google/wiki40b huggingface dataset:
שטרודל

שטרודל וינאי

בצק השטרודל הווינאי גמיש מאוד. מכינים אותו מקמח בעל ריכוז גבוה של גלוטן, עם מעט מאוד שומן ובלי סוכר. לשם קבלת בצק דק מאוד, מניחים אותו על גבי סדין ומותחים אותו לעלה דקיק בעזרת גבות כפות הידיים בלבד בכיוון מן המרכז והחוצה, בתהליך הדורש זמן רב. לאחר מכן ממולא הבצק במלית תפוחים שמניחים עליו רק לאחר סחיטה והידוק קפדניים, כשמתחתיה שכבה של פירורי לחם לשם ספיגת הנוזלים. השטרודל מגולגל בזהירות תוך משיכתו של הסדין, הידוק והימנעות מקריעתו של הבצק, ולאחר מכן קצוותיו נתחבים אל בין השטרודל לתבנית. השטרודל מועבר בזהירות אל התבנית, מהודק שוב ונמרח בקפידה בחמאה או במרגרינה מומסת. הוא נאפה בתנור בחום של 200–240 מעלות צלזיוס, בתלות בכמות המלית (ככל שכמות המלית גבוהה יותר, החום יהיה נמוך יותר), ובמשך זמן של 45–60 דקות. לאחר האפייה ניתן לפזר על השטרודל אבקת סוכר.
מאפה השטרודל האוסטרי המסורתי שונה מהשטרודל המוגש בשאר העולם, שלעיתים קרובות עשוי בצק פילו או בצק עלים. מקור נוסף של השטרודל הוא המאפים היווניים והמזרח-תיכוניים.

השם העברי

בשל דמיונו של התו "@" לשטרודל (במבט מהצד), נהוג לכנותו בשם "שטרודל". האקדמיה ללשון העברית פעלה לפי המקובל בציבור וקבעה שהמילה "כרוכית", שאותה ייעדה כתחליף עברי למילה "שטרודל" (עוגה), תשמש כתחליף עברי גם לשמו של התו "@". המילה "כרוכית", על שתי משמעויותיה, טרם נקלטה בציבור. בצק שטרודל נקרא גם "בצק מתוח באוויר".
שנייה

חלוקת היממה

יחידת הזמן הטבעית, היממה הממוצעת, מחולקת ל-24 שעות - בחירה שמקובל לשייך למצרים הקדמונים. כל אחת מהשעות מחולקת ל-60 דקות, שכל אחת מהן מחולקת ל-60 שניות.
עם התפתחות החלופות המכניות הניידות לשעוני שמש ועם התרחבות החברה הבורגנית, עלה הצורך בתיאום לוחות זמנים שדיוקו טוב יותר משעה שלמה, וכך נוצרה חלוקה נוספת, מעודנת יותר ("דקה"), של הזמן, ובה חולקה כל שעה ל-60 חלקים שווים. מקור המספר 60 בהנחה הלא-מדויקת כי שנה (הקפה סביב השמש על ידי כדור הארץ) היא בת 360 ימים, וחלוקת שעוני השמש העונתיים לפי מעלות דומות, מנהג שדבק גם בגאומטריה (שבה המעגל מחולק ל-360 מעלות). המספר 60 נבחר בצורה שרירותית, שכן היה מקובל בשיטות הספירה של העולם העתיק, ומקורו ככל הנראה בשיטת הספירה הבבלית, שהתבססה על בסיס 60. גם לאחר חורבן תרבות זו, השימוש המתקדם שעשו בשעוני שמש ובלוחות אסטרונומיים הביא לאימוץ השיטה על ידי עמים אחרים.
חלוקה נוספת לא איחרה לבוא, וכבר בשלהי המאה ה-16 נוצרו שעונים מתקדמים בעלי חלוקה נוספת. חלוקה זו, שהייתה השנייה במספרה, כונתה בעברית (כמו בשפות נוספות) בקיצור פשוט - "שנייה".
עם זאת, ישנן גם חלוקות אחרות, כגון זו המופיעה בתלמוד, ובה מחולקת השעה ל-1080 חלקים. גם הרמב"ם השתמש בחלוקה זו, בהסבריו על חישוב לוח השנה העברי ובנייתו.
אבי אוחיון

