google/wiki40b huggingface dataset:
רשת קוהונן

רשת קוהונן הידועה גם כ-Self Organizing Map, או בקיצור SOM, היא מודל של רשת עצבית מלאכותית שנסמך על למידה בלתי מונחית (unsupervised learning) כדי ליצור מיפוי ממימד גבוה של קלטים רציפים למימד פלט נמוך ובדיד. את המודל ניסח הפרופסור הפיני טאובו קוהונן.

תיאור כללי

הטופולוגיה של רשת קוהונן בנויה כמפה דו-ממדית או גריד של נוירונים. כל נוירון במפה מיוצג על ידי וקטור של ערכים שמימדו זהה למימד הקלט. קלטים קרובים מבחינה מטרית מותאמים לנוירונים שכנים בגריד. המיפוי מתבצע לרוב באמצעות מדידת המרחק האוקלידי של הקלט מכל נוירון במפה. הנוירון הקרוב ביותר לדוגמת הקלט נבחר. בשלב האימון של רשת קוהונן מבוצע בנוירון המתאים ביותר לקלט שינוי בערכיו כך שיתקרב לקלט המוצג. השינויים בשלב האימון מבוצעים גם בנוירון הנבחר וגם בשכניו במפה לפי פונקציית שכנות שקובעת את מידת ההשפעה של השינוי לגביהם.
המטרה היא, שלאחר מס' רב של איטרציות, בהן הנוירון הנבחר (BMU - Best Matching Unit) ושכניו, יתכנסו למצב בו הם מייצגים וקטורים קרובים יחסית מהמימד המקורי. כך, מסייע האלגוריתם להורדת מימד, בכך שהוא משמר גם במימד הנמוך את הקירבה בין הווקטורים במימד המקורי. ניתן להשתמש גם בגריד תלת-ממדי. זה נעשה באמצעות מטריצת משקלים (נקרא גם מטריצת שכנויות) המוגדרת על ידי המשתמש, בה בדרך כלל נותנים משקל מרבי לאיבר המרכזי במטריצה, וככל שמתרחקים מהמרכז, המשקלים פוחתים (כמו למשל במסיכה גיאוסיאנית). במהלך האימון, כל דגימה במימד n מחפשת את הנוירון בגריד שהכי קרוב אליו במרחק אוקלידי. לאחר שנוירון זה נבחר (לנוירון כזה קוראים BMU), מטריצת השכנויות תