google/wiki40b huggingface dataset:
כנופיית ליפתא

כנופיית ליפתא (בלשונם: "כת בני יהודה") הייתה התארגנות של ארבעה יהודים שביקשו לפוצץ את מסגדי הר הבית. הארבעה (שמעון ברדה, מחסיה עוזי העליון, יהודה לימאי ואליהו סרור) התגוררו בבית נטוש בכפר ליפתא. ההתארגנות נחשפה ב-1984 לאחר שחברי הכנופיה הצליחו לחדור לתחום הר הבית עם תרמילים ובהם מטעני חבלה בני עשרות קילוגרמים של חומר נפץ, אך התגלו על ידי שומר וקף. נדב שרגאי כתב בספרו "הר המריבה": "כנופיית ליפתא הייתה קרובה לפיצוץ מסגדי הר הבית יותר מכל קנאי יהודי אחר לפניה, ואך כפסע היה בינה לבין מימוש התוכנית".

התארגנות הכנופיה

שמעון ברדה היה עבריין שחזר בתשובה לאחר ביקור אצל הרבי מלובביץ' בניו יורק והחל להעמיק בקבלה. הוא חבר לסרור, לימאי והעליון שהתגוררו בחורבה ליד מעיין ליפתא בלב הכפר הנטוש, במנותק ממשפחותיהם, ועסקו בלימוד כתבים משיחיים. רוב הכתבים בהם עיינה החבורה היו יהודיים, אך גם מקורות נוצריים נמצאו בבית לאחר כליאת חברי הכנופיה. עד מהרה הפך ברדה למנהיג החבורה.
הארבעה נהגו להסתובב בירושלים ולחפש סימנים לקץ העולם, לבוא המשיח או לכך שהוא כבר מסתובב בין בני האדם. באותה תקופה התחולל גל פיגועים בעיר שעורר אותם לפעולה. באחת הפעמים בהן עלו לתצפית על הר הבית ממלון אינטרקונטיננטל שעל הר הזיתים גמלה בליבם החלטה להסיר את ה"עורלות" כלומר המסגדים המוסלמיים המטמאים את מקום בית המקדש ומונעים את הגאולה. חברי הכנופיה גנבו מצה"ל או רכשו מעבריינים אמצעי לחימה רבים, בהם לבנות חבלה תקניות, נפצים ותחמושת.
בליל ה-26 בינואר 1984, לילה סוער במיוחד, נסעו חברי הכנופיה, מצוידים באמצעי לחימה בהם תת-מקלע עוזי ופצצות ררנ"ט אל מרגלות שער הרחמים. הם טיפסו אל חומת הר הבית באמצעות סולם עץ שהביאו והעלו את התרמילים ובהם מטעני החבלה אל רחבת ההר באמצעות חבל. אולם, לאחר שטיפסו הארבעה אל הרחבה והחלו בתנועה עם התרמילים לכיוון המסגדים גילה אותם שומר וקף ושרק במשרוקית. הארבעה נסו וירדו, תוך שהם מותירים מאחוריהם את התרמילים ושבו לליפתא.
בלשי משטרת ישראל זיהו את השם "נ. סרור" רקום על אחד התרמילים הצבאיים שהכילו את חומרי החבלה שהושארו על ההר. כך עלו על עקבותיו של נסים סרור, אחיו של אליהו. אולם הקשר בין אליהו לבין משפחתו נותק עם חבירתו לכנופיה והוא הצליח להימלט מישראל זמן קצר לאחר הפעולה. עקבותיו לא נודעו. אולם קצה החוט הוביל לליפתא שם נתפסו לימאי והעליון. ברדה הצליח להימלט אך נתפס אף הוא.
השלושה נשלחו להסתכלות ממנה עלה כי לימאי והעליון אינם כשירים לעמוד לדין והם אושפזו בבית חולים פסיכיאטרי. ברדה הועמד לדין ונשפט, הוא ערער על ההרשעה שהייתה מבוססת על עדותם של חולי נפש, אך ערעורו נדחה. בשנת 1988 נמלט מכלאו אך לאחר כשנה הסגיר את עצמו. הוא הוביל את חוקריו למחסן נשק בשכונת בית ישראל בה גילו מספר רקטות לאו, באמצעותן התכוון ברדה להשלים את משימת פיצוץ המסגדים.
מו במפרש

תכונות

μ במפרש הוא כוכב כפול המורכב מענק צהוב וכוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב המקיפים זה את זה בזמן הקפה של כ-138 שנים. בזמן זיהויו של μ במפרש ככוכב כפול, בשנת 1880, המרחק הזוויתי בין שני בני הזוג עמד על כ-2.8 שניות קשת השקול למרחק של כ-100 יחידות אסטרונומיות, אך בשנת 1943 הוא הצטמצם לכ-0.65 שניות קשת בלבד השקולות לכ-20 יחידות אסטרונומיות, ומאז המרחק שוב גדל עד לכ-2.4 שניות קשת בשנת 2000.

