אלפבית טורקי

האלפבית הטורקי הוא אלף-בית לטיני המשמש לכתיבת השפה הטורקית. אלפבית זה נכנס לשימוש בטורקיה בשנת 1928, לאחר הרפורמה של מוסטפא כמאל אטאטורק, חלק מהמהפכה הכמאליסטית. מטרות הרפורמה של השפה הטורקית היו לחסל את המאפיינים הדקדוקיים הערבים והפרסים ואלפי מילים שאולות משפות אלה שהיו חלק מהשפה. מטרה נוספת הייתה לשבור את הקשרים של טורקיה עם המזרח האסלאמי ולאפשר תקשורת בטורקיה עצמה ומול העולם המערבי.

הרקע לשינוי האלפבית בטורקיה

הטורקית העות'מאנית הייתה מדוברת במשך כ-850 שנים, ונכתבה באלפבית ערבי, אליו נוספו מספר אותיות, כפי שנהגה גם השפה הפרסית. בתחילת המאה ה-20, הגיעה השפה בטורקיה למצב שבו אין מוסכמות על מילה אחת למשמעות מסוימת. למשל, כדי להביע את התעתיק בכתב הערבי למילה "עולמי", יש שישתמשו בהיגוי küllî, אחרים ב–tümel, או ב-universal ויש שיעדיפו את המילה genel, או אפילו evrensel.‏ 
נטען כי למעט צורתן היפה של האותיות, אין לאלפבית הערבי-פרסי יתרון כאמצעי לכתיבת טורקית. חלק מהאותיות מייצגות צלילים שלא קיימים בטורקית, ואחרות מייצגות מספר צלילים בטורקית (ك – כ' - יכלה להיות בטורקית אחת מהאותיות g,k,n,y). האותיות ا, و, ي (א', ו', י') ביטאו בטורקית שמונה אפשרויות (בעוד שבערבית\פרסית הן מייצגות רק שלוש אפשרויות): a/e, o/ö/u/ü, i/ay/ey. לכן, מילים רבות קיבלו כפל משמעות, מה שהקשה מאוד על ההבנה. למשל, اولو (אולו) יכל להיות: ulu (גדול), ulu (מערבית, בעלים של דבר), ölü (מת), evli (נשוי), avlu (חצר), avlı, כבצירוף bol avlı bir yıl (שנה ברוכת ציד). במצב זה, רק ההקשר הרחב וידיעה מקיפה של ערבית, פרסית וטורקית יכולה להבהיר איזו מהמשמעויות היא זו שמופיעה במשפט מסוים. בטקסטים שבהם המעתיקים לא הקפידו על העתקה מדויקת, משמעות המילים השתנתה (למשל, بوسنة יכול להיות השנה, بو سنة, או בוסניה). 
כתוצאה ממצב זה, טורקים השתדלו להשתמש ככל האפשר במילים נרדפות בערבית, שלגביהן אין ספק כיצד יש לקרוא אותן.

תרומתו של אטאטורק לשינוי האלפבית הטורקי

נושא האלפבית עניין את מוסטפא כמאל מזה זמן מה. בהיותו בסוריה בשנים 1905–1907 זה היה אחד מעיסוקיו, ובשנת 1922 שוחח על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני עם האלידה אדיפ אדיוואר. בהיותו בסופיה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התכתב עם ידידתו מאדאם קורין (Madame Corinne) באיסטנבול בטורקית באותיות צרפתיות. 
תרומתו של אטאטורק התבטאה לא רק בהחלפת האותיות, אלא גם במאמציו לפשט את השפה הכתובה באמצעות שימוש בטורקית פשוטה, חדשנותו במונחים טכניים, במיוחד במתמטיקה, ונסיונותיו ליצור מילים חדשות באוצר המילים הכללי. 
בפגישה עם נציגי העיתונות של איסטנבול בשנת 1922, אטאטורק נשאל על ידי הוסיין ג'אהיט: "מדוע איננו מאמצים את האלפבית הלטיני?" ונענה: "טרם הגיע הזמן". זו הייתה תקופת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, בה היו אנשי דת רבים.

