google/wiki40b huggingface dataset:
החברה למוזיקה עממית יהודית

התחלות

העניין במוזיקה יהודית לאומית התעורר בד בבד עם המגמות הלאומיות במוזיקה בכל רחבי אירופה המזרחית. ברוסיה, מלחינים ובראשם רימסקי-קורסקוב חיברו יצירות חדשות, שהתבססו על נושאים רוסיים עממיים. בהונגריה זולטאן קודאי ואחריו בלה בארטוק החלו במיזם כביר של סיור בכפרים לשם הקלטה ורישום מנגינות עממיות, ושילובן ביצירותיהם. מלחינים אחרים, כדוגמת אנטונין דבוז'אק ולאיוש יאנאצ'ק עסקו בהתמדה בחיפוש צליל לאומי ייחודי ביצירתם. "אירופה פעלה בתוקף הנטייה הרומנטית לקבוע ביתר שאת גבולות לאומיים בסוגיות מוזיקליות," כתב אלפרד איינשטיין. "האיסוף והניפוי של אוצרות מלודיים מסורתיים נושנים ... יצר בסיס למוזיקה אמנותית יצירתית." 
במקביל למגמה זו לקראת סגנונות מוזיקה לאומיים, חלה התעוררות של רגש לאומי בקרב יהדות רוסיה ומזרח אירופה. היהודים הרוסים, שהיו כפופים לאורך שנים להגבלות קשות על חייהם, להתפרצויות של פוגרומים אנטישמיים אלימים, ולהתרכזות כפויה בתחום המושב, פיתחו זהות לאומית איתנה מאז שנות ה-80' של המאה ה-19 ואילך. זהות זו הביאה להופעתן של מספר תנועות פוליטיות - הציונות, שעודדה הגירה מרוסיה לפלשתינה-א"י, והבונד, האיגוד הכללי של הפועלים היהודיים ברוסיה, ליטא ופולין, שחתר לשוויון תרבותי ולאוטונומיה בתוך רוסיה. ספרות היידיש עלתה כפורחת, עם סופרים כמו שלום עליכם, מנדלה מוכר ספרים ומשוררים כמו פרץ מרקיש ואחרים. תיאטרון יידיש החל את דרכו, ומספר רב של עיתונים וכתבי-עת ביידיש יצאו לאור.
על אף המגבלות שהטיל השלטון על תושבות והנומרוס קלאוזוס לסטודנטים היהודים באוניברסיטאות, נרשמו סטודנטים יהודים-רוסים רבים ללימודי מוזיקה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג ובקונסרבטוריון של מוסקבה. בין אלה היו הכנר יוסף אחרון, המלחין מיכאל גנסין ועוד. רבים מגדולי הכנרים של המאה שעברה - יאשה חפץ, נתן מילשטיין, אפרם צימבליסט, מישה אלמן, אם לנקוב בשם מעטים מהם - היו תלמידים יהודים של לאופולד אאואר, שלימד בקונסרבטוריון.
פלרמו (נפה)

גאוגרפיה

הנפה משתרעת על שטח של 4,992 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 1,239,272 נפש. בירתה של הנפה בעיר פלרמו המשמשת גם כבירת המחוז. הנפה שוכנת בצפון-מערבה של סיציליה, וגובלת בנפת טרפאני מערב, בנפת אגריג'נטו מדרום; בנפת מסינה ממזרח, ובים הטירני מצפון. שמה נגזר משם השבט היווני "פאנורמוס" (יוונית Πάνορμος) שמשמעו "נמל הכל".
הערים העיקריות בנפה, נוסף על פלרמו, הן בגרייה (Bagheria), מונראלה (Monreale) ופרטיניקו (Partinico). האי אוסטיקה (Isola di Ustica) שייך גם הוא לנפה. נהר האימרה מרידיונלה (Imera Settentrionale) הוא הנהר הארוך ביותר בנפת פלרמו, ואורכו 144 ק"מ. הנהרות האחרים בנפה הם הבליצ'ה (Belice) שאורכו כ-77 ק"מ, הבליצ'ה דסטרו (Belice destro) באורך של 45,5 ק"מ ונהר הבליצ'ה סיניסטרו (Belice sinistro) באורך של 42 ק"מ.
הגידולים החקלאיים בנפה הם זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה גם תעשייה פטרוכימית.
בתחומי הנפה מספר פסיפסים ביזנטיים ידועים הנמצאים בקתדרלת מונריאלה (Monreale), בקתדרלת צ'פלו (Cefalù), בכנסית סנטה מריה דל'אמירליאטו במרטוראנה (Martorana), בקפלה הפלטינית (Capella palatina) שבארמון הנורמנים (Palazzo dei Normanni) בפלרמו.
שריר החזה הקטן

תיאור

תחילתו של שריר החזה הקטן בצלעות מספר שלוש, ארבע וחמש, בסמוך לסחוס הצלעי. השריר נאחז בצידו המרוחק בזיז החרטום של עצם השכם.
את השריר עוטפת רקמה פיברוטית חזקה המכונה חיתולית הבריח והחזה (Fascia clavipectoralis).

