google/wiki40b huggingface dataset:
ברנאר ממנתון

ברנאר ממנתון (בצרפתית: Bernard de Menthon) (נולד ב-923‏ או 983‏ - מת ב-28 במאי 1008‏ או ב-15 ביוני 1081‏) הוא קדוש נוצרי.
ברנאר נולד ככל הנראה בטירת מנתון-סן-ברנאר שליד אנסי, בסבואה עילית, כבן למשפחת אצולה עשירה. בילדותו קיבל חינוך נרחב. על פי הסיפור המסורתי, הוא סירב בבגרותו להתחתן לבת אצולה כפי שסידר אביו, והחליט תחת זאת להצטרף לשירות הכנסייה. בלילה לפני החתונה הוא חמק מן הטירה לאיטליה והצטרף למסדר הבנדיקטיני. בשל התקדמות מהירה הפך לאחראי על אזור אאוסטה ב-966‏. הוא החליט להקדיש את עצמו למלחמה בפגניות בקרב תושבי הרי האלפים. במשך 42 שנים הוא הטיף באזור האלפים ואף בלומברדיה, ומעבר להמרות דת, קיימים גם ניסים המיוחסים לו (על פי אחת האגדות, כשברח מטירת אביו, קפץ מהחלון ומלאכים תפסו אותו). 
בשנת 1042 הקים את האכסניה על שם ברנאר הקדוש במעבר סן ברנאר הגדול, אשר שירתה את העוברים בדרך הררית קשה זו וטיפלה בנפגעים. באכסניה זו הוכלא גזע הכלבים סן ברנרד, הקרוי אף הוא על שם ברנאר הקדוש. 
ברנאר מת בנוברה. מאז 1923 הוא נחשב לקדוש המגן על מטפסי ההרים ותושבי אזור האלפים.
יוסיף פאשיל

יוסיף פאשיל (או יוזף פאשיל) (ברומנית: Iosif Paschill; בגרמנית: Joseph Paschill;‏ 17 בספטמבר 1877, בוקרשט – 29 במרץ 1966 בוקרשט) היה מלחין, פסנתרן ונגן עוגב, ומנצח מקהלה ומורה רומני, בן למיעוט הגרמני. ממייסדי המוזיקה לעוגב ברומניה.

חייו

בין השנים 1901-1902 השתלם פאשיל אצל גבריאל פורה בפריז. נודע כנגן עוגב – בין השאר, בבית הכנסת קורל של בוקרשט - שבו פעל שנים רבות עד שנת 1924 ובקתדרלה הרומית-קתולית "ספנטול יוסיף" (יוסף הקדוש) בעיר. בצעירותו איחד את האגודות לשירה מקהלתית האוסטרית והגרמנית בבוקרשט לאגודה אחת - "אגודת השירה הגרמנית של בוקרשט - החברה הכוראלית הגרמנית קונקורדיה" Deutscher Gesangverein Eintracht - Societatea corală germană Concordia, כמו כן ניהל את ה - Deutsche Liedertafel בבוקרשט.
יוסיף פאשיל היה ידוע גם כמורה לפסנתר והרמוניה ועם תלמידיו נמנה מלחין הרומאנסות יונל פרניק. הוא היה גם המורה הראשון לפסנתר של דינו ליפאטי.
יוסיף פאשיל עצמו הלחין רומאנסות שנשארו נכסי צאן ברזל בתולדות המוזיקה הקלה הרומנית, כמו:
"תחת עץ הדובדבן המלבלב" (Sub vişinul înflorit) (מילים: קרול סקרוב), 
"בקרחת היער על יד הכרם" ( În rariştea de lângă vii), "מה את רוצה?" (Ce vrei?) ,(מילים י. דוריאנו), Ochii tăi frumoşi şi limpezi ("עיניך היפות והבהירות") ואחרות.
פאשיל יצר מוזיקה לעוגב, מוזיקה מקהלתית, לתזמורת כלי נשיפה, האופרה ""מריוארה" לפי לברית של המלכה אליסאבטה של רומניה, קנטטת חג המולד, פנטזיה רפסודית, "אווה מריה", פוט פורי של מוזיקה עממית רומנית "הפרח של רומניה", מוזיקה ליתורגית קתולית.
הלחין גם קטעי חזנות כמו היצירה "מגן אבות" (1919) אותה הקדיש לחזן ארנולד וקר, לזיכרון עבודתם המשותפת בבית הכנסת הקורל בבוקרשט.
תאודור דה באנוויל