קריירה

אוחיון, המתפרנס כאיש מכירות, היה בעברו מדריך לריקודים לטיניים ועד גיל 30 לא כתב מוזיקה מזרחית. בילדותו האזין לפריד אל-אטרש ולזוהר ארגוב, ובבגרותו למטאליקה ולפנטרה. לאחר שעזב את עבודתו כמדריך ריקודים, הקים את להקת 'אבי אוחיון והמרוקאים' והחל לכתוב שירים, אולם לאחר זמן מה, להקתו התפרקה. 
בשנת 2014 כתב את השיר "דרך השלום" שאותו מבצע הזמר פאר טסי. השיר זכה להצלחה רבה ואוחיון החל לכתוב שירים לזמרים נוספים דוגמת אייל גולן, הראל סקעת, דודו אהרון, משה פרץ, עומר אדם, איתי לוי, יואב יצחק, אגם בוחבוט, שלומי שבת, גד אלבז, ישי לוי ומרגלית צנעני. שיריו של אוחיון צוברים עשרות מיליוני צפיות באתר יוטיוב, ובין להיטיו ניתן למנות את דרך השלום, שישי בצהריים, בוקרשט, כמו בריו, טרמינל 3, טיסה 5325, אחרי כל השנים ותבואי היום.
בשנת 2016 זכה בפרס אקו"ם על השיר דרך השלום שאותו כתב והלחין. בנוסף, לפי אקו"ם, אוחיון הוא הפזמונאי השני הכי המושמע לשנת 2015 (אחרי אהוד מנור), וכן כתב את השיר המושמע ביותר לשנת 2015 (טרמינל 3).
במרץ 2018, כתב והלחין את השיר "שב" לשרית חדד. השיר נכלל באלבומה ה-23 שרה שרה. באותה השנה השתתף בהלחנת וכתיבת מרבית שירי האלבום לומדת ללכת של נסרין קדרי.

ביקורת

על סגנונו של אוחיון נשמעת לעיתים ביקורת. במסגרת השתתפותו בתוכנית המציאות דה וויס, טען אביב גפן כי כתיבתו של אוחיון עושה עוול לזמר המזרחי. כמו כן, השיר מתוקה מהחיים של דדי דדון (דמות אותה מגלם אסי כהן בתוכנית ארץ נהדרת) עשויה להתפרש כפרודיה על שיריו של אוחיון. בתגובה לביקורת, טען אוחיון כי למוזיקה תפקידים רבים, כשאחד מהם הוא לשמח.

חיים אישיים

אוחיון מתגורר ברמלה, נשוי ליפעת ואב לשלושה ילדים.
גלי גינת

קורות חיים

גינת נולדה ב-1983 בחיפה. היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 2007 ככתבת החינוך של המקומון "זמן תל אביב" מרשת מעריב וכעבור שנה עברה לכתוב במוספי העיתון מעריב שם הביאה ידיעה שלה לביטול פרס ספיר לאחר שחשפה את ניגוד האינטרסים של יו"ר וועדת הפרס יוסי שריד.
בשנת 2010 הצטרפה לחדשות 10 ועבדה כתחקירנית ביומני שישי ובסרטים דוקומנטריים וככתבת בתוכנית "צינור לילה". במסגרת תפקידה בחדשות 10 חשפה את סיפור "המיטה המעופפת" במטוס ראש הממשלה והצליחה להגיע לעד המדינה בפרשת הרצח בבר נוער, על אף אבטחת המשטרה. גינת הצטרפה למערכת וואלה בשנת 2014 ככתבת לענייני משפט.
באוגוסט 2014 כשסיקרה הפגנה פוליטית נגד מבצע צוק איתן הותקפה גינת ונעצרה על ידי שוטרים לאחר שצילמה אלימות משטרתית כנגד מפגינה בטענה שהתקיפה שוטר. השוטרים אף החרימו את מכשיר הטלפון הסלולרי שלה ומחקו ממנו קבצים.
בינואר 2015 נמחקה מאתר וואלה! ידיעה שלה שעסקה בתלונות עובדי מעון ראש הממשלה על רעייתו. בפברואר 2016 חשפה יחד עם שגיא בן נון את פרשת ההטרדות בהם נחשד משה איבגי. בעקבות התחקיר נפתח ביוני 2018 משפטו של איבגי באשמת מעשים מגונים והטרדות מיניות.
באוגוסט 2017 יצא הסרט "הודאה תחת השפעה" שחתם את עונת התחקירים של התוכנית זמן אמת. בתחקירה של גינת ובו הם מתחקים אחר אלישע חייבטוב שהורשע ברצח בשדרות, אך טוען לחפותו. במהלך הסרט נחשף כי ההודאה של חייבטוב ברצח הושגה לאחר שימוש במדובב שהדיח את חייבטוב לשימוש בסמים, תוך ידיעת המשטרה. ביולי 2018 זיכה בית המשפט העליון את חייבטוב מאשמת מהרצח, והתבסס בין היתר על העדויות שהוצגו בסרט שכללו סרטונים מתא המעצר.
ביולי 2017 עזבה את וואלה ועברה להיות כתבת בכירה בתוכנית התחקירים "המקור" בערוץ 10.
M78

