google/wiki40b huggingface dataset:
בית ספר למכשפים

העלילה

בית הספר למכשפים מנוהל על ידי שני אחים מכשפים, ויזי ומגי, אשר ירשו אותו מאביהם. ויזי משתמש בכל הכשפים שהוא מכיר על מנת להגשים את חלומו הגדול, להשתלט על העולם, ומגי עושה כל מאמץ כדי לעצור אותו.
בעונה השנייה, ויזי מפסיק לרצות להשתלט על העולם, ועובר לעשות תעלולים המסבכים אותו ואת אחותם הקטנה של ויזי ומגי, קדברה, אשר מחליפה את מגי בעונה זאת ובעונה השלישית. ויזי וקדברה מוצגים כתלמידים בבית הספר למכשפים ולא כמנהלים כמו בעונה הקודמת. כמו כן, בסוף כל פרק הופיעה שדונית הארץ עיר, שבכל פרק מגרילה אות אחרת למשחק ומפוצצת דברים כשהיא מתעצבנת.
בעונה השלישית, מצטרף אליהם ג'קי, תלמיד שמגיע לבית הספר והוא נוהג לעשות תעלולים עם ויזי, ואפילו מרמה אותו. בעונה השלישית גם מגיע מנהל בית הספר החדש, פרופסור פוף, אשר מעניש את ויזי וג'קי כאשר תעלוליהם מסתבכים, ומנסה למנוע מהם לעשות אותם.
במהלך כל פרק יש שיעורים המלמדים כיצד לבשל, להכין DIY ועוד.
גן האריות

היסטוריה

לאורך השנים רחשו קיסרי אתיופיה חיבה לאריות ונהגו לקחת עימם אריות למסעותיהם. אלה שוכנו באוהל שכונה "אנבאסה בית", היינו "בית האריות", ומבנה קבע בשם זה שכן גם בפאסיל גמב, המתחם הקיסרי ההיסטורי בגונדר, אם כי סביר שלא שימש ככלוב לבעלי החיים. האריה הופיע בסמל אתיופיה ועל דגלה, וכן הופיע על גבי אנדרטאות לאומיות דוגמת אנדרטת גור אריה יהודה הסמוכה לתחנת הרכבת של אדיס אבבה. 
מספר אריות שניצודו בדרום המדינה הוענקו לקיסר היילה סלאסי במתנה, וזה שיכנם בארמונו המשמש כיום כבניין המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה בליבה של אוניברסיטת אדיס אבבה. מאוחר יותר, בשנת 1948, נוסד גן החיות במיקומו הנוכחי, במטרה לשכן בו את האריות.

גן החיות

צורתו של הגן כצורת משולש, אורכו כ-190 מטרים, רוחבו המרבי כ-100 מטרים ושטחו כתשעה דונם. לצד האריות השמורים בגן, צאצאיהם של האריות המקוריים, חיים בו גם צבים, קופי בבון, קופי אדם וקופים אחרים, שפנים, ברווזים ודגים.
בלטו

מסע תרופת הדיפטריה לנום

בינואר 1925, עשרות ילדים ומבוגרים מתו בעיר נום. רופאי נום גילו כי מדובר במחלת הדיפטריה. בנום לא הייתה התרופה נגד המחלה, והדרך היחידה למנוע את התפרצותה, היה להביא את התרופה מאנקורג', כאשר המרחק בין אנקורג' לנום הוא כ-1,600 קילומטרים. 
לא הייתה דרך להעביר את התרופה מאנקורג' לנום מלבד באמצעות צוותי מזחלות כלבים. התרופה הועברה ברכבת מאנקורג' לעיר ננאנה, השוכנת כ-1,100 קילומטרים מנום. יותר מעשרים רוכבי מזחלות כלבים השתתפו בהעברת התרופה, כאשר כל אחד מהם העביר את התרופה מעיר לעיר לרוכב הבא בתור במסע. בחוץ שררה רוח חזקה והטמפרטורה הייתה 31- מעלות צלזיוס.
ב-2 בפברואר 1925, רוכב מזחלות השלג הנורווגי גונאר קאסן קיבל את התרופה ונסע עמה לנום. קייסן היה צריך להעביר את התרופה לסייפטי פורט ולרוכב שנקרא רוהן שהמתין במקום. הכלב שהוביל את מזחלתו של קאסן היה בלטו.
בלטו הוכיח את נאמנותו לקאסן, כאשר הציל אותו ואת שאר הכלבים ממוות בטוח בנהר טופקוק. הנהר קפא, ואם היו עוברים דרכו, היו מאבדים את רגליהם וקופאים למוות. במהלך נתיב איידיטרוד, הנתיב המחבר בין מזרח אלסקה למערבה, איבד קאסן את הדרך. בלטו מצא את הדרך, למרות שסופת שלגים גדולה כיסתה את הנתיב בלבן.
קאסן ובלטו חיכו לרוכב המזחלות האחרון, אשר היה צריך להביא את התרופה עד לנום. הרוכב לא הגיע ובלטו וקאסן נאלצו להאריך את המסע שלהם והמשיכו עד לנום. בלטו וקאסן קיבלו כבוד רב בנום, אפילו נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג' בירך אותם.