חייו

דה באנוויל נולד בעיר מולן במחוז אלייה שבחבל אוברן בצרפת לאב שהיה קצין בצי המסחרי הצרפתי. ימי נעוריו עברו עליו בחוסר עניין כאשר למד בבית הספר התיכון קונדרסה בפריז. הוא התבדל מחבריו לכיתה ולא השתתף אתם באירועים כלשהם. אחרי שסיים את למודיו בבית הספר התיכון הקדיש את עצמו לספרות.
ב-1842 פרסם את קובץ החרוזים "הפסלים" וב-1846 את הקובץ "הנטיפים התלויים". שני קובצי שירה אלה נתקבלו בביקורת עוינת, אך גרמו לידידותו עם המשורר אלפרד דה ויניי, והוא הקדיש את כל זמנו ליצירה ספרותית ולבקורת הספרות. החל ב-1853 פרסם ספרים ובהם "מחקר על המנהגים של פריז" שבו תיאר את חייהם של אנשי החברה הגבוהה שבעיר. הוא פרסם מאמרים בכתבי עת לספרות ושימש גם כמבקר תיאטרון של מספר עיתונים.
דה באנוויל התגורר בעיקר בפריז והיה אהוד על החוגים הספרותיים של העיר. הוא פרסם קובצי שירה נוספים ובהם הקובץ "מזמורי לוליינות" (1857) שאותו הקדיש לויקטור הוגו וזכה בעידודו. ב-1858 הוא זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1866 נשא לאישה את מארי אליזבט רושגרוס וב-1867 הקדיש לה את קובץ שיריו "הגולים". ב-1868 השתתף בעריכת המהדורה השלישית של קובץ שיריו הנודע של שארל בודלר "פרחי הרע".
דה באנוויל היה אחד האנשים בעלי ההשפעה הגדולה ביותר בספרות הצרפתית של תקופתו. בהשפעתו החל להופיע ב-1866 כתב העת לספרות "הפארנאסוס בן זמננו" שביטא את רעיונותיה של קבוצת משוררים שבה היה חבר שדגלה באידיאל של תאופיל גוטייה "אמנות לשם אמנות" ושהקימה את אסכולת הפארנאס בשירה הצרפתית. הוא טיפל באופן מיוחד בבעיות הסגנון בשירה, עשה ניסיונות להעשירה והחיה צורות שירה עתיקות כמו הבלדה והרונדו.
היו כאלה שדחו את שירתו כחסרת רגש וחסרת דמיון, אך השפעתו הגדולה אפשרה למספר רב של משוררים צעירים להתנתק מן הסגנון הרגשני המעושה שהשתרש בשירה ובספרות של תקופתו. בין משוררים אלה ניתן למנות את המשורר הצעיר ארתור רמבו שבמאי 1870 שלח לו את שירו "אופליה" וקיבל את תמיכתו בצורת המלצה למוציא לאור אלפונס למר.
דה באנוויל מת בפריז ב-1891 ונקבר בבית הקברות מונפרנאס שבעיר. אחד הרחובות של הרובע השבעה עשר של פריז נושא את שמו.
דרמטומיוזיטיס

גורמים

הגורמים לדרמטומיוזיטיס, כמו בפולימיוזיטיס, עדיין אינם ידועים. מחקרים הוכיחו כי מחלות אלו קשורות לגורם סביבתי לא ידוע המפעיל תגובה אוטואימונית ביחידים בעלי גורמי סיכון גנטיים. הגן HLA-DR3 המקודד לחלבון מסוג I במערך הראשי של התאמה רקמתית (MHC) זוהה כמשותף למרבית החולים במחלה. הגורם הסביבתי ככל הנראה מפעיל את החלבון HLA-DR3 וגורם לתגובה החיסונית נגד תאי השריר והעור. מחקרים עדכניים מעידים על כך שייתכן שהגורם הסביבתי הוא וירוס האפשטיין בר (הוירוס הגורם למחלת הנשיקה). במקרים מסוימים הדרמטומיוזיטיס מופיעה במקביל למחלות ראומטולוגיות אחרות בהן תסמונת סיוגרן, זאבת, סקלרודרמה או דלקת כלי דם. כמו כן, מוכרים מקרים בהם המחלה נגרמה בעקבות גידול ממאיר. במקרים אלו הסרת הגידול גרמה לריפוי המחלה. 
תגובת המערכת החיסונית גורמת לפגיעה בכלי הדם עקב נקרוזה של תאי האנדוטל וירידה במספר כלי הדם הפעילים ולכן ירידה בזרימת הדם אל הרקמות המעורבות. דבר זה מוביל לנזק הרקמתי האופייני למחלה.
דני וורד

