעבר, התגוררו באיים שבטים ילידים בלבד. ילידי איי אנדמן הם נגריטו, שהם פיגמים אסיאתים שחורי עור ומקורזלי שיער, ואילו ילידי איי נקובר הם בני הגזע המונגולידי ודומים במראם לתושבי דרום מזרח אסיה. עם תחילת התקופה הקולוניאלית הבריטית התחילו להגיע לאיים מתיישבים מהיבשת, וכיום מהווים הילידים מיעוט כשאוכלוסיית המהגרים (בעיקר הינדים מתת היבשת, אך גם אנגלים וטמילים) הולכת וגדלה.
הדת העיקרית באיי אנדמן היא ההינדואיזם, אך ניתן למצוא בהם גם מיעוט נוצרי ומוסלמי. בני השבטים המקוריים עדיין מחזיקים באמונות השבטיות.

מגוון ביולוגי

באיי ניקובר מגוון ביולוגי יוצא דופן, ויש בהן מיני צמחים ובעלי חיים אנדמיים רבים, לדוגמה יונת ניקובר.

תיירות

איי אנדמן וניקובר, המפורסמים באתרי הצלילה הייחודים ובאיים הטרופיים שלהם, מושכים אליהם תיירים ממקומות רבים בעולם. ניתן להגיע אל איי אנדמן בטיסות ישירות או בהפלגה ממעבורת ממדרס או מקולקטה שבחוף הודו אל פורט בלייר, בירת הטריטוריה. לניקובר ניתן להיכנס רק עם אישור מיוחד המונפק למבקרים למטרות מחקר.
ג'ו עמר

קורות חיים

עמר נולד בעיירה סטאת שבמרוקו. כבר במרוקו החל להופיע כזמר. בשנת תשט"ז (1956) עלה לישראל עם אחיו שלום, והתיישב במושב יד רמב"ם. את שיריו הראשונים בארץ הקליט במסגרת קול ישראל. תוך זמן קצר הפכו רבים משיריו ללהיטי ענק. הלהיט הראשון של עמר בישראל היה השיר "ישמח משה" ואחריו באו להיטים נוספים, בהם: "שיר השיכור", "שלום לבן דודי", "האסיר" ו"ברצלונה".
עמר נחשב בין הראשונים שהקליט משירי הקודש של יהדות מרוקו בישראל, ושהכניסו את המוזיקה האנדלוסית לישראל. היה לזמר הישראלי הראשון שהעלה בשיריו את סוגיית השסע העדתי בישראל, כאשר כתב בשיר "לשכת עבודה": "הלכתי לשכת עבודה; אמר לי מאיפה אתה; אמרתי לו ממרוקו; אמר לי תצא מפה...הלכתי לשכת עבודה; אמר לי מאיפה אתה; אמרתי לו מפולניה; תכנס בבקשה". לצד זאת, לדברי פרופ' אדווין סרוסי: "הנרטיב של עמר עצמו היה מאוד לאומי, וכך גם האמנות שלו." עמר היה הראשון להקליט את השיר "שלגיה" של נעמי שמר, שהולחן על פי השאנסון הצרפתי "נעליים" של גי ביאר (התפרסם אחר כך בביצוע שלישיית התאומים).
השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1960, ובו שר יחד ולחוד עם לילית נגר את השיר "ליל החג" שהגיע למקום השלישי.
החל מאמצע שנות השישים העביר עמר את מוקד פעילותו למערב אירופה וארצות הברית, שם הופיע בפני קהל יהודי, בין השאר ביידיש. בשנת 1965 הופיע באולם "קרנגי הול" במנהטן.
בתש"ל (1970) התיישב עמר בניו יורק, ומשם עבר ללוס אנג'לס. הוא נחשב בזמנו לאחד מבכירי החזנים בעולם, והעביר סדנאות חזנות בארצות הברית ובאירופה.
באמצע שנות השמונים חזר לישראל וניסה להקים מרכז ללימודי חזנות. הוא הקליט פרסומת לקפה טורקי של עלית על פי המנגינה של להיטו "שיר השיכור" והפרסומת שודרה רבות ברדיו. הופיע במספר הופעות עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, אך בסופו של דבר לא הצליח להיקלט בישראל וחזר לארצות הברית. במערכת הבחירות של שנת תשמ"ו (1986) תרם את קולו לזמריר של ש"ס באמצעות השיר "אשורר שירה לכבוד התורה".
בשנת תש"ס (2000), לאחר מות רעייתו ריימונד, חזר לישראל. לאחר שובו לישראל, לקה באירוע מוחי שריתק אותו לכיסא גלגלים ולאחר מכן לקה במחלת פרקינסון, איבד את צלילות קולו והפסיק לשיר.
במהלך תשס"א (2001), הסתיימה הפקתו ועריכתו של הסרט "חבקי אותי" שמטרתו הייתה לתעד את סיפור חייו דרך מסע שורשים, במרוקו ובישראל, בבימויו של איש התקשורת והיוצר שאול מייזליש ובבימוי ועריכה של מיכל רביד-אברהם מייזליש גם ערך את הספר "ג'ו עמר, אני ושירי", שהוא מעין ביוגרפיה של האיש ופועלו המוזיקלי והליטורגי.
בספרם "איפה היינו ומה עשינו" תיארו אמנון דנקנר ודוד טרטקובר את הרקע לשירתו של עמר: "לצד פילפל אל-מצרי הוא היה קרן האור האותנטית היחידה של הזמר המזרחי העממי, שדוכא תחת לחץ השיבולים והמיית הפונדקים של השירה העברית השיכנוזית. כולם אומרים שאני שיכור/ וכולם צועקים/ איזה בור/ התאמינו! רק כוסית אחת שתיתי/ ועוד כוסית קטנה טעמתי/ ועוד כוסית קטנה לגמתי/ עד כי דאגותי שכחתי/ וקולי נשאתי/ הו, עוברים, תיירים/ הקשיבו נא לי/ אומלל כמוני/ עד אנה אסבול."
זמרים רבים ביצעו משיריו, בהם זוהר ארגוב שהושפע ממנו רבות, אייל גולן, ישי לוי ואורן חן.
ג'ו עמר נפטר בג' בתמוז תשס"ט (26 ביוני 2009) בניו יורק בגיל 79. היה נשוי לריימונד ונולדו להם שני בנים ושלוש בנות.
צבי הירש פרידמן