לאחר המסע

אחרי המסע, בלטו וקאסן הפכו לידוענים. ב-17 בדצמבר 1925, כ-10 חודשים לאחר הגעתו של בלטו לנום, פסל של בלטו שפיסל פרדריק רוט, הונח בסנטרל פארק שבניו יורק. את פסל זה ניתן לבקר כיום. לאחר מותו, גופתו של בלטו פוחלצה וניתן לראותה במוזיאון להיסטוריית הטבע שבקליבלנד.
כיום ישנם מספר ארגונים הנלחמים להביא את גופתו של בלטו למוזיאון באנקורג'. בעל המוזיאון שבקליבלנד, אינו מוכן להעביר את בלטו לאנקורג', ולטענתו בלטו חי חצי מחייו בקליבלנד.
יצחק בן יעקב די לאטיש

רבי יצחק בן יעקב די לאטיש היה מלומד יהודי בפרובנס במאה ה-14, מחבר הכרוניקה "תולדות יצחק" שחלקה המפורסם בשם "שערי ציון" המבוסס על "סדר הקבלה" לרבי מנחם המאירי מהווה מקור חשוב לתולדותיהם של חכמי פרובנס בדורו ובדור שלפניו.
מלבד ספרו זה שאותו חיבר בשנת 1340, כתב גם פירוש לחמשה חומשי תורה בשם "קריית ספר".

משפחתו

רבי יצחק בן יעקב די לאטיש היה נכדו של רבי יצחק בן יהודה די לאטיש בן דורו ומכרו של הרשב"א, וכנראה נינו של רבי יהודה בן יצחק די לאטיש, מחברם של חיבורים רבים ובהם פירוש לרוב מסכתות התלמוד והמשנה.
מתיאורים בכתביו עולה כי היה נכדם של רבי משולם ב"ר משה ב"ר יהודה מבדריש ושל רבי אליעזר מטרשקון ובנו רבי עמנואל מטרשקון. כן היה בן דודו של רבי גרשון מבדריש מחבר ספר השלמן.
בית משפט (מבנה)

מבנה בית משפט (באנגלית: Courthouse) מכיל ומשכן בתוכו את כל החללים והשירותים הדרושים לשם פעולתו השוטפת של בית משפט.

עיצוב מבני בתי משפט

מבני בתי משפט במדינות העולם נבנו במגוון סגנונות אדריכליים, המאפיינים את המקומות ואת התקופות שבהם הוקמו. מקצתם שכנו או שוכנים במבנים בעלי חשיבות היסטורית.
בתי משפט של ערכאות גבוהות ובפרט בתי משפט עליונים שוכנים לא פעם במבנים נפרדים והדורים אשר הוקמו במיוחד עבורם ואשר תכנונם שואף לבטא את מעמדם הרם ואת העקרונות שהם אמורים ליישם בפעולתם.

מבני בתי משפט בארצות שונות

מאז הקמתה של ארצות הברית הוקמו מבני בתי משפט ביישובי השדה במדינות השונות בכל מחוז בנפרד ומוקמו במיקום מרכזי בתוך עיר המחוז העיקרית. לעיתים שוכנות במבנה בית המשפט שכזה גם רשויות שלטון אחרות של אותו מחוז, לכאורה ללא קיום פיזי של עיקרון הפרדת הרשויות. תופעה זו נפוצה פחות באזורים מטרופוליטניים בארצות הברית. ככאלו מהווים בתי המשפט סמל שלטוני באותו אזור, בדומה לבית העירייה המקומי. בתי המשפט המדינתיים שונים מאד בגודלם: לעיתים הם קטנים - מכילים רק אולם משפטים אחד - ולעיתים גדולים ומשתרעים על פני שטח נרחב. מבני בתי המשפט הפדרליים, השוכנים בכל מחוז שיפוט פדרלי (89 מחוזות בחמישים מדינות ארצות הברית) נמצאים בבעלות הממשלה הפדרלית. לאחר הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-1995 פעל הממשל הפדרלי לבצר מפני טרור רבים ממתקניו ובכללם גם בתי משפט.
בקנדה הוקמו בתי משפט מקומיים בערי השדה בדומה לאלו שבארצות הברית, ולא פעם הכילו בקרבם פונקציות שלטוניות נוספות, אפילו את בית הכלא המקומי.