μ במפרש A

μ במפרש A  הוא הכוכב הבהיר והמסיבי מבין השניים ולמעשה כמעט כל האור המגיע מהזוג קורן ממנו. זהו ענק צהוב מסוג ספקטרלי G6 III, מסתו כ-3 מסות שמש, רדיוסו כ-13 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו מעט פחות מ-5,000 קלווין והוא קורן בעוצמה של בערך פי 100 מעוצמת ההארה של השמש (קצת יותר בהכללת האור בתחום התת-אדום). גילה של המערכת מוערך בכ-300 מיליון שנים והכוכב נמצא בשלב של היתוך הליום בליבתו ליסודות כבדים יותר כמו פחמן, חמצן וחנקן, לאחר שהמימן שבליבתו אזל. בעתיד הכוכב צפוי להמשיך להתקרר ולהתנפח בדרך להפוך לענק אדום. למרות שמהירות הסיבוב של הכוכב על צירו היא נמוכה יחסית, כ-6.4 קילומטרים בשנייה בלבד, לכוכב יש פעילות מגנטית חזקה שגורמת להתפרצויות שמש חזקות שאינן נפוצות בכוכבים מסוג זה, ושבמהלכן נרשמת עלייה ניכרת בקרינה העל-סגולה הנפלטת מפני הכוכב. כמו כן, הכוכב פולט קרינת X חזקה יחסית והוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר בקרני X בסביבת מערכת השמש.

μ במפרש B

μ במפרש B הוא כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F4 V או F5 V (בעבר הוא סווג כ- G2 V וכך הוא מופיע בקטלוגים ישנים), מסתו גדולה בכ-50% ממסת השמש ורדיוסו גדול בכ-25% מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו היא בין 6,700 ל-6,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 3 מעוצמת ההארה של השמש.
אוטרמר

אוּטְרמֶר (צרפתית: Outremer; או בעברית: מעבר לים) היה השם שניתן בימי הביניים למדינות הצלבניות שנוסדו לאחר מסע הצלב הראשון, דהיינו, ממלכת ירושלים, רוזנות טריפולי, רוזנות אדסה ונסיכות אנטיוכיה. למונח שורשים עתיקים יותר והוא שימש כמקבילה למונח העברי חו"ל (חוץ לארץ), כך בשמו של לואי הרביעי, מלך צרפת (921–954), הידוע גם כלואי שמעבר לים (בצרפתית Louis IV d'Outremer).
כיום מקובל הביטוי תוך רישומו עם מקף (outre-mer) ככינוי למושבות צרפת מעבר לים (בניגוד לצרפת המטרופוליטנית), הנחלקות לטריטוריות שמעבר לים (Territoires d'outre-mer, ראשי תיבות TOM) ולחבלים מעבר לים (Départements d'outre-mer, ראשי תיבות DOM), והמכונים בהכללה "צרפת מעבר לים" (France d'outre-mer).
יוליוס רוטשילד

ביוגרפיה

יוליוס רוטשילד נולד בעיר פלקרסהאוזן (Völkershausen) שבתורינגיה, גרמניה. הוא גדל בעיר אייזנך, שם למד בסמינר למורים. לאחר מכן למד אדריכלות ועיצוב פנים בברלין. בשנת 1905 סיים רוטשילד לימודים בבית הספר הגבוה לאמנות בוויימאר. בין מוריו היה הצייר לודוויג פון הופמן, שהציע לו להתמודד על משרת מורה לאמנות בירושלים שפרסם הוועד המקים של "בצלאל" בגרמניה.
בדצמבר 1906 הגיע רוטשילד בספינה לארץ ישראל והצטרף אל בוריס שץ ואפרים משה ליליאן כצוות המורים הראשון של "בצלאל". ביולי התארס לפרידה קאמיניץ, בתו של אליעזר ליפמן (בוים) קאמיניץ, בעל "מלון קאמיניץ". בבצלאל שימש יוליוס כמורה לציור ורישום. לאחר עזיבתו של ליליאן את בית הספר התבקש רוטשילד ליצור מתווים עבור מחלקת השטיחים של בית הספר. אולם, בעקבות מחאה של תלמידים אשר טענו כי רמתו המקצועים של רוטשילד נמוכה, פוטר רוטשילד ממשרתו. ייתכן כי הדבר היה קשור גם במאבקים של שץ כנגד הוועד של בצלאל בגרמניה, משום שגיסו של רוטשילד, אפרים כהן רייס, שימש כמפקח ההוצאות של "בצלאל" מטעם חברת "עזרה".
ב-1907 חזר רוטשילד לגרמניה, שם נולדו שלושת ילדיו. הוא שימש כשרטט והשלים לימודי אדריכלות קלאסית. בשנת 1913 חזרה המשפחה לארץ ישראל. בירושלים שימש כשרטט במשלחת הארכאולוגית לחפירות "העופל" בראשות פרופ' בנזינגר. לאחר שקיבל משרה של מורה ב"טכניקום", עברה המשפחה לחיפה, שם רוטשילד סייע בבניית הטכניון.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הגרמני, צורף למטה הגרמני בנצרת ושימש כאדריכל לשיקום אתרי ארכאולוגיים מטעם השלטון העות'מאני. לאחר המלחמה שימש כארכאולוג באתרים שונים ביניהם ב"קברי הסנהדרין" וב"קבר הורדוס" בימין משה.
ב-1917, כשהיה קצין בדרגת לוטננט (סגן), נשבה על ידי הצבא הבריטי, אך שוחרר על ידי ג'יימס דה רוטשילד (אין קשר משפחתי). לאחר מכן חזרה משפחתו לגרמניה, ולאחר עליית הנאצים לשלטון שבה ב-1934 לארץ ישראל.
בשנת 1947 הציג תערוכה של ציורים ובהם ממראות האתרים הארכאולוגים בירושלים בבית אבן-עזר במושבה הגרמנית. חלקם פורסם בספר "הסאגה של עיר הקודש" (1954) מאת בנימין מזר.
רוטשילד נפטר בשנת 1954, בגיל 69.
במוזיאון ישראל נמצאים שלושה אקוורלים שלו מ-1906 – מתוות קישוטיים לשטיחים וכן ציור אקוורל בנושא "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני".
בן ארצי

