google/wiki40b huggingface dataset:
שיתוף פעולה של מתחרים

שיתוף פעולה של מתחרים הוא מצב שבו מתקיים, בתחומים מסוימים, שיתוף פעולה בין גופים שהיחס הבסיסי ביניהם הוא יחס של תחרות. בעקבות המושג האנגלי לתיאור מצב זה, Coopetition (הלחם של cooperative competition), הוצעו המושגים העבריים שיתופרות (או שיתוחרות וכן תחרושיתוף) - הלחם של שיתוף ותחרות. יצירת המושג coopetion מיוחסת לריימונד נורדה, שעמד בראש חברת "נובל", אך יש גם טוענים אחרים ליצירת מושג זה. 
שיתוף פעולה בין פירמות בשוק עלול לעלות כדי קרטל וככה הוא יהווה הפרה של חוק ההגבלים העסקיים, אך שיתופרות קיימת, ללא מגבלה חוקית, בשוק תחרותי. 
דוגמה לשיתוף פעולה תוך כדי תחרות, לשם שיפור השירות ללקוח: בראשית ימיהם של הכספומטים בישראל, היה הלקוח יכול למשוך מזומנים רק ברשת הבנקאית שאליה השתייך, במכשירים שבסניפי הרשת. לקוח של בנק הפועלים, למשל, לא היה יכול למשוך מזומנים במכשיר של בנק לאומי. כעבור שנים אחדות, הוקמה חברת ש.ב.א. (שירותי בנקאות אוטומטיים), המשותפת לכל הבנקים בישראל, שהציבה מכשירים במקומות ציבוריים ששירתו את לקוחות כל הבנקים, ולאחר מכן הסכימו הבנקים לשפר את השירות ללקוחותיהם, ולאפשר לכל לקוח להשתמש בכל המכשירים בישראל.

המגמה בשנים האחרונות היא לעבור מתפיסת תחרות כיוצרת חדשנות לתפיסה של שיתוף פעולה כיותר חדשנות.
הפועל אכסאל

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1963 ונרשמה בשם "הפועל איכסאל" בשנת 1966. בעונת 1979–1980 שיחקה בליגה ד' ואחרי שתי עונות העפילה לליגה ב'.
הקבוצה שיחקה לרוב בליגות הנמוכות של הכדורגל הישראלי. בעונת 96–1995 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה א' אך הקבוצה נשרה חזרה לליגה ב אחרי עונה תוך שהיא עוברת עונה גרועה ללא אף ניצחון ליגה. בעונת 98–1997 שבה הקבוצה לליגה א ובעונת 99–1998 היא סיימה במקום השלישי בליגה א' צפון והעפילה לליגה הארצית שהפכה לליגה השלישית עקב השינוי במבנה הליגות. שהותה בליגה הארצית החזיקה רק עונה בודדת, כאשר הם מסיימים במקום האחרון בליגה בעונת 1999–2000 עם 2 ניצחונות בלבד מתוך 33 משחקים, מה שהוביל אותה לרדת בחזרה לליגה א'. בעונה החולפת הקבוצה סיימה אחרונה בליגה א' וירדה הפעם לליגה ב'.
בעונת 08–2007 סיימה הקבוצה כסגנית האלופה של ליגה ב', מה שהקנה לה להגיע למבחני הפלייאוף להעפלה לליגה א'. למרות זאת, הקבוצה הורחקה ממשחקי הפלייאוף עקב ניסיון להטיית המשחק בינה לבין בית"ר חיפה. כתוצאה מכך, הקבוצה הוענשה בהפחתת 15 נקודות בעונה החולפת (מה שלבסוף הפך להפחתה של 17 נקודות).
בעונת 13–2012 הקבוצה סיימה במקום השלישי בליגה ב' צפון והעפילה שוב פעם למבחני פלייאוף העלייה. לאחר שניצחו את מועדון ספורט צעירי טורעאן, הפועל אחי אכסאל והפועל כאוכב, הם פגשו את מכבי כפר כנא במשחק פלייאוף עלייה/ירידה. לאחר שוויון 1-1 בתום 120 דקות, המשחק הובל לפנדלים, שבו אכסאל הפסידה ונשארה בסופו של דבר בליגה ב'.
הקבוצה סיימה שוב במקום השלישי בעונת 15–2014, ובפעם הזו חוותה פלייאוף עלייה מוצלח. לאחר שניצחו את מכבי עין מאהל, הפועל דליית אל כרמל ומכבי עירוני עכו, הם פגשו את הפועל אסי גילבוע למשחק המכריע של פלייאוף העלייה/ירידה. איכסאל ניצחה במשחק זה 0–1 והעפילה לליגה א'.
בעונת 17–2016 עברה אכסאל שלושה סיבובים בגביע המדינה כאשר היא גוברת על קבוצות כמו הפועל כפר כנא, מ.ס. טירה והפועל אסי גלבוע, אך נעצרה מול קבוצת ליגת העל, מ.ס. אשדוד, משחק שבתום 90 דקות נגמר בתוצאת שוויון 1-1, אך לאחר הארכה נגמר בתוצאה 1–3 לטובת אשדוד מצמד של בנצי מושל.
במהלך העונה התמודדה הקבוצה בצמרת הליגה, אך בעקבות הפסדים להפועל רובי שפירא חיפה ולהפועל חדרה, יריבותיה בצמרת, סיימה הקבוצה במקום השלישי המוביל לפלייאוף העלייה, במשחק חצי הגמר הודחה איכאסל לאחר הפסד 1–2 לעירוני טבריה. שנה לאחר מכן סיימה הקבוצה את העונה במקום הראשון בליגה והבטיחה את העפלתה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
בעונת 2018/2019 הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגה הלאומית וירדה חזרה לליגה א' צפון מהמקום האחרון, עם 7 ניצחונות ו-31 נקודות בלבד ב-37 משחקים.
אגודל סקי