שושלת ליסקא

לרבי צבי הירש פרידמן היו שני חתנים: רבי חיים פרידלנדר ורבי יוזפא גולדברגר. את מקומו של רבי צבי הירש באדמו"רות מילא חתנו רבי חיים פרידלנדר, מחבר הספר "טל חיים" על התורה וספר "טל חיים וברכה". בזיווג שני נישא לבת גיסו רבי אברהם שוורץ ממנה נולדו ממשיכי דרכו. נפטר בט' באייר תרס"ד. נכדו של רבי צבי הירש, רבי חיים שוורץ, בן חתנו הרב אברהם, שימש אף הוא באדמו"רות במישקולץ. הגבאי של רבי צבי הירש, רבי ישעיה שטיינר החל לשמש אחר פטירתו באדמו"רות בקרסטיר. בנו של רבי יוזפא גולדברגר הוא הרב גרשון גולדברגר, אב"ד טיסה-ברצל. 
את מקומו של רבי חיים פרידלנדר מילא בנו רבי צבי. לפני התמנותו לאדמו"ר שימש כרב במאד ובגאבה. חיבר כ-30 ספרים על כל חלקי התורה]. בשנות השואה סירב להימלט ונשאר עם חסידיו. הועבר על ידי הנאצים לאויהל משם הועבר לאושוויץ שם נרצח בכ"ז באייר תש"ד. חתנו ואחיינו של רבי חיים, רבי מנחם מנדל (נכדו של רבי משה מדעש, בן הרב יהודה פרידלנדר מברוגו-פרונד) שימש כאדמו"ר בקלויזנבורג. נפטר בי"ח בטבת ת"ש.
רושם ראשוני