מבני בתי משפט בישראל

לאחר קום המדינה השתכנו רבים מבתי המשפט שלה במבנים ציבוריים מתקופת המנדט הבריטי או התקופה העות'מאנית, שחלקם שימשו בשעתו את מערכת המשפט המנדטורית. כך, בית המשפט העליון השתכן במבנה בית המשפט העליון המנדטורי במגרש הרוסים בירושלים, ובית המשפט המחוזי בחיפה השתכן במבנים עות'מאנים ברחוב חסן שוקרי.
שנים רבות לאחר הקמת המדינה היא החלה באמצעות הנהלת בתי המשפט בהקמת היכלות משפט חדשים וייעודיים. ב-1966 נסתיימה הקמת היכל המשפט בתל אביב. ב-1992 נחנך בניין בית המשפט העליון בירושלים, אשר הוקם באמצעות תרומה שהתקבלה מקרן יד הנדיב. בשנים שלאחר מכן ניבנו היכלות משפט רבים ובתוכם ההיכלות בנצרת, באר שבע וחיפה (הגדול בארץ), אשר שיכנו בקרבם את כל בתי המשפט ובתי הדין שפעלו בערים אלו. מקצת בתי המשפט פועלים עדיין במבנים ישנים שלא תוכננו לשימוש זה, דוגמת בית משפט השלום בירושלים, הפועל באכסניית המשלחת הדתית במגרש הרוסים (משכנו בעבר של בית המשפט העליון). אחרים שוכנים בשטחים שנשכרו לשם כך במבנים מסחריים.
אנשי משמר בתי המשפט מופקדים על אבטחת בתי המשפט וקיום הסדר בהם.
נציבות תלונות הציבור על שופטים

נציבות תלונות הציבור על שופטים היא יחידה שהוקמה ב-2002 וכפופה למשרד המשפטים. תפקידה לברר תלונות על שופטים במסגרת מילוי תפקידם וניהול משפט על ידם. הנציב כיום הוא השופט בדימוס אורי שהם.

הקמת הנציבות

הקמת נציבות תלונות הציבור על שופטים הייתה כרוכה בדיונים ממושכים בוועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת, שבמהלכם הוצגו נתונים על הטיפול בתלונות נגד שופטים ועל מספר התלונות המוגשות מדי שנה לגופים שונים באשר לתפקודם של שופטים – ובהם מנהל בתי-המשפט, נציב תלונות ציבור במשרד מבקר המדינה וגורמים נוספים. טרם הקמת הנציבות לא היה קיים בישראל גוף שריכז באופן מסודר ורשמי את הטיפול בתלונות הציבור על שופטים. חוק נציב תלונות הציבור על שופטים, התשס"ב-2002 הקים גוף כזה, ואיפשר למתלוננים פוטנציאליים כתובת אחת לפניותיהם ולטיפול מקצועי בתלונות. את החוק יזם חבר הכנסת יוסף פריצקי בכנסת ה-15, והוא נכנס לתוקף בתקופת כהונתו של מאיר שטרית כשר משפטים.
מרובע משיקים

בגאומטרייה, מרובע משיקים הוא מרובע שאפשר לחסום בו מעגל, כלומר, כזה שקיים מעגל כך שכל צלעות המרובע משיקות לו. כל הדלתונים (ולכן גם המעוינים והריבועים) הם מרובעי משיקים.
במרובע חוסם מעגל סכום האורכים של זוג אחד של צלעות נגדיות שווה לסכום האורכים של הזוג השני. הוכחה: כל נקודת השקה מחלקת את הצלע לשני חלקים. שני משיקים שיוצאים מאותה נקודה שווים זה לזה. לכן, זוג צלעות נגדיות מורכב מארבעה קטעים, שמהם מורכב גם הזוג השני, ומכאן שהסכומים שווים. גם ההפך נכון: אם במרובע סכום האורכים של צלעות נגדיות שווה לסכום האורכים של הזוג השני, הוא מרובע משיקים.
בין כל המרובעים החוסמים מעגל נתון, הקטן ביותר בשטחו הוא הריבוע.
אליקים גוטהולד וייל

אליקים גוֹטְהוֹלְד וַיְיל (Gotthold Eljakim Weil;‏ 13 במאי 1882, כ"ד באייר תרמ"ב, ברלין, גרמניה – 25 באפריל 1960, כ"ח בניסן תש"ך, ירושלים) היה מזרחן, פילולוג וספרן יהודי-גרמני-ישראלי, פרופסור לפילולוגיה באוניברסיטת פרנקפורט ובאוניברסיטה העברית בירושלים, מייסד המחלקה המזרחנית של הספרייה המלכותית בברלין ומנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים.