אנטומיה

הרצועה האולנרית המשנית של האגודל מחברת את עצם המסרק הראשונה (first metacarpal) אל בסיס הגליל הקריבני (proximal phalang) מהצד התיכון. היא משמשת לתמיכה במפרק ולייצובו. הרצועה עלולה להינזק, להיקרע או ברוב המקרים לגרום לשבר תלישה בנקודת אחיזתה, כתוצאה מנפילה על יד מושטת או בנפילה תוך אחיזת מוט סקי.  במקרים מסוימים, הפציעה תתרחש כתוצאה מעומס מתמשך בעת פשיטת יתר, ולא כתוצאה מנפילה. מצב זה ידוע בשם gamekeeper's thumb.
ברוב מקרי קרע מלא, האלל (אפונרוזה) של השריר מתוויך האגודל (adductor pollicis) יהיה בין קצוות הקרע ברצועה. מצב זה נקרא נגע על שם סטנר, ולמעשה נמנעת יכולת ההחלמה הטבעית של הקרע.

סימנים וסימפטומים

הסימנים השכיחים הם כאב בבסיס האגודל וכן קושי באחיזה וצביטה. הפעלת לחץ או עומס על האגודל יגרמו לכאב מידי. בנוסף, אזור הרצועה יהיה נפוח ורגיש למגע. כאשר המטופל ירחיק את האגודל, האזור יהיה רופף (ולא מתוח כמו באגודל בריא).

אבחון

האבחון מתבצע בעיקר בעקבות סיפור המקרה ובדיקות דימות. יש להכריע האם הקרע חלקי או מלא, ואם הקרע מלא יש להכריע האם המטופל סובל מנגע על שם סטנר או לא. לצורך כך נערך צילום רנטגן תוך הפעלת מתח, המסייע באבחון שבר תלישה. לעיתים ניתנת הרדמה מקומית בעת הבדיקה.
בפציעה הנגרמת כתוצאה מפשיטת יתר מתמשכת של המפרק (gamekeeper's thumb), הרצועה נהיית ארוכה ודקה יותר, והכאב פחות חריף מאשר בפציעה אקוטית, לכן קשה יותר לאבחן פציעה כזו.
הפציעה האקוטית נגרמת כתוצאה מפשיטת יתר או הרחקה של בסיס האגודל מכף היד. המנגנון הנפוץ ביותר הוא נפילה על כף יד במצב פשיטה, כאשר הכוח המופעל על האגודל גורם לנקע או קרע ברצועה. לפי מחקר עדכני, 49% מפציעות אלו התרחשו באופן זה. שאר המקרים התרחשו כתוצאה מפעילות ספורטיבית, למשל 2.4% כפציעת סקי (פציעת הסקי החמישית הנפוצה ביותר).

טיפול

ברוב הפציעות החלקיות הטיפול כולל קיבוע של האזור על ידי סד או תחבושת גבס למשך כמה שבועות, ונטילת תרופות נוגדות דלקת לא סטרואידיות. בקריעות מלאות (או כמעט מלאות), יש לעבור ניתוח על מנת לתקן את הקרע, במיוחד במקרי נגע על שם סטנר.  במהלך הניתוח, הרצועה נתפרת מחדש לעצם בנקודת התלישה, והמפרק מקובע באמצעות מסמר מתכת דק. לאחר הניתוח יש לקבע את האזור למשך כחודשיים, אחריהם מתחיל תהליך שיקומי באמצעות פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק. כדי להקל על כאבים, ניתן לקרר את האזור או ליטול משככי כאבים.

היסטוריה

הפציעה תועדה לראשונה בשנת 1955 במאמרו של קמפבל על המצב הכרוני אצל ציידים סקוטים. במסגרת עבודתם הם היו מפעילים לחץ אלכסוני על המפרק, שלאורך זמן גרם לחוסר יעילות של הרצועה.
המפלגה למען החירות

היסטוריה

נוסדה ב-2005 כיורשת למפלגת היחיד של חרט וילדרס בבית הנבחרים. בשנת 2006 זכתה בשישה מושבים בבחירות הכלליות ובכך הייתה לחמישית בגודלה בפרלמנט.
בשנת 2010 בבחירות הכלליות היא זכתה ב-24 מושבים ועלתה למיקום השלישי. מאז הסכימה המפלגה לתמוך בממשלת המיעוט של ראש הממשלה מארק רוטה, ללא שרים בקבינט. אולם באפריל 2012 היא משכה את תמיכתה לאחר מחלוקות בנושא הקיצוץ התקציבי. 
בבחירות לפרלמנט האירופי של הולנד ב-2014 הגיעה ה-PVV למקום השלישי עם 630,139 קולות, וקיבלה ארבעה מתוך 26 המושבים (במקום הראשון בפער לא גדול זכתה "המפלגה הנוצרית הדמוקרטית" עם 713,767 קולות ואחריה "דמוקרטים 66").
בבחירות הכלליות לפרלנט ההולנדי שנערכו ב-15 במרץ 2017 זכתה המפלגה ב-20 מושבים והפכה למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט.