קריירת מועדונים

וורד התחיל את הקריירה שלו ברקסהאם. בקיץ 2010 הושאל לטאמוורת' עד לסיום העונה, בה שיחק רק משחק ליגה אחד.
ב-30 בינואר 2012 חתם בליברפול תמורת 100 אלף פאונד והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-31 באוקטובר 2012 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת במשחק גביע הליגה האנגלי נגד סוונסי סיטי.
במרץ 2015 הושאל למורקם מהפוטבול ליג השנייה. ב-21 במרץ 2015 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קרלייל יונייטד.
ב-23 ביוני 2015 האריך את חוזהו בליברפול עד שנת 2020 וכמה ימים אחר כך הוא הושאל לאברדין הסקוטית. ב-2 ביולי 2015 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו נגד שקנדייה המקדונית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-10 בינואר 2016 ליברפול החזירה את וורד לסגל שלה. ב-17 באפריל וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול בניצחון 1-2 נגד בורנמות'.
ב-11 ביולי 2016 הושאל להאדרספילד טאון עד לסיום העונה בה שימש כשוער ראשון. בסיום העונה חגג עם קבוצתו עלייה לפרמייר ליג אחרי 45 שנים בליגות הנמוכות. בסיום העונה חזר לליברפול.
ב-20 ביולי 2018 חתם וורד בלסטר סיטי תמורת 12.5 מיליון ליש"ט. בעקבות הגעתו של שוער נבחרת ברזיל ורומא לשעבר אליסון

קריירה בינלאומית

וורד שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של ויילס. בנובמבר 2013 זומן לראשונה לסגל נבחרת ויילס לקראת משחק הידידות נגד פינלנד.
ב-24 במרץ 2016 וורד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד צפון אירלנד. וורד נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 בו הגיעה ויילס לחצי הגמר שם הודחה על ידי פורטוגל שזכתה ביורו.
רועי שוקרני

קריירה

שוקרני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל כרמיאל, וכאשר היה בן 16 עבר להפועל חיפה. ב-12 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–0 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו. ב-1 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הפועל רעננה.
לאחר שהתקשה להשתלב בקבוצה הבוגרת, בקיץ 2012 הושאל שוקרני להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. במדי נצרת עילית הוא רשם 33 הופעות בליגה והיה לשחקן חשוב במערך של הקבוצה שנאבקה על העלייה לליגת העל וסיימה לבסוף במקום השלישי בטבלה.
בקיץ 2013 חזר שוקרני להפועל חיפה. ב-18 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, שהיה לשער הניצחון של קבוצתו (3–2) נגד מכבי נתניה.
ב-9 ביוני 2015 חתם שוקרני לחמש שנים בעירוני קריית שמונה. ב-4 בספטמבר 2016 חתם בהפועל רעננה.
ב-25 ביוני 2018 חזר להפועל חיפה וחתם על חוזה לשנתיים במועדון. לאחר חצי עונה בה שיחק רק משחק אחד בהפסד 3-1 למכבי תל אביב בו פתח שוקרני והוחלף עם פתיחת המחצית השנייה, הושאל השחקן להפועל עכו עד תום אותה עונה. ב-7 באוגוסט 2019 חזר שוקרני להפועל נוף הגליל מהליגה הלאומית.
דניאל תייס

גרמניה

תייס נולד בעיר זלצגיטר, ושיחק בקבוצת הנוער של ניו יורקר פנטומס בראונשווייג עד גיל 18. בעונת 2010/2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בראונשווייג בליגת העל הגרמנית, במדיה שיתף פעולה עם הרכז דניס שרודר. בשתי עונותיו בבראונשווייג סיימה הקבוצה במקומות החמישי והשביעי בליגה הגרמנית, בהתאמה.
בעונת 2012/2013 עבר לשחק ברטיופארם אולם שהשתתפה ביורוקאפ, ובעונתו השנייה בקבוצה זכה בתואר "השחקן הצעיר המצטיין של ליגת העל הגרמנית". בקיץ 2014 השתתף תייס בליגת הקיץ של ה-NBA כשחקן וושינגטון ויזארדס, אך לא השיג מקום בסגל הסופי של הקבוצה.
בעונות 2014–2017 שיחק עבור ברוזה במברג, ובכל שלוש עונותיו בקבוצה זכה באליפות הליגה הגרמנית. בעונת 2016/2017, האחרונה שלו בבמברג, זכה בתואר "שחקן ההגנה המצטיין של הליגה הגרמנית", וסייע לקבוצתו לזכות בגביע הגרמני.

בוסטון סלטיקס

לקראת עונת 2017/2018 חתם תייס על חוזה לשתי עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה בבוסטון שימש כמחליפם מהספסל של אל הורפורד וארון ביינס, ועזר לקבוצה להשיג את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי, 55–27. לקראת סיום העונה הסדירה סבל תייס מקרע במניסקוס בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך העונה, כולל שלבי הפלייאוף. ללא תייס העפילו הסלטיקס בפלייאוף עד לגמר המזרח, בו הפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם על חוזה לשנתיים נוספות בבוסטון.