רושם ראשוני הוא הרושם המתקבל על אדם בזמן הנע בין מספר אלפיות השנייה למספר דקות, במפגש ראשון עם אנשים אחרים. הרושם הראשוני הוא אחד המרכיבים המכריעים בקביעת התפיסה הכללית על אותו אדם. בזמן קצר זה נקבעת הדעה הכללית על האדם ובפרט דעה על המראה, שפת גוף, ריח גוף, צורת לבוש, התבטאות, מבטא וכדומה. 
בכל פגישה חדשה בין אנשים נוצר רושם ראשוני כלשהו, וקשה מאוד לשנותו לחיוב או לשלילה. "אין הזדמנות שנייה ליצור רושם ראשוני", מה שהופך את הרושם הראשוני לחשוב מאוד ביחסים העתידיים בין אותם אנשים.
אבירמה גולן

ביוגרפיה

גולן נולדה בגבעתיים ב־1950. אביה היה מחלוצי העלייה הרביעית ואמה באה מבית חרדי. בילדותה למדה בתל אביב בבית הספר "יבנה", ולאחר שעברה המשפחה לירושלים סיימה את לימודיה בגימנסיה העברית "רחביה". את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד דרום. לאחר שהשתחררה מצה"ל שיחקה תקופה קצרה בתיאטרון והשתתפה במחזמר "עיר הגברים" על פי סיפורי דיימון ראניון, שממנו התפרסם מאוד השיר "פנקס הקטן" ששר ששי קשת, ובו שרה גולן את הצד הנשי – "הוד מעלתה". ב־1970 שיחקה בסרטו של מנחם גולן, "לופו", וב-1973 שיחקה את תפקיד סופי ב"שעיר אחד לעזאזל" מאת נסים אלוני בתיאטרון הקאמרי.
למדה ספרות כללית באוניברסיטת תל אביב בין 1972 ל־1975 והתמחתה בתרגום. בעשור שלאחר סיום לימודיה תרגמה כ־20 ספרים מאנגלית. בסוף שנות ה-70 הייתה אחת התסריטאיות של תוכנית הטלוויזיה "מה פתאום?!".
בין 1983 ל־1987 למדה לשון וספרות צרפתית בפריז וכתבה טור שבועי במוסף "דבר השבוע" של העיתון "דבר". מ־1987 הייתה חברה במערכת "דבר" והצטרפה ל"הארץ" ב־1991. מאז 1996 הייתה חברה בהנהלת מערכת העיתון וכתבה בו מאמרי פובליציסטיקה, בעיקר בנושאי חברה ומגדר.
בשנת 1996 תרגמה אבירמה גולן את הספר "מדלנה" מאת לודוויג במלמנס.
הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "בקריאה ראשונה", ששודרה במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית.
בדצמבר 2004 ראה אור רומן ראשון שלה – "העורבים". בפברואר 2008 ראה אור הרומן השני שלה – "סימני חיים". שני הספרים הופיעו בסדרת "הספריה החדשה".
באפריל 2008 עברה עם בן זוגה שמוליק שם-טוב להתגורר בשדרות, משם דיווחה בבלוג  "השקד 12, שדרות", באתר "הארץ".
במאי 2012 פרשה מעיתון "הארץ" ומונתה למנהלת המרכז לעירוניות ותרבות ים תיכונית בבת ים.
בינואר 2015 הוצבה במקום ה-80 ברשימת מפלגת מרצ בבחירות לכנסת העשרים במרץ 2015.
גולן מקיימת אורח חיים צמחוני.
מדף הקרח אדוארד השמיני

גילוי המישור

מדף הקרח התגלה בשנת 1936 על ידי משלחת החקר שהפליגה על אוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי.
המדף מופה על בסיס תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן הנורווגית (בין השנים 1937–1936).
ב-1954 נחקר מדף הקרח על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, באמצעות מזחלות כלבים.

