google/wiki40b huggingface dataset:
כריסטוף לוקסנברג

כריסטוף לוקסנברג (בגרמנית: Christoph Luxenberg) הוא שם העט של מחברו של הספר Die syro-aramäische Lesart des Koran: Ein Beitrag zur Entschlüsselung der Koransprache (קריאה ערבית-ארמית בקוראן: ניסיון לפיענוח שפת הקוראן), ומספר מאמרים באנתולוגיות על האסלאם הקדום. האדם העומד מאחורי שם זה הוא כנראה מלומד גרמני ופרופסור לשפות שמיות וערבית.
לוקסנברג זכה לחשיפה בשנים שלאחר 2000, לאחר פרסום ספרו הראשון (לכל הפחות הראשון תחת שם העט) "קריאה ערבית-ארמית בקוראן" שטוען שהשפה של החיבורים המוקדמים של הקוראן אינה ערבית באופן בלבדי, כפי שאומר המחקר המקובל, אלא נטועה בניב סורי-ארמי של שבט קורייש ממכה במאה ה-7 שקורותיו קשורים בהיווצרותה של דת האסלאם. לוקסנברג מניח כי השפה הארמית שהייתה שכיחה ברחבי המזרח התיכון בימי ראשית האסלאם הייתה שפת התרבות של פולחן נוצרי שהייתה לו השפעה עמוקה על חיבור ומשמעותם של התכנים המופיעים בקוראן

שם העט הבדוי

כריסטוף לוקסנברג הוא שם עט, ייתכן שהשם נבחר בעקבות "מחריב המיתוסים"  גאורג כריסטוף ליכטנברג, מאחר ש-Lux בלטינית מתורגם כ-Licht (בגרמנית) . לוקסנברג עצמו טוען כי בחר בפסבדונים מכיוון "...בהתאם לעצתם של חברים ערבים, לאחר שנודעה להם תזת עבודתי" , כדי להגן על עצמו מפני תגובות אלימות  מאחר שסולימאן בשיר, שהשמיע תאוריות דומות באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, הושלך מהחלון בידי הסטודנטים המוסלמים הזועמים שלו.
הזהות האמיתית של האדם העומד מאחורי שם העט טרם נתבררה. הגרסאות הנפוצות ביותר    סוברות כי הוא מלומד גרמני לשפות שמיות. בבלוגים באינטרנט, משערות כי הוא לבנוני, ואחרים חושבים כי הוא חסר כל ידע בערבית, יש הגורסים כי הוא אינו מלומד כלל, וישנם כאלה שאומרים שהוא מיסיונר נוצרי

השקפותיו בדבר הקוראן

לדעתו של לוקסנברג הקוראן מכיל שפה מעורפלת שלעיתים לא ניתן לפרשה, וטוען שאפילו המלומדים המוסלמים מתקשים לנתח משפטים מסוימים ממנו וכי תלי תלים של ספרות פרשנית נכתבה בניסיון לפענח משפטים אלה. אולם ההנחה העומדת מאחורי מאמציהם היא שכל משפט קשה הוא נכון ובעל משמעות וכי ניתן לפענחו בסיוע כלים של הלמדנות המוסלמית המסורתית. לדעתו מלומדים מערביים מחקים את הפרשנות המוסלמית ומסתמכים עליה ומייחסים לה חשיבות רבה מדי.
לוקנסברג מחזיק בדעה כי על מלומדים לגשת לפרוש הקוראן מחדש, להתעלם מפרשנויות הקוראן הישנות ולהשתמש רק בשיטות הבלשניות וההיסטוריות העדכניות ביותר. הוא סבור שמוחמד הטיף רעיונות שהיו חדשים לרבים משומעיו הערבים, מושגים שמוחמד למד משיחותיו עם יהודי ערב, נוצרים, ומנוצרי סוריה (מניחים שהוא נסע לסוריה). מכאן, אם מילה או משפט מסוים מהקוראן נשמעים חסרי משמעות בערבית, או שניתן להקנות להם משמעות רק אם מעוותים את הכתוב, עלינו להיעזר בשפות הארמית ובסורית, לצד הערבית.
הפרשנות האסלאמית המסורתית מגבילה את עצמה לאוצר המילים הערבי, לוקסנברג מציע להשתמש בשפות נוספות. לדעתו הקוראן מבוסס על טקסטים שקדמו לו ועל הרצאות שנישאו בכנסיות נוצריות בסוריה, וכי הייתה זו עבודתם של דורות אחדים לעבד טקסטים אלו, עד שנוצר הקוראן כפי שהוא מוכר לנו כיום.
השקפותיו שנויות במחלוקת בקרב חוקרי הקוראן.
משה קמחי

רבי משה קמחי (1127 בקירוב - 1190) היה מדקדק, פרשן מקרא ופייטן במאה ה-12. קמחי היה בנו של רבי יוסף קמחי ואחיו הבכור של רבי דוד קמחי (רד"ק). קמחי נולד בספרד וחי בפרובנס שבדרום-צרפת, אזור שהושפע מהתרבות היהודית-ספרדית. שנת לידתו אינה ידועה בבירור. נודע כי הוא גידל וחינך את אחיו הקטן, דוד קמחי, והשפיע עליו בדרך הפרשנות.