החלפת האותיות בפועל

ב-20 במאי 1928, האספה הלאומית הגדולה הצביעה בעד אימוץ הספרות הבינלאומיות בטורקיה. 
שלושה ימים לאחר מכן, ב-23 במאי 1928, הוקמה ועדת השפה (Dil Encümeni), כדי לחשוב על אפשרות אימוץ האלפבית הלטיני לשפה הטורקית. חברי הוועדה פסלו את רעיון תעתוק האלפבית, כדי להימנע מהנצחת הגייה ערבית ופרסית. במקום זאת, הם העדיפו שההגייה הזרה תטמע בדפוסי הדיבור של איסטנבול. חלק מהאותיות נבחרו באופן אקראי ונסיבתי, למשל האות Q לא נכנסה משום שאטאטורק לא אהב את צורתה. 
תוכנית הוועדה הייתה להכניס את האלפבית החדש לשימוש תוך 15 שנים או תוך חמש שנים לכל הפחות. הרעיון היה שבתחילה שתי מערכות הכתב (הישנה והחדשה) יופיעו זו לצד זו, למשל בעיתונים. אטאטורק סירב. לטענתו, יש לבצע את הרפורמה בתוך שלושה חודשים או שהיא לא תאריך ימים. 
כשהוסדר האלפבית, אטאטורק הציג אותו ב-9 באוגוסט 1928, בפארק גולחאנה לקהל שהשתתף בחגיגה של מפלגת העם הרפובליקנית. יומיים לאחר מכן, החלו שיעורים בארמון דולמאבהצ'ה, תחילה לפקידים רשמיים ובהמשך למרצים באוניברסיטאות ולספרנים. 
אטאטורק לקח לוח וגיר ויצא ללמד את האותיות החדשות בכפרים, בתראקיה ובמרכז אנטוליה. הוא העניק שיעורים ציבוריים על האותיות החדשות, וכמה שרים ובכירים הלכו בעקבותיו. 
בתאריכים 8-25.10.1928, כל הבכירים נבחנו בבקיאותם באלפבית החדש. לאחר שהדבר נעשה, אטאטורק עיגן את השינוי בחוק. ב-1 בנובמבר 1928, האספה הלאומית הגדולה העבירה את חוק מספר 1353, "על אימוץ ויישום האותיות הטורקיות החדשות", שנכנס לתוקף יומיים מאוחר יותר. נאסר שימוש בספרים שנכתבו באלפבית הישן במוסדות לימוד. לאחר סוף השנה, אין להדפיס ספרים חדשים באלפבית הישן. על כל תכתובת בין אזרחים ובמחלקות ממשלתיות להיות באלפבית החדש החל מ-1 ביוני 1929. פקידים שלא ידעו את האלפבית החדש לא יכלו להיות יותר חברים באספה הלאומית הגדולה. 
רפורמת השפה הכמאליסטית נבדלה מקודמותיה בכך שהיה זה קמפיין שמומן על ידי המדינה, באמצעות מענקים שנתיים מתקציב המדינה והשתמש באמצעי הבירוקרטיה, מערכת החינוך והרדיו הלאומי. נוסף על כך, מטרות והיקף הפרויקט היו קיצוניים ושאפתניים מכל ניסיון שנעשה קודם לכן.

יתרונות האלפבית הלטיני לשפה הטורקית

לפי דעת חלק מהחוקרים, האלפבית הלטיני הוא הטוב ביותר שבו נעשה שימוש אי פעם לשפה הטורקית, למרות שאף הוא אינו מושלם. בנוסף, רוב האנשים יסכימו ששינוי האלפבית היה צעד חיובי ושלב הכרחי במודרניזציה של טורקיה. זאת ועוד, לפי הדיווחים הרשמיים, אחוז ידיעת הקרוא והכתוב עלה מ-9% בשנת 1924 ל-65% בשנת 1975 ול-82.3% בשנת 1995.