ביוגרפיה

וייל נולד בברלין בירת גרמניה, בנו של דוד וייל, מורה, והנרייטֶה, ונינו של הרב הראשי של ברלין שמחה וייל. למד באוניברסיטת ברלין ובבית הספר הגבוה לחכמת ישראל בברלין, שם היה בין היתר תלמידו של מוריץ שטיינשניידר. בתקופת לימודיו באוניברסיטת ברלין היה מראשוני החברים באגודה הציונית, ובבית הספר הגבוה לחכמת ישראל ייסד עם חבריו ללימודים ד"ר יהודה לייב מאגנס וד"ר מקס שלזינגר, את האגודה הלאומית. בשנת 1906 התקבל לעבודה כספרן בספרייה המלכותית בברלין, ובשנת 1918 ייסד בה את המחלקה המזרחנית והיה למנהלהּ.
בשנים 1920–1931 היה דוֹצֵנְט (פרופסור שלא מן המניין) לפילולוגיה שמית ולתרבות אסלאמית באוניברסיטת ברלין, ומשנת 1931 פרופסור מן המניין לפילולוגיה שמית באוניברסיטת פרנקפורט (במקומו של פרופ' יוסף הורוביץ). בתפקידיו האקדמיים עמד בקשר עם המכון למדעי המזרח של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנותיו בפרנקפורט היה "מנהל פוקד" של המכון.
בשנת 1934 איבד את משרתו, כמו פרופסורים יהודים אחרים בגרמניה הנאצית, בעקבות החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי.
בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית כפרופסור לפילולוגיה טורקית ולספרות ובלשנות ערבית. במקביל החליף את פרופ' שמואל הוגו ברגמן – לאחר שזה שהתמנה ב-1935 לרקטור האוניברסיטה – כמנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, וכיהן בתפקיד זה במשך 11 שנים, עד 1946. בשנת 1952 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה.
היה נשוי ואב לבת.
הנסיכה שארלוט מקיימברידג'

ביוגרפיה

שמה הרשמי של הנסיכה הוא "הוד רוממותה הנסיכה שארלוט מקיימברידג'", בדומה לאחיה הנסיך ג'ורג', ובהתאם להחלטה קודמת של המלכה אליזבת השנייה. היא הראשונה הנושאת את התואר "נסיכה" זה 25 שנה, והאישה הראשונה בתור לכתר. בת לא דורגה כה גבוה בתור לכתר כמעט 65 שנה, מאז הולדת הנסיכה אן. היא גם הראשונה הנושאת את התואר "הנסיכה מקיימברידג'" זה 182 שנה. האחרונה הייתה הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', נכדתו של ג'ורג' השלישי, שנולדה בהנובר שבגרמניה ב-1833.

לידה

קייט מידלטון הגיעה בשעה שש בבוקר לבית החולים סנט מרי במערב לונדון, בו ילדה הנסיכה דיאנה את בניה ויליאם והארי ב-1982 וב-1984 ובו ילדה מידלטון את בנה הבכור, הנסיך ג'ורג' מקיימברידג'.
לידתה של הנסיכה פורסמה לציבור, לראשונה ובניגוד לנהוג עד אז, באמצעות הודעה ברשת החברתית טוויטר. בנוסף, פורסמה ההודעה המסורתית באיגרת חגיגית שהוצבה על כן מיוחד מזהב מחוץ לארמון בקינגהאם. בהודעה נכתב: "הוד מעלתה הדוכסית מקימבריידג' ילדה בשלום בת בשעה 8:34 היום. התינוקת שוקלת 8 פאונד ו-3 אונקיות. הנסיך מקיימברידג' היה נוכח בלידה. המלכה, הדוכס מאדינבורו, הנסיך מוויילס, הדוכסית מקורנוול, והנסיך הארי יודעו ומאושרים מחדשות אלו. הוד מעלתה והילדה במצב טוב."
בהמשך אותו היום שבו נולדה, כמה מסמליה הבולטים של העיר לונדון כגון: גשר מצודת לונדון, לונדון איי ומזרקות בכיכר טרפלגר הוארו בוורוד לציון לידתה, ואף המלכה לבשה ורוד. יומיים לאחר לידתה, ב-4 במאי 2015, נורה מטח כבוד בהייד פארק ובמצודת לונדון, ומאוחר יותר באותו יום פורסם כי שמה הוא שארלוט אליזבת דיאנה. היא נקראה כך על שם סבהּ יורש העצר (שארלוט היא הצורה הנקבית של צ'ארלס), על שם הסבתא-רבתא שלה, המלכה אליזבת, ועל שם סבתהּ, הנסיכה דיאנה, שנהרגה בתאונת דרכים ב-1997.