חיבוריו

כמו אביו, רבי יוסף קמחי, גם משה קמחי כתב פירושים למקרא על דרך הפשט וכיום יש בידינו פירושיו לספרי משלי, איוב, עזרא ונחמיה. בנוסף לפירושים אלה כתב קמחי שני חיבורים בנושא הדקדוק העברי: "מהלך שבילי הדעת" (ר"ת משה) - ספר ללימוד יסודות הדקדוק ונטיית הפועל, והספר "שכל טוב". פירושיו למקרא מבוססים על הדקדוק, אם כי הוא שילב בהם גם פילוסופיה של ימי הביניים.
דאריו סביטאניץ'

קריירה

סביטאניץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנפילד. ב-20 בדצמבר 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 19 בהפסד 3-1 נגד אולימפו. ב-27 באפריל 2007 הוא הבקיע שלושער בניצחון 0-4 נגד ניואל'ס אולד בויס. במהלך עונת הקלאסורה של שנת 2008 הוא הבקיע 13 שערים.
לאחר סיום העונה, סביטאניץ' חתם באייאקס אמסטרדם בתור מחליפו של קלאס יאן הונטלאר. ב-12 בדצמבר 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד נאק ברדה. ב-1 בינואר 2010 הושאל לפצ'וקה המקסיקנית עד לסיום העונה, הוא זכה עם המועדון בליגת האלופות של CONCACAF. ב-3 בנובמבר 2010 הוא חזר לאייאקס וזכה עם המועדון באליפות הראשונה שלהם לאחר 7 שנים.
ביולי 2011 סביטאניץ' הושאל לבוקה ג'וניורס עד לסיום העונה. ב-28 באוגוסט 2011 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד סן לורנסו. הוא זכה עם המועדון בטורניר האפרטורה של שנת 2011, והגיע עם המועדון לגמר גביע הליברטדורס בעונת 2012 שם הפסידו לקורינתיאנס.
ב-25 ביולי 2012 הוא חתם ל-3 שנים בניס הצרפתית. ב-5 בינואר 2015 חזר לפצ'וקה.
טוקן שחור-מקור

תת-מינים וטקסונומיה

ישנם ארבעה תת-מינים, שאמנם נחשבו בעבר כמינים נפרדים, אך הם מתרבים בחופשיות  אם מפגישים ביניהם. אלה הם תת-המין השלט (R. vitellinus vitellinus), טוקן לבן-גרון (R. vitellinus culminatus), טוקן זהוב-גרון (R. vitellinus citreolaemus) וטוקן אריאל (R. vitellinus ariel). למרות זאת, תת-המין R. v. ariel קרוב יותר ל-R. v. culminatus מאשר לתת-המין השלט, ושניהם כבר נחשבים כמין בהתהוות. ישנה אוכלוסייה בצפון ברזיל שהפרטים בה אמנם דומים ל-R. v. ariel, אך מחקר גנטי העלה שאוכלוסייה זו הופרדה משאר אוכלוסיית תת-המין במשך זמן רב, ועשויה להיות מין נפרד.

בית גידול

בתי הגידול המועדפים על הטוקן הם יערות וחורשות. הטוקן מעדיף אזורים לחים, אבל מצוי גם באזורים יבשים יחסית (כמו למשל גדות נהר). הטוקן נפוץ בעיקר באזורי שפלה, אך עשוי לחיות בגובה של עד 1,700 מטרים מעל גובה פני הים.

התנהגות

מין זה הוא פעיל יום ואוכל פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות קטנות, ביצים וצפרדעים. הקריאה היא קרקור, "קרי-אופ קרי-אופ קרי-אופ".
שני ההורים מסייעים בגידול הגוזלים. שתי ביצים לבנות מוטלות בחור בעץ. הנקבה מטילה את הביצים כ-18 ימים לאחר ההזדווגות. שני ההורים דוגרים על הביצים לסירוגין במשך 15–16 ימים. למרות זאת, לעיתים ההורים לא דוגרים על הביצים, והן עשויות להיות חשופות לשמש במשך שעות. הגוזלים עיוורים וערומים, ונשארים בקן לאחר הבקיעה; עיניהם נפתחות כ-3 שבועות אחריה. מקורם קצר, וברגליהם ישנם "פדים" מיוחדים שמגנים על רגליהם מרצפת הקן. הנוצות לא מתחילות לגדול עד שהגוזלים הגיעו לגיל כ-4 שבועות. בגיל כ-8 שבועות, הגוזלים נעשים עצמאיים; כ-40 עד 50 ימים לאחר מכן, הם עוזבים את הקן.
מתחם סומה-וזוב

מתחם סומה-וזוב הוא מתחם געשי המצוי לחופו המזרחי של מפרץ נאפולי בתחומי מחוז קמפניה, איטליה. המתחם שייך לקשת הגעשית של קמפניה, המהווה חלק מאזור געשי נרחב בדרום-מזרח הים הטירני.
המתחם מכיל את החרוט הגעשי של הר הגעש וזוב, שנותר ניצב בקלדרה שנוצרה עקב התמוטטותו של הר געש קדום – סומה (Monte Somma).

היווצרות

המתחם נוצר בהתפרצות געשית עזה לפני כ-18,300 שנים. במהלך התפרצותו של הר הגעש סומה, התרוקן תא המאגמה שלו במידה רבה – שגרמה להתמוטטות תקרת התא ולהיווצרות קלדרה. החרוט הגעשי של סומה התמוטט אל תוך הקלדרה בשלמותו, והוא מרכיב היום את הר הגעש וזוב.
גובהו של וזוב מגיע ל-1,281 מטרים ושולי סומה ל-1,149 מטרים. ביניהם מצוי עמק אטריו די קאבאליו (Atrio di Cavallo), שאורכו כ-5 קילומטרים.
הרפתקאותיו הרבות של פו הדב (מתקן שעשועים)

הרפתקאותיו הרבות של פו הדב (באנגלית: The Many Adventures of Winnie the Pooh) הוא מתקן אפל המצוי בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני: דיסנילנד שבקליפורניה, ממלכת הקסם שבדיסניוורלד (פלורידה), דיסנילנד שבטוקיו ודיסנילנד שבהונג קונג. בטוקיו נקראת האטרקציה "ציד הדבש של פו" (Pooh's Hunny Hunt).
המתקן שבדיסנילנד החליף את ג'מבורי דובי הכפר בעוד שבממלכת הקסם החליף המתקן את המסע הפרוע של מר קרפד. מספר המבקרים במתקן בדיסנילנד מועט ביותר, בשל מיקומו בפינה הצפונית מערבית של הפארק, והיותו של המתקן חבוי במקצת למבקרים. אותו מתקן המצוי בטוקיו פופולרי ביותר בשל מיקומו במרכז ארץ הפנטזיה, והמבקרים בו עומדים בתור במשך שעות ארוכות. המתקן מבוסס על הסרט הרפתקאותיו הרבות של פו הדב.
נבות היזרעאלי

נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי הוא דמות מקראית המופיעה לראשונה בספר מלכים א. בבעלות נבות היה כרם בשכנות לאחוזתו של אחאב מלך ישראל. אחאב ביקש לצרף את השטח לאחוזתו ולהפכו לגן ירק. הוא פנה אל נבות בהצעה לרכוש ממנו את הכרם תמורת כרם טוב יותר וגם תמורת כסף, על פי בחירתו. נבות סירב מפני שהכרם היה נחלת אבותיו (יש הדורשים את שמו של נבות כקיצור של "נחלת אבות"). אחאב חוזר לביתו "סַר וְזָעֵף עַל הַדָּבָר אֲשֶׁר דִּבֶּר אֵלָיו נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי".
על מנת להיפטר מנבות דרשה איזבל אשת אחאב מזקני עירו לטפול עליו אשמת שווא של פגיעה בכבוד המלכות, להעמידו למשפט בליווי עדי שקר, ולגזור עליו מוות. נבות הועמד לדין, נמצא אשם ונסקל למוות. אחאב הלך לרשת את הכרם אך שם חיכה לו אליהו הנביא וניבא לו נבואת חורבן.
בני זוג של מנהיגי מדינות

כמעט בכל מדינות העולם לא זוכים בני הזוג של המנהיגים למעמד רשמי, אך מצופה מהם לעמוד לצד בני זוגם בתמיכה ובפעילות ציבורית. כיוון שכמעט כל ראשי המדינות הם גברים הטרוסקסואלים, בת זוגם (כאשר יש כזו) היא אישה.
לעיתים נמתחת ביקורת על רעיות המנהיגים על טעמן ואהבתן לאופנה יקרה ולמותגים, לעיתים הן מואשמות בשחיתות, אך לא אחת ישנן בנות זוג חזקות שיוצאות מצל בעליהן ופועלות בצורה עצמאית הן במישור החברתי, והן במישור הפוליטי-חברתי.
Mer de Noms

סקירה כללית

רוב השירים באלבום הוקדשו לאנשים שונים שהסולן מיינארד ג'יימס קינן הכיר. האלבום מכיל שירים כמו "Judith" (יהודית), "Thomas" (תומאס), ועוד. את הסמלים על העטיפה ניתן לתרגם ל-"La Cascade des Prénoms", "המפל של השמות הפרטיים" בצרפתית.