עצבוב

שריר החזה הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצווארי השמיני והחזי הראשון (C8, T1) דרך עצב החזה הקידמי התיכון (Nervus pectoralis medialis).
פלוגות הגיוס של בית"ר

פלוגות הגיוס של בית"ר היו מסגרות עבודה התנדבותיות של תנועת בית"ר בארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20.

היסטוריה

גלגול ראשון לפלוגות התקיים בדמות קבוצת מנורה. היה זה גרעין ראשון של עולים חברי "הסתדרות תרומפלדור" אשר יסדו בפתח תקווה  בשנת 1926 את הקבוצה שפעלה בין היתר בייבוש ביצות כבארה באזור השומרון. בשנת 1929, לאחר מאורעות תרפ"ט ייסדו עולים בני תנועת בית"ר קבוצות עבודה ברחובות, ראש פינה וכפר סבא. 
ברחובות למשל פעלה הקבוצה תחת "גדוד העבודה ע"ש זאב טיומקין". בראש פינה הקימו עולים יוצאי רומניה ופולין את "פלוגת חלוצי בית"ר בגליל", ובמסגרתה עסקו בחקלאות ואריזת טבק. 
ההחלטה על הקמת הפלוגות התקבלה הכינוס העולמי הראשון של בית"ר שהתקיים בדנציג באפריל 1931. שם הוחלט כי העולים הבית"רים אל ארץ ישראל יגויסו למסגרת עבודה תחת מה שכונה "צבא עבודה" לתקופה של שנתיים, עם הגיעם ארצה. בקיץ של אותה שנה "שלטון בית"ר", המוסד העליון של התנועה, מינה הנהגה לפלוגות העבודה בארץ ישראל, ובראשה הועמד גרשון שץ. במסגרת הפלוגות אורגנו למעלה מ-200 צעירים וצעירות לכדי קבוצות בשבע מושבות. הוחלט כי כל פלוגה רשאית לבחור מה יהיה אורח החיים החברתי בה (כגון קומונה או קואופרטיב), כל עוד יתקיים החופש המרבי לכל אחד מחבריה. בשנת 1935 הוחלט כי הגיוס לפלוגות יחול גם על חברי בית"ר בארץ ישראל, והשם השתנה ל"פלוגות הגיוס של בית"ר".
מספרם של המגויסים עלה לכדי 800 אנשי פלוגה ב-18 מוקדים בארץ. מספר זה עלה בעקבות עליית אף על פי אשר בית"ר והארגונים הרוויזיוניסטיים קיימו. עיקר הפעילות התמקדה בחקלאות, שמירה, קליטת ופיזור מעפילים ואימון צבאי. הרוב המוחלט של הפלוגות היווה גם בסיסי אצ"ל. ביישובי הספר היקנו הפלוגות בפעולותיהן ביטחון אך בד בבד גם היוו מוקד חברה ותרבות לתושבי המקום. 
בין הפלוגות הידועות היו:

פלוגת ראש פינה

הייתה הגדולה בפלוגות וקיבלה את הכינוי "אם הפלוגות".

פלוגת הכותל

הוקמה בשנת 1937 ביוזמת בית"ר והאצ"ל לאור התגברות הפגיעות ביהודים בעיר העתיקה בירושלים. הפלוגה מנתה 24 איש, מתוכן שש בנות. חברי הפלוגה נהגו לעבוד במשך היום ובערבים לעסוק באימונים והכשרה צבאית, בשמירה ובנוטרות תוך דאגה לביטחונם של מתפללי הכותל המערבי בלילות. בנוסף, הם התנגדו לאיסור הממשלה הבריטית על תקיעה בשופר בסמוך לכותל, אשר לטענתה הפריעה לאוכלוסייה הערבית, ומדי יום כיפור אחד מחברי הפלוגה התנדב לתקוע בשופר. על הפלוגה פיקד רפאל סבן. המשטרה הבריטית התנגדה לפעילות הפלוגה עד שבקיץ 1938 נסגר בית הפלוגה מכוח חוקי החירום.
ב-2018, 80 שנה לאחר שנסגר, נפתח הבית המקורי ברחוב היהודים פינת פלוגת הכותל ברובע היהודי, ובו מוזיאון החדש המביא את סיפור המקום והפלוגה.

פלוגת הכביש

שכנה במשלט שהוקם בקילומטר ה-11 מירושלים, ונודע גם בשם "נחלת יצחק". חברי הפלוגה אבטחו את התנועה היהודית לעיר ועבדו במחצבה סמוכה שהוקמה מול הכפר הערבי צובה. המשלט הוכר על ידי השלטונות כתחנת נוטרים. 
פרט לכך פעלו הפלוגות במוקדים נוספים, בהם באר טוביה, בנימינה, הרצליה, זכרון יעקב, חדרה, חיפה, טבריה, יסוד-המעלה, כפר סבא, מגדיאל, מחניים, מטולה, משמר הירדן, נהריה, נתניה - רמת טיומקין, עתלית, פתח-תקווה, קריית שאול, ראש-פינה, ראשון לציון, רמת-גן, רחובות ותל-צור.
חלק מבוגרי הפלוגות מילאו לאחר שירותם תפקידים בכירים בבית"ר בפרט ובכלל בתנועה הרוויזיוניסטית. המספר הכולל של הפלוגות עומד על 40. 800 איש רשומים כמסיימי תקופת גיוס מלאה, אולם כ-2500 איש שרתו תקופות זמן שונות בפלוגות. הפלוגות התפזרו בשנות מלחמת העולם השנייה.
אנאפורה