נבחרת גרמניה

בשנים 2011 ו-2012 שיחק תייס בנבחרת גרמניה הצעירה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20. בשני הטורנירים סיימה גרמניה במקום החמישי.
בשנת 2014 השתתף לראשונה במשחקי נבחרת גרמניה הבוגרת, ב"טורניר ההזדמנות האחרונה" לקראת גביע העולם בכדורסל 2014, אליו לא העפילה. במוקדמות אליפות אירופה 2015 העפיל עם נבחרתו לאליפות עצמה, אך לא השתתף בה. באליפות אירופה 2017 עזר תייס לגרמנים לסיים במקום השישי בטורניר, כשרשם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק. בגביע העולם בכדורסל 2019 קלע 7.6 נקודות למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום ה-18 בלבד.
מצודת איף

המצודה

המצודה נבנתה על האי איף, הקטן ביותר בקבוצת איי פריאול (Frioul archipelago)‏, השוכן מול חופה של מרסיי. קרקע האי היא אבן גיר, ושטחו הוא 30 דונם.
מבנה המצודה ממוקם ליד פאתו המערבית של האי. זהו מבנה מרובע בעל שלושה מפלסים וחצר פנימית, שאורך צלעותיו הוא 28 מטר. בשלוש מפינותיו צמודים אליו צריחים מעוגלים הצופים אל הים סביב. יש בהם חרכי ירי רחבים, שאיפשרו ירי תותחים אל הים. המגדל הצפון-מערבי, שגובהו 22 מטר, הוא הגדול והגבוה מכולם.
האי מבוצר בחומה היקפית ובה חרכי ירי, המתמשכת לאורך ראשי הצוקים שלו.
כיום ניצבים על גבי האי מספר מבנים נוספים, ובקצהו המזרחי ניצב מגדלור. סירות המבקרים באי עוגנות בצד מזח הממוקם לרגלי החומה הצפונית של האי.

תולדות המצודה

מצודת איף נבנתה בפקודת המלך פרנסואה הראשון, במטרה לסייע בהגנת מרסיי מפני התקפות מן הים. בניית המצודה החלה בשנת 1524, וחיל מצב נכנס אליה לראשונה בשנת 1531.
מיקומו המבודד של האי וזרמי הים המסוכנים בינו לבין החוף, שהפכו את הבריחה ממנו לקשה ביותר, הביאו להפיכת המצודה לכלא. ככזו היא הייתה לאחד מבתי הכלא המפחידים והידועים ביותר לשמצה בצרפת.
בתאים במפלס התחתון של מבנה המצודה שררו תנאי היגיינה גרועים ורבים מן האסירים שנכלאו בהם מתו. לאסירים בעלי אמצעים הייתה אפשרות להיכלא – כנגד תשלום - בתא מרווח ומאוורר יותר באחת מן הקומות העליונות של המבנה.
אסירים נכלאו במצודה החל משנת 1540. היו אלו פושעים פליליים אך גם אסירים פוליטיים ומתנגדי משטר רבים. נאסרו בה כ-3,500 הוגנוטים. אסירים נכלאו במצודה גם לאחר מהפכת 1848 ולאחר מרידת הקומונה הפריזאית ב-1871.
במצודה הוחזקה במשך 18 שנה גופתו החנוטה של הגנרל ז'אן-בטיסט קלבר, מפקד הכוחות הצרפתיים במצרים, אשר נרצח בשנת 1800. על החזקת גופתו במצודה הורה נפוליאון בונפרטה, שחשש שאם ייקבר יהפוך קברו למקום עלייה לרגל למתנגדיו. קלבר נקבר לבסוף בשטרסבורג לאחר שהמלך לואי השמונה עשר הסכים לכך.
המצודה זכתה לפרסום בינלאומי בעקבות פרסום ספרו של אלכסנדר דיומא האב "הרוזן ממונטה כריסטו" ב-1844. על פי עלילתו הדמיונית של הספר נאסר במצודה גיבורו, אדמונד דאנטס, על לא עוול בכפו, ולאחר 14 שנות כליאה ברח ממנה בבריחה נועזת.
הסופר מרק טוויין ביקר במצודה בשנת 1867 וכתב על הביקור בספרו The Innocents Abroad.‏
השימוש במצודה ככלא פסק בשלהי המאה ה-19. האתר חדל לשמש בסיס צבאי ונפתח לציבור הרחב בשנת 1890. בשנת 1926 הוכרז אתר המצודה כאתר היסטורי של צרפת.
כיום ניתן להגיע אל המצודה בשיט מן הנמל העתיק של מרסיי. הפרסום שזכתה לו בעקבות ספרו של דיומא עשה אותה לאתר תיירות מבוקש. כ-90 אלף איש מבקרים בה מדי שנה.
ירדן תוסייה כהן