ביקורות

האלבום זכה להצלחה מסחררת ולביקורות חיוביות מאוד. אתר Allmusic העניק לאלבום ארבעה מתוך חמישה הכוכבי האפשריים, בטענה: "פרפקט סירקל היא אחת מהלהקות שנזקקנו להם אבל אף אחד לא שם לב לזה עד שהן הופיעו". מגזין Entertainment Weekly העניק לאלבום את הציון A-, ציון גבוה מאוד. בניגוד לרוב לרוב הביקורות, מגזין Rolling Stone העניק לאלבום רק שניים וחצי כוכבים מתוך חמש.

Judith

Judith (מאנגלית: יהודית) הוא סינגל של להקת "א פרפקט סירקל". הסינגל פורסם במקור בשנת 2000 באלבום הבכורה של הלהקה, "Mer de Noms".
סולן הלהקה מיינארד ג'יימס קינן הסביר בדיסק Amotion שהשיר הוא על אימו, יהודית מרי קינן, שחוותה התקף והפכה מרותקת לכיסא גלגלים לשארית חייה, אך המשיכה להאמין בנצרות.
התפתחות רגשית בילדות

תקופת הינקות

מרגע הלידה ועד רכישת השפה, מתרחשת התפתחות רגשית דרמטית.
כבר עם הלידה ניתן להבחין בהבעות פנים המביעות רגש, אך רגש של ממש כנראה בא רק מאוחר יותר. בגיל חצי שנה ילד מסוגל לנקוט בפעולות כדי לווסת את הרגשותיו, הפעולה הנפוצה ביותר היא פניה למטפל כדי שירגיע אותו שנקראת "ויסות בשניים".
הפעולות הרפלקסיביות הראשוניות נעשות עד מהרה מורכבות יותר. הן מתמזגות בהרגלים ותפיסות מאורגנות וניצבות בראשיתה של התנהגות חדשה שנקנית באמצעות הניסיון.
תקופת הינקות היא תקופה מכרעת לגבי המשך ההתפתחות הרגשית. 
על פי השערת התקופה הרגישה, שנמצאה תקפה לגבי קופים, ייקשה מאוד לשקם ילד שהיה במצב של חסך רגשי בשנה הראשונה לחייו. אצל ילדים שגדלו בבתי יתומים במצב של חסך רגשי קשה מוצאים נזקים ארוכי טווח. קיימת תסמונת כשל השגשוג הלא אורגני שהילדים הנפגעים בה סובלים מננסות הנובעת מהזנחה בטיפוחם הרגשי.
בסיום תקופה זו עם ראשית הלשון והמחשבה, הילד כבר ממקם את עצמו בין הדומים לו בעולם החיצוני שאותו הוא חש.
אולפנת השומרון

היסטוריה

אולפנת בני עקיבא השומרון אלקנה היא אולפנה לבנות שנוסדה בשנת תשמ"ג, ביישוב אלקנה, מתוך מגמה להעניק לבנות אלקנה והסביבה חינוך ברוח דתית לאומית ציונית.
העומד בראשה הוא הרב אריה מילס. בשנים ה'תש"ן - ה'תשנ"ג, עמד בראשה אלי ששר ולפניו הרב הלל שחור.
מגמות הלימוד באולפנה הם: לימודי ארץ ישראל, עיצוב גרפי, ביולוגיה, כימיה ומדעי החברה (פסיכולוגיה וסוציולוגיה). בנוסף לאחת מהמגמות הנ"ל, יכולות התלמידות לבחור במגמה נוספת מבין המגמות: תקשורת ופיזיקה וירטואליות. המגמות נלמדות ברמה של 5 יח"ל, ואף במקצועות נוספים, כגון: תנ"ך, תורה שבעל פה, אנגלית ומתמטיקה .
באולפנה מתקיימות תוכניות עבור תלמידות מחוננות ומצטיינות, כגון תוכנית אמירים ואקדמיה בתיכון. בנוסף התלמידות מכוונות להשתתף בתוכניות חיצוניות כגון אלפא, אודיסאה ועוד. 
האולפנה מתאפיינת בפעילות חברתית עניפה.
צ'יקו מנשה

ביוגרפיה

מנשה נולד וגדל בירושלים, והוא בוגר הגימנסיה העברית בירושלים. את דרכו בתקשורת החל ככתב חדשות, ולאחר מכן כתב משטרה ארצי עבור רשת ב'.  סיקר את כל תקופת האינתיפאדה השנייה ופרשות פליליות גדולות. כמו כן, שימש גם ככתב לענייני בריאות ואיכות הסביבה בחדשות ערוץ 2.
במסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 2 מנשה חשף לראשונה את פרשות השחיתות של הרב יונה מצגר, בעת ששימש רב ראשי לישראל. 
ב-2005 עבר לערוץ 10 בתפקיד הכתב המדיני של הערוץ.
מנשה סיקר את התהליך המדיני בין הישראלים והפלסטינים ואת יחסי הממשל האמריקאי וישראל בהקשר זה, ושימש פרשן מרכזי בנושאים אלו בחדשות ערוץ 10.
בשני מקרים לפחות, חשף מנשה באופן בלעדי אנשים בכירים במשרד החוץ, שהביעו ביקורת יוצאת דופן על ההתנהלות של ממשלת ישראל מול ממשלות ידידותיות. המקרה הידוע ביותר הוא חשיפת המסמך שכתב הקונסול הכללי דאז בבוסטון, נדב תמיר, על הפגיעה ביחסים עם הממשל האמריקני.
ב-2012 החל לשמש בתפקיד פרשן מדיני בקול ישראל.
ב-2016 מונה לנהל בפועל את רשת ב' של קול ישראל.
ב-2017 מונה למשנה למנהל חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי כאן.
מוריס הילמן