אָנָאפוֹרָה היא אמצעי ספרותי, המאופיין בחזרה על מילה או כמה מילים בתחילת מספר שורות או בתים רצופים.
מטרת השימוש באנאפורה היא הבלטה והדגשה של מסר כלשהו. בנוסף האנאפורה היא אמצעי אסתטי וצורני, כלומר היא גם קישוט של הטקסט.
בבלשנות, כינוי אנאפורי הוא רכיב במשפט המתייחס לרכיב אחר שקדם לו. למשל: נורית זרקה את הפרח, כי הוא היה נבול. כינוי הגוף האנאפורי הוא מבצע חזרה על שם העצם "פרח".

צורת הטכניקה ומקורותיה

האנאפורה משמשת כבר בתנ"ך ובמידה מסוימת גם במשנה. האנאפורה משמשת בקטעים שיריים, בנאומים, בסיסמאות ובקטעי פרוזה. לרוב, החזרה מתרחשת בשורות קצרות מאוד וההפרש בין שתי חזרות על המילה היא באורך של לא יותר מ 5-12 מילים. אולם, ישנם המזהים אנאפורה בקטעים ארוכים. כך, למשל פותחים פרקים ב', ד', ה' וו' במסכת שבת במילה "במה": "במה מדליקין" (ב') "במה טומנין" (ד') "במה בהמה יוצאה" (ה') "במה אישה יוצאה" (ו'), ויש הרואים בחזרה זאת אנאפורה.

דוגמאות בנאומים

האנאפורה משמשת בנאומים מפורסמים רבים. וינסטון צ'רצ'יל השתמש באנאפורה "אנחנו" (we shall) בנאום "נילחם בחופים" בימי מלחמת העולם השנייה. מרטין לותר קינג השתמש באנאפורה "יש לי חלום" בנאומו המפורסם על שוויון בין-גזעי.
טליה בלסם

ביוגרפיה

בלסם נולדה בעיר ניו יורק לשחקן מרטין בלסם ולשחקנית גויס ואן פאטן. אביה יהודי ממוצא רוסי ואמה ממוצא איטלקי, הולנדי ואנגלי. היא אחיינית של השחקן דיק ואן פאטן והשחקנית פאט ואן פאטן.
היא למדה בפנימייה בעיר טוסון שבאריזונה.

קריירה

בשנת 2007 שיחקה בסדרה מד מן בתפקיד מונה סטרלינג, גרושתו של סטרלינג' שגולם על ידי בעלה בחיים ג'ון סלאטרי. בשנת 2011 שיחקה בסרט "קשר לא מחייב".
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה "גירושים".
בלסם השתתפה בתפקידי אורח במספר סדרות בהן "הומלנד", "האחות ג'קי", "אלי מקביל" ו"ללא עקבות".     .

חיים פרטיים

בשנים 1989 - 1993 הייתה נשואה לג'ורג' קלוני. בשנת 1998 נישאה לשחקן ג'ון סלטרי ולהם ילד אחד. מתגוררת עם משפחתה בשכונת סוהו שבניו יורק.
נוקאאוט גנטי

נוקאאוט גנטי (באנגלית: Gene knockout או בקצרה .Gene K.O) היא שיטה גנטית להנדס יצור בו גן או קבוצת גנים מסוימת יוצאים מכלל שימוש (פירוש נוקאאוט באנגלית הוא הוצאה) ולמעשה מושתקים. בהשוואה ליצורים נורמלים, יצורי הנוק-אאוט משמשים למחקר לגבי תפקיד הגנים שהושתקו. השתקה יכולה להיות הטרוזיגוטית (של אלל אחד) או הומוזיגוטית (של שני האללים).
התהליך של החדרת גן חליפי במקום זה שהושתק נקרא נוקאין גנטי.
ישנן מספר דרכים לבצע נוק-אווט ונוק-אין גנטי, בניהן באמצעות קריספר או באמצעות נוקלאזות‎ ספציפיות לאתר קריטי בתהליך שעתוק/תרגום הגן, כמו למשל באתר שחבור.
כדורסלן

כדורסלן (או שחקן כדורסל) הוא אדם המשחק כדורסל כחובב או כמקצוען. רוב שחקני הכדורסל הם חובבים, ועוסקים במשחק בשעות הפנאי. מיעוט מביניהם פעיל באופן מקצועי־למחצה, תמורת שכר נמוך. שחקני כדורסל מקצועיים ברמה הגבוהה ביותר נהנים מתשלום גבוה בשנות פעילותם המקצועית. רוב שחקני הכדורסל המקצועיים פורשים מפעילות מקצועית בשנות השלושים לחייהם.
שחקן כדורסל המשחק בקבוצת כדורסל, כחובב או כמקצוען, חתום על חוזה העסקה עם קבוצתו, המזכה אותו בתשלום שכר ותוספות שונות בהתאם להצטיינותו האישית או הישגיה של הקבוצה. עם תום תקופת החוזה, ובמקרים מסוימים גם במהלכו (כמו במקרה של "סעיף שחרור"), יכול שחקן הכדורסל להפוך לשחקן חופשי ולעבור לשחק בקבוצה אחרת.
בריאן אורסר

ביוגרפיה

אורסר נולד בבלוויל, אונטריו.