מקור השם

משלחת לארס כריטנסן קראה לחלק הצפוני של מדף הקרח (Innviksletta).
שמו הנוכחי של מדף הקרח ניתן לו בהתאם לשמו של מפרץ אדוארד השמיני הסמוך, שבפתחו נמצא מדף הקרח.
אבלינו

היסטוריה

לפני הכיבוש הרומי היה היישוב העתיק אבלינום (Abellinum) מרכזו של השבט הסאמניטי הירפיני (Hirpini). היישוב היה ממוקם על גבעה במרחק 4 ק"מ מהעיר הנוכחית, במקום שבו שוכנת כיום העיירה אטריפלדה (Atripalda). אבלינום נכבשה על ידי הרומים בשנת 293 לפנה"ס והם שינו את שמה כמה פעמים במאות השנים הבאות. יחד עם זאת ההכרה בה כעיר רומית של ממש חלה רק לאחר הכיבוש על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 89 לפנה"ס.
העיר קיבלה על עצמה את הנצרות בערך בשנת 500 לספירה וקיבלה מעמד של דיוקסיה. בהמשך אירעו הפלישות של הגותים והונדלים. לאחר הכיבוש הלומברדי של דרום איטליה, ננטשה העיר העתיקה (הדעות חלוקות אם כל העיר ננטשה או חלקה) ויישוב חדש החל לצמוח על גבעה סמוכה שהיא אבלינו של היום. בהיותה מוגנת על ידי מצודה, היא נעשתה חלק מדוכסות בנוונטו ולאחר נפילתה של זו האחרונה, חלק מנסיכות סלרנו.
ב-1100, בתקופת שלטון הנורמנים בדרום איטליה, נרכשה העיר על ידי ריקארדו דל'אקווילה (Riccardo dell'Aquila). מאוחר יותר העביר אותה שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה לידי משפחת מונטפורט שאותה ירש בית קנדיה.
הזכויות הפאודליות על אבלינו נרכשו ב-1581 על ידי דוכס אטריפלדה (Atripalda), מאצולת נאפולי, שב-1589 הוענק לו התואר נסיך אבלינו. אבלינו הפכה להיות מקום מושב משפחתו של הנסיך. בנו ונכדו שימשו ברציפות כנגידים הגדולים של ממלכת נאפולי והיו אבירי מסדר גיזת הזהב.
ב-1820 התרחשו באבלינו מהומות. יחד עם זאת, איחוד איטליה כחמישים שנה לאחר מכן, לא הביא תועלת לעיר. העיר נותרה ללא קשר למסילת הברזל בין נאפולי-בנוונטו-פוג'יה ורחוקה מהים.
ב-1943 הופצצה העיר על ידי מטוסי בעלות הברית בניסיון לסכל את נסיגתן של יחידות השריון הגרמניות דרך גשר פריירה (Ferriera). 
אבלינו סבלה מרעשי אדמה במהלך ההיסטוריה שלה והיא הוכתה קשות ברעשי האדמה שאירעו ב-23 בנובמבר 1980 וב–14 בפברואר 1981. אבלינו ספגה גם מטר של אפר געשי שנבע מהתפרצויות רבות של הר וזוב השוכן ממערבה. העיר יושבת על מיקום מייצג של פומיס שנובע מהתפרצות פליניאנית של הוזוב שארעה במחצית הראשונה של האלף השני לפני הספירה.

כלכלה

רעש האדמה של 1980 היווה נקודת תפנית עבור העיר ועבור כל הנפה. תקציבים גדולים הושקעו בתשתיות של אבלינו וסכומים נוספים שימשו להניע את כלכלת העיר. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הייתה רמת ההכנסה לנפש באבלינו מהגבוהות במחוז.

חקלאות

עד לאמצע שנות השבעים של המאה ה-20 חקלאות הייתה הציר המרכזי של כלכלת אבלינו. מאז עזבה אוכלוסייה צעירה רבה את החוות המשפחתיות ולעיתים גם עברה להתגורר מחוץ לאזור בחיפוש אחר עבודות מכניסות יותר. יחד עם זאת, ענפי גידול הטבק גפן היין ואגוזי הלוז נותרו חלק חשוב של הכלכלה המקומית ובעקבות השקעות של השנים האחרונות] מהווים מקור תעסוקה לאנשים רבים.