לאחר הלידה

ב-5 ביולי 2015 הוטבלה לנצרות באחוזה באנגליה, עם מים שהובאו מנהר הירדן.
ב-23 באפריל 2018 נולד אחיה לואי, ובכך הפכה שארלוט לנסיכה הראשונה בבריטניה המקדימה את אחיה הצעיר בסדר הירושה לכתר הבריטי, בשל שינוי חוק העדפת הבן הבכור בממלכות חבר העמים הבריטי כחלק מהסכמת פרת' ב-2011.

הנצחה ואזכורים תרבותיים

הפרח Rossano Charlotte, מין מתורבת של חרצית, נקרא על שמה של הנסיכה ואחוזים מסוימים מהרווחים ממכירותיו נתרמים למוסדות צדקה.
סאני פרדו

ביוגרפיה

פרדו נולד בפרי שבג'ורג'יה לאב חקלאי ואם מורה וגדל בעיירה בונאייר. שם החיבה "סאני" ניתן לו בילדותו, והוא עושה בו שימוש מאז גם באופן רשמי. במהלך לימודיו בבית הספר התיכון הוא שיחק פוטבול והיה רכז הקבוצה. בנעוריו הוא הוסמך כטייס אזרחי ולאחר מכן התגייס לחיל האוויר האמריקני ושירת בו כקצין. שירותו נמשך לצד לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה, שאותם סיים בשנת 1971 כווטרינר, ועד לשחרורו בדרגת קפטן בשנת 1974. לאחר תקופה קצרה שבה עסק בווטרינריה פנה פרדו ליזמות עסקית ובבעלותו היו מספר עסקים קטנים.
בשנות השמונים היה פרדו חבר ועדת התכנון והבנייה של מחוז מגוריו, יוסטון. בשנים 1992–2003 כיהן פרדו בסנאט של ג'ורג'יה. במהלך כהונתו הוא נבחר למנהיג הרוב בסנאט ובשנת 1997 לנשיא הזמני של סנאט ג'ורג'יה.
בשנת 2002 התמודד פרדו למשרת מושל ג'ורג'יה והביס את המושל המכהן רוי ברנס. פרדו הוא המושל הראשון בג'ורג'יה שכיהן מטעם המפלגה הרפובליקנית מאז תקופת השיקום בשנת 1872. הוא נבחר בשנית במערכת בחירות בשנת 2006 וסיים את תפקידו בכפוף להגבלת משך הכהונה בתפקיד לשתי כהונות. בתקופת כהונתו פעל לשינוי מבנה הממשל במדינה ולשיפור הכלכלה ומערכת החינוך. בין פעולותיו לייעול הממשל היו עריכת, לראשונה בתולדות ארצות הברית, מפקד נכסים של המדינה והפרטת עודפי נדל"ן וכלי רכב. בתחום החינוך ניכרות פעולותיו למעורבות אזרחית בחיי הממשל, בהן הבאתו של דגל המדינה בשנת 2004 למשאל עם.
במהלך כהונתו של פרדו כמושל התעוררו שתי פעולות מעוררות מחלוקת. בשנים 2003–2004 לא הוזכרו בתצהירי ההון של פרדו מעורבותו עם חברת "מאיירסון". בפועל, החברה הוקמה בשנת 2003 על ידי מקורבו, רכשה קרקעות בשטח של כ-0.4 קמ"ר ובשנת 2005 פורקה החברה, לאחר שפרדו רכש את קרקעותיה במחיר מוזל. מחלוקת זוטא שהתעוררה בשנת 2007 נגעה לתפילותיו של פרדו בפומבי להורדת גשמים במדינה. פעולתו זו נעשתה על מדרגות בית הנבחרים של ג'ורג'יה וכללה אמירות בשם תושבי המדינה, ואלו עוררו מחלוקת ציבורית.
פרדו נשוי משנת 1972 למרי לבית ראף ולהם ארבעה ילדים ושמונה ילדי אומנה.
ליובן ברוב

ראשית חייו והקריירה האקדמית

ברוב נולד בסופיה ובה השלים את השכלתו התיכונית. ב-1949 הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה. הוא הרצה במספר מוסדות אקדמיים בבולגריה וכן באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא מתמחה בכלכלת הבלקן בין המאה ה-16 למאה ה-18. ב-1971 מונה לפרופסור לכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה וב-1976 הוסמך גם לדוקטור בפילוסופיה. ב-1985 לימד במכון ללימודי הבלקן וב-1997 נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הבולגרית למדעים.