ביוגרפיה

בן ארצי כותב ומלחין מגיל צעיר. בילדותו התחנך בבית הספר לאומנויות בתל אביב ובגיל 11 שיחק בקליפ לשירו של אביו, שלמה ארצי, "תחת שמי ים התיכון". ארצי לא סיים תיכון, לא התגייס לצה"ל ושוחרר על פרופיל נפשי.

קריירה

ב-1996 השתתף ארצי בעיבוד מספר שירים באלבומו של אביו "שניים". לאלבומה של נורית גלרון, "המקום ההוא", שיצא באותה שנה הלחין יחד עם שלמה ארצי את השיר "המקום ההוא" והלחין לבדו את השיר "עשה לי את זה חזק", שאת מילותיו כתבה אחותו הבכורה, שירי ארצי.
ב-1998 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "חיים משל עצמי". ארצי כתב והלחין את כל שירי האלבום, ועיבד את רובם לבדו. בחלק מהשירים השתתף בעיבוד אבנר חודורוב. האלבום זכה להצלחה רבה והגיע למעמד של אלבום פלטינה תוך חודשיים בלבד. בין השאר נכללו בו הלהיטים "אפס", "כיף", "כנראה שאהבתי אותך", "חיים משל עצמי" ו-"17" אשר ביצע עם אביו שלמה ארצי בדואט, השיר מספר על עזיבתו את התיכון ועל חוויית משבר גיל הארבעים יחד עם אביו. בעקבות הצלחת האלבום ושיריו זכה ארצי בתואר "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ח.
בשנת 2000 השתתף ארצי בעיבודי השירים באלבומו של שלמה ארצי אהבתיהם. ארצי גם השתתף בשני דואטים באלבום, בשירים "שיר פרידה" ו"כבר עבר די זמן". ב-2002 השתתף בעיבודי השירים באלבומו של שלמה ארצי "צימאון".
ביוני 2001 הוציא ארצי את אלבומו השני, "מה שקרה". את כל השירים באלבום הלחין וכתב בעצמו, על ההפקה המוזיקלית היה אחראי טל שגב, ושניהם עיבדו ביחד את האלבום. האלבום זכה להצלחה מסחרית פחותה מקודמו, ובין שיריו המוכרים היו "מטר של מטאורים", "עוד יום עובר" ו"בדיוק כשאיבדת את העוגן". באלבום זה הקדיש שיר לאחיו יונתן, בשם "שיר לאח קטן".
בשנת 2003 הוציא ארצי את הסינגל "היי טמבל", שיועד להיות הסינגל הראשון מאלבומו השלישי. השיר מדבר על קנאה בחבר החדש של חברתו לשעבר של ארצי, ויש בו הבעה מסוימת של שחצנות ("אני שמש והיא חייתה בצילי, אז היא הולכת איתך, כי אתה בינוני"). סינגל נוסף שהוציא באותה שנה הוא השיר "בדיוק", המתאר את התחושות בין ענייני הפרט שלו ושל בת זוגו לבין ענייני הכלל שלו כאזרח במדינת ישראל רצוצת הפיגועים. למרות הצלחת השירים, החליט ארצי לגנוז את אלבומו השלישי המתוכנן.
לאלבומה של מירי מסיקה, שלום לאמונות, שיצא ב-2007 כתב והלחין ארצי את השיר "פעם". באותה שנה השתתף בעיבוד מספר שירים באלבומו של שלמה ארצי "שפויים" וכן באלבומם של רן דנקר ועילי בוטנר "שווים".
בנובמבר 2007, שש שנים לאחר אלבומו הקודם, הוציא ארצי את אלבומו השלישי, "קרוסלה". מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "קרוסלה", "העולם הזה מספר סיפור", "לחיות את החלום", "חבל" ו"מה קרה לך". ארצי כתב והלחין את כל שירי האלבום, פרט ל"לחיות את החלום" שאת מילותיו כתב יהלי סובול. את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית גלעד שמואלי.
בחנוכה 2008 השתתף ארצי בפסטיבל שירי ילדים 2008 עם שירו "כשאגדל". לאלבומו של הראל סקעת "דמויות", שיצא ב-2009, הלחין את השיר "ציפור" למילותיהם של סקעת ומאיר גולדברג.
בשנים 2011–2013 הוציא ארצי סינגלים אחדים, שלא התאגדו לאלבום שלם: "חלומות 34" (על שם גילו דאז), "עכשיו אסור להתייאש", "נהר" ו"אנדי".
בשנת 2012 היה המעבד והנגן הראשי באלבומו של שלמה ארצי "אושר אקספרס", ובשנת 2016 באלבומו "קצפת".
בשנת 2017 הוציא את אלבומו הרביעי "ליבו של בנה באומקולר".
ביולי 2019 הוציא את הסינגל "יש דברים שלא היו צריכים לקרות".