תעשייה

המגזר התעשייתי מהווה חלק חשוב מכלכלת אבלינו. שני אזורי תעשייה שוכנים ממזרח וממערב לעיר ובהם פועלים עסקים קטנים ובינוניים רבים, כולל מפעל מנועים (FMA) המייצר מנועים עבור חבורת הרכב פיאט, אופל, לנצ'יה ואלפא רומיאו.

בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה הסופרנוס מוזכר מוצאו של טוני סופרנו מאבלינו. סבו של טוני סופרנו היגר מאבלינו לארצות הברית בראשית המאה ה-20. באחד הפרקים מציין סופרנו כי "כל תושבי הכפר אבלינו התיישבו באזור" (מחוז אסקס, ניו ג'רזי).
באן

באן (בהונגרית: Bán) היה תואר אצולה בהונגריה, בנסיכות ולאכיה, בנסיכות מולדובה ובכמה מארצות חצי האי הבלקני.

היסטוריה

נראה שמקור השם הוא במילה המונגולית bajan, במשמעות של בעל נכסים. המילה הגיעה לעמי האזור באמצעות האווארים. הבאן היה כינויו של רוזן הונגרי במחוזות הגבול המזרחיים ומהשפה ההונגרית התואר עבר גם אל הרומנית, הסרבית והצ'כית.
בוולאכיה הבאן היה אציל בעל אחוזה, החשוב שבין הדרגטורים. הבאן הרומני הוא האציל היחיד המוסמך להטיל עונש מוות. התואר מופיע לראשונה במועצה המלכותית של מירצ'אה הזקן. מסוף המאה ה-15 הבאן הוא מנהיג/שליט המחוז אולטניה. החל משנת 1761 כבר לא הוצב באן באולטניה, אלא ממלא מקום לבאן, בכינוי הטורקי, הקאימאקאן של קראיובה.
באנים היו מורשים להטביע מטבעות, לכן ניתן השם באן למטבע הכסף רומני ובמשך הזמן זה הפך להיות השם הרומני לכל מטבע. המטבע הרומני לאו מתחלק ל-100 באני.
חבל ארץ במפגש גבולות רומניה, הונגריה וסרביה, שנשלט תקופה ארוכה במהלך ההיסטוריה על ידי באן, נקרא על כן באנאט.
בנסיכות מולדובה הבאן היה דרגטור רב מעלה, שרק הספטאר הגדול היה גבוה ממנו בדרגתו. הכנסתו נקבעה כאחוז מסוים מהכנסות שנוצרו ממכירות המלח שנחצב במכרות אוקנלה מארי (Ocnele Mari).

לקריאה נוספת

* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
אסון נחל דרגה

האירוע

קבוצה בת 20 חברים בליווי שני מדריכים יצאה לטיול מחפץ חיים בשעה חמש לפנות בוקר והגיעה דרך ירושלים למצפה שלם בשעה תשע לערך. הקבוצה ירדה לנחל ועשתה דרכה בערוץ הוואדי. לקראת סיום המסלול והמפל האחרון החל לטפטף אך המפל היה עדיין יבש לחלוטין. קבוצה ראשונה של המטיילים ידרה בסולם שהותקן לאורך המפל והחלה ללכת בערוץ לכיוון כביש 90. לפתע הגיע שיטפון בזק ששטף אותם. בהרוגים היו ארבעה בני גרעין שהיו בשל"ת מוקדם בחפץ חיים ושתי בנות שירות לאומי. שאר חברי הקבוצה הצליחו לטפס מהערוץ ולהחלץ מהשטפון.

חיפוש וחילוץ

בחיפושים אחר הנערים שנסחפו ובחילוצם השתתפו לוחמי יחידת החילוץ והפינוי בהיטס (יחידה 669), שהסתייעו במסוקים וחיילי היאחזות הנח"ל מצפה שלם שראו את השיטפון בנחל והזעיקו עזרה. חיילי היאחזות הנח"ל הצליחו לחלץ חמישה מהמטיילים באמצעות חבלים, מסוק חילץ 2 מטיילים וארבעה אחרים נשארו במשך הלילה בנקיק מעל הנחל וחולצו בבוקר.