היסטוריה

הערפילית הוכנסה לקטלוג מסיה ב-17 בדצמבר 1780 כשהיא מתוארת על ידי שארל מסיה כצביר כוכבים מוקף בערפיליות. מסיה ציין שההצביר והערפילית התגלו על ידי פייר מאשן בתחילת השנה, אבל ללא תאריך מדויק. ב-19 בדצמבר 1783 הערפילית נצפתה גם על ידי ויליאם הרשל שתיאר אותה כשני כוכבים חזקים ושלושה חלשים בתוך ערפילית מוארת, וציין שהיא דומה לערפילית שבחרב של אוריון. ב-1919 האסטרונום וסטו סליפר ממצפה הכוכבים לוול, גילה שהספקטרום של אור הערפילית זהה לספקטרום של הכוכבים שבה והסיק שזו ערפילית החזרה שמפזרת ומחזירה את אור הכוכבים שבה.
הערפילית נמצאת כ-2.5 מעלות מצפון-מזרח ל-אלניטק, כחצי מעלה ממזרח לקו המחבר אותו עם ביטלג'וז. ניתן לראותה באמצעות משקפת איכותית או באמצעות טלסקופ חובבים, שבאמצעותו ניתן להבחין גם ב-NGC 2071 הסמוכה.

מאפיינים

למעשה, M78 היא רק חלק מענן גז ואבק גדול שכולל חוץ ממנה גם את NGC 2071 (למעלה בתמונה), NGC 2067 (צמוד מימין למעלה) ו-NGC 2064 (צמוד מימין למטה). בתוך הענן נוצרים כוכבים חדשים ועד היום התגלו בה ובסביבתה 45 כוכבי T בשור. תהליכי ההיווצרות של הכוכבים גורמים לשינויים תכופים בעוצמת הקרינה הנפלטת באזורים שונים של הערפילית ולכן צורתה ובהירותה משתנים עם הזמן. בצילומים בתחום התת-אדום ניתן להבחין באזורי יצירת כוכבים ובכוכבים שנמצאים בתהליכי התהוות ועדיין אינם חמים מספיק כדי להיראות באור נראה. מתמונות אלה ניתן לראות שהכוכבים נוצרים בצבירים ולא באופן אחיד ברחבי הערפילית.
הכוכבים הבהירים ביותר שבערפילית הם זוג ענקים כחולים מסוג ספקטרלי B2 עם בהירות נראית מדרגה 10. אורם הכחול צובע את הערפילית באור כחלחל ומאפשר את הצפייה בה. פיזור ריילי גורם לפיזור חזק יותר של אור כחול לעומת אורכי גל ארוכים יותר ומחזק את הגוון הכחול של הערפילית.
אברהם וינברג (השלישי)

רבי אברהם וינברג ("ברכת אברהם". תרמ"ח, 1888 - י"ב בסיוון תשמ"א, יוני 1981) היה האדמו"ר מסלונים בישראל, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, עסקן ואיש חינוך.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נולד כבן שני לרבי נח וינברג, אחיו של האדמו"ר השני מסלונים, רבי שמואל וינברג, ה"דברי שמואל". אביו נשלח לארץ ישראל על ידי סבו, רבי אברהם וינברג, בעל "יסוד העבודה", שעל שמו הוא קרוי. בגיל 12 וחצי התארס לבתו של רבי מרדכי לידר (ר' מאטקע) מטבריה, אחיינו של בעל "יסוד העבודה" שהיה ממונה על קופת כולל רייסין. נישא בגיל 13. 
בגיל 15 נסע לאירופה, לשהות אצל רבו רבי שמואל וינברג במשך חצי שנה. בגיל 21 נסע שוב לרבו לסלונים. רבי שמואל, שהיה פעיל בנושאי הכלל, שלחו לרבנים כמו הרב חיים מבריסק, ה"חפץ חיים" ורבי ישראל מצ'ורטקוב, בין היתר בעניינים הקשורים להקמת אגודת ישראל. 
היה מראשי החסידות בטבריה, חבר המועצה המרכזית של אגודת ישראל העולמית, גבאי ישיבת אור תורה, ומנהל התלמוד תורה בעיר. בבחירות למועצת העיר שנערכו בשנת תרצ"ה, נבחר למועצת העיר והיה יושב ראש מפלגת אגודת ישראל.
בשנת תשט"ו נבחר בבחירות פנימיות בחסידות] לכהן כאדמו"ר. בשנת תש"כ עבר מטבריה לירושלים והתגורר בבניין ישיבת בית אברהם. באייר תשמ"א, חודש לפני פטירתו, הוכתר חתנו רבי שלום נח ברזובסקי לכהן כאדמו"ר. חלק מבני החסידות ראו במעשה זה פגיעה ברבי אברהם, והקימו את חסידות סלאנים. ישיבת "באר אברהם" של חסידות זו נקראת על שמו.
בכל שטיבל שהקים דרש שלא ידברו כלל בשעת התפילה וקריאת התורה. 
נפטר בי"ב בסיוון תשמ"א, 1981 ונטמן בהר הזיתים בירושלים. רחוב ברכת אברהם ברמת שלמה בירושלים נקרא על שם ספרו. בחסידות סלונים הקדישו את שמות תלמודי התורה של החסידות ל'ברכת אברהם', על שמו.
היה מיודד מאוד עם האדמו"ר הבית ישראל מגור ועם האדמו"ר מאמשינוב ועוד.
דייוויד בריאן