מצע

המפלגה למען החירות משלבת אלמנטים ליברליים ושמרניים כדי להתאים להשקפת העולם שהיא מייצגת ולגישתה לתרבות ולהגירה.
המפלגה חותרת לקיצוץ במיסים (16 מיליארד יורו בתוכנית הבחירות של 2006), ביטול שכר המינימום, הגבלה של סובסידיות ממשלתיות וקיצבאות ילדים. 
בנושא תרבות והגירה, נושאים מרכזיים במצע המפלגה, היא מאמינה שהערכים המשותפים ליהדות ולנצרות צריכים להיות דומיננטיים בתרבות ההולנדית ושמהגרים צריכים להסתגל לערכים אלו. המפלגה מציעה לחסום הגירה ממדינות שאינן מערביות, היא סקפטית כלפי האיחוד האירופי, ונגד הגדלתו כדי שיכלול את טורקיה. ככלל, המפלגה מתנגדת להשפעה אסלאמית משמעותית בהולנד. כמו כן המפלגה מתנגדת למתן אזרחות כפולה.
יוסף גוברין

ביוגרפיה

גוברין נולד בצ'רנוביץ שברומניה, שסופחה בשנת 1940 לברית המועצות ועתה באוקראינה, להוריו צדקנית ודוד גורביץ (הורביץ). שנות ילדותו בעיר ידיניץ, בסרביה (אז רומניה, עתה מולדובה). שני אזורים אלה סופחו לברית המועצות בשנת 1940.זמן קצר לאחר שצבאות גרמניה הנאצית ורומניה הפשיסטית פלשו לאזורים אלה, ביוני 1941, ואחרי שערכו טבח המוני ביהודי המקום, הוגלו שרידי החרב לגטאות ולמחנות המוות בטרנסניסטריה (מערב אוקראינה), בפקודת הממשל הרומני ובניהולו. במהלך הגירוש נרצח אביו בידי הקלגסים הרומנים. הוא ואימו שרדו את התופת בטרנסניסטריה, ששוחררה בידי הצבא האדום, במרץ 1944. כעבור שנתיים חצו שניהם את הגבול מברית המועצות לרומניה, ממנה ליוגוסלביה ומשם הפליגו על אוניית המעפילים "כנסת ישראל", שיצאה מחוף הים האדריאטי לכיוון ארץ ישראל בסוף שנת 1946. חיל הים הבריטי תפס את האונייה והגלה את כל מעפיליה למחנות המעצר בקפריסין. רק בסתיו 1947 איפשרו להם הבריטים לעלות לא"י). 

אחרי שירות (קצר) בצה"ל, נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות בגימנסיה הרצליה בתל אביב. שירת במילואים כקצין קישור לאו"ם בסיני וברמת הגולן.                 הוא בוגר, מוסמך (בהצטיינות) ודוקטור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בתולדות עם ישראל בעת החדשה וביחסים בינלאומיים.
יוסף גוברין נשוי לד"ר חנה גוברין, ביוכימאית. בנם, דוד גוברין, הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ ובתם ליאורה גוברין היא עורכת דין במשרד המשפטים, סגנית מנהלת מחלקת עזבונות לטובת המדינה.

קריירה

גוברין עבד במשרד החוץ בין השנים 1996-1953. במטה המשרד בירושלים היה בין היתר עוזר ראשי במחלקה הכלכלית, מחלקת מזרח אירופה וקשרי תרבות (1964-1959); סגן מנהל  מחלקת  אמריקה הלטינית ומנהל המכון לתרבות ישראל-איברו-אמריקה (1976-1970), בשנת 1976 מונה לתפקיד מנהל המחלקה למזרח אירופה. בשנת 1989 מונה לתפקיד סגן מנהל כללי וראש האגף למזרח ולמרכז אירופה ולחבר המדינות העצמאיות במשרד החוץ בירושלים.

שגרירויות ישראל בחו"ל

גוברין  מונה לתפקידים בשגרירויות ובנציגויות ישראליות רבות. בשנת 1955 מונה לתפקיד בשגרירות ישראל בסידני, אוסטרליה. בשנת 1964 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל במוסקבה. בשנת 1967 מונה ליועץ וממונה זמני בשגרירות ישראל בבואנוס איירס. בשנת 1985 מונה לשגריר ישראל ברומניה. כמו כן היה שגריר באוסטריה, סלובקיה, סלובניה וראש משלחת ישראל למוסדות האו"ם בווינה בין השנים 1995-1993.
מאז פרישתו לגמלאות, בשנת 1996, נמנה גוברין עם עמיתי מחקר באוניברסיטה העברית בירושלים במכון דייוויס ליחסים בינלאומיים. מ-2000 במכון טרומן לקידום השלום. דובר עברית, אנגלית, ספרדית, רוסית, רומנית, גרמנית ויידיש.