חקירה

מיד לאחר האירוע פתחה המשטרה בחקירת נסיבות האירוע. מדריך הטיול מטעם חפץ חיים והאחראי על גרעין הנחל, שגם הוא יצא לטיול, נחקרו והוגש נגדם כתב אישום. בית משפט השלום זיכה אותם, המדינה ערערה, ובבית המשפט המחוזי הם הורשעו. הקיבוץ ערער לבית המשפט העליון שזיכה אותם בשנית מכל אשמה.
קאסטור מרודוס

קאסטור מרודוס (ביוונית: Κάστωρ ὁ Ῥόδιος), הידוע גם כקאסטור ממסאליה או קאסטור מגלאטיה על פי הסודא, היה מדקדק ורטוריקן יווני. הוא כונה "פילורומאוס" (Philoromaeus, "אוהב רומא") ומשערים כי הוא חי בזמנם של קיקרו ויוליוס קיסר.

רקע

קאסטור נזכר פעמים רבות במקורות כבר-סמכא בעניינים היסטוריים. הכינוי "פילורומאוס" מצביע על האפשרות שאהדתו הייתה נתונה לרומאים, וייתכן אהדה זו מופיעה גם באזכור חיבור פרי עטו על ידי פלוטרכוס, שבו השווה בין מוסדותיה של רומא עם אלה של פיתגורס.
הסודא מתארת אותו כחתנו של מלך גלטיה דייוטארוס  (המכונה שם "סנאטור רומאי"), שלאחר מכן הוציא להורג את קאסטור ואשתו, מכיוון שקאסטור העלה האשמות לגביו בפני הקיסר. כפי הנראה מדובר בפרשה שבה קיקרו הגן על דייוטארוס. נראה כי זה אותו קאסטור הנזכר על ידי סטראבון, שכונה "סאיקונדאריוס" (Saecondarius), היה חתנו של דייוטארוס והוצא להורג על ידו. אולם כלל לא בטוח שקאסטור זה הוא קאסטור מרודוס, הרטוריקן, מכיוון שכאשר קיקרו טען בשם דייוטארוס, הקאסטור שהביא את דייוטארוס לידי סכנה, נקרא במפורש "נכד" של המלך הזה ובאותו הזמן (44 לפנה"ס) היה עדיין איש צעיר.
אחת מיצירותיו של קאסטור נזכרת בביבליותקה של פסאודו-אפולודורוס.
יוסף בן מתתיהו מציין בחיבורו "נגד אפיון" את "קאסטור כותב העתים" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים. ייתכן וקאסטור השתמש לשם כך בחיבורו של קודמו, אפולודורוס מאתונה.
קרל פון איינם

תחילת הקריירה

פון איינם נולד ב-1 בינואר 1853 בהרצברג שהשתייכה לממלכת הנובר. ב-1870 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת, וב-1900 השתתף בכוח שנשלח לדכא את מרד הבוקסרים בסין. ב-1903 מונה לשר המלחמה של פרוסיה, והיה ממונה על התעצמותו של הצבא הגרמני, וכן דאג להכנסת המקלעים והארטילריה הכבדה לשורות הצבא הגרמני. ב-1909 מונה למפקד הקורפוס ה-7.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון איינם מפקד הקורפוס ה-7 שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן. ב-14 בספטמבר 1914 פרש מקס פון האוזן מהפיקוד על הארמייה השלישית, ופון איינם מונה במקומו. הארמייה בפיקודו השתתפה בפברואר - מרץ 1915 בקרב שמפאן הראשון, ובספטמבר - נובמבר 1915 בקרב שמפאן השני, כמו כן הארמייה הדפה את מתקפת הארמייה הצרפתית הרביעית (שהייתה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית בפיקוד גנרל פיליפ פטן) במהלך הקרב השני על האן, שהיה חלק ממתקפת ניוול.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של יורש העצר הגרמני. ב-15 - 17 ביולי 1918 השתתפו כוחות הארמייה במתקפה הגרמנית על המארן, תוך שהם תומכים באגף המזרחי של הארמייה הראשונה.
ב-26 בספטמבר 1918 הותקפה הארמייה על ידי חיל המשלוח האמריקני במסגרת מתקפת מז-ארגון, ובשל כך נאלצה לסגת צפונה זמן קצר לפני סיום המלחמה.
ב-10 בנובמבר 1918 יום לפני שביתת הנשק, מונה פון איינם למפקד קבוצת הארמיות של יורש העצר הגרמני במקום וילהלם, יורש העצר הגרמני שנאלץ לפרוש מתפקידו. עם חתימת הסכם שביתת הנשק הסיג פון איינם את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית ובראשית 1919 פרש משירות צבאי. פון איינם נפטר במילהיים ב-7 באפריל 1934 והוא בן 81 שנים.
בית הספר למנהל עסקים לאודר