נעוריו והשכלתו

הילמן נולד בחווה ליד העיר מיילס סיטי שבמונטנה. בגלל מחסור בכסף הוא כמעט ולא הלך לאוניברסיטה, אך אחיו התערב והוא התקבל עם מלגה לאוניברסיטת מונטנה, שם סיים את לימודיו ראשון במחזורו. ב-1941 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת שיקגו. בעבודתו הוא הראה כי מחלת הכלמידיה נגרמת מבקטריה לא רגילה הגדלה בתוך תאים ולא מווירוס, כפי שחשבו לפניו.

קריירה

בזמן מלחמת העולם השנייה פיתח חיסון נגד קדחת המוח היפנית, שאיימה על חיילי ארצות הברית שלחמו בחזית האוקיינוס השקט מול יפן. בין 1948 ל-1958 היה ראש המחלקה למחלות בדרכי הנשימה בבית ספר הרפואי הצבאי (היום מכון וולטר ריד למחקר). בתקופה זו גילה את השינויים הגנטיים שמתרחשים בנגיף השפעת כאשר הוא עובר מוטציה. גילוי זה עזר לו לנבא שהתפרצות השפעת ב-1957 בהונג קונג עלולה להפוך למגפה עולמית. בעקבות הערכתו, הוכנו והופצו ארבעים מיליון חיסונים.
ב-1957 הצטרף למרק, שם פיתח את רוב החיסונים שלו.
ב-1963 חלתה בתו ג'ריל לין בחזרת, ומתרביות שלקח ממנה פיתח חיסון למחלה.
ב-1981 פיתח את החיסון נגד הפטיטיס B. בשנת 2003 השתמשו 150 מדינות בחיסון, ותדירות המחלה בקרב צעירים בארצות הברית ירדה ב-95%. הילמן ראה בחיסון זה את הישגו הגדול ביותר.
אף לא אחד מחיסוניו או תגליותיו נקרא על שמו.

הכרה

ב-1983 קיבל הילמן את פרס לסקר. ב-1988 נשיא ארצות הברית רונאלד רייגן העניק לו את המדליה הלאומית למדעים, העיטור המדעי הגבוה ביותר בארצות הברית.
רוברט גאלו, אחד ממגלי נגיף ה-HIV, אמר פעם כי "אם הייתי צריך לנקוב בשמו של אדם שעשה יותר למען בריאות האדם, עם פחות הכרה מכל אחד אחר, היה זה שמו של מוריס הילמן. מוריס צריך להיות מוכר כמפתח החיסונים המצליח בהיסטוריה."
ב-2007 פרסם פאול אופיט ביוגרפיה של הילמן, שנקראת Vaccinated: One Man's Quest to Defeat the World's Deadliest Diseases.
אפרים סולץ

קורות חייו

אפרים סולץ נולד בפתח תקווה, ביום י"א באלול תרס"ד (1904), למאיר (מראשוני מתיישבי פתח תקווה), ולאיידלה בת אפרים גיסין (ראש משפחת גיסין בישראל). אח של אלכסנדר סולץ.
למד בבית הספר העממי בפתח תקווה ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב וגמר במחזורו הראשון.
נשא לאשה את רחל בת שלמה שדרוביצקי מפתח תקווה, ולזוג נולדו בת ובן.
היה חבר במשמרת הצעירה של הסתדרות "בני בנימין". ממייסדי המושבה הרצליה. היה חבר המועצה המקומית, חבר ועד החקלאי, הלוואה וחסכון ומפעל המים. פעיל בארגון השמירה והביטחון במקום.
הרוח שגברה על הדרקון