הקריירה הפוליטית

ב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב ובדצמבר 1992 מונה לעמוד בראש ממשלת מומחים בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ומפלגת החופש וזכויות האזרח שתמכה בזכויות המיעוט הטורקי בבולגריה. יעדה של ממשלתו היה להוציא את הכלכלה הבולגרית מהמשבר החמור בו הייתה נתונה ולייצבה. עד ליוני 1993 כיהן ברוב גם כשר החוץ של בולגריה.
ברוב ניהל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי וממשלתו אף הגיעה לסיכומים מקדמיים לגבי תנאי ההצטרפות. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי וחברתי שלובו על ידי אנשי מנגנון "הישן" של המפלגה הקומוניסטית וכללו הפגנות רחוב ושביתות של מיגזרים שונים במשק הבולגרי. ברוב לא הצליח לחלץ את הכלכלה שמצבה הלך והחמיר. במקביל חלה החמרה במצב בריאותו ובראשית 1994 נאלץ ברוב לעבור ניתוח לב פתוח. האופוזיציה דרשה את פיטוריו וזכתה לגיבוי מסוים מהנשיא ז'לב, אשר קבע שעל הממשלה לקבל שוב את אמון הפרלמנט או להתפטר. באמצע 1994 הגיש ברוב לפרלמנט הצעה לחילופי גברי בממשלתו, אך הצעתו לא זכתה לאמון הבית והוא נאלץ בהמשך להתפטר מתפקידו.

לאחר כהונת ראש הממשלה

לאחר תום כהונתו פנה ברוב לעסקים פרטיים וכיהן כדירקטור ויושב ראש דירקטוריון של מספר גופים כלכליים ובכללם "בנק בולגריה רוסיה להשקעות". ברוב כתב כ-200 ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בתחומי כלכלת מדינות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. ליובן ברוב הלך לעולמו בסופיה ב-2006 והוא בן 81 שנים.
C Shell

C Shell (גם csh) היא מעטפת פקודה עם ממשק טקסטואלי למערכות יוניקס ומערכות דמויות יוניקס (כגון הפצות לינוקס למיניהן), אשר פותחה בסוף שנות השבעים על ידי ביל ג'וי, אז סטודנט באוניברסיטת ברקלי כחלק מפרויקט BSD.
מעטפת הפקודה מאפשרת למשתמש לכתוב פקודות ולבצע פעולות פשוטות במחשב, כולל בקרות זרימה ושימוש במשתנים. הפקודות, כמו בכל שפת סקריפטים, עוברות הידור בזמן ריצה.
ניתן לכתוב את הפקודות בקבצים הנקראים סקריפטים, ולהשתמש בהם באופן דומה לשימוש בקובצי הרצה רגילים, כולל העברת פרמטרים ותכונות נוספות (כגון שימוש בpipelines ותווי ג'וקר) הנתמכות על ידי כל המעטפות של סביבת יוניקס.
C shell היא שיכתוב של מעטפת קודמת בשם bourne שנכתבה בשפת אסמבלי, לעומת שפת C בה נכתבה C shell. בנוסף לשכתוב המעטפת, C Shell יציבה יותר ומכילה מספר פקודות נוספות ותכונות כמו כינויים (aliases) והיסטוריית פקודות.
התחביר של C Shell דומה לזה של שפת התכנות C.
כיום השימוש C Shell נעשה לרוב דרך מעטפת הפקודה הקרויה tcsh (קיצור של Tenex C Shell), שהיא שיפור של csh הכולל תכונות חדשות נוספות כגון השלמת שמות קבצים, עריכת שורת הפקודה ועוד (אלה נלקחו משפת Tenex, ומכאן התוספת של האות t). ל-tcsh תאימות-לאחור מלאה עם C shell.
קיימות מעטפות פקודה חדשות יותר, כגון bash, להן יתרונות רבים על פני C shell, אולם השימוש בC shell עדיין נפוץ.

תחביר ובקרות זרימה

ל-C Shell יש מבנה מעטפת פקודה אופייני ליוניקס: כל שורת פקודה (או שורה בקובץ הסקריפט) מתורגמת כפקודה נפרדת לביצוע, וקו נטוי שמאלי ( \ ) מסמן שסט הפקודות ממשיך בשורה חדשה. התחביר של השפה הוגדר בצורה דומה לשפת C על מנת לקיים עקביות עם סביבת העבודה של המעטפת, יוניקס, שנכתבה רובה ככולה בשפת C, ומטעמי נוחות.
השפה תומכת בלולאות while ו-for each, פקודות תנאי, ומבני בקרה switch.

TCSH

אחת הגרסאות הנפוצות של CSH היא TCSH, או Tenex C Shell. מקור שמה הוא במערכת הפעלה אקדמית בשם Tenex אשר פותחה בשנות השישים של המאה העשרים. היא הייתה השראה לכמה מהשיפורים הקטנים שב-TCSH לעומת C Shell המקורי מ-BSD.
טושירו מיפונה

פופולריות

הופעתו המרשימה, סגנון המשחק המגוון שלו, יכולתו לשחק בשפות זרות ושיתוף הפעולה הארוך שלו עם הבמאי היפני אקירה קורוסאווה הפכו אותו לשחקן היפני הידוע ביותר של זמנו, ולשחקן היפני המוכר ביותר במערב. הוא הרבה לגלם דמויות של סמוראי או רונין גס ומחוספס, ובכך שינה את הסטריאוטיפ האצילי של הסמוראי.