קמפוס

קמפוס הלימודים ממוקם במה שהיה ארמון החורף של הקיסרית מריה תרזה, שנתרם לאוניברסיטה על ידי ממשלת אוסטריה. הקמפוס ממוקם ברובע ה-19 היוקרתי של וינה שהוא גם רובע העסקים המרכזי של וינה.
לאודר בחר להקים את בית הספר בווינה, מאחר: והיא מרכז עסקים עולמי, צומת המשלבת בין עסקים מאירופה וארצות הברית. כמו כן בווינה קהילה יהודית גדולה ותומכת, אשר נותנת תחושה של בית לישראלים וליהודי התפוצות ובשבתות שמה דגש על ערכים יהודיים. ובשל מיקומה המרכזי מאפשר לסטודנטים מכל העולם, ובעיקר מישראל ואירופה, ללמוד ביחד.
מיקום בית הספר מאפשר גישה נוחה למורשת העתיקה והעשירה שמציעה ווינה וסביבתה. בסביבת בית הספר נמצאים פארקים, עזרים ספורטיביים כגון בריכות שחייה, מגרשי כדורגל, מגרשי טניס ועוד.

תוכניות לימודים

תואר ראשון:
· מנהל עסקים בינלאומי (באנגלית: International business administration).
תואר שני:
· ניהול ומנהיגות בינלאומי (באנגלית: master in international management and leadership).
· בנקאות, פיננסים (באנגלית: master in banking, finance and compliance).
האוניברסיטה מציעה קורסים בשפות נוספות מלבד אנגלית, ביניהם: גרמנית, עברית סינית, רוסית וספרדית. הסטודנטים צריכים לבחור לפחות שפה אחת על מנת לפתח יכולות בין-תרבותיות.
האיים החיצוניים

האיים החיצוניים (בסינית 離島區) הם אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, ונחשבים לחלק מהטריטוריות החדשות. השטח הכולל של התחום 175.3 קמ"ר, ואוכלוסיית התחום הגיעה בשנת 2001 ל-86,667 איש.
הונג קונג מיושבת על פני חצי אי אחד ו-236 איים. האיים החיצוניים הם עשרים האיים הגדולים (למעט האי הונג קונג עצמו), ושאר האיים הנמצאים בצדו הדרומי או הדרום מערבי של הונג קונג.
על אף שהשטחים תופסים 16% מכלל שטחי הונג קונג, אוכלוסיית המקום תופסת רק 2% מכלל האוכלוסייה. תחום זה, אם כן, הוא התחום הגדול ביותר בהונג קונג, והכי פחות מיושב. נתון זה הוא בעיקר משום שאיים אלו אינם ראויים למגורי אדם, לבד ממקומות בודדים (כמו האי לנטאו) בהם אזורי יישוב מפותחים. אנשים רבים מעדיפים להתגורר במקומות אלו, עקב השקט, הנוף והטבע החסרים להם בהונג קונג ובקאולון. הרכבת התחתית של הונג קונג מספקת שירות לאי לנטאו, ומעבורת סטאר לאיים נוספים זולת האי למה והאי צ'נג צ'או.