הספר

מחברת הספר היא בוגרת רשת בתי הספר "בית יעקב". בספר היא מתארת את היווסדות הרשת ואת חייה במחיצת מורתה שרה שנירר. בנוסף מתוארת התמודדותן של התלמידות בקרקוב, פולין, במהלך השואה, השתתפותן במעשי צדקה וחסד, והתמיכה שלהן זו בזו ובפליטי השואה. הסופרת מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח היהדות, ומתוארים סיפורי גבורה של נשיאה בעול ושותפות בתנאים הקשים של השואה.
בחלק נכבד מהספר מתארת המחברת את התמודדותה במחנות, ואת היווצרותה של קבוצה של עשר בנות ששמרו זו על זו וראו בעצמן משפחה. הן היו ידועות במחנה בשם ה"צנרשאפט" (בעברית ה"עשיריה"). עשר הבנות היו בגילאים 16–24, ולרובן הייתה היכרות מוקדמת זו עם זו. תשע מהן היו חרדיות, תלמידותיה של שרה שנירר. הספר מרחיב על מנהיגות העשירייה - רבקה אנגלרד, רבקה הורוביץ ורחל שנצר, הבוגרות מבין הבנות ששימשו כמורות במקומות שונים עוד לפני פרוץ המלחמה, והיו בעלות השכלה רחבה וכריזמה. העשירית הייתה רגה לאוב, בעלת רקע חילוני, אלמנה ואם לילד כבן חמש שהסתתר במחנה, התשע "אימצו" אותה ועזרו לה להחביא את בנה ותמכו בה לאחר שנתפס ונרצח. בניש מספרת כי מספר פעמים היא נשלחה בסלקציות לצד השמאלי שהוביל למוות, וחברתה רבקה הורביץ משכה אותה שוב ושוב לתחילת התור. הבנות, שחלקן עבדו במטבחים, גנבו מעת לעת אוכל אותו חילקו בין כל בנות הבלוק, לפני פסח הן הגניבו קמח מהמטבחים ואפו מצות, ואת חלקן הצליחו להבריח למחנה הגברים שבו שהו רבנים. עשר הבנות תמכו זו בזו לאורך שנות המלחמה, בשלושה מחנות השמדה - פלאשוב, אושוויץ וברגן בלזן. הן עשו מאמצים כבירים להישאר ביחד, למרות הזדמנויות שנקרו בפני אחדות מבנות הקבוצה להציל את עצמן, כל עשר בנות החבורה הצליחו להישאר בחיים עד לשחרור ברגן בלזן, לאחר השחרור מתה אחת מהעשירייה, אסתר קופרברג, מטיפוס.
היא מתארת גם את מורתה הצעירה צילה אורליאן (בעתיד הרבנית צילה סורוצקין) שהייתה סלע איתן במחנה, ונודעה באומץ ובתעוזה שלה וזכתה להערכה אפילו מהשובים הגרמניים. 
בסוף פרקים מובא בספר כמין הערת שוליים, המצוין "בשולי הדברים" ובו היא כותבת על קורותיהם של המובאים בפרק לאחר המלחמה.

שם הספר

שם הספר מתייחס לאגדה מעברה של העיר קרקוב, על דרקון, שהוא מפלצת יורקת אש שהתגוררה במקום. הסופרת מתארת בספרה כיצד רוח התורה והגאווה היהודית גוברת על ה"מפלצת". 
בראש הספר ישנו מכתב תודה על הספר מהרבנית מגור, ציפורה אלתר. את המבוא לספר כתבה ד"ר יהודית רוזנבאום (גרינפלד) ממורותיה של בניש, מורה צעירה שעברה מפרנקפורט וניהלה את סמינר הקיץ הראשון של בית יעקב בהרי הקרפטים, בשנות ה-30 עברה ללונדון וניהלה את התיכון היהודי הראשון בו.
ארמית מערבית חדשה

ארמית מערבית חדשה, אחד מניבי הארמית החדשה, הוא ניב מודרני של הענף המערבי של הארמית. הניב מדובר כיום בשלושה כפרים בסוריה.
ארמית מערבית חדשה היא השריד היחיד לענף המערבי של הארמית (שקרוב לארמית של תרגום אונקלוס). זאת לעומת הענף המזרחי, שקיים היום בכמה ניבים נוצריים ויהודיים. כיום מדברים בארמית מערבית חדשה בשלושת הכפרים מעלולה (معلولا), בח'עה (بخعة) וג'ובעדין (جبّعدين), באזור קלמון שבהרי מול הלבנון, כ-60 קילומטר מצפון מזרח לדמשק. הסיבה שניב זה השתמר בסביבה שכולה דוברת ערבית היא כנראה הבידוד היחסי של שלושת הכפרים באזור ההררי. עד לפני כמאתיים שנה היו תושבי שלושת הכפרים נוצרים, ואולם כיום תושבי בח'עא וג'ובעדין מוסלמים כולם ורק במעלולה נותרו חלק מהתושבים נוצרים (בכנסייה המלכיתית). מספר הדוברים בשפה מוערך ב-15,000, מהם כ-8,000 במעלולה. כל הדוברים הם דו-לשוניים, ומדברים מלבד הארמית גם ערבית סורית.
מאפייני השפה מושפעים משלושה גורמים: ירושה היסטורית מהארמית הבינונית והמאוחרת, במיוחד מהניבים המערביים ובהם ארמית גלילית (המשתקפת בתלמוד הירושלמי ובמדרשים הארצישראליים) וארמית נוצרית; השפעה חזקה של ערבית סורית, בעיקר בתחום אוצר המילים; ותהליכים עצמאיים של שינוי בשפה. יש הבדלים דיאלקטליים מסוימים בין שלושת הכפרים.
מחקר מודרני של השפה החל בסוף המאה ה-19, ונמשך לאורך המאה ה-20, בין השאר על ידי בלשנים שמיים שהתגוררו מספר שנים בכפרים. המחקרים כתובים רובם בגרמנית. בין החוקרים היו גוטהלף ברגשטרסר, תאודור נלדקה ואנטון שפיטלר; בשנים האחרונות החוקר הבולט ביותר של השפה הוא פרופ' ורנר ארנולד (Arnold) מאוניברסיטת היידלברג.
דלברט מאן