ביוגרפיה

דייוויד בריאן נולד בפרת' אמבוי וגדל באדיסון, ניו ג'רזי. אביו, אדי רשבאום, ניגן בחצוצרה. בריאן גדל כיהודי, ולמד בבית הספר היסודי בקלרה בריטון, שבו ניגן בכלים רבים דוגמת כינור, ויולה, חצוצרה וקלרינט. למד גם בתיכון הרברט הובר, ולאחר מכן בתיכון ג'י.פי סטיבנס. בריאן החל ללמוד פסנתר בגיל שבע, וניגן קלידים בלהקה בשם Transition יחד עם נגן הבס סטיב סיליאו. הוא למד עם אמרי האק, פרופסור בג'וליארד, במשך שלוש עשרה שנים. בריאן התקבל לאוניברסיטת ראטגרס, אך הפסיק את הלימודים על מנת להתקבל לג'וליארד, בית הספר לאמנויות הבמה בניו יורק.

חיים אישיים

בריאן התחתן עם זוגתו מהתיכון, אפריל מקלין, ב-25 באוגוסט 1990. הזוג הביא לעולם שלושה ילדים, ובשנת 2004 הם התגרשו. ב-7 באוגוסט 2010 נישא בריאן לקסי קוואס בקולטס ניק שבניו ג'רזי.
בסוף שנות ה-90, נפצע בריאן באופן קשה באצבע בתאונה ביתית עם מסור, דבר שמנע ממנו לנגן תקופה ארוכה. בשנת 1991, השתתף בהקלטת אלבום הסולו של גיטריסט הלהקה, ריצ'י סמבורה, "Stranger In This Town", וכן היה שותף בהקלטת פסקול הסרט "העולם התחתון".
ילנה טמניקובה

ראשית חייה והשכלה

טמניקובה נולדה בעיר קורגן, אזור קורגן שברוסיה. אביה, ולדימיר ויקטורוביץ, עבד כנהג ואופה במאפייה משפחתית בה גם אמהּ עבדה. מגיל צעיר החלה 4 לנגן בכינור, ולהשתתף בתחרויות מוזיקה שונות, למדה בבית ספר למוזיקה אך לא סיימה אותו, במקום זה הגיעה לסטודיו הקולני של ולרי צ'יגינטסבה. זמן קצר לאחר שסיימה את בית הספר התיכון, היא עברה עם הוריה ועם אחותה הגדולה נטליה לעיר אומסק. בדצמבר 2002, זכתה בתחרויות האזוריות, היא נסעה למוסקבה לתחרות "קול-רוסיה", שנערכה בקתדרלת ישו המושיע, שם זכתה במקום ראשון.

2003-2005: תחילת דרכה

טמניקובה החלה את קריירה המוזיקה שלה בשנת 2003, כאשר הגיע למקום השלישי בעונה השנייה של התוכנית מפעל הכוכבים, במהלך התוכנית הוציאה מספר סינגלים: "Дальше всех" ו-"Тайна". לאחר סיום הפרויקט החלה לעבוד עם מקסים פדייב.

2006-2014: פריצה בלהקת Serebro

בשנת 2006, החליט מקסים פדייב להקים להקהת נשים ולצרף את טמניקובה ולקרוא להן "Serebro" ובה כללו שתי בנות נוספות מרינה ליזורקינה ואולגה סרייפקינה. ההופעה הראשונה שלהן בפומבי התקיימה בתחרות האירוויזיון ב-12 במאי 2007 בהלסינקי שבפינלנד עם השיר "Song #1" והגיעו למקום השלישי.
ב-21 באפריל 2009, הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלהן ברוסית שנקרא: "OpiumRoz". בהמשך הוציאה הלהקה אלבום נוסף לראשונה באנגלית שנקרא: "Mama Lover", בשנת 2012, אשר השיגה הצלחה בינלאומית.
במהלך שנת 2014, החליטה טמניקובה לעוזב את הלהקה ולעבור לקריירת סולו. כעבור מספר זמן יצא סינגל הבכורה שלה: "Зависимость".

2017-2015: קריירת סולו, Temnikova

במהלך 2015, הוציאה טמניקובה סינגל שני ששמו: "Навстречу", אשר לא נכלל באלבומים.
ב-30 בספטמבר 2016, הוציאה טמניקובה את המיני-אלבום הראשון שלה שנקרא על שמה: "Temnikova I", האלבום נחת במקום הראשון במצעדים ברוסיה וב-iTunes.