חיים פרטיים

בעבר ניהל מערכת יחסים עם יעל בר זוהר.
בספטמבר 2012 נישא בן ארצי לשחקנית אנדריאה שוורץ. בפברואר 2013 נולד להם בן, ובינואר 2016 בן נוסף. ב-2019 נפרדו.
כריס מאלונגה

קריירת מועדונים

מאלונגה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אוסר אלייה הצטרף בגיל 14, כעבור שנתיים הצטרף ללוהאן-קישו בה שיחק שנה. בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של נאנסי. ב-11 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד קן. 5 ימים לאחר מכן בישל את שער הניצחון לפסקל ברנגואר בניצחון 1-2 נגד ניס. ב-25 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-4 נגד אוסר. את עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם 32 משחקים ו-5 שערים. בתמחזור ה-10 של עונת 2008/2009 נפצע וגמר את העונה מוקדם מהצפוי.
באוגוסט 2010 חתם במונקו תמורת מיליון אירו. ב-12 בספטמבר 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במונקו בתיקו 2-2 נגד אולימפיק מרסיי. ב-7 בנובמבר הבקיע צמד בניצחון 0-4 נגד נאנסי, קבוצתו לשעבר. בתום העונה, ירדה מונקו לליגה השנייה. לאחר שגם בעונת 2011/2012 לא זכה לדקות משחק רבות בקיץ 2012 הושאל ללוזאן ספורט השווייצרית עד לסיום העונה.
בקיץ 2013 סיים את חוזהו במונקו וחתם בויטוריה דה גימארייש הפורטוגלית.
בקיץ 2014 חזר ללוזאן ששיחקה אז בליגה השנייה.
בקיץ 2015 חתם בלאוואל מהליגה הצרפתית השנייה בכדורגל.
ב-31 בינואר 2019 מאלונגה חתם במרטיג מהליגה הרביעית בצרפת, אחרי שנה וחצי שלא שיחק כדורגל.

קריירה בינלאומית

מאלונגה אמנם נולד בצרפת, אך הוא החליט לנצל את שורשיו הקונגולזים ולייצג את נבחרת קונגו. ב-24 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד זמביה. מאלונגה נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2015.
קניון אנטילופ