חייו

דלברט מרטין מאן ג'וניור נולד בעיר לורנס שבקנזס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה על שם קורנליוס ואנדרביט שבנאשוויל, טנסי. הוא נישא לאן קרוליין מאן בשנת 1941, נישואין אשר החזיקו מעמד עד למותה של אן קרוליין, 60 שנה אחר כך (2001). בתום לימודיו התגייס לחיל האוויר האמריקני ושימש כטייס בעת מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן למד בחוג הדרמה של אוניברסיטת ייל ובסיום לימודיו עבד כבמאי תיאטרון בדרום קרוליינה.
בסיוע חבר קרוב, שעבד כמפיק ב- NBC, נכנס לעולם הטלוויזיה, כשהוא עובר להתגורר בניו יורק (1941). כך ביים מאן שורה של פרקים של סדרות טלוויזיה במהלך שנות החמישים, בהן "Goodyear Television Playhouse", שם כיכב וולטר מתאו בראשית דרכו. בשנת 1953 ביים מאן סרט טלוויזיה ראשון, בשם "מרטי", אותו גילם רוד סטייגר. מאן, שהחליט שלסרט יש פוטנציאל קולנועי החל לביים את סרט הקולנוע "מרטי", אף על פי שלא היה לו ניסיון קודם בבימוי סרטי קולנוע. את מרטי נבחר לגלם ארנסט בורגניין. העברתו של הסרט לקולנוע הוכיחה את עצמה כנכונה, לאחר שהסרט היה להצלחה קופתית גדולה וזכה בארבעה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, וכמו כן לדלברט מאן על הבימוי. השניים שיתפו פעולה גם ב-1979 בסרט "במערב אין כל חדש".
לאחר מכן עברו עוד שנתיים של עשייה טלוויזיונית בטרם שב לביים סרטי קולנוע. גם סרטיו הבאים עסקו בנושאים רומנטיים, כמו "מסיבת הרווק", "Desire Under the Elms", בו כיכבו סופיה לורן ואנטוני פרקינס. ב-1958 ביים את סרטו הקלאסי "שולחנות נפרדים", בו כיכבו דברה קר וריטה הייוורת', ואשר גרף 7 מועמדויות לפרס האוסקר, כולל לשחקן הראשי - דייוויד ניבן. ב-1960 ביים את הסרט "האופל שבמעלה המדרגות" בהשתתפותם של רוברט פרסטון, דורותי מקגוויר ושירלי נייט. שנה לאחר מכן, ביים את הקומדיה הרומנטית "המאהב חוזר", בו כיכבו רוק הדסון ודוריס דיי פעם נוספת ולעומת זאת ביים דרמת מלחמה שעסקה בלחימה על האי איוו ג'ימה במסגרת מלחמת העולם השנייה. החל מסוף שנות השישים מאן מביים כמעט אך ורק סרטי טלוויזיה, שהביאו לו שלוש מועמדויות לפרס האמי. בין השנים 1967 - 1971 כיהן כנשיא איגוד הבמאים האמריקני.
טשו סולומוביץ'

ילדות וצעירות

נולד בפוקשאן בשם הרשקו סולומוביץ' וכשהיה בן 13 עבר עם משפחתו לבוקרשט. הוא למד בתלמוד תורה ובבית ספר תיכון יהודי ובבית ספר טכני בתחום הטקסטיל. ב-1953 עמד לצאת ללנינגרד כדי להיות שם סטודנט בפקולטה להסנדת טקסטיל, אך התחיל לעבוד כעיתונאי בעיתון Scânteia Tineretului 1953-1952 (בטאון הנוער של המפלגה הקומוניסטית)  תחת שם העט טשו מילקובאנו וכך נשאר ברומניה ועבד כעיתונאי 11 שנים עד לעלייתו לישראל. בינתיים למד בלשנות באוניברסיטת בוקרשט, ועם מוריו נמנו אל.ק. קונסטנטינסקו, ואסילה דומיטרסקו, סשה מושאט וטודור ויאנו.
היה אחראי על מחלקת הספרות של העיתון "מונקה" (Munca - העמל) (1957-1954), כתב ב"גזטה ליטרארה" (Gazeta Literară - העיתון הספרותי),  בכתבי העת Flacăra (הלהבה) ו-Contemporanul (בן זמננו). בשנת 1957 גורש מן האוניברסיטה ומאיחוד הנוער הקומוניסטי בעקבות השתתפותו בפעילויות סטודנטית בהשפעת המרד ההונגרי בשנת 1956. איבד אז גם את מקום עבודתו בעיתונים ונאסר עליו לפרסם.
בשנת 1963 התקבל בחזרה ללימודיו באוניברסיטה, אחרי התערבות ראש מחלקת התרבות של כתב העת "פלאקרה", טראיאן סטויקה. חזר לכתוב גם בעיתונות תחת שמות העט טשו מילקוביאנו ואל. ניקיטה.