אחרית חייו

בתחילת שנות ה-80 ייסד מיפונה בית ספר למשחק, "מוסד ללימודי אומנות של מיפונה" (三船芸術学院). בית הספר נסגר אחרי שלוש שנים, עקב ניהול פיננסי לקוי.
מיפונה הפך מוכר ומוערך מאוד בעולם המערבי אחרי ששיחק את טורנגה במיני-סדרה מ-1980, שוגון, המבוססת על הספר שוגון של ג'יימס קלאוול.
פטר בויוביץ'

תחילת הקריירה

בויוביץ' נולד למשפחה קשת יום בכפר מישביצ'י שבדרום סרביה. תקופת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית אשר רשמית שלטה בנסיכות האוטונומית, לוותה במשבר כלכלי חריף ומשפחתו של בויוביץ' נאלצה להגר לבלגרד כדי להתפרנס. ב-6 באוקטובר 1875 התקבל לאקדמיה הצבאית הסרבית והוכשר למקצועות הארטילריה. בויוביץ' נלחם כצוער במלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) ובהמשך כקצין ארטילריה במלחמה העות'מאנית רוסית (1877-1878). הוא נלחם במלחמת בולגריה-סרביה (1885) ולאחריה מונה לתפקיד ראש מטה של אוגדה. ב-30 באוגוסט 1893 הועלה לדרגת מייג'ור-ג'נרל וב-1901 מונה לתפקיד מפקד אוגדת "מוראבה" של הצבא הסרבי. במלחמת הבלקן הראשונה כיהן בויוביץ' כראש המטה של הארמייה הראשונה ולאחריה נשלח כאחד מנציגי סרביה לועידת השלום בלונדון.

מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה כיהן בויוביץ' כמפקד הארמייה הראשונה אשר נטלה חלק פעיל במערכה על סרביה. ב-6 באוקטובר 1914 השתתפו כוחותיו בקרב דרינה במהלכו הצליחו לבלום את התקדמות כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית, אך במחיר אבידות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' קשה ונאלץ לשהות בתקופת החלמה ושיקום ממושכות. במקומו מונה לפקד על הארמייה הגנרל ז'יוויין מישיץ'. בנובמבר 1915 חזר בויוביץ' לפיקוד על הארמייה הראשונה והצליח לעכב את התקדמות צבא ממלכת בולגריה, הישג שאיפשר לצבא וההנהגה הסרבים להתארגן באופן מסודר יחסית לנסיגה דרך אלבניה. ב-12 בינואר 1916 מונה לסגן הרמטכ"ל הסרבי, אך בגלל מתיחות קשה מול מפקד החזית הגנרל אדולף גיומא, הודח מתפקידו בראשית 1918. רק לאחר מינויו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה הוחזר בויוביץ' לשירות פעיל ופיקד שוב על הארמייה הראשונה. בויוביץ' השתתף עם כוחותיו במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לתבוסת מעצמות המרכז וכניעת ממלכת בולגריה. ב-26 בספטמבר זכה לתואר וויווד על חלקו בשחרור סרביה.

שלהי הקריירה ואחריתו

ב-1921 התמנה לראש המטה הכללי של ממלכת יוגוסלביה ובשלהי 1922 פרש משירות פעיל. בראשית מלחמת העולם השנייה מונה בויוביץ' על ידי המלך פטר השני כעוזר מיוחד לראש המטה הכללי של הממלכה, אך מפאת גילו היה תפקידו סמלי בלבד. בויוביץ' הלך לעולמו בינואר 1945 והוא בן 86 שנים.
וירטוס בולוניה

היסטוריה

וירטוס הוקמה בשנת 1879 כמועדון התעמלות, כשמועדון הכדורסל מתחיל להתחרות רק בשנות ה-20 של המאה ה-20. המועדון זכה ב-15 אליפויות מקומיות וב-8 גביעי מדינה. העונה המוצלחת ביותר של וירטוס הייתה עונת 2001 שבה זכה המועדון בליגה האיטלקית, בגביע וביורוליג, כלומר בכתר משולש. הקבוצה זכתה גם באליפות אירופה בשנת 1998 כששחקנה הבולט היה פרדראג דנילוביץ'.