קניון אנטילופ (באנגלית: Antelope Canyon) הוא קניון מוצר בתחומי שמורת האינדיאנים אומת נאוואחו בצפון-מזרח אריזונה, הידוע בשל תצורות הסלע הייחודיות שבו, שמהוות מקור משיכה לתיירים ולצלמים. 
השם "קניון אנטילופ", שניתן לו על שם האנטילוקפרות האמריקניות שחיו בעבר באזור, מתייחס למעשה לשני קניונים: קניון אנטילופ העליון, הידוע גם בשם "הסדק" (The Crack), וקניון אנטילופ התחתון, הידוע גם בשם "חולץ הפקקים" (The Corkscrew). בשפת הנאוואחו נקרא הקניון העליון "צה בגנליני" (Tse' bighanilini; "המקום בו המים עוברים דרך הסלעים") והקניון התחתון נקרא "האסדסטוואזי" (Hasdestwazi; "קשתות סלע ספיראליות").
הקניון נוצר כתוצאה מסחיפה של אבני החול המצויות בו, בעיקר כתוצאה משטפונות. שטפונות אלה מאפיינים את הקניון גם כיום. בשנת 1997 מצאו את מותם 11 תיירים בשיטפון שאירע בו, וב-2006 הוא נסגר למבקרים למשך חמישה חודשים כתוצאה משיטפון.
הקניון נפתח למבקרים בשנת 1997, לאחר שהוכרז כחלק מהפארק השבטי נאוואחו. הקניון העליון, שגובה קירותיו כ-40 מ',  מתויר יותר מהתחתון, מאחר שהוא נגיש וקל יותר להליכה. אחד האלמנטים האופייניים לקניון העליון, ושמושכים אליו חובבי צילום רבים, הוא האופן שבו חודרות קרני השמש לקניון ומאירות חלקים ממנו באור רך. תופעה זו מתרחשת רק בחודשי הקיץ, בין אמצע מרץ לתחילת אוקטובר. הקניון התחתון, שצורתו כצורת האות V, נמוך יותר, אך מסלול ההליכה בו כרוך בטיפוס במדרגות ובסולמות. על המבקרים בשני הקניונים להיות מלווים במדריך מטעם רשויות הפארק.
מייק מודנו

מייקל תומאס מודנו ג'וניור (נולד ב-7 ביוני 1970) הוא שחקן הוקי קרח אמריקאי.
מישור משופע

מישור משופע הוא מכונה פשוטה, ללא חלקים נעים, הכוללת משטח משופע, שקצה אחד שלו נמוך מקצהו השני. גרירת חפץ על־פני משטח משופע דורשת השקעה פחותה של כוח בהשוואה לגרירתו בהרמה אנכית. יעילות המישור המשופע תלויה באורכו ובגובהו, וניתן לבטא אותה כ-1 חלקי סינוס זווית המשטח. לפי חוק שימור האנרגיה, הרמת חפץ לגובה מסוים באמצעות מישור משופע או בלעדיו תובעת השקעת כמות זהה של אנרגיה, אך במישור משופע אורך המסלול ארוך יותר, ולכן כמות האנרגיה הנדרשת בכל שלב של ההרמה קטנה יותר. את קצב הרמת החפץ ניתן להאיץ גם באמצעות הפחתת החיכוך לאורך המישור, ובאמצעות הגדלת הזווית שבין המישור לרצפה. חסרונו העיקרי של מישור משופע הוא בהפסד האנרגיה בגלל חיכוך, ולכן מישור משופע ארוך מאוד אינו יעיל מבחינה אנרגטית.

סוללה, כבש, מגלשה

מכשירים רבים משתמשים בעקרון הפעולה של המישור המשופע על מנת לבצע משימות שונות; כך למשל, סוללה מאפשרת להעפיל לגובה שקשה לעלות אליו בצורה אנכית. דוגמאות לכך הן סוללות העפר בעולם העתיק, שאפשרו לחיילים ולאיל ניגוח להגיע לראש החומה. אחת מהן היא סוללת העפר ששימשה את הצבא הרומי לכיבוש מצדה, שקיימת ונמצאת בשימוש עד היום. סוללות עפר שימשו במצרים העתיקה על מנת להרים באמצעותן את האבנים הכבדות ששימשו לבניית הפרמידות. באמצעות מישור משופע נייד ניתן גם לעלות ולרדת מאוניות, או להרים ולהוריד חפצים לתא מטען של משאית. רכבות הרים משתמשות אף הן במישור המשופע על מנת להאיץ למהירויות גבוהות. בענפי ספורט שונים כגון סקי ומזחלות, נעזרים במישור משופע מצופה קרח או שלג – בצורה טבעית (כגון הר מושלג) או מלאכותית – על מנת להגיע למהירויות גבוהות. שיפועים אלה הם כמעט ללא חיכוך – אך מהירות הגוף מואטת על ידי החיכוך עם האוויר. משפך הוא מישור משופע בצורת חרוט המאפשר לתעל חומרים למרכזו.
מישור משופע מאפשר גם נגישות לאנשים בעלי מוגבלות, או לעגלות ילדים. מבנים ציבוריים בישראל מחויבים לכלול אמצעים שיאפשרו גישה לנכים.
כלי נוסף הוא המגלשה, שמסייעת להוריד חפצים ואנשים ממקום גבוה למקום נמוך בהתבסס על כוח החיכוך כגורם מאט. מגלשות החירום המותקנות מתחת לדלתות מטוסי נוסעים, מאפשרות, בשעת חירום, לרדת במהירות מהמטוס ללא הסכנה שבקפיצה. מגלשות נפוצות גם בגני שעשועים שונים מאחר שניתן לתכנן אותן כך שיושגו בהן מהירויות שונות ואף ניתן להגיע לחוויה הקרובה לנפילה חופשית. על ידי הקטנת הזווית של המגלשה לקראת סופה, וממילא הגדלת שטח המישור המשופע, ניתן להאט את מהירותו של הגולש בה – על ידי החיכוך – כך שלא יתנגש בקרקע בעוצמה. השינוי בזווית מאפשר גם להימנע  מהתנגשות ישירה בקרקע. בפארקי מים, כוח החיכוך של המגלשות מופחת באמצעות התזת מים עליהן – כך שיש סיכה בין האדם והמגלשה. מגלשות אלו מסוגלות להגיע למהירויות גבוהות, ויש פחות צורך להאט את האדם הגולש לקראת סופה של המגלשה, מכיוון שהוא גולש לתוך בריכה המרככת את החבטה.