פרסומים

גוברין פרסם כ-58 מאמרי מחקר על קהילות יהודיות בימינו, האנטישמיות במזרח אירופה בעידן הפוסט-קומוניסטי ועל יחסי החוץ של ישראל; 26 ערכים בכרך מילואים ג' של האנציקלופדיה העברית על יחסי ישראל עם ארצות מזרח ומרכז אירופה ועל מנהיגיהן (1994); וכן מאמרי ביקורת על ספרים ומאמרים לזכר נעדרים.
גוז'קוב

יהודי גוז'קוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא מראשית המאה ה-19, ויהודי המקום השתייכו לקהילת קרסניסטב. בין מלחמות העולם עזבו את היישוב רבים מיהודיו, בשל מעשי אנטישמיות. בתקופה זו חיו ביישוב בין 300 ל-400 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, החלו חטיפות של יהודים בו לעבודות כפייה. בתקופה בת שבועיים בה נכנס לכפר הצבא האדום נמלטו חלק מיהודי הכפר מזרחה. עם חזרת הגרמנים לכפר לאחר הסכם ריבנטרופ מולוטוב, הוקם בכפר יודנרט, בראשו עמד ישראל אדלשטיין, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים מדי יום. באביב 1940 שולחו עובדים יהודים מהכפר למחנה בלז'ץ, ועל הקהילה בכפר הוטל תשלום כופר. בתחילת 1942 נשלחה קבוצת עובדים נוספת מהכפר לבלז'ץ.
בנובמבר 1942 רוכזו יהודי גוז'קוב והכפרים הסמוכים בכיכר השוק במקום, והוצעדו ממנה כ-12 ק"מ אל גטו איזביצה. משם שולחו יהודי הכפר יחד עם יתר יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
טימות'י פיקרינג

חייו

פיקרינג נולד בסאלם שבמדינת מסצ'וסטס וסיים בהצלחה את אוניברסיטת הרווארד ב-1763. הוא התנגד לפטריוטים בתחילת מלחמת העצמאות האמריקנית אך ב-1777 קיבל את הצעתו של ג'ורג' וושינגטון להתמנות לגנרל אדמיניסטרטיבי בצבא האמריקני והחזיק בתפקיד עד לסוף המלחמה.
לאחר שני ניסיונות כושלים להרוויח כסף בפנסילבניה, הנשיא ג'ורג' וושינגטון מינה את פיקרינג לנציב האינדיאנים האירוקים, וניהל את המשא ומתן להשגת הסכם קנדייגואה עם האירוקים ב-1794.
כמו כן, וושינגטון הכניסו לקבינט בתור מנהל הדואר ב-1791. הוא נשאר בקבינט למשך 9 שנים, בתפקידו הוא כיהן עד 1795. לאחר מכן היה לזמן קצר שר המלחמה ואז מזכיר המדינה למשך חמש שנים.
לאחר מריבה עם הנשיא ג'ון אדמס בגלל תוכניתו של אדמס לעשות שלום עם צרפת, פיקרינג פוטר מהתפקיד במאי 1800. הוא נכנס לסנאט של ארצות הברית כסנאטור ממסצ'וסטס ב-1803 מטעם המפלגה הפדרליסטית. הוא הפסיד את כיסאו ב-1811 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1812, שם נשאר עד 1816. הקריירה הפרלמנטרית שלו נזכרה בעיקר מפני שהנהיג את תנועת ניו אינגלנד להתנתקות מארצות הברית.
ב-1816 לא נבחר פיקרינג מחדש וחזר לעיר הולדתו סאלם, שם חי כאיכר עד מותו ב-1829.
עמותת בלבבי

עמותת "בלבבי" ע"ש בלהה הירשברג היא עמותה ישראלית שבראשה עומדים רבנים ורופאים דתיים. העמותה שמה לה למטרה לעודד תרומת איברים בישראל, בעיקר בקרב הציבור הדתי, שברובו הגדול נמנע מלחתום על כרטיס התורם של עמותת אדי. לעמותה "כרטיס תורם" ייחודי המאפשר, למעוניינים בכך, להצהיר על נכונותם לתרום איברים לאחר המוות.
העמותה אינה עוסקת בהנצחת זכר התורמים או בהוקרתם. כעמותה דתית, היא מדגישה את חשיבותו הדתית של מעשה התרומה ואת השכר שיקבל התורם מאת הבורא בעולם הזה ובעולם הבא.