ביוגרפיה

תוסייה כהן נולדה וגדלה בשכונת ארנונה בירושלים, כבת הצעירה מבין שלושה ילדים. נכדתו של שלמה תוסייה כהן, מבכירי עורכי הדין הפליליים בישראל. גם אביה, אחיה ודודה עוסקים במשפטים. בת דודתה היא הכוריאוגרפית יסמין גודר. חלק לא מבוטל מילדותה העבירה בקיבוץ רמת רחל. השתתפה בחוג לדרמה במרכז נורית קציר הירושלמי, וסיימה את הגימנסיה העברית בירושלים במגמת תיאטרון. מילדותה רקדה בלהקה הייצוגית של מחולה, ולאחר מכן בהורה ירושלים. בשנות 2011–2013 שירתה כמש"קית חינוך ביחידה 8200. במסגרת תפקידה העבירה בין היתר סיורים לחיילים ברחבי ירושלים. לאחר השירות נרשמה ללימודים בבית ספר למשחק של יורם לווינשטין ולכן עברה להתגורר בתל אביב. סיימה את בית הספר במחזור 2016. מתגוררת בתל אביב.
שיחקה בסרטי קולנוע "אדם בן כלב" לפי ספרו של יורם קניוק בשנת 2008 ו"קירות" בשנת 2009. בשנת 2013 שיחקה בסרט קולנוע של רשף לוי "לצוד פילים" בתפקיד ירדן הבנקאית.
בשנת 2014 השתתפה יחד עם גלוריה בס בקליפ נועז של להקת גרדן סיטי מובמנט בבימויו של מיכאל מושונוב המתאר מערכת יחסים לסבית. הקליפ נבחר להיות קליפ השנה על ידי ערוץ MTV ישראל, ככזה היה הנציג של ישראל בתחרות הקליפים העולמית של MTV, והתמודד בקטגוריית קליפ השנה בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס .
בשנת 2015 השתתפה בעונה השלישית של סדרת הנוער "החממה", בתפקיד עופרי. 
בשנת 2016, במסגרת לימודי שנה ג' בבית הספר למשחק, שיחקה בהצגה  "להעיף את המורה", המתארת קבוצת הורי בית ספר שהחליטה לגרום לפיטורי מורה שאינם מסכימים עם התנהלותה. ההצגה היא על פי מחזה מצליח גרמני מאת לוץ הובנר (גר') שגם זכה לעיבוד קולנועי בשנת 2015. באותה מסגרת שיחקה גם בהצגה "בייבי"  לפי מחזה מאת אמנדה ויטינגטון  בתפקיד נורמה, בחורה שהוכנסה למנזר קתולי נוקשה עקב הריון מחוץ לנישואין, הנחשב לחטא בנצרות, ההוזה שהילד שלה, שנמסר לאימוץ, עדיין איתה. שיחקה שם גם שני תפקידים בקומדיה של חנוך לוין "הלוויה חורפית" בתיאטרון הקאמרי, הכלה וסבתה.
משחקת בעונה השנייה של הסדרה מתים לרגע, בתפקיד הראשי של שירה החל מיוני 2017. באותה שנה התארחה גם בסדרת הטלוויזיה פלאשבק בערוץ הילדים בתפקיד דנית, ושיחקה בקליפ של להקת ג'ירפות הכלבים עם רותם סלע, בבימויו של גלעד כהנא.
שארל, רוזן ולואה

ביוגרפיה

שארל נולד ב-12 במרץ 1270, והיה בנם הצעיר של פיליפ השלישי, מלך צרפת ושל איזבלה מאראגון. האפיפיור מרינוס הרביעי שהכריז על מסע צלב נגד אראגון הכיר בשארל כמלך אראגון ב-1284, כחלק מתגובתו לתוכניות של פדרו השלישי, מלך אראגון לכבוש את סיציליה. שארל קיבל את התואר רוזן ולואה (קרפי-אן-ולואה בחבל פיקרדיה שבצפון צרפת) ב-1285. חמש שנים לאחר מכן, ב-1290 קיבל את התואר רוזן אנז'ו ומיין באמצעות נישואים למרגריט - בתו של שארל השני, מלך נאפולי. האפיפיור ניקולאס הרביעי תמך בנישואים הללו.
שארל פיקד על הצבא הצרפתי בשנת 1297, כאשר הוא משרת את אחיו - פיליפ הרביעי. אשתו נפטרה בשנת 1299, ובשנת 1302 הוא נשא לאישה את קתרינה מקורטניי שהייתה נכדתו של בולדווין השני מקורטניי (אחרון שליטי האימפריה הלטינית). שארל נשלח על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני למערכה נגד פדריקו השני, מלך סיציליה. המערכה הסתיימה לאחר החתימה על שלום קאלטאבולטה בשנת 1302.
למרות התנגדותו החריפה, שארל לא הצליח למנוע את העלאתו על המוקד של ז'אק דה מוליי ראש מסדר הטמפלרים על ידי אחיו - פיליפ הרביעי. שארל שאף לעלות על כס המלכות לאחר מותו הפתאומי של המלך ואחיינו לואי העשירי ב-1316, אך לא הצליח למנוע מאחיינו פיליפ החמישי לרשת את הכתר. לאחר מותו של פיליפ ב-1322 שארל לא נחשב למועמד רציני לרשת את הכתר, ובמקומו הוכתר למלך צרפת אחיינו שארל הרביעי.
ב-1324 שארל פיקד בהצלחה על הצבא של המלך במלחמה שנועדה לשחרר את גסקוניה ופלנדריה משלטונו של אדוארד השני. הצבא בפיקודו של שארל הצליח לכבוש מספר ערים, והיה אחד מהגורמים שזירזו את חתימת הסכם השלום בין המלך שארל הרביעי לבין איזבל, אשתו של אדוארד.
שארל מת בנוז'אן (כיום חבל סאנטר-עמק הלואר), וב-1328 ירש בנו פיליפ את הכתר הצרפתי והיה לראשון מבין מלכי בית ולואה.
הילדה דוליצקיה