דרך נוספת להסתכל על המערכת (וכנראה גם נכונה יותר)

דרך נוספת לבחון את המערכת היא לבחון את הכוחות שפועלים על הגוף.
על הגוף פועלים שני כוחות: כוח הכובד (כלפי מטה) והכוח הנורמלי (במאונך למישור) ניתן לראות שהסכום הווקטורי של שני כוחות אלו הוא בכיוון המישור וגודלו mgsinθ.
נקודה נוספת שעולה מניתוח זה היא הבחינה של הכוחות שפועלים על המישור המשופע. על המישור המשופע פועל כוח שמופעל עליו על ידי הגוף (mgcosθ) ולכן תוצאה שעולה מניתוח זה היא גם שהמישור צריך להאיץ! (סכום הכוחות על המישור אינו 0).
הברית עם הגבעונים

הברית עם הגבעונים הייתה הסכם שלום שנכרת על ידי הגבעונים ועם ישראל בגלגל ב-ב'תפ"ח. הברית נכרתה מבלי שעם ישראל ידע שמדובר בגבעונים, כי משלחת הגבעונים שבאו לכרות עמם ברית הערימו עליהם וטענו שבאו מארץ רחוקה. תיאור כריתת הברית מופיע בספר יהושע, פרק ט'.

הברית

לפי הברית, התחייבו העמים לספק האחד לשני חילי עזר ולקיים יחסי שלום. הברית נכרתה בפני משלחת הגבעונים על ידי יהושע בן נון, וכל נשיאי ישראל נשבעו לקיימה. ההחלטה לכריתת הברית נעשתה בלא לשאול את פי ה'. לאחר שלשה ימים, נתגלה שהברית נכרתה עם הגבעונים. עם ישראל כעסו, באו אל הגבעונים, האשימו אותם ברמאות, והגבעונים הודו באשמתם. הגבעונים בקשו שיעשו בהם כטוב בעיניהם, והנשיאים החליטו שהגבעונים יהיו חוטבי עצים ושואבי מים, ואלה יהיו "חילות העזר" שהתחייבו להם הגבעונים.

הגבעונים

מבחינת הגבעונים סימנה הברית שינוי דרמטי במצבם. הגבעונים נתקו את עצמם משאר ממלכות כנען, בהחלטתם לדאוג לאינטרסים שלהם במנותק מהאינטרסים של יתר ממלכות כנען (לכאורה או שלא לכאורה), ולכן החליטו כל ממלכות הדרום להלחם בגבעונים. הגבעונים בקשו מעם ישראל למלא את חובתם בברית ולעזור להם בקרב, וכך ניצלו מהשמדה. ההסכם גרם לגבעונים לרדת ממעמד של ישות עצמאית למעמד נחות ביותר: נתינים.

עם ישראל

נוצר תקדים שבו עם ישראל משלים עם קבוצות משבעת עמי כנען. לאחר שהתגלתה התרמית, הברית עוררה תרעומת על נשיאי ישראל, אך לבסוף, כשמונו הגבעונים לחוטבי עצים ושואבי מים, הכל בא על מקומו בשלום. כתוצאה מהברית, עם ישראל נאלץ לבוא לעזרת הגבעונים במלחמתם, ותוך כך כבשו את ממלכות הדרום, שזממו להלחם בגבעונים.

הפרת הברית

על פי המתואר בספר שמואל ב פרק כא מסתבר כי שאול המלך הפר את הברית עם הגבעונים בהמיתו אותם. הארץ נענשת בשלש שנות רעב, ועל מנת לכפר על הפרת הברית דורשים הגבעונים מדוד למסור לידיהם שבעה מבני שאול, אותם הם מוציאים להורג.

רקע על פי חז"ל

ישנן בחז"ל שתי שיטות מדוע הגבעונים נאלצו להערים על עם ישראל כדי להשלים עמם: שיטת רבי שמואל ושיטת ר' יצחק בן טבלא.