קריירה כספורטאי

בשנים 1988-1981 זכה אורסר 8 פעמים באליפות קנדה בהחלקה אמנותית בתחרות לגברים יחידים. באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 הוא זכה במדליית ארד, אחרי סקוט המילטון מארצות הברית ונורברט שראם ממערב גרמניה. 
באולימפיאדת סרייבו (1984) זכה אורסר במדליית כסף אחרי המילטון ולפני יוזף סבובצ'יק מצ'כוסלובקיה. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה באוטווה, קנדה הוא זכה במדליית כסף אחרי המילטון ולפני אלכסנדר פדייב מברית המועצות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכה אורסר במדליית כסף אחרי פדייב ולפני בריאן בויטנו מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה בז'נבה, שווייץ בשנת 1986 זכה אורסר במדליית כסף אחרי בויטנו ולפני פדייב.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בסינסינטי, אוהיו ארצות הברית בשנת 1987 זכה אורסר במדליית זהב לפני בויטנו ופדייב.
באולימפיאדת קלגרי (1988) זכה אורסר במדליית כסף, פעם שנייה ברציפות, אחרי בויטנו ולפני ויקטור פטרנקו מברית המועצות. חודש לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה אחרי בויטנו ולפני פטרנקו.

קריירה כמאמן

אורסר מכהן בתפקיד המאמן הראשי ב"מועדון הקריקט, החלקה וקרלינג של טורונטו" (אחד מהמרכזי הספורט הנחשבים ביותר בקנדה להחלקה אמנותית). הוא אימן את קים יו-נה מקוריאה הדרומית אלופה אולימפית (ונקובר 2010) ואלופת עולם בשנת 2009, יוזורו האניו מיפן האלוף האולימפי הנוכחי (סוצ'י 2014), חאווייר פרננדס מספרד אלוף העולם הנוכחי (שנגחאי 2015) ועוד.

חייו האישיים

בנובמבר 1998 ניסה אורסר למנוע את פרסומו של המאבק המשפטי בינו לבין בן זוגו לשעבר, קרייג ליסק, שטבע ממנו מזונות בטענה שגילוי נטייתו המינית תהרוס את הקריירה שלו, אך למרות האאוטינג שנעשה לו הוא זכה לתמיכה בקרב הספורטאים והציבור.
אמנת ירושלים

אמנת ירושלים היא הצהרת אמונים של מדינת ישראל לעיר ירושלים שנחתמה ביום ירושלים, 31 במאי 1992, כ"ח באייר ה'תשנ"ב, במלאת 25 שנה לירושלים המאוחדת במשכן הנשיא בירושלים.
בין החותמים על האמנה: נשיא המדינה חיים הרצוג, ראש הממשלה יצחק שמיר, הרמטכ"ל אהוד ברק, הרבנים הראשיים לישראל אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב מרדכי אליהו, נשיא בית המשפט העליון מאיר שמגר, יו"ר מפלגת העבודה יצחק רבין וראש העיר ירושלים טדי קולק.
האמנה חוברה ביוזמת המשרד לענייני ירושלים על ידי השופט פרופ' מנחם אלון, ששיבץ בה פסוקים ומדרשים מהמקורות היהודים.
בעיתון החרדי יתד נאמן נכתב נגד החתימה על האמנה. גם ראש עיריית ירושלים טדי קולק התנגד לאמנה מטעמים פוליטיים, אך לבסוף חתם על האמנה. ביום ירושלים 1993 נחתמה האמנה שוב בבית הנשיא עזר ויצמן עלי ידי נציגיהם של 1,300 קהילות יהודיות מ-70 מדינות מרחבי העולם. האמנה נחתמת מחדש באירועים שונים ומוצגת בטרקלין שאגאל אשר במשכן הכנסת, בסמוך למגילת העצמאות.
מתוך האמנה:
ירושלים השלום והשלווה ישרו בה שאלו שלום ירושלים ישליו אוהביך יהי שלום בחילך שלווה בארמנותיך וממנה בשורת השלום יצאה ותצא לבאי עולם וכתתו חרבותם לאיתים וחניתותיהם למזמרות לא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה ואמרו חכמינו עליהם השלום אין הקדוש ברוך הוא עתיד לנחם את ירושלים אלא בשלום - ממקום זה הננו שבים וקוראים את השבועה "אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני תדבק לשוני לחכי אם לא אזכרכי אם לא אעלה את ירושלים על ראש שמחתי" ובכל זאת אנחנו כורתים אמנה וכותבים וארשנוך לנו לעולם וארשנוך באמונה בצדק ובמשפט בחסד וברחמים
שלום חנוך (אלבום)