2018-הווה: Temnikova 4

ב-27 באפריל 2018, יצא האלבום האולפן המלא הראשון של טמניקובה שנקרא: "Temnikova III: Не модные", זה לאחר 3 אלבומי מיני שהוציאה קודם לכן.
ב-5 בפברואר 2019, טמניקובה הוציאה את האלבום המיני הרביעי שלה שנקרא על שמה: "Temnikova 4".

חיים אישיים

במהלך השנים 2004–2008, הייתה נשואה לאלכסיי סמיונוב.
בשנת 2014, נישאה לדמיטרי סרגייב. ב-27 במרץ 2015 לזוג נולדה בת, אלכסנדרה.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שופן

הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1, במי מינור, אופ. 11 נכתב על ידי פרדריק שופן בשנת 1830, כאשר היה בן עשרים. הוא בוצע לראשונה ב-11 באוקטובר של אותה שנה בוורשה עם המלחין כסולן במהלך קונצרט פרידה, בטרם עזב את פולין מולדתו.
היה זה הקונצ'רטו הראשון של שופן שיצא לאור, ולכן הוא קיבל את המספור "1", אף שלמעשה הוא נכתב מיד לאחר הבכורה של קונצ'רטו שנכתב קודם לכן, ופורסם מאוחר יותר כקונצ'רטו לפסנתר מס' 2.

כתיבת היצירה

הקונצ'רטו מוקדש לפרידריך קַלקברנר . בזמן שכתב את היצירה, שופן כתב לטיטוס וויצ'כובסקי , ואמר: "הנה אתה ללא ספק מתבונן בנטייה שלי לעשות רע בניגוד לרצוני. כשמשהו מזדחל באופן לא רצוני לתוך הראש דרך העיניים שלי, אני אוהב לפנק אותו, אף על פי שזה עשוי להיות לגמרי שגוי". למעלה מכל ספק, המראה הזה כנראה היה זמרת הסופרן קונסטנסיה גלדקובסקה , מי שהייתה ה"אידיאל" מאחורי הפרק השני של קונצ'רטו מס' 2.
חוות הדעת על הקונצ'רטו חלוקות. חלק מהמבקרים טוענים שהתמיכה התזמורתית כפי שנכתבה יבשה ולא מעניינת, בעיקר ידועה ביקורתו של המבקר ג'יימס הונקר , שכתב בספר שופן: האיש והמוזיקה שלו, כי זה היה "לא שופן במיטבו". מצד שני, רבים אחרים מרגישים כי ליווי התזמורת נכתב בקפידה כדי להשתלב עם הצליל של הפסנתר, ושהפשטות שלו נעשתה כניגוד מכוון להרמוניה המורכבת. רוברט שומאן בחן את שני הקונצ'רטי של שופן בשנת 1836 בשביל הנויה צייטשריפט פיר מוזיק, וכתב: "שופן מכניס את רוחו של בטהובן לתוך האולם".
הפסנתרנית מרתה ארחריץ' אמרה על הקונצ'רטו, "הווירטואוזיות צריכה להיות כלשון המעטה".
הופעת הבכורה, ב-12 באוקטובר 1830, הייתה "הצלחה.... בית מלא". היה שם "קהל של כ-700" על פי העיתון "קורייר ורשבסקי" . הקונצ'רטו בוצע על ידי שופן בעצמו על הפסנתר ועל ידי קרלו אבסיו סוליבה  כמנצח. בסוף הביצוע היו "מחיאות כפיים רועמות". שבעה שבועות לאחר מכן, בעקבות התפרצויות פוליטיות בפולין , שופן ניגן את הקונצ'רטו שלו לראשונה בפריז ב"סל פלייל" . הקונצ'רטו התקבל היטב, שוב. פרנסואה-ז'וזף פֶטיס  כתב במגזין La Revue musicale  למחרת, כי "יש רוח במלודיות האלה, יש פנטזיה בפסז'ים האלה, ובכל מקום יש מקוריות".
RAH-66 קומאנצ'י

היסטוריה

לצבא ארצות הברית יש מסוק סיור חמוש - ה-OH-58D קיואה ווריור - אך מסוק זה מבוסס על מסוק סיור מימי מלחמת וייטנאם. 
בניגוד לקיואה ווריור, הקומאנצ'י תוכנן במיוחד למטרות סיור חמוש. המסוק קטן וקל מה-AH-64 אפאצ'י - אורכו 14.29 מ' ומשקלו 3,500 ק"ג לעומת 17.7 מ' ו-5,200 ק"ג של ה-AH-64 אפאצ'י - ושלדת המסוק, העשויה מחומרים מרוכבים, כללה מאפיינים חמקנים, כמו נשק הנכנס לגוף המסוק, גוף המסוק הבנוי ממשטחים ישרים וחומרים סופגי מכ"ם. כמו כן, הקומאנצ'י שקט באופן ניכר ממסוקים אחרים. 
מערכות הגילוי והניווט המתוחכמות של הקומאנצ'י היו אמורות לסייע לו בפעולות בחשכה ובמזג אוויר סוער. המסוק תוכנן להתאים למטוסי תובלה ולספינות תובלה בקלות. 
צבא ארצות הברית תכנן לרכוש כמעט 1,300 מסוקי קומאנצ'י למטרות סיור והתקפה קלה. המסוק הראשון היה אמור להיכנס לשירות ב-2004. אב הטיפוס הראשון (מבין שניים) יוצר במפעל של סיקורסקי במאי 1995, וטס לראשונה בדצמבר 1995. שני אבות הטיפוס נבחנו במהלך שנת 1998.

ביטול התוכנית

ב-23 בפברואר 2004, צבא ארצות הברית הכריז על ביטול תוכנית הקומאנצ'י במטרה לספק מימון למסוקים הקיימים. סיבה נוספת לביטול הפרויקט היא העלייה בפופולריות של כלי טיס בלתי מאוישים והצלחתם באפגניסטן ובעיראק. עד לשלב ביטול התוכנית הושקעו בתוכנית 8 מיליארד דולר, ו-450-680 מיליון דולרים נוספים נדרשו כדמי ביטול פרויקט לשתי השותפות העיקריות בפרויקט, בואינג וסיקורסקי. 
הטכנולוגיה שפותחה בשביל הקומאנצ'י תשולב במסוקי האפאצ'י ובמסוקים נוספים. חלק מתפקידיו של המסוק ימולאו על ידי ה-בל ARH-70, מסוק סיור חמוש המשתמש בחלקים קיימים.
בית החולים ביספביירג

היסטוריה

בית החולים יחד עם הגנים הסמוכים הוקמו בשנים 1913-1908 על גבעת ביספביירג באקה כמו נאת מדבר ירוקה באמצע העיר. מעל בניין בית החולים נשקפים העיר והגנים. בית החולים כולל ביתנים ישנים ובניינים שהתווספו עם הזמן והם מחוברים במערכת מנהרות תת-קרקעיות. בהתחלה השטרע בית החולים על שטח של 200 דונם וכלל 700 מיטות. בשנות ה-1930–1940 הועלה מספר המיטות ל-1000.
האדריכל של הבניין המקורי (עם 12 ביתנים) היה מרטין נירופ (1921-1848) (שבנה את בניין עיריית קופנהגן) יחד עם המהנדס א.צ. קרסטן ועם האדריכל הנופים אדוורד גלזל. ובחניכת בית החולים ב-19 בספטמבר 1913 נכח המלך כריסטיאן העשירי.
בשנים 2002 ,2005, 2008 ו-2011 זכה בית החולים מהארגון האמריקאי ג'וינט קומישן אינטרניישנל JCI תעודה המעניקה ציון גבוה לבטיחות ולאיכות הטיפול המתקבל בבית החולים לפי סטנדרטים בינלאומיים. ב-2008 עבר בית החולים הערכה מחודשת.
בית החולים מצויד, בין היתר במרכז לאיבחון, טיפול ומעקב של חולי סרטן הראות, כמו כן מרכז קרדיולוגי (בשיתוף פעולה עם Rigshospitalet, מרכז לרפואת עור.

אישים

עם הדמויות שהצטיינו בתולדות בית החולים נמנתה האחות שרלוטה מונק שהקימה תוכנית ללימודי סיעוד בבית החולים בשנת 1913.
בשנות ה-1980–1990 יצרה הפסיכיאטרית טובה אורקרוג מודל לטיפול אקוטי ושיקומי שנועד למתבגרים שלקו בסכיזופרניה וששילבה מחלקה שיקומית ואחר כך מסגרת של דיור מוגן בקהילה עם לימודי תיכון מחוץ לבית החולים, בעיירה טלסה הסמוכה.

המבצע להצלת יהודי דנמרק

באוקטובר 1943 רופאים ואנשי צוות בבית החולים ביספביירג בראשות הכירורג ד"ר קרל הנרי קסטרKøster),אלן מרי כריסטנסהן, סיגנה יאנסן ואחרים הסתירו בבית החולים - במחלקות, במרפאות, במחלקות הסיעודיות ובקפלת בית החולים בין 1500–2000 יהודים על מנת להצילם מהגירוש המתוכנן למחנות ההשמדה הנאצים וכדי להעבירם למחתרת לשם הברחתם לשוודיה. רבים מהיהודים הוסעו באמבולנסים של בית החולים לחוף על מנת לעלות על הסירות.
בבית החולים טיפלו גם בחברים הפצועים של המחתרת האנטינאצית הדנית.
רודזיה הדרומית

עשור ראשון: שלטון מפלגת רודזיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

עשורים שני ושלישי: שפל כלכלי, מלחמה ושיקום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