שיטת רבי שמואל

לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, שלח לשם יהושע איגרות המודיעות שיש לתושבים 3 אפשרויות: להלחם, להשלים, או לברוח. מכיוון שהגבעונים החליטו להלחם בהתחלה, הם לא באו בבקשת שלום מעם ישראל. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל, אך מכיוון שאחרו את המועד ובני ישראל עברו כבר את הירדן, נאלצו לבא אל בני ישראל ולהשלים איתם בערמה.

שיטת ר' יצחק בן טבלא

לפני שנכנסו עם ישראל לעבר הירדן המערבי, באו הגבעונים אל משה כדי להשלים עמם, אך משה לא הסכים לכך. משה גם ציווה את יהושע שאם גם אליו יבואו הגבעונים, יסרב להשלים עמם. לאחר כיבוש יריחו והעי, הגבעונים הבינו שכדאי להם לכרות ברית עם ישראל: אם עם ישראל יקיימו את הברית, הם יעברו על ציווי ה' לא לכרות ברית עם שבעת עמי כנען, ואם הם לא יקיימו את הברית, הם יעברו על השבועה שנשבעו לקיום הברית, וכך עם ישראל יענש ולא יירש את הארץ. מכיוון שעם ישראל כבר מכיר את הגבעונים, נאלצו לבא ולהשלים בערמה. למעשה, התוכנית כשלה, כי הנשיאים הפכו את הסכם השלום לתעודת כניעה ושעבוד.
סוכן תרבות

היסטוריה

התוכנית עלה לשידור בחלק מימות השבוע בשעה 23:00 והחליפה את תוכנית התרבות שקדמה לה, "מועדון תרבות", ושודרה מאז השקת הערוץ ועד לשידורי התוכנית החדשה. מועדון תרבות ירדה מלוח השידורים כחלק משינויים שהתבצעו בתוכניות הערוץ לקראת שידור משחקי מונדיאל 2018, בכוונה שהם ימשכו את הצופים לערוץ גם לאחר תום שידורי המונדיאל.
ביום שישי ה-13 ביולי 2018 פתחה התוכנית עונה שנייה ועברה לשדר בשעה 18:30 בימי שישי, כמגזין תרבות שבועי.
פול צ'פמן (שחקן)

ביוגרפיה

צ'פמן נולד בלונדון ב-1939. הוא אחיו של הסופר ג'ון צ'פמן. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1964 בסדרה "Curtain of Fear".
בתחילת שנות השישים של המאה העשרים סיים צ'פמן את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), ומאז הרבה להופיע על הבמה ועל המסך. בין הופעותיו בטלוויזיה היו בסדרות "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "A Bit of a Do", "רציחות במידסומר" ו-"Pie in the Sky". אחד מתפקידיו הידועים ביותר הוא קפטן ג'ורג' ברנט בסדרה "קולדיץ".
עוד בטלוויזיה שיחק צ'פמן בפרק "The Helicopter" בסדרה "Waiting for God" בתפקיד חבר המועצה פרגוסון. ב-1971 גילם את קפטן בניק בעיבוד של ה-BBC לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן.
בשנים 1986 עד 1988 שיחק בסדרת הדרמה התקופתית לילדים "Return of the Antelope" בתפקיד הרוול מינסינג. ב-1993 החל צ'פמן לגלם את סטיבן ג'ונסון בסיטקום של ה-BBC "בחלוף השנים" לצדם של ג'ודי דנץ' וג'פרי פאלמר. צ'פמן הצטרף לסדרה בעונה השנייה והמשיך להופיע בה עד לסיומה ב-2002, וכן בפרקי הספיישל משנת 2005.
טבח רכניץ