הפקה

האלבום יצא במרץ 2009 כאשר הסינגל הראשון שיצא מן האלבום הוא "פתוחים לאהבה". בהמשך יצאו הסינגלים "אלוהים", "אומרת לי לעד", "אולי תדליקי" ו"בוכה רק לי". באלבום זה נכללו אלמנטים של רוק אלטרנטיבי ואינדסטריאל. חנוך לא בחר באף אחד משירי האלבום להיות שיר הנושא, על כן האלבום הוא למעשה נטול שם ועל עטיפתו מופיעה רק תמונתו של חנוך, ללא שמו.
מספר שירים מהאלבום בוצעו לראשונה בהופעות בסדרת "חיות לילה" בשנת 2008, ובהם "אלוהים", "להיות אדם", "בוכה רק לי", "ג'מייקה" ו"אומרת לי לעד". כמה חודשים לאחר צאת האלבום שודרה כתבה בת 14 דקות בתוכנית אולפן שישי. במסגרת הכתבה צולם קליפ לשיר "כל מה שחי" בבימויו של יאיר לפיד.
בעקבות האלבום יצא שלום חנוך לסיבוב הופעות בתיאטרון קיסריה.
אונס מתקן

אונס מְתַקֵּן הוא כינוי לפרקטיקה פושעת הנהוגה בדרום אפריקה, ובה גברים מבצעים מעשי אונס בנשים לסביות על מנת "לרפא" או "לטהר" אותן מנטייתן המינית. ברוב המקרים, מדובר בכנופיות המבצעות בנשים אונס קבוצתי. המונח נטבע לראשונה בשנת 2001 על ידי ארגוני זכויות האדם, ואלה מוציאים מאז דו"חות העוקבים אחר התופעה. 
המקרה המפורסם ביותר וזה שהעלה את הסוגיה לסדר היום הציבורי היה של אודי סמליין (Eudy Simelane), שחקנית בנבחרת הכדורגל לנשים של דרום אפריקה ("בויאנה בויאנה"). סמליין, שהייתה לסבית מוצהרת ופעילה למען זכויות להט"ב באפריקה, נרצחה ב-28 באפריל 2008 בדקירות סכין על ידי כנופיה שביצעה בה 'אונס מתקן' בסמוך ליוהנסבורג. דבר הירצחה פורסם בהרחבה בכלי התקשורת באירופה, בדגש על כך שממשלת דרום אפריקה מנסה להסתיר את התופעה ובמשך זמן רב הצליחה להעלים את הרצח מהתקשורת. במשפטם של הרוצחים לא הועלתה לדיון נטייתה המינית של סמליין, על אף שזו היוותה את המניע לאונס הקבוצתי ולרצח. 
בעיתון הבריטי הגארדיאן צוטט מחקר מקיף שנערך בדרום אפריקה בשם "פשעי שנאה: עלייה בממדי האונס המתקן בדרום-אפריקה", ובו נמצא כי 86 אחוזים מהלסביות השחורות במדינה חיות בחשש מתקיפה מינית וכי כל שבוע מתרחשים בממוצע 10 מקרי "אונס מתקן" במדינה. נתונים דומים נמסרו על ידי ארגוני להט"ב במדינה, ואלה מדווחים כי הם נאלצים להתמודד בכל שבוע עם לפחות עשרה מקרים של לסביות שנפלו קורבן לאונס מתקן או ניסיון אונס, וזאת בקייפטאון לבדה. ארגוני הסיוע מעריכים כי באופן כללי, חצי מיליון מקרים של אונס מבוצעים מדי שנה בדרום אפריקה, אולם רק מעטים מהם מסתיימים בהרשעתו של האנס.
יעל קראוס

נעורים ותחילת הקריירה

יעל קראוס נולדה ב-1977, גדלה בהוד השרון, ובגיל 14 עברה להתגורר בתל אביב. בגיל 18 החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון". בנעוריה הייתה קראוס חברה במספר להקות, ובהן "פרווה חמה", שאיתה הקליטה ב-1998 אלבום שהופץ באופן חופשי. לאחר מכן הצטרפה ללהקות "מטבוחה" ו-"Funkapella", שבהן הייתה חברה במקביל עד לשנת 2001, עת עברה להתגורר בארצות הברית. עוד בטרם עזיבתה הקליטה קראוס את השיר "מעיין" באלבום ההופעה של אסף אמדורסקי "לייב", וכן הקליטה קולות רקע באלבומו של עברי לידר "האנשים החדשים".
בשנת 1999 פנה אליה גיא בן-שטרית והיא נעתרה לבקשתו להקליט את השיר "קרובים קרובים" לאלבום הבכורה של אינפקציה. השיר הושר בהופעה אחת בלבד בשנת 1999 בה התארחה קראוס.
בארצות הברית התגוררה קראוס בקליפורניה תחילה, ולאחר מכן בניו יורק. בארצות הברית למדה קראוס מוזיקה קלאסית ומודרנית אצל המוזיקאי פרד פירת'. בשנת 2004 שבה לישראל.