ייסוד העמותה

העמותה נוסדה בשנת 2011 על ידי משפחת הירשברג לזכרה של בלהה הירשברג. בלהה, אשת חינוך ממעלה מכמש ואם לעשרה ילדים לקתה בפיברוזיס ריאתי. היא חיכתה כשנתיים להשתלת ריאה, אך נפטרה זמן קצר לאחר ההשתלה עקב קריסת מערכות בגוף. משפחתה הקימה לזכרה את העמותה, ולצידה הוקם גוף רבני-רפואי ששמו "ערבים" - מנגנון לפיקוח הלכתי על קביעת המוות המוחי. העמותה השיקה "כרטיס תורם" והחלה להחתים רבנים ואישי ציבור דתיים על "אגרת קודש" הקוראת לציבור לחתום על "כרטיס בלבבי". בניגוד לעמותת אדי, עמותה זו פועלת באופן עצמאי ואינה חלק מהמרכז הלאומי להשתלות איברים של משרד הבריאות הישראלי.

כרטיס התורם ונוהל ההתרמה

בתחום תרומת האיברים, נהוג בישראל המודל של "הסכמה מדעת". לפי מודל זה, על התורם להסכים במהלך חייו לתרום מאיבריו במקרה שימות, וזאת על בסיס מידע רלוונטי שקיבל על ההליך והשלכותיו. מודל זה מוביל לצורך ביצירת "כרטיס תורם" שיבטא את הסכמת התורם לתרומת איבריו. כמו כרטיס אדי, גם כרטיס בלבבי הוא כרטיס אשר מי שחותם עליו מביע את רצונו לתרום חלק מאיבריו, לאחר מותו, לשם השתלת איברים. התרומה מותנית בהסכמת משפחת הנפטר.  
נוהל ההתרמה למחזיק בכרטיס של עמותת "בלבבי"  דומה לנוהל ההתרמה של המחזיק בכרטיס של עמותת אדי, אך בהליך מעורב נציג של "ערבים" - גוף רפואי-רבני המפקח על התהליך ומוודא שהוא מתבצע על פי ההלכה היהודית.
ילדי סטלין

תקציר העלילה

קיבוץ של השומר הצעיר בשנת 1953. הסנדלר מושקו (הוגו ירדן) מתבונן בהערצה בתמונתו של סטלין בסנדלריה ומנקה מהציור אבק שדבק בשפמו. לסנדלריה נכנס לייבל (יוסי קאנץ) ומקריא מעיתון על המשמר על מצבו הקשה של סטלין. אחריו מגיע אברהמ'לה (שמואל שילה) עם מקלט רדיו. הוא מחבר אותו לחשמל וממנו נשמעת הודעת קריין ברוסית על מותו של סטלין ושלושת הסנדלים פורצים בבכי.
הקיבוץ מכנס אספת אבל ובה מספר החבר אלק'ה (דורון גולן) על מעלותיו של סטלין. הוא נשלח על ידי הקיבוץ לשליחות במזרח אירופה.
בקיבוץ נמצא קובה (דוד רונא), צייר אבסטרקטי שבז לרעיונות הקומוניסטים וחברי הקיבוץ כועסים עליו היות שהוא מקבל ימים לציור על חשבון עבודה. קובה מנהל רומן עם רחל, אשתו של אלק'ה (עתליה פרידמן).
בן ילדי הקיבוץ נמצא ילד חוץ בשם יענקל'ה שנשלח על ידי אביו הבורגני להתחנך בקיבוץ. הילדים מכים אותו בגלל דבריו נגד סטלין. הוא בורח מהם ומגיע לסנדלריה שם הוא אומר שהכו אותו מפני שלא דיבר יפה על סטלין שהוא מכנה "צורר". הסנדלרים רוצים להכות אותו והוא מצליח להמלט מהם.
דורה (רחל דובסון) היא ניצולת שואה נכה שעובדת בחדר החולים. שמוליק (אהרון אלמוג) מנהל איתה יחסים בחשאיות ומבקש ממנה לא לוותר על הפיצויים מגרמניה כדי שהם יוכלו בכסף הזה לעזוב את הקיבוץ ולנסוע לאמריקה.
אנטק (עזרא דגן) הוא מורה בקיבוץ, ביישן וחסר אופי. הוא נשוי לגיטה (רחל וולך) שהיא חולת לב ומתקשה בהליכה. מכספי הפיצויים היא עוברת ניתוח לב באמריקה וחוזרת בריאה.
לקיבוץ מגיעה ידיעה שאטק'ה נשפט ונאסר באשמת ריגול נגד ברית המועצות. מושיקו ולייבל מטילים ספק באשמתו אבל אברהמל'ה גוער בהם ושולח לעברם קלישאות כמו: "אין עשן בלי אש" ו"כשחוטבים עצים ניתזים שבבים".
אברהמל'ה מכין את חגיגת הקיבוץ לרגל הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות. לאולם נכנס בסערה מזכיר הקיבוץ, משה (דודיק סמדר) ומודיע על ביטול החגיגה לאור גילויו של חרושצ'וב על פשעי סטלין. משה מפוצץ את כל הבלונים שהוכנו לקישוט. אברהמל'ה, שעולמו קרס, מתמוטט ומפסיק לדבר. הסנדלרים מגלחים כתגובה את שפמם הסטליניסטי. אברהמל'ה לא מגיב לבקשתם של משה המזכיר ועמיתיו הסנדלרים שידבר אליהם.
אטק'ה חוזר לקיבוץ לאחר מאסרו ומתקבל בטקס חגיגי. בנאומו הוא מודיע שהוא עדיין דבק בשיטה הסוציאליסטית. אברהמל'ה שומע את הנאום מחברו. עיניו נפתחות והוא מחייך.
לבסוף מגיעים המזכיר והסנדלרים למיטתו של אברהמל'ה ומבשרים לו על שיגור הספוטניק. הוא פוקח את עיניו והם לוקחים אותו לצפות על הספוטניק ממגדל המים בעזרת משקפת.
הם משקיפים על השמיים ולא מצליחים לזהות את הספוטניק. אברהמל'ה מביט דרך המשקפת וחיך גדול מתפשט על פניו, במקום הירח בצורת סהרון הוא רואה את סמל הפטיש והמגל....
סנדה ברנסון