הקבוצה הורדה ליגה אחרי עונת 2003 בגלל בעיות כספיות, אך חזרה לליגה הראשונה בעונת 2005/2006 ואף סיימה בעונה הבאה כסגנית הליגה. בשנת 2009 זכתה בולוניה בתואר ראשון מאז 2002 כאשר הניפה את גביע היורוצ'לנג', לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת שולה באסקט 75-77.
שיעורי רבי שמואל

שיעורי רבי שמואל היא סדרת ספרי לימוד המכילה את שיעוריו של רבי שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
הספר נערך לאחר פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים מתלמידיו. תוכנו כולל רשימות של חידושי תורה שכתב בעצמו, שיעורים שמסר בישיבה אשר נערכו מתוך קטעי הקלטה וכן על פי רשימות תלמידים מתקופות שונות. עורכי השיעורים בררו את הסולת מתוך הרשימות המהימנות יותר, על ידי השוואה בין הרשימות השונות. בספר הוכנסו גם הערות שוליים, מאת תלמידי חכמים מתלמידיו, וההערות משמשות כעין השלמה להרחבת העניינים שהוא עוסק בהם בשיעור.
בספר הוכנסו גם הערות וקושיות ידועות שהביא הרב רוזובסקי בשיעור אף שלא הוסיף בהן דבר משלו והדבר משמש מעין סיכום לחידושי האחרונים במסכתות הישיבתיות. כתלמידם של רבי שמעון יהודה שקופ ורבי יצחק זאב סולובייצ'יק הוא צועד בשיטת בריסק, ומביא את המשא ומתן הפשוט בסוגיות השונות.
הספר יצא לאור בכרכים רבים לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבות, ובהן מכות, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, יבמות, כתובות ועוד. בכל ספר על מסכת מסוימת לוקטו גם קטעים משיעוריו של הרב רוזובסקי שנאמרו על מסכתות אחרות הנוגעים לאותה מסכת.
הספר יצא לאור במהדורות שונות, בתחילה הוא יצא במהדורת סטנסיל ולאחר מכן הודפס כספר רגיל, על ידי בנו הרב מיכל דוד רוזובסקי.
בתוך זמן קצר הפך הספר לספר יסוד בעולם הישיבות, והוא משמש מגידי שיעורים להכנת השיעור.
בנוסף יצא לאור הספר "חידושי רבי שמואל" הכולל רק את שיעוריו הכלליים, המתמקדים בדרך כלל בנושא מרכזי בסוגיא, וכתובים בצורת מאמר ("חבורה") ולא כשיעור משוכתב.
מרדכי שטריגלר

מרדכי שטריגלֶר (בכתיב יידי: שטריגלער) (1921–1998) היה משורר יידיש, סופר, עיתונאי ועורך.

ביוגרפיה

שטריגלר נולד בשנת 1921 בעיר זאמושץ' שבפולין. למד לימוד דתי והמשיך את לימודיו, החל משנתו העשירית, בישיבה בליטא. כבר בעת שהיה בן 16 הוסמך לרבנות. בשנת 1937 השתקע בעיר ורשה, והתכונן לחיי יצירה וכתיבה.
עם הכיבוש הנאצי נכלא שטריגלר במחנות ריכוז והשמדה ושרד את כולם. הוא גויס לעבודת כפייה במפעלי ייצור תחמושת, של מפעלי האסאג, ונדד עם המפעל ממחנה עבודה למחנה עבודה. בין המחנות ששרד היה מחנה מיידנק, בקיץ 1944 הגיע למחנה בוכנוואלד, ושרד בו עד חודש אפריל 1945, עם שחרור המחנה בידי הצבא האמריקאי.
מרדכי שטריגלר היה מקורב מאוד לקבוצת הניצולים שהקימה לימים את הקיבוץ ע"ש קדושי בוכנוואלד, קיבוץ נצר סרני. הוא היה מנהיג תרבותי, ספרותי ורוחני, שלא נשבר במחנות הנאצים, ותרם רבות לשרידת יהודים רבים שהיו במחיצתו. הוא לא עלה לארץ ישראל, אלא בחר בחיים של כתיבה אינטנסיבית להנצחת יהדות פולין שנשמדה, ולהנצחת ההשמדה.
בשנת 1946 השתקע בפריז, בירת צרפת, תוך כתיבה אינטנסיבית ביותר של ספרי תיעוד, רומנים, שירים ומאמרים. בשנת 1953 עקר לארצות הברית והשתקע בעיר ניו יורק, בה התגורר עד למותו בשנת 1998. משנת 1987 ועד מותו בשנת 1998 היה עורך עיתון היידיש המוביל בארצות הברית, "פארווערטס". שטריגלר פרסם בעיתונות היידיש אלפי מאמרים.
דברים משל מרדכי שטריגלר התפרסמו גם בישראל, בעברית, בעיקר בעיתונות. בין העיתונים שבהם נדפסו מאמריו: "דבר", "מאזנים", "בטרם", "הפועל הצעיר", "פנים אל פנים" ועיתונים נוספים. 
בשנת 1978 זכה בפרס איציק מאנגר לספרות יידיש.