המשך פעילותו בישראל וברומניה

עלה לישראל בסתיו 1964.
במשך 12 שנים עבד בספרייה של אוניברסיטת תל אביב בעריכה והפקה של ספרים ופרסומים אחרים בשפה הרומנית. לאחר מכן עבד בעריכת כתבי עת ישראלים בשפה הרומנית ושימש במקביל ככתבם בישראל של עיתונים רומנים שונים ("רומניה ליברה","אבנימנטול זיליי", "קוטידיאנול","זיוואה" "אינדפנדנט","קרוניקה רומנה") ושל ערוצי טלוויזיה "ריאליטאטיה TV", ו"פרימה", היה פרשן בערוץ "אנטנה 3".
ב-1991 ייסד בבוקרשט את ההוצאה לאור הקרויה על שמו ומאז עוסק בכתיבה, עריכה והוצאה לאור ברומנית של ספרים על ישראל, יהדות רומניה ויהודים. בשנים 1975-1965 עמד בראש "האיגוד לידידות וקשרי תרבות בין ישראל לרומניה", ובשנים 2007-1991 היה יושב ראש קרן "המרכז לתרבות הישראלי-רומני" בתל אביב.
בנובמבר 2011 יצא לאור ברומניה ספר של סולומוביץ' בו מוצגת הביוגרפיה של מרשל יון אנטונסקו. סביב תוכנו של הספר פרצה מחלוקת קשה בין המחבר ובין החוגים היהודים ברומניה ובישראל, כולל היסטוריונים ידועים, כמו ז'אן אנצ'ל ואדריאן צ'יופלנקה. הספר גם צוטט על ידי הפוליטיקאי הרומני דן שובה, שהכחיש את פרעות יאשי וטען שבמהלכן נהרגו רק 24 יהודים על ידי גרמנים והרומנים לא היו מעורבים בכך.
המפעל (סרט)

עלילה

בעל המפעל המקומי קלוגין מודיע לעובדים שהוא חייב לסגור את המפעל ברגע שזה לא יהיה רווחי. הבוס, אוליגרך מקומי בשם קלוגין נחטף ממכוניתו על ידי רעולי פנים וחמושים שדורשים עבורו כופר גדול. הכסף נלקח לעובדים על ידי ראש צוות הביטחון האישי של האוליגרך. שכירי חרבם החמושים בכבדות מגיעים בלילה למפעל בו מוחזק הבוס כבן ערובה. 
מי שהתבצר באתר המפעל הם עובדים מקומיים בראשות חיל הכוחות המיוחדים לשעבר, המכונה סדוי. שישה חודשים ללא משכורת ופשיטת הרגל הממשמשת ובאה של המפעל דחפו אותם לביצוע הצעד הנואש של חטיפת הבוס שלהם. 
כדי לשלוף את הבוס שלהם, שום דבר לא יעצור את שכירי החרב. אך בשונה משכירי החרב, לעובדים קשיי-היום כבר אין עוד מה להפסיד.

הפקה

צילומי הסרט החלו באוקטובר 2017.
פאול באדר

קריירה מוקדמת

באדר נולד ב-20 ביולי 1883 בלאהר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1903 התגייס באדר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-66 (באדן ה-4). בשנת 1912 הועבר לרגימנט הארטילריה ה-80, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 באפריל 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ובסתיו 1915 מונה לשליש חטיבת הארטילריה ה-39. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף באדר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1930 הועלה באדר לדרגת אוברסט לוטננט, ובפברואר 1931 מונה לראש מטה רגימנט הארטילריה ה-6. ב-1 ביוני 1931 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הארטילריה ה-6, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-5. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-2, וב-1 בדצמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1937 מונה באדר למפקד הדיוויזיה ה-2, שהוסבה בסתיו 1937 לדיוויזיה ממונעת, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה באדר מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-2, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת הארמייה הרביעית. במהלך המערכה על צרפת לחם באדר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים הממונעים ה-15 וה-16 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. ב-1 באוקטובר 1940 מונה באדר למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-3, וב-25 במאי 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-65 שפעל בסרביה. ב-1 ביולי 1941 הועלה באדר לדרגת גנרל חיל התותחנים, ובמרץ 1942 ולאחר מכן מונה למושל הצבאי בסרביה. ב-29 בינואר 1943 קיבל באדר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-25 באוגוסט 1943 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F בבלקן. ב-10 באוקטובר 1943 פרש באדר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, וב-31 במרץ 1944 פרש לביתו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר באדר בעיר אמנדינגן, עד למותו ב-28 בפברואר 1971, והוא בן 87 שנים.