סנדה ברנסון אבוט (באנגלית: Senda Berenson Abbott;‏ 19 במרץ 1868 — 16 בפברואר 1954) הייתה מורה לחינוך גופני אמריקנית יהודיה, שקבעה כללים מותאמים לכדורסל נשים וניהלה את הענף בצעדיו הראשונים. נחשבת כפורצת דרך בכדורסל הנשים, וכונתה "אמא של כדורסל הנשים". כיהנה במשך שש שנים כיו"ר ועדת כדורסל הנשים בארצות הברית. 
בשל תרומתה והישגיה נכנסה להיכל התהילה של הכדורסל ביולי 1985, להיכל התהילה של הספורט היהודי ב-1987, ולהיכל התהילה של כדורסל הנשים ב-1999.

קורות חיים

נולדה בנפת וילנה לאלברט וג'ודי וולברוז'נסקי, למשפחה יהודית משכילה שהתרחקה בהדרגה משורשיה הדתיים. בהיותה בת 7 היגרו לארצות הברית. אביה עבד כרוכל של סירים ומחבתות. המשפחה שינתה את שמה לברנסון כחלק מההיטמעות בקהילה האמריקאית. בילדותה ברנסון לא הצטיינה באתלטיקה, היא הייתה "עדינה" יחסית, והעדיפה להתמקד בלימודיה במוזיקה. למדה זמן קצר בקונסרבטוריון בוסטון ונאלצה לפרוש בשל כאבי גב, היא לא הייתה מסוגלת לשבת את פרק הזמן הדרוש לתרגול מול פסנתר. היא ניסתה דברים שונים כמו ציור ונגינה, אך ללא הצלחה. בעקבות זאת שקעה בדיכאון שנמשך עד שנת 1890.
בשלב זה החליטה ברנסון להירשם לשנה בבית הספר להתעמלות שנוסד בבוסטון, כדי לחזק את גופה, בשאיפה לחזור לקונסרבטוריון. למרות מצבה הגופני הרעוע ועל אף שלא סיימה את התואר, החליטה המנהלת איימי מוריס הומנס (Amy Morris Homans) כי שווה לקחת את הסיכון ואישרו לה להתעמל, בסגנון ההתעמלות שוודי שפיתחה הומנס. מצבה של ברנסון השתפר לאחר מספר חודשים והיא החליטה לא לשוב לקונסרבטוריון אלא להמשיך שנה נוספת בבית הספר. הצלחתה גרמה לכך שהומנס שלחה אותה להרצות בבית ספר יסודי, את יסודות השיטה. למרות חוסר ניסיון בהוראה נחלה הצלחה גדולה והמליצו לה לקחת משרה של מורה להתעמלות בקולג' סמית' במקום מורה שחלתה.
ברנסון הייתה חדורת מטרה ומלאת אמביציה ברצון לשלב את החינוך הגופני כחובה בבית הספר. היא שכנעה את חברי הסגל ואת התלמידים תוך שהיא מביאה דוגמאות על האופן בו החינוך הגופני שיפר את חייה.