חזרה לישראל ואלבום בכורה

לאחר שובה לישראל השתתפה קראוס כזמרת ליווי במספר אלבומים, ובהם "בכיף" של להקת אינפקציה. בשנת 2005 הקימה קראוס עם נועה גולנדסקי וגיא שמי את ההרכב "נערות הליווי", שהופעותיו התאפיינו בסגנון "פקאצי". ההרכב הופיע במשך כשנתיים, ולא זכה להצלחה רבה. במקביל הופיעו קראוס וגולנדסקי בהרכב נוסף, "פאניק אנסמבל".
בשנת 2007 שרה קראוס קולות רקע באלבומו השני של יוני בלוך "הרגלים רעים". שירתה בלטה בעיקר בשיר "נוף אחר". כעבור שנה השתתפה בשירה גם באלבומו השלישי של בלוך, "על מי אני עובד". האלבום כלל את הדואט "שיר אחר" של קראוס ובלוך. בתקופה זו שימשה קראוס כזמרת ליווי בהופעותיו של בלוך.
עוד בשנת 2008 הקימו קראוס ונועה גולנדסקי הרכב נוסף, "בוּסה", שבו היה חבר גם מיכאל פרוסט. ההרכב הוציא בשנה זו אלבום בשם "בוסה", המורכב כולו מגרסאות כיסוי בסגנון בוסה נובה לשירים עבריים שונים. מאלבום זה התפרסמו ביצועי הלהקה לשירים "כלניות" של שושנה דמארי ו"דברים שרציתי לומר" של דני בסן. באותה שנה יצא גם אלבום הבכורה של להקת "פאניק אנסמבל". עוד ב-2008 הקליטה קראוס את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "על קצות האצבעות" - "מה שאני לא יודעת".
במקביל לפעילותה בהרכבים השונים וכזמרת ליווי, עבדה קראוס על אלבום סולו. האלבום ראה אור בשנת 2010 בהוצאת חברת "היי פידליטי", ונקרא "Boutique" (בוטיק). כל שירי האלבום הם באנגלית, למעט שיר אחד בעברית בשם "אהובי הקטן". את רוב שירי האלבום כתבה קראוס לבדה והלחינה יחד עם המוזיקאי בן הנדלר. בחלק מהשירים השתתפה בכתיבה נועה גולנדסקי. את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית דניאל קורן.
עוד בשנת 2010 השתתפה קראוס באלבומו של צח דרורי "כיוון הרוח", שבו שרה סולו את השיר "אי שם" והשתתפה בקולות רקע במספר שירים נוספים.
ב-2019 הועלה בתיאטרון הקאמרי  המחזה "מיזרי" שבפס הקול שלו שרה קראוס.
קראוס היא אחייניתו של הזמר שמוליק קראוס.
נעלמות (פרויקט טלוויזיוני)

"נעלמות" הוא פרויקט של ביוגרפיות מוקומנטריות שהופק בעבור חברת yes על ידי היוצרים אילן פלד ויאיר קדר. הפרויקט שכולל 3 סרטים עוסק בסוגיה חברתית-תרבותית טעונה - הדרה וקיפוח של אמניות מקבוצות מיעוט בחברה הישראלית.
סרטי הפרויקט מביאים את סיפורן של 3 נשים: ליליאן לוי, יונה תנעמי, ובבה. הנשים הללו אולי לא היו קיימות באמת, אבל סיפורים דומים לשלהן התרחשו לאורך שנות קיום המדינה. 
ליליאן לוי היא דמותה של משוררת מזרחית שנדחתה על ידי הממסד וברחה לפריז בשנות השבעים. זמרת צרפתיה בשם עמנואל טיבו הפכה את אחד משיאיה ללהיט - "Vie Ma". יונה היא רקדנית, יוצאת תימן, שניסתה להתקבל לעולם המחול הרשמי – אך כשלה. בבה היא טרנסג'נדרית, ניצולת שואה, שחלמה להפוך לשחקנית. בסרטים משתתפים מרואיינים רבים ובהם רוני סומק, בני ציפר, עדי קיסר, קרן מור, גילה גולדשטיין וצדי צרפתי.
הסרט ליליאן זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה 2016.
אליעזר מזרחי

ביוגרפיה

נולד לחבר הכנסת יעקב מזרחי. למד בישיבת תומכי תמימים, והיה מלטש יהלומים במקצועו.
לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד בפרימרייס בליכוד וקיבל כ-15,500 קולות, הגיע למקום ה-35, שובץ במקום לא ריאלי, ונותר מחוץ לכנסת הארבע עשרה.
לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה שוב התמודד בפרימרייס בליכוד, אך שוב לא הגיע למקום ריאלי ולא שובץ ברשימה.
ק. מ. ויליאמס

קורות חיים

הוא נולד ב- 1956 בקלארקסוויל (Clarksville) כבנם של אדי ר.ט. ויליאמס (שידע לנגן בהרמוניקה) ושל סדי מיי סיזר. גדל על יד אייברי, מחוז "הנהר האדום", צפון מזרח טקסס, והחל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל שבע, מבלוזיסט, שייתכן והיה אלמור ג'יימס, בדקאב (DeKalb), טקסס. אחרי שסיים לימודי תיכון בעיירת הולדתו בשנת 1975 שרת בשנים 1981-1975 בכוח הצוללות של הצי האמריקאי. בשנת 1980 התחזק באמונה הנוצרית הבפטסיטית. מה שלדבריו נתן לו השראה לבצע בלוז וספיריטואלז תוך נגינה בגיטרה ובהרמוניקה. בתום השרות הצבאי עבר לגור בקליבלנד, אוהיו. שם הקים משפחה והתחיל קריירה מוזיקלית, לרבות במסגרת מקהלות גוספל ורביעיות בפטיסטיות מקומיות.
בשנת 1995 הוסמך ככומר של הכנסייה הפנטיקוסטלית של הקדושה Church of God in Christ (כנסיית האלוהים במשיח).אולם תוך זמן קצר איבד את משרתו ובגלל קשייו לפרנס את המשפחה נאלץ להתגרש. בשנת 1996 בנוסף לעבודתו ביום (עסק בקבלנות משנה) הקים להקה בשם Chicago/Delta Blues Band והופיע איתה בלילות. המשיך גם לדרוש דרשות ברחובות קליבלנד ובמספר כנסיות שהיו מוכנות לארחו. אחרי שעסקו לא הצליח חזר לטקסס, זכה לסיוע מצד אמו והתיישב בדאלאס. שם התחתן בשנית. בהמשך הופיע עם הלהקה הקרויה Texas/Delta Blues Band וה-CD וה- DVD שהוציא סימנו פריצת דרך משמעותית בקריירה המוזיקלית שלו בארצו ובחו"ל. הוא הושפע מהמוזיקאים ג'ון לי הוקר, וילי ג'ונסון העיוור, ר. ל. ברנסייד ועוד.
אנדוסקופיה

אֶנְדּוֹסְקוֹפִּיָּיה (Endoscopy; בעברית: שקיפה) היא טכניקה כירורגית לבדיקה רפואית (ולעיתים ביופסיה ואף ניתוח פנימי) של גוף האדם, המתבצעת באמצעות החדרת צינור המכיל סיב אופטי ומצלמה, דרך פתחים טבעיים בגוף, או דרך חתך עור.
האנדוסקופ הוא למעשה צינור פלסטי גלילי, שבתוכו סיבים אופטיים המקרינים אור לעבר הגוף, ומעבירים תמונות באמצעות מצלמת וידאו זעירה המותקנת בקצהו, לצג הנשקף לעיניי המנתח וצוות הרופאים. לאנדוסקופים מספר סוגים, וכיום רווחים בשימוש הסוג הקשיח שעוביו עשוי להגיע לעד 10 מ"מ, והסוג הגמיש שעוביו כשני מילימטר בלבד.
הדיוויזיה ה-335 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד מקס דנרליין. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בצרפת, ולאחר מכן הוצבה בברטאן, כחלק מהארמייה השביעית, ונותרה בצרפת עד לפברואר 1943, ואף השתתפה במבצע אנטון לכיבוש צרפת של וישי בנובמבר 1942. לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה בקרבות הקשים באגן הדונייץ ובקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה השישית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באוקראינה וברומניה, ובאוגוסט 1944 היא הושמדה במבצע יאשי-קישינב, וב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי.
רונלד מארי

קריירה

מארי נבחר בדראפט 2002 על ידי המילווקי באקס במקום ה-42 לאחר שיצא מאוניברסיטת שאו. בבאקס שיחק מארי ב-12 משחקים בהם קלע 1.9 נקודות בממוצע, לאחר משחקים אלה, עבר לקבוצת סיאטל סופרסוניקס שם רשם ממוצע של 2 נקודות ב-2 משחקים. מארי המשיך עוד 3 שנים בסיאטל סופרסוניקס בהן רשם ממוצע של 9.7 נקודות ב-179 משחקים.
בפברואר 2006 עבר מארי בטרייד לקליבלנד קאבלירס שם רשם ממוצע של 13.5 נקודות ב-28 משחקים בהם נועד להחליף את לארי יוז כאשר היה פצוע. לפני פתיחת עונת 2006/2007, חתם מארי בפיסטונס על חוזה של שנתיים בתמורה ל-3.6 מיליון דולר, מחיר שהרבה אנשים בליגה החשיבו כנמוך לשחקן ברמתו של מארי. ביום 22 בפברואר 2008, חתם מאריי בדטרויט פיסטונס. ב-1 במרץ, הוא הוחתם על ידי אינדיאנה פייסרס. הייתה ציפייה שלוס אנג'לס קליפרס יחתימו את מארי, אך הוא נבחר ללכת עם פייסרס במקום. ביום 13 באוגוסט 2008, מאריי חתם באטלנטה הוקס.
אקר

אקר (באנגלית: Acre) היא יחידת מידה לשטח המשמשת בשיטת המדידה האנגלית. אקר אחד מוגדר כ-4,840 יארד רבוע שהם 43,560 רגל רבוע, או  4,046.856424 מטר רבוע. בארצות הברית נהוגה שיטה שונה מעט להגדרת אורכו של האינץ' ולפיכך גם של האקר, על פי שיטה זו אקר אחד שווה ל-4046.87261 מטר רבוע שהם 4.04687261 דונמים ו-0.00404687261 קילומטר רבוע.
דגניה ב'

היסטוריה

דגניה ב' נוסדה בשנת 1920, על ידי קיבוץ "עבודה" של בני העלייה השנייה, ביניהם לוי אשכול, לימים ראש ממשלת ישראל. במאורעות 1936–1939, המכונים גם המרד הערבי הגדול, שימש המקום בסיס יציאה להקמת יישובי חומה ומגדל. במפקד בשנת 1931 נספרו 136 תושבים ונמנו 39 בתים.
במלחמת העצמאות הצליחו מגיניהן של דגניה א' ודגניה ב' לבלום את צבא סוריה שפלש לעמק הירדן. הסורים תקפו בשני ראשים ממשטרת צמח. כוח אחד מול דגניה א' וכוח שני מול דגניה ב'. טנק סורי שהגיע לפתחה של דגניה א' נפגע ונעצר בידי מגיני המקום ונמצא שם עד היום. חמישה תותחים 65 מ"מ  ה"נפוליונצ'יק" שהגיעו לארץ באותו הזמן נשלחו מיד להגנת עמק הירדן, שם הופעלו לראשונה על ידי חיל התותחנים של צה"ל, הפתיעו את הסורים, גרמו לבהלה והיו מהגורמים  לנסיגה הסורית  בקרב על הדגניות.
בשנת 1970 נמנו 525 תושבים ובשנת 2005 מנתה האוכלוסייה 510 נפשות. בקבוצה החלו לבנות שכונה קהילתית שתגדיל את מספר הנפשות במקום.
מעיין ברוך

בעבר ובהווה

ביישוב פועלת מכינה קדם צבאית - מדרשה למנהיגות חברתית.
ענפי הפרנסה העיקריים: מפעל מתכת - גל־גליל (גלגלי־תעשייה וכבישה קרה של מתכת), עבודות־חוץ, מטעי אבוקדו, מטעי נשירים, גידולי־שדה מגוונים, רפת לחלב (אוחדה עם זו של לוחמי הגטאות וממוקמת שם), לול פטמים לבשר, השכרת דירות (בעיקר לסטודנטים במכללת תל-חי), מפעלי־תיירות, שותפות במפעלים אזוריים, ולאחרונה אף חברת תוכנה - קימאיה (שמספקת פתרונות תוכנה לטלפונים חכמים). ענפי־שרות – כגון מכבסה, מוסך, מסגריה, חשמליה ושרברבייה – פועלים כמֶרכזי־רווח, ועומדים גם לשרותם של אנשים מבחוץ. רוב השטחים של גידולי השדה מפוזרים ומרוחקים מהבית. בין הענפים שהיו ואינם עוד נמנים מדגה, מכוורת, מאפיה, פלחה בנגב, גן ירק, דיר צאן, ושותפויות מוגבלות עם מפעלי התעשייה ביישובים הסמוכים דפנה והגושרים.
מהקיבוץ נשקף נוף מרהיב של עמק החוּלה וההרים המקיפים אותו: הרי נפתלי בגליל ממערב, מורדות הגולן מדרום־מזרח, ומעל לכל החרמון מצפון־מזרח. הגינון נאה ומטופח, ומשולבים בו פסלים של האמן דוד פיין, חבר הקיבוץ. במוזיאון האדם הקדמון שבקיבוץ, פרי איסופו של חבר הקיבוץ אמנון אסף, מרוכזים הממצאים הפרהיסטוריים של כל עמק החוּלה, ונודעת לו חשיבות בינלאומית בשטחו. אמנים חברי הקיבוץ התפרסמו בעיקר בפיסול ובספרות. הסופר אמנון שמוש, שהיה ממייסדי הקיבוץ ומתגורר בו עד היום, עסק בחיי הקיבוץ בחלק מיצירותיו. 
שגרה ברוכה של חיי חברה ותרבות מתבטאת בין היתר בשמירה על הנוהג לחֹג – הן אירועים חברתיים (חתונה, בר־מצווה) והן את מועדי ישראל – במסגרת הקיבוץ כולו ובתוכנית מקורית בכוחות מקומיים.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 עבר הקיבוץ מגמות צנטריפוגליות ("הפרטה") בכלכלה, בחברה ובתרבות, יציבות חברתית (מעט עזיבות), ויחד עם זה גם חוסר הצטרפות של צעירים והזדקנות האוכלוסייה. בשנת 2005 החלה תוכנית להרחבה קהילתית של היישוב, היינו הקמת שכונה של תושבים שאינם חברים בקיבוץ. 
בשנים האחרונות הקיבוץ החל לשקם את עצמו תוך הגדלת מספר החברים ובניית מערכת חינוך מחודשת בתוך הקיבוץ. בני ובנות הקיבוץ החלו לחזור אליו ונוספו גם חברים חדשים. בקיבוץ היום פועלים להגברת שיתוף הפעולה בין ההרחבה לקיבוץ, כדי לייצר קהילה אחת חזקה ומלוכדת.