הילדָה דוליצקָיָה (ביידיש: הילדא דוליצקא, דוליצקאיא; ברוסית: Дулицкая; בגרמנית: Hilda Dulitzkaja;‏ 1892 או 1893 ראדומישל, פלך קייב, רוסיה (אוקראינה) – 26 במאי 1953, תל אביב) הייתה שחקנית תיאטרון יידיש וזמרת עממית במרכז אירופה ובישראל.
אוטוג'ירו

דרך פעולה

אוטוג'ירו מאופיין ברוטור שאינו מחובר למנוע. המרכיב האנכי של התגובה האווירודינמית הכוללת של הרוטור מעניקה עילוי לכלי הטיס ומאפשרת את מעופו של האוטוג'ירו. המדחף המחובר למנוע מעניק את הדחף קדימה, ניתן למקם מדחף זה בחזית כמסחב מושך, או באחורי כלי הטיס כמדחף דוחף.
בעוד שרוטור המסוק מחובר למנוע ובהנעת אקטיבית של כנפי המדחף העליון באוויר, אוויר כלפי מטה, באוטוג'ירו נוצר עילוי בשל זרימת האוויר מעל ומתחת לרוטור. כנפי הרוטור מסתובבות באופן חופשי באוטורוטציה. זרימת האוויר מעל הרוטור בעלת לחץ נמוך משל לחץ האוויר שמתחת לרוטור, מה שיוצר "דחיפה" מעלה ובמילים אחרות - עילוי.

אמצעי ניהוג

באוטוג'ירו קיימים שלושה אמצעי שליטה על ניהוג כלי הטיס: סטיק, דוושות ומצערת. הסטיק מטה את הרוטור בכיוון הרצוי כדי להאיץ או להאט וכן לפניות ימינה או שמאלה. הדוושות משמשות לעזרה בשליטה על הכיוון, והמצערת משמשת לשליטה על הגובה באמצעות הדחף שנוצר על ידי המדחף המחובר למנוע.