רשויות השלטון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סטיב טוריי

תולדות חייו

טוריי נולד בסן פרנסיסקו להורים ממוצא מקסיקני. בגיל עשר החל לנגן על טרומבון. 
משנת 1968 החל לנגן טרומבון בהרכב בראשותו של ראהסן רולאנד קירק, שאף היה זה שעודד אותו לחקור כלים מן האיים הקריביים ובפרט קונכיות-נשיפה מסוגים שונים.
ב-1970 ניגן והקליט עם קרלוס סנטנה וב-1972 השתתף במסע ההופעות של ריי צ'ארלס. כן הקליט עם פול וינטר, דיזי גילספי ולורי אנדרסון. 
משנת 1985 חבר בלהקת תוכנית הטלוויזיה סטרדיי נייט לייב.
משנת 1988 חבר סגל בית הספר מנהטן למוזיקה.
בית דין

בית דין הוא מוסד המוסמך לפסוק בסכסוכים, לרוב בתחום מסוים ומוגדר. בית המשפט הוא המערכת הכללית של המדינה הדנה בסכסוכים. לצידה פועלת מערכת של בתי דין המוקצים לתחומים מסוימים, ודנים בסמכות מקבילה לבית המשפט או בסמכות ייחודית בתחום בו הם פועלים.
בנוסף לבתי הדין הפועלים במדינות השונות, ישנם בתי דין בינלאומיים, העוסקים לרוב בהפרות של המשפט הבינלאומי הנוגעות לפשעי מלחמה.
בתי הדין מאופיינים בכך שלעיתים המותב היושב בהם כולל, לצד משפטנים, או אף במקומם, נציגים בעלי ידע והבנה ייחודית בנושא בו דן בית הדין, אך הדיוטות בנושאים משפטיים. כך, למשל, הרכבו של בית הדין לעבודה כולל "נציגי ציבור" (נציג העובדים ונציג המעבידים) שלרוב אינם משפטנים, והרכבו של בית דין צבאי כולל גם קצינים שאינם משפטנים. כן דן בית הדין לרוב על פי סדרי דין ייחודיים לו, ולעיתים על פי מערכת דינים מהותית מיוחדת, כבמקרה של בית דין דתי, הדן על פי הדין הדתי (לדוגמה השריעה במקרה של בית הדין המוסלמי).

בישראל

במשפט בישראל, מקובל להבדיל בין בית משפט ובין בית דין, במאפיינים של "מי", "מה", ו"איך". מי קובע את פסק הדין: בבית משפט רק שופטים קובעים את פסק הדין, ואילו בבית דין גם חסרי השכלה משפטית עשויים להיות קובעי פסק הדין (רבנים, נציגי ציבור, קצינים ועוד). על פי מה ניתן פסק הדין: בבית משפט פסק הדין ניתן רק על פי החוק הישראלי, ואילו בבית דין מתחשבים במערכת משפט נוספת (ההלכה, תקנות צבאיות ועוד). איך מתנהל סדר הדין: בבית משפט יש מערכת פרוצדורלית קבועה לפיה מתנהל סדר הדין, לעומת זאת לכל בית דין יש מערכת פרוצדורלית עצמאית.
עם זאת, במדינת ישראל הטשטש מעט הגבול בין בית הדין ובית המשפט, עם הקמתם של בית המשפט למשפחה ובית המשפט לעניינים מנהליים, שעל אף שיש בהם מקצת ממאפייני בית הדין, הם נחשבים לחלק ממערכת בתי המשפט הכלליים.
ג'ון מיליקין

ראשית חייו

מיליקין נולד ב-7 בינואר 1888 בדנוויל, אינדיאנה, להוראס ואידה מיליקין. בשנת 1906 החל מיליקין את לימודיו באקדמיה צבאית, ובשנת 1910 סיים את לימודיו, והצטרף כלוטננט משנה לחיל הפרשים של צבא ארצות הברית.

קריירה צבאית

ב-1 ביולי 1916 הועלה מיליקין לדרגת לוטננט, וב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת קפטן. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשלח מיליקין לצרפת, והשתתף שם בקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. ב-22 ביוני 1918 הועלה מיליקין לדרגת מייג'ור, וב-16 בנובמבר אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
ב-15 במרץ 1920 חזר מיליקין לדרגתו הקבועה - דרגת קפטן, וב-1 ביולי אותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור. מיליקין מילא תפקידי מטה שונים, וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 ביוני 1939 הועלה מיליקין לדרגת קולונל, וב-9 בספטמבר אותה שנה מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-6. ב-1 באוקטובר 1940 מונה מיליקין למפקד חטיבת הפרשים ה-1, ולמחרת הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 1941 מונה מיליקין למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1, וב-16 ביולי אותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בספטמבר 1941 הוביל מיליקין את הדיוויזיה שבפיקודו במהלך תימרוני לואיזיאנה, כחלק מקורפוס השריון ה-1 במסגרת הארמייה השנייה.