טבח רכניץ (בגרמנית: Massaker von Rechnitz) נערך בלילה שבין 24 ו-25 במרץ 1945 ליד רֶכניץ שבאוסטריה, סמוך לגבול עם הונגריה. בטבח נרצחו ביריות כ-200 עובדי כפייה יהודים הונגרים, על ידי קבוצה של תושבים מקומיים מהחברה הגבוהה שהתאספו למסיבה בטירתה של הרוזנת מרגיט פון בתיאני (Margit von Batthyány (גר')).
בשלב מסוים במהלך הערב חולקו רובים לבאי המסיבה, והם יצאו כדי לטבוח בעובדי הכפייה היהודים במקום. 200 יהודים נרצחו באותו הלילה, ולאחר מכן חזרו האורחים לטירה והמשיכו לחגוג. התושבים התאמצו להסתיר את הטבח ולא שיתפו פעולה עם חקירת המשטרה ואף החרימו אותה. עד אחד נרצח ועדים נוספים נעלמו בנסיבות מסתוריות.
ישנן עדויות שונות באשר לחומר הראיות. דעה אחת סוברת כי בסוף שנת 1960 נמצאו במקרה 18 מגופות של הקרבנות; הן הוצאו והועברו לבית קברות יהודי בעיר גראץ. לתקופה קצרה המשטרה שבה לחקור את האירוע וניסתה לאסוף ראיות חדשות, אולם לאחר זמן קצר הנושא נשכח לעוד שלושים שנה. 
נכון ל-2011, מרבית גופותיהם של הנרצחים לא נמצאו.
הסיפור נחשף בסרט התיעודי "Totschweigen (A Wall Of Silence)" ("השתקה (קיר השתיקה)") של הבמאים ארן והיינריך, וכן בספרו של דייוויד ליצ'פילד (David R.L. Litchfield) על משפחת תיסן. בנוסף נכתב מחזה בשם "רכניץ - מלאך המוות" (Würgeengel), על ידי אלפרידה ילינק, ובשנת 2011 הוא הועלה בישראל על ידי תיאטרון "קאמרשפיל" ממינכן. הסיפור סופר בהרחבה על ידי העיתונאי סשה בתיאני, אחיין-רבה של הרוזנת מרגיט, בספרו "נשף הדמים של הרוזנת מרגיט" (במקור נקרא הספר Und was hat das mit mir zu tun? – "ואיך זה קשור אליי?").
בשנת 2017 הוקרן בישראל הסרט ״העדות״ שמספר את סיפור הטבח מזווית אחרת.
הלל פריד

הרב הלל פריד (ה'תקכ"ג, 1763 - ה'תקצ"ג, 1833), היה "משנה לראש הישיבה" בישיבת וולוז'ין בתקופת היסוד שלה, תחת הנהגת חותנו רבי חיים מוולוז'ין, ולאחר מכן כיהן כרב העיר גרודנה.

קורות חייו

נולד בניאסוויז' לרב שמחה פריד, רבה של גרודנא. נישא לאסתר בתו של רבי חיים מוולוז'ין.
כנהוג בישיבת וולוז'ין, לצד ראש הישיבה התמנה "משנה לראש הישיבה". רבי חיים מוולוז'ין מינה את חתנו הרב הלל פריד למשנהו, והוא נשא בתפקיד זה במשך עשר שנים. בכל אותן שנים מסר בקביעות שיעורים לבני הישיבה. על כך מעיד נכדו הרב חיים הלל פריד בשם אביו הרב אליעזר יצחק פריד: "וגם א"ז (אדוני זקני) הגאון מ' הלל זללה"ה הגיד השיעור בהישיבה הק' דפעה"ק עשר שנים רצופות, ומהם כמה שנים עוד בחיי חותנו הגאון רשכבה"ג אדמו"ר מהר"ח זצ"ל, כאשר כה מצאתי כתוב בין כי"ק א"א (אדוני אבי) הגאון זצ"ל בהספדו אשר ספד עליו בקהל עם בבהמ"ד דפה".
לאחר פטירת אביו בשנת תקע"ג (1813), עבר לגרודנה למלא את מקומו. בשל סכסוכי רבנות לא כיהנו עוד רבנים בגרודנה מאז שנת תקע"ח (1818), אלא רק דיינים, ולפיכך, תוארו הרשמי של הרב פריד היה אב"ד ומו"ץ.
רבי הלל פריד נפטר בב' באדר תקצ"ג (1833). על מצבתו בבית העלמין בגרודנא נכתב: "המורה לצדקה משפטי ה' ותורתו. לכס אבותיו צדיק ישר למלאותו. לצאן קדשים דלה מבאר מים חיים. בחסותו בצל קורת נפש החיים".

עזבונו התורני

בהקדמת הספר "חוט המשולש" כותב נכדו, הרב חיים הלל פריד: "אמנם מגודל חסידותו וענוותנותו לא רצה לכתוב חידו"ת (=חידושי תורה) שלו, כאשר כה מצאתי בין כתבי אבי הגאון וצדיק ז"ל שהגיד כן בהספדו אשר ספד עליו... ואמר לי שאף שאמר השיעור עשר שנים רצופות, ובכל יום לא הלך לשיעור בלי חידוש, אמר שמעולם היה מהדר שלא לכתוב שום חידוש, גם שלא לומר החידוש בפני רבים את מה שאמר בתוך השיעור, כי אולי זכהו ה' באיזה חידוש יותר מכפי שכלו למען זכות תלמוד תורה דרבים ואיך יתפאר בו, והחידושי תורה שאמר לכותבם הם שחידש בהיותו בהוראדנא".
בשו"ת חוט המשולש (ווילנא תרמ"ב) נדפסו שמונה תשובות שלו, הכוללות התכתבות עם הרב משה זאב מרגליות מגרודנא, מחבר מראות הצובאות. בפתיחה לספר כלולה דרשה אחת ממנו שהייתה מצויה ברשימת ההספד של בנו הרב אליעזר יצחק.