איסול

קורות חיים

מריסול "איסול" מיסנטה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-1972. היא החלה את לימודי האמנות שלה ב-Escuela de Bellas Artes "Rogelio Yrurtia" ומשם המשיכה ללימודים באקדמיה לאמנות בבואנוס איירס. בצעירותה עבדה כאמנית פרסומות וכמאיירת קומיקס בעיתון הארגנטינאי Clarín.
ב-1997 השתתפה בתחרות לספרים מאוירים במקסיקו עם הספר הראשון שלה: "vida de perros", סיפור על ילד קטן שמוצא דמיון בינו לבין הכלב שלו. הרבה מהמאפיינים המאוחרים בעבודותיה באו לידי ביטוי כבר בספר זה. איסול לא ניצחה בתחרות, משום שיצירותיה נראו לשופטים חריגים מידי, אולם זכתה בציון לשבח. בנוסף, השופט הראשי, מו"ל חשוב במקסיקו, התאהב בספרה והחליט להוציאו לאור. איסול התבקשה לעדן מעט את איוריה, אך היא בחרה שלא לשנות דבר. הספר יצא לאור ופתח שיתוף פעולה ארוך טווח בין איסול לבין בית ההוצאה. בעקבות כך, רוב ספריה של איסול פורסמו במקסיקו.
איסול משתפת פעולה כבר שנים רבות עם המשורר הארגנטינאי ג'ורג' לוחאן (Jorge Luján), והם הוציאו יחד מספר רב של ספרים, הראשון בהם היה הספר (2002) Tic Tac. בספרים אלו, איסול היא המאיירת, אך בזכות העוצמה של איוריה, היא ממלאת תפקיד של כותבת שותפה.
איסול איירה מעל ל-25 ספרים, 11 מהם היא גם כתבה. ספרייה זכו להצלחה מהירה ותורגמו ל-20 שפות, בהן: צרפתית, גרמנית ופורטוגזית. היא נחשבת לסופרת הלטינית החשובה ביותר לספרים מאוירים.

אופי יצירותיה של איסול

כאומנית, עבודותיה של איסול מתפרסות למגוון תחומים והיא נודדת בחופשיות בין הציור, העיצוב והכתיבה, דבר המקבל ביטוי בספריה. איסול מחפשת תבניות מקוריות וחדשניות לספריה דרכן תוכל לבטא את התפיסות ואת המחשבות אותן היא מעוניינת להעביר. הניסיון שלה בסוגי מדיה שונים יוצר מכלול, שהוא מעין חוויה כללית של סגנון, צורה ותוכן שמעצימה את העברת המסר ואת תפיסת המהות של הסיפור.

התחומים שבהם עבודותיה נוגעות

רואה את העולם מנקודת מבטם של הילדים, והיא נאמנה לכך בעקביות בכל עבודותיה. נוהגת לכתוב ספרות ילדים רבת רבדים המכבדת את תבונת הילדים הקוראים, אך עם זאת סומכת על האינטואיציה שלהם ועל יכולתם הטבעית לרדת לסוף דעתה בעניין המסר שהיא מעוניינת להעביר. דוגמה אחת לריבוי הרבדים בספריה, היא העובדה שעל פי רוב סיפוריה ניתנים לפרשנויות רבות ולעיתים סותרות ממש. לדוגמה, בספר (El Globo (2002 מסופר על אמא צעקנית שנהפכת לבלון שאותו קושרת ילדתה לידה. בו בזמן שהסיפור יכול להיתפש כשנוי במחלוקת, הוא יכול להיתפש כסיפור על חופש ושחרור (על פי דברי איסול).
דוגמה נוספת למורכבות יצירתה היא בחירתה לסיים את סיפוריה בסוף פתוח, כגון בספר (Tener un patito es  útil (2007, סיפור שיכול להיקרא משני צדדיו – בעל שתי אפשרויות להתפתחות העלילה ושתי אפשרויות לסיום.
כחלק מנאמנותה לקוראיה הצעירים, איסול עוסקת בחשיפת האבסורדים של עולם המבוגרים, ומפגישה את קוראיה עם הכאוס איתו יהיה עליהם להתמודד לכשיתבגרו. לשם כך איסול מעלה הרהורים, מחשבות ורגשות שונים שהיכרות איתם, כך היא מאמינה, יכינו את הילדים לחיים הבוגרים ולעבור את ה"מבוך" שהוא הילדות. דוגמה לאלה הוא הספר (petit, el monstruo (2007, בו מסופר על ילד שלא מבין מדוע התנהגותו נחשבת ראויה לשבח במקרים מסוימים, אך גוררת זעף במקרים אחרים. הספר עוסק בניסיון של הילד להבין את ההופכיות של עולם המבוגרים.