היסטוריה

חואן דה לה סיירבה היה מהנדס ספרדי וחובב תעופה נלהב. בשנת 1921 הוא השתתף בתחרות עיצוב לצורך פיתוח מפציץ לצבא ספרד. דה לה סיירבה תכנן מטוס בעל שלושה מנועים, אולם בעת טיסת מבחן דממו מנועי המטוס והוא התרסק. בעיית כשל בפעולת מנוע המטוס הטרידה את לה סיירבה והוא החל לנסות ולפתח כלי טיס אשר יכול לטוס בבטחה גם במהירויות נמוכות. תוצאת הפיתוח הייתה האוטוג'ירו הראשון אשר טס בשנת 1923. לאוטוג'ירו הראשון היה גוף של מטוס עם מדחף בעל מנוע המותקן בחזית ומדחף עילי המותקן על תורן, וכן מייצב אופקי ואנכי.
שלושת הדגמים הראשונים של דה לה סיירבה (C1, C2 ו-C3) היו כלי טיס לא יציבים עקב פגמים מבניים ואווירודינמיים במדחפיהם. 
הדגם הרביעי של האוטוג'ירו, C4, היה הראשון לבצע טיסה מוצלחת ב-9 בינואר 1923 בשדה התעופה במדריד. ב-C4 היה ניתן לשנות את זווית כנפי המדחף העילי כדי לפצות על חוסר הסימטריה בעילוי. שלושה ימים לאחר טיסת הבכורה אירע כשל מנוע באוטוג'ירו, זמן קצר לאחר ההמראה וכלי הטיס נחת לאיטו בבטחה. אירוע זה אישש את מטרתו של דה לה סיירבה לבנות כלי טיס היכול לטוס גם במהירויות אופקיות נמוכות.
הדגם השישי של האוטוג'ירו נבנה על ידי דה לה סיירבה בסיוע של זרוע האוויר של צבא ספרד, זאת לאחר שכילה את משאביו בבניית חמשת הדגמים הראשונים. הדגם השישי (C6) טס לראשונה בפברואר 1925, כולל טיסה של 10.5 ק"מ אותם גמא ב-8 דקות, הישג משמעותי לכל מטוס מדחף באותה עת. זמן קצר לאחר פיתוח C6 קיבל דה לה סיירבה את הצעתו של התעשיין הסקוטי ג'יימס ג. ויר להקים את חברת אוטוג'ירו סיירבה (Cierva Autogiro Company) באנגליה, זאת לאחר שהדגים את יכולות כלי הטיס בפני שר התעופה הבריטי. בכך הפכה בריטניה למרכז העולמי לפיתוח האוטוג'ירו.
התרסקות אוטוג'ירו בפברואר 1927 בגלל כשל באחד מכנפי המדחף העילי, הוביל לשיפורים נוספים במבנה המדחף העילי ולפיתוחו של דגם שמיני (C8). ב-18 בספטמבר 1928 חצה הדגם השמיני של האוטוג'ירו את תעלת למאנש לראשונה והמשיך לסיור ברחבי אירופה.
דוריאן פייגנבאום

דוריאן פייגנבאום (1887–1937) היה רופא, פסיכואנליטיקאי והפסיכיאטר הראשון בארץ-ישראל. פיינגנהאום שימש כיועץ פסיכיאטרי לראשי השלטון הבריטי והיה מנהלו הראשון של בית החולים "עזרת נשים" (כבית חולים פסיכיאטרי) בירושלים (1921-1923).

קורות חיים

פייגנבאום נולד בלבוב שבגליציה המזרחית (אוסטרו-הונגריה), אח בוגר לאריה. אביו מנחם מנדל היה בנקאי אמיד שהנחיל לבניו חינוך תורני וחילוני.
פייגנבאום למד רפואה בלבוב וסיים במינכן, שם הוסמך בפסיכיאטריה. היה אחד מתלמידיו הראשונים של זיגמונד פרויד.
פייגנבאום גויס כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית האיטלקית והרוסית. בתום שירותו הצבאי, עבר לווינה, אוסטריה, ועבד כפסיכיאטר בבית החולים הנוירולוגי-פסיכיאטרי הצבאי.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. ב-1921 החל לעבוד כפסיכיאטר בבית החולים "עזרת נשים" ועד מהרה נתמנה למנהלו הראשון. "עזרת נשים" היה בתקופה זו המוסד הפסיכיאטרי היחידי בארץ ישראל (בשנת 1922 הוקם בית החולים הפסיכיאטרי בבית לחם).
בין השנים 1922–1923 התגורר אחיינו של פייגנבאום, מוחמד אסד (לשעבר: לאופולד וייס), בירושלים, ככתב במזרח התיכון של ה"פרנקפורטר צייטונג", והרבה להיפגש עם פייגנבאום.
שלושת הפסיכיאטרים שפעלו בארץ ישראל בשנות העשרים – פייגנבאום, היינץ הרמן ואברהם רוזנטל – היגרו אליה מטעמים ציוניים. בכך הם נבדלו מגל ההגירה של הפסיכיאטרים בשנות השלושים של המאה ה-20.
פייגנבאום, שחקר את מצבם הפסיכיאטרי של מאות חלוצים שהגיעו מרוסיה ומפולין בשנים 1921-1923, קבע כי ההלם המנטלי שחוו החלוצים, התרופפות הקשרים עם בני המשפחה שנותרו באירופה והמחסור והרעב בארץ ישראל, יצרו קרקע פורייה למגוון של הפרעות, בעיקר בשנה הראשונה לשהות בארץ ישראל.
לאחר שפייגנבאום החל סדרת הרצאות על התת-מודע, תיאורית החלומות והתאוריה הפרוידיאנית על הנירוזה ובכך עורר את מורת הרוח של הנהלת המוסד, הוא פוטר. למחליפו מונה ד"ר היינץ הרמן.
אחיו, רופא העיניים ד"ר אריה פייגנבאום אשר התגורר בירושלים, קיבל בשנת 1922 את ניהול מחלקת העיניים בבית החולים הדסה שהיה קרוי בית החולים מאיר רוטשילד.
בשנת 1924 עזב פייגנבאום את ארץ ישראל והיגר לארצות הברית, ניו יורק. בניו יורק נתמנה לעורך הרבעון הפסיכיאטרי.
פייגנבאום נפטר בשנת 1937.
ביסמון

בֵּיסַמוּן הוא אתר פרהיסטורי בעמק החולה 12 ק"מ מדרום לקריית שמונה, מצפון וממערב לתל אל-מלחה, לרגלי התל. האתר הוא חלק מאתר גדול המשתרע על פני שטח של 100 דונם.
האתר התגלה בעת ייבוש החולה. במקום התגלו שרידי בנייה בעומק של 70 ס"מ. הממצאים שנמצאו בעת הגילוי היו מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב', וחרסים מתקופת ואדי רבה והתרבות הירמוכית.
בשנת 1972 נערכה באתר חפירת הצלה. בחפירה זו נחפר שטח של 70 מ"ר בשלוש שכבת ארכאולוגיות בהם התגלו שרידי מבנה מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב'. מתחת למבנים הייתה קרקע בתולה המעידים שלא הייתה התיישבות במקום בתקופות קדומות יותר.
בתוך המבנה ומתחתיו נמצאו קבורות אדם. בשכבה I נחשפה קבורה משותפת בכניסה לבית. הממצאים כללו שרידים של תשעה בוגרים ושרידי ארבעה תינוקות. במרחק קטן מהקבורה המשותפת נמצאו שתי גולגולות מכוירות. אחת הגולגולות נמצאה במצב השתמרות טוב שפניה עוצבו בטין. ליד הגולגולת נמצאו כלי צור ולהבים.
בשכבה II נחשפו קבורה משותפת של שני בוגרים וקבורת ולד או עובר.
באתר נמצאו כ-4,000 פריטי צור וכן מעט פריטים מאובסידיאן שמקורו באנטוליה. בנוסף נמצאו שברי קערות וצלחות עשויות אבן גיר
בשנת 2007  נערכה באתר חפירת הצלה בניהולם של חמודי חלאילה ועמרי ברזילי. בחפירות נחשפו שרידי בנייה וממצא רב המתאורך לתרבות הירמוכית. גודל ההתיישבות שנחשפה כ-20 דונם. בין הממצאים באתר נמצאו עצמות בעלי חיים, אבני שחיקה ומכלול של כלי צור הומוגני, בו להבי מגל משוננים שינון עמוק וקטומים, ראשי חץ גדולים וגרזנים רבים שלחלקם חורפה (חוד) מלוטשת. החוקרים הסיקו כי הבסיס הכלכלי של תושבי האתר התבסס מחד על ציד וגידול בעלי חיים מבויתים כמו עזים, כבשים, בקר וחזירים, ומאידך על חקלאות, דבר הנלמד מריבוי להבי המגל והגרזנים.
קרל קורן

קורות חיים

קרפל קורן, כפי שנקרא בעת שנולד, היה בן למשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה הפוליטכנית של קרלסרוהה ובאוניברסיטת וינה, ואחר כך עבד כעוזר בבית הספר הטכני של ברן.
ב-1882 ייסד חברת בנייה ואדריכלות שנוהלה לאחר מותו בידי בנו פליקס.
בשנת 1998 נקרא רחוב על שמו בביילסקו-ביאלה, שבה מתגוררת משפחתו גם כיום. במימון המשפחה ועיריית ביילסקו ביאלה שופצה חלקת הקבר של בני הזוג קרל ופאולה קורן בבית הקברות היהודי בביילסקו ביאלה בספטמבר 2009. במרכז הקבר כתובת עברית ובה ציטוט מספר דברי הימים הרומז לבניית בתי כנסת רבים ומפוארים בידי קורן: "הוא יבנה לי בית וכננתי את כסאו עד עולם".
חומצה אלפא-לינולנית

חומצה אלפא-לינולנית או ALA (באנגלית: α-Linolenic acid או alpha-Linolenic acid) היא חומצת שומן חיונית באומגה 3 המצויה בזרעים, הנפוצים שבהם: זרעי צ'יה, זרעי פשתן, זרעי מרווה מרושתת, באגוזים (בעיקר אגוז מלך) וכן בכמה שמנים צמחיים נפוצים.
בספרות הפיזיולוגית הוא מצוין על ידי מספר הליפיד שלו 18:3.
ALA היא חומצה קרבוקסילית עם שרשרת 18 פחמנים ושלושה איזומריות ציס-טראנס בעלי קשרים כפולים. הקשר הכפול הראשון ממוקם בפחמן השלישי מקצה המתיל של שרשרת חומצת השומן, הידוע כקצה ה n ולכן הוא מסומן כחומצת שומן n-3 ‏(omega-3). היא איזומר של חומצה גמא-לינולנית (GLA), המסומנת כחומצת שומן n-6 ‏(omega-6).