כדורסל נשים

ברנסון הבינה כי תרגילי ההתעמלות לא התקבלו בהתלהבות רבה על ידי התלמידים, וחשבה על דרך להפוך את ההתעמלות למושכת וחווייתית יותר. היא שמעה על משחק הכדורסל שהומצא על ידי ג'יימס נייסמית' ב-1891, ותכננה לנסות לשלב אותו גם עבור נשים ונערות. במשחקים אחרים שניסתה לא הצליחה, מאחר שהנשים לא היו מורגלות בתקופה זו במשחק קבוצתי; נשים התחרו במקצועות אישיים כמו רכיבה על סוסים או שחייה אך לא במשחקים קבוצתיים. היא פגשה את נייסמית והוא עודד אותה לשלב את הכדורסל עבור תלמידותיה. הכדורסל התברר כסיפור הצלחה. תוך מספר שנים היו מאות קבוצות של כדורסל נשים בכל רחבי ארצות הברית. ההצלחה במשחק זה פתחה את הדלת עבור משחקים נוספים המיועדים לנשים ונערות.
ברנסון לא ראתה בכדורסל רק משחק אלא דרך לחינוך ומצוינות. שחקנים לא הורשו לשחק אם הם נכשלו בנושאים לימודיים אחרים. היא הרשתה לאוהדים לעודד ולשיר, אך צעקות היו גורמות להפסקתו של המשחק.
בהמשך חשה ברנסון כי המשחק מעט מחוספס, וקבעה כללים מיוחדים המותאמים עבור נשים המשחקות כדורסל. הכללים פורסמו במשך מספר שנים על ידי הוצאת "ספריית ספולדינג", התפרסמו בבתי ספר נוספים וזכו לתהודה רבה. בהמשך כונסה "ועדת כדורסל הנשים בארצות הברית" וברנסון נבחרה ליו"ר. הכללים שקבעה נשארו (עם שינויים מינוריים) עד לשנת 1960.
ברנסון מתה בשנתה בסנטה ברברה, קליפורניה, ב-16 בפברואר 1954. 
תרומתה לכדורסל זכתה להכרה כאשר הייתה לאישה הראשונה שנכנסה להיכל התהילה של הכדורסל, ב-1985. כמו כן הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים בשנת 1999.
אוקסייד וניוטרינו

אוקסייד וניוטרינו (באנגלית: Oxide & Neutrino) הם צמד היפ הופ לונדוני המורכב מ-DJ אוקסייד (אלכס ריברס) ו-MC ניוטרינו (מארק אוסיי-טוטו).
הסינגל הראשון שלהם "Bound 4 Da Reload" הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במאי 2000. השיר ידוע גם בתור שיר הנושא של סדרת הדרמה Casualty ב-BBC. השיר שלהם "Shoot 2 Kill", הושמע בסרטו של סשה ברון כהן "עלי ג'י - הסרט".
Dear Mama

ביקורות והצלחה מסחרית

השיר הגיע לראש טבלת מצעדים רבים, ביניהם מצעד "שירי הראפ הלוהטים" של הבילבורד במשך חמישה שבועות, ומצעד "שירי ה-R&B/היפ הופ הלוהטים" במשך שבוע, והגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ביוני 1995. 
Dear Mama נחשה על ידי רבים כאחד מהשירים המרגשים והמוערכים ביותר של שאקור, והוא זכה לשבחים מאמנים רבים (ביניהם הראפר אמינם, שאמר כי זה השיר האהוב עליו), אפילו מאמנים רבים שאינם מעורבים בתחום ההיפ הופ. בשנת 1998 השיר הופיע באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits. לשיר נעשו רמיקסים רבים, ביניהם רמיקס רשמי באלבום הסטודיו השישי לאחר מותו של שאקור, Pac's Life.
הראפר סנופ דוג אמר על השיר כי הוא מציג צד מופנם של טופאק, מה שהפך אותו לשונה מראפרים אחרים, כי הוא "נכנס לתוך השיר", משהו שראפרים אחרים לא היו מסוגלים לעשות. בקליפ לשיר הופיעה אמו של שאקור, אפני, כשהיא מדפדפת באלבום תמונות של טופאק בצעירותו. הקליפ מראה קטעי מאמרים הקשורים לפנתרים השחורים, בהתייחסו להיסטוריה שלה כחברה בארגון זה.
קו 9 (הרכבת התחתית של מדריד)

מסלול הקו

קו 9 נוסע במסלול מהיר וארוך וחוצה את מדריד מהפרברים הצפוניים דרך מרכז העיר ומזרחה עד הפרברים הדרומיים ביותר של העיר. הקו מקשר בין רוב קווי הרכבת הפרברית של מדריד לבין קווי הרכבת התחתית של מדריד דרך שכונות רבות.
המסלול המרכזי של הקו מסתיים אומנם בדרום העיר ולא מגיע לפרברים אך מתחנתו הסופית יוצא קו ענף נוסף שמגיע עד לפרברים הדרומיים של מדריד.

תוכניות עתידיות

על פי המתוכנן יורחב הקו בשנים האחרונות בתחנות נוספות ויגיע עד לתחנת הצטלבות עם קו 1 באזור תחנת פאקו דה לוסיה אך למרות הפרסומים אין עוד שום פרויקט רשמי בקשר להרחבה.
זמר (יישוב)

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בזמר 6,779 תושבים (מקום 204 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.2%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לזמר דירוג של 3 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 53.0%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 6,443 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

אתרים

בין הכפרים משתרעים מטעי זיתים, בהם פזורים פה ושם מבנים עתיקים ולצידם עצי בוסתן. לצד הכביש הראשי העובר בכפר ימה, נמצא בי"ס תיכון חקלאי, ובו שדרה בולטת של דקלי וושינגטוניה, הנראית למרחוק. הגבוה בארבעת כפרי המועצה הוא הכפר מרג'ה, ומפינות שונות בכפר יש תצפיות לעבר השרון ולעבר סהל איבת'ן - בקעה המשתרעת במוצא נחל חביבה מהשומרון, בין הכפר עתיל במזרח לקו מגל - ימה במערב.
בכפר איבת'ן שוכנת ח'רבת איבת'ן. כיום רוב שטחה מכוסה בבתי הכפר. באוקטובר 2000 נערכה חפירת הצלה באתר לאחר שנפגעו שרידים עתיקים בעת בנייה. החפירה מצאה שני קירות הניצבים זה לזה. הממצאים מתוארכים ברובם לתקופה ההליניסטית ובהם נר וכלי בישול. ממצאים בודדים תוארכו לתקופה הרומית והביזנטית. באפריל 2010 נערכה חפירה בדיקה על יד הח'רבה עצמה, בתוך כרם זיתים. החפירה גילתה תשתית של דרך רומית יחד עם כלי בישוך מהתקופה הרומית הקדומה (המאה ה1 לספירה). ביולי 2015 נמצאה קטע מסמטה השייכת לכפר מהתקופה הרומית הקדומה. בנוסף נמצאו חרסים המתוארכים לסוף התקופה ההליניסטית. בינואר 2018 התגלה שריד של קיר שהיווה חלק מדרך רומית, ועל ידו נמצאו חרסים מהמאה ה2 וה3 לספירה.
יצחק לבני (ציגל)

יצחק יונה לבני (מרץ 1890 - ינואר 1966) איש העלייה השנייה, איש חינוך בתקופת היישוב, חבר אספת הנבחרים הראשונה, העורך הלשוני הראשון של "קול ישראל".

ביוגרפיה

לבני נולד באוסטרופול לשלמה ציגל, שהיה חזן ומנצח מקהלות, ולגיטל לבית סופר. הוא למד בחדר ובישיבה בוולוצ'יסק, מז'יבוז' וסטרוקונסטנטינוב. בשנת 1907 החל לעבוד כמורה בחדר מתוקן בסטרוקונסטנטינוב ובמקביל היה פעיל ציוני. בשנת 1911 נישא לשלומית לבית בלומברג, והם עלו יחד לארץ ישראל באותה שנה והתיישבו ביישובי יהודה. לבני עבד בחקלאות ובשמירה, היה פעיל בוועד הפועלים ברחובות ונודע כמורה המשוטט, שכן לאחר שעות העבודה לימד את הפועלים עברית ברוחמה, רחובות, גדרה ויישובי הסביבה, בהתנדבות. בשנת 1917 נעצר על ידי השלטונות העות'מאניים והוגלה לדמשק. על קורותיו באותן שנים כתב בספרו "במאסר ובגולה" שיצא לאור בתחילת 1919. לאחר שחרורו מהמאסר התגורר בטבריה והיה מזכיר הפועל הצעיר בגליל. במסגרת זאת דחף להקמת קואפרטיב הדייג הראשון בכנרת. בשנת 1920 הוא נבחר לחבר אספת הנבחרים הראשונה. בשנת 1920 עבר לירושלים בה היה מזכיר ועדת התרבות של ההסתדרות במשך שמונה שנים, ומורה בגימנסיה העברית רחביה במשך שמונה שנים. בשנת 1921 היה נציג הפועלים בוועדת הסיוע לעולים החדשים בעיר. 
במהלך השנים תרגם שירים רבים מרוסית וכן חיבר פזמונים שהיו נפוצים ביישוב העברי, בהם "מכורתי, נוף מולדתי". תרגם שירים רבים לעברית. לאחר מותו יצא לאור ספר שיריו.
משנת 1937 העביר פינת לשון קבועה בקול ירושלים. בשנת 1946 נתמנה ליועץ לשוני לקול ירושלים. בשנות ה-50 השתתף לבני בוויכוחים שונים בענייני השפה העברית ובעקבות זאת נוצרה מתיחות בינו לבין היועץ הלשוני של קול ישראל, ד"ר ברוך הראל. על הופעתו בתוכנית רדיו נכתב: "יצחק לבני, המתלקח כולו בשעה שהוא מסביר קושיה בדקדוק, ומצליח להזריק עניין אף לבעיות לשוניות יבשות. לעיתים רחוקות פוגש אתה ב"קול ישראל" אישיות רדיופונית כאותו מדקדק נלהב". השתתף בעשרות תשדירים של "עברית לעם" ואחרים. 
לבני לימד בירושלים קורס באוניברסיטה העממית ובסמינריונים לשיפור הלשון.
בשנות ה-60 עבר ללמד בסמינר המורים בנהלל ובסמינר הקיבוצים והתגורר בקריית טבעון. מכיוון שלא צבר עשר שנות ותק ממקום אחד, לא צבר מספיק ותק לפנסיה ועל כן המשיך לעבוד עד חודשיו האחרונים. הוא חלה בסרטן ונפטר במרכז רפואי העמק בינואר 1966. הותיר אחריו בן ושלוש בנות.

מורשתו

לבני נאבק על דיוקים שונים בשפה העברית. למשל, הרבה לחנך ולדרוש שבניין הופעל יבוטא בשורוק, ולא בחולם. כן דרש ש"החלפה" היא אך ורק לטובה, בעוד "המרה" היא תמיד לרעה. לבני גם דרש לשוב למבטא העברי המקורי הכולל בתוכו את כל צלילי האותיות וסירב להשלים עם ויתור בעניין זה.