גדר המערכת של ישראל

היסטוריה

שנים רבות הייתה ישראל מוגנת בגבולותיה על ידי מערכת פרימיטיבית שהייתה מורכבת מגדר רשת פשוטה של חוטי ברזל, מכביש אספלט ומשביל טשטוש ביניהם (לצורך זיהוי עקבות החודרים). כל מסתנן שרצה להיכנס ולפגע, היה מטפס או חותך את גדר הרשת, דורך על שביל הטשטוש וממשיך את דרכו פנימה, ללא הפרעה. כמה פעמים ביממה היה עובר לאורך הגדר קומנדקר סיור של צה"ל (מצויד בזרקור לתאורה בלילות), נוסע על כביש האספלט ובוחן את הגדר ושביל הטשטוש לגילוי עקבות של חדירה – לאחר מעשה. עם אור השחר התבצע סיור רגלי, בהשתתפות גשש מקצועי (נקרא סיור "פתיחת ציר") לצורך זיהוי חדירה אם הייתה במשך הלילה. עם גילוי סימני החדירה היו נקראים למקום כוחות צה"ל, שהיו מנסים ללכת בעקבות המסתננים, לאתר אותם ולהילחם בהם. היה זה סידור לא אפקטיבי. המחבלים למדו להמתין בלילה למעבר הקומנדקר, ואז לבצע את החדירה – מה שנתן להם מרווח זמן מספיק גדול לביצוע הפיגוע עד לסיבוב הבא של הסיור ולפעמים, גם לחזור בריאים לשטחם לאחר הפיגוע. זה מה שהיה.
סא"ל חיים פורת (פחטר), עובד הקריה למחקר גרעיני (קמ"ג) באותה עת, היה מג"ד שריון במילואים. הוא ביצע עם יחידתו אחת לשנה "שירות מבצעי" בן מספר שבועות (פעילות חי"ר לאורך הגדר ללא הטנקים) בגבול הצפון ועמד על חוסר היעילות של השיטה הקיימת למניעת חדירות מחבלים. עלה בדעתו, כי ניתן להתקין על הגדר מערכת אלקטרונית שתתריע במרכזי הפיקוד שלאורך הגבול על ניסיון החדירה ברגע התרחשותו, תוך ציון קטע הגדר בו הוא מתבצע, דבר שיאפשר מתן אזעקת מצב חירום ביישובים הסמוכים לנקודת החדירה והפעלה מידית של כוחות צה"ל לחיסולה.

מערכת "יעל 15"

בהמשך פעולתו בחברת ביטא פותחה מערכת "יעל 15". מערכת זו מהווה את דור ב' של מערכות ההתראה מסוג תיילים מתוחים. המערכת, המבוססת אף היא על עקרון הפעולה הבסיסי של מערכת "יעל 5", כוללת כמות בלתי מוגבלת של תיילים ממוכשרים הפרוסים לגובה הגדר (בבתי סוהר הותקנו מערכות בנות 45 תיילים) הממוכשרים כולם על ידי גלאי יחיד. 
הגלאי מטיפוס אלקטרוני, אטום למים וללא חלקים נעים, מותקן למכלול התיילים הממוכשרים באמצעות "חוט מאסף" באופן שהפעלת כוח על כל אחד מהם גורמת ליצירת סיגנל אלקטרוני בתוכו, אנלוגי לעצמת הכוח המופעל. סיגנל זה מועבר ללוח הבקרה בו נעשה עיבודו באמצעות מחשב ומתקבלת ההחלטה על מתן ההתראה לרבות הצגת נתונים על עצמת הסיגנל שנתקבל. המערכת נבחנה על ידי חיל חימוש, קיבלה את אישור הדגם ביום 14/11/85 ונכנסה מיד לשימוש בצה"ל.

מערכת "יעל 18"

בעקבות אירוע קשה של חדירת מחבלים באזור משגב עם בו נהרגו 2 חיילים, הציע פורת את מערכת "יעל 18" (המחבלים חתכו את הגדר, נכנסו לשטחנו והציבו מארב בנקודת החדירה. סיור צה"ל שמיהר להגיע למקום עם קבלת ההתראה נתקל באש המחבלים).
מערכת זו נועדה לתת התראה מוקדמת לפני הגעת המחבלים לגדר הגבול עצמו. המערכת כללה חוט תיל בודד שנמתח ע"ג הקונצרטינה התחתונה שבמערך הקונצרטינות הפרוס לאורך הגבול בצדו הלבנוני של גדר הגבול לאורך קטעים של עד 300 מטר כאשר במרכזם גלאי מטיפוס יעל 15. המערכת הוצגה בפני הגורמים המתאימים בצה"ל (כולל הדגמה באזור האירוע הנ"ל) אולם לא זכתה למימוש. 
עם הופעת מערכת "יעל 15" בשוק נעשה מובן מאליו כי זה סוף התקופה של מערכות הדור הראשון. תגובת המתחרה מב"ת לאתגר הייתה רכישת קו הייצור של המערכת מידי בעלי חברת ביטא (חברת כלל תעשיות בע"מ) והעברתו לחברת "מגל מערכות בטחון" שבבעלותה במרכז הארץ, דבר שהביא לחיסול ביטא תוך פרק זמן קצר. 
על מנת להבטיח את המשך קיומה של המערכת לרבות עמידה בהתחייבויות קיימות (פרויקטים בביצוע) עבר חיים פורת יחד עם צוות מצומצם של עובדים מומחים למערכת, לעבודה בחברת מגל. הוא עבד שם שנים רבות, עד שפרש לגמלאות. מערכת "יעל 15" נמצאת בשימוש עד היום סביב אתרים אסטרטגיים רבים בארץ וברחבי העולם. ראה תמונות מערכות יעל 15.

שימוש בישראל

בשנות ה-70 הותקנה גדר מערכת אלקטרונית בגבול הצפוני של ישראל כדי למנוע חדירת מחבלים. בהמשך הותקנה גדר מערכת בבקעת הירדן. בעת פינוי סיני בשנת 1982 הותקנה גדר מערכת ברפיח. בשנות ה-90 הוקמה גדר המערכת סביב רצועת עזה. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה הוחלט על הקמת גדר מערכת לאורך קו התפר. 
בשנת 2006 הוחלט על הקמת גדר מערכת בגבול בין ישראל למצרים. הקמת גדר הגבול ישראל-מצרים הושלמה בדצמבר 2013.