הכתיבה של איסול –  מוטיבים המופיעים בתוכן המילולי

איסול הוסיפה בהדרגה התייחסות טקסטואלית לציוריה, כך יצרה דיאלוג בין הטקסט לתמונה, שאפשר לה להעביר מסרים מגוונים(על פי דבריה של איסול). סיפוריה של איסול עוסקים לפעמים בנושאים פילוסופיים והם תמיד בעלי תחכום ושנינות מעודנת. כתיבתה נעה בין ההומור לקיצוניות דוגמת ספרה (La bella Griselda (2010, סיפור על נסיכה יפהפייה שמחזריה "מאבדים את ראשם" מולה – תרתי משמע. הרעיון שמאחורי הסיפור הוא הומוריסטי, אך שימוש בכפל המשמעויות של "איבוד ראש" הוא מעט קיצוני. בסיפוריה קיימים מוטיבים לא צפויים הכוללים תפניות מפתיעות בעלילה.

היצירה של איסול – מוטיבים הבאים לידי ביטוי באומנות שלה

ניתן לאפיין את איוריה של איסול כאקספרסיוניסטים, מפני שהיא נוהגת להעביר מסרים והלכי רוח דרך קווי המתאר של הדמויות או המוטיבים בהם משתמשת בסיפוריה ולא מתעסקת בתיאור המציאות הנראית לעין.
איוריה מאופיינים בדרך כלל בקווים ברורים ועוצמתיים, כבעלי אמירה גסה, ונתחמים לעיתים על ידי קו שבור, ובקו מתאר כפול, המשמש בדרך כלל כמשל להדגשת דו-ערכיות או דיכוטומיה. חוסר הליטוש בעבודותיה של איסול מכוון לעודד את הקוראים להבנה שהם טובים מספיק כפי שהם, והעליזות שבצורות המשתנות באיוריה באה להזכיר, שאין רק דרך אחת "נכונה" להסתכל על המציאות. איסול מעניקה לדמויות – ובעיקר לילדים שבהן, פרופורציות מפתיעות, דוגמת ראשים גדולים מהרגיל המציגים לראווה את התגובות הרגשיות כפי שהן.

הטכניקות שבהן היא משתמשת לאיוריה

בעבודותיה, נוהגת איסול למזג בין מספר טכניקות ומדיות כמו ערכות צבעים פשוטות, צבעי "פסטל שמן" ובשילוב צביעה דיגיטלית. באיוריה של איסול ניתן לחזות בצביעה מכוונת מחוץ לקווי המתאר. במהלך עבודתה, לעיתים משנה איסול את המדיום בעזרתו עיבדה את האיור. לדוגמה, מעבדת חצי מהדמות בקו ואת החצי השני בעזרת צבעים עמומים.

פרסים והוקרה

בשנת 2013, זכתה איסול בפרס אסטריד לינדגרן כאשר 207 סופרים התמודדו על הפרס באותה שנה. חבר השופטים שיבח את איסול על '"יצירת ספרים מאוירים מנקודת המבט של הילד". הם שיבחו את טכניקת האיור שלה ואת כך שהיא מרחיבה את גבולותיו של הספר המאויר כמדיום וחוקרת בכישרון רב תבניות חדשות ליצירותיה. בספריה היא מעניקה הסתכלות על העולם מנקודת מבטה, עונה לשאלותיהם של הילדים עם ביטוי אמנותי עוצמתי, ומציעה תשובות הפתוחות למחשבה, בעזרת הומור חופשי וקלילות, גם כאשר היא נוגעת בהיבטים אפלים. איסול היא הזוכה הראשונה בפרס זה כשאף לא אחד מספריה תורגם לשוודית לפני התחרות.
איסול הוזמנה להציג את עבודותיה במספר תערוכות בינלאומיות, בהן הביאנלה לאיור בברטיסלבה (2003) ובקונסוליה הבריטית בבואנוס איירס (2004).