מלחמת העולם השנייה

ביולי 1942 מונה מיליקין למפקד הדיוויזיה ה-83, ובספטמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-33. ביולי 1943 נשלחה הדיוויזיה להוואי, ובאוקטובר אותה שנה מונה מיליקין למפקד הקורפוס ה-3. בספטמבר 1944 נחת הקורפוס בשרבור שבצרפת, והוכפף לארמייה התשיעית. במשך שישה שבועות התארגן הקורפוס, וכן סייע למערכת אקספרס הכדור האדום, ולאחר מכן הוכפף לארמייה השלישית באזור ורדן. הקורפוס השתתף בתקיפת מבצר ז'אן דארק באזור מץ, וב-13 בדצמבר כבש את המבצר.
במהלך הקרב על הבליטה הצטווה הקורפוס לנוע צפונה לעבר בסטון, וב-26 בדצמבר חבר הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-26, ה-80 והמשוריינת ה-4, לכוחות שהיו נצורים בבסטון. לאחר מכן הוכפף הקורפוס לארמייה הראשונה, וב-9 במרץ 1945 כבשו כוחות מהדיוויזיה המשוריינת ה-9 שהייתה תחת פיקודו את גשר רמאגן. בשל אופיו ההססני הודח מיליקין מהפיקוד על הקורפוס, ובאפריל מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-13 שמפקדה נפצע קשה בקרבות, ופיקד עליה עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

ב-30 באפריל 1946 חזר מיליקין לדרגתו הקבועה - קולונל, וב-24 בינואר 1948 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ב-29 בפברואר 1948 פרש מיליקין מהצבא, וב-29 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. מיליקין התגורר בוושינגטון די.סי., וב-6 בנובמבר 1970 מת בביתו.
דז'ה סומורי

קריירה

סומורי למד מוזיקה אך הפסיק, כי נמשך יותר לעיתונות והפך לעיתונאי. תחילה היה כתב ב"לאום", אחר כך ב"חדשות פשט" וב"יומן של פשט". הוא עבד גם במגזין "החיים", בעריכת בלה ויקאר. בשנת 1890, לפני השרות הצבאי, עבר לצרפת. הוא גר שם, ואחר כך בלונדון ופרסם ב"מדיאר הירלפ" בבודפשט. הוא חזר להונגריה רק ב -1906. בשנת 1908 הצטרף לכתב העת המפורסם ניוגט (מערב).
נושאי כתביו היו בדרך כלל תפיסת הקונפליקטים החדשים שנתגלו בקרב שכבת הבורגנות שצמחה במהירות בחברה ההונגרית. בימינו אלה, כתביו נראים לעיתים קרובות אופנתיים ומאופיינים בהשפעות מוזיקליות עזות. הן מאופיינות גם ברומנטיקה מסוימת. סיפוריו הקצרים היו המעולים, אך הוא זכה להצלחה אמיתית במחזותיו שמוצגות על במות תיאטרוני הונגריה עד היום.
עבודותיו הראשונות מצביעות על השפעת הנטורליזם הצרפתי של סוף המאה ה -19. במאה העשרים, בעקבות הארט נובו המוקדם, סגנונו הפך יותר ויותר מוזיקלי. שאיפתו העיקרית הייתה לפתח שפה פואטית שעובדת מוזיקלית, אך הגזמותיו גרמו לעיתים קרובות למאמץ זה שלא להגשים את עצמו. בתחילת הקריירה שלו יצירותיו היו מאופיינות בפוזה שמרנית, אריסטוקרטית. בכתביו מאוחר יותר על בעיות חברתיות בהונגריה הוא השמיע את קול הבורגנות נגד הכוחות והמסורות הפיאודליות. כתוצאה מזוועות מלחמת העולם הראשונה ואחר כך בשל התנאים האנטי-מהפכניים, ביקורתו התחדדה במקצת. הוא תיאר לעיתים בצורה לעגנית את חיי הבורגנות בבודפשט ובערי השדה ובכפרים בהונגריה. הוא כתב סיפורים קצרים בכישרון כאמור, אך רוב הצלחתו הייתה בדרמות שלו. במקום הראשון מבין אלה עומדת "טרילוגית הבסבורג".
בשל החוקים האנטי יהודיים משנת 1939 (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) כבר לא ניתן היה להציג את יצירותיו והוא הפך למטרה להתקפות העיתונות הימנית. אפילו ברחובות הפגינו נגדו. ככל שהמלחמה התקדמה הוא נשבר יותר ויותר ופרש לחלוטין. אנשי צלב החץ גירשו אותו מדירת אחיו אמיל סומורי בשדרות סנט אישטוואן, לבית מוגן בחסות שוודית ברחוב פוז'וני. אמיל סומורי עצמו נשלח למחנה השמדה ולגביו סיפרו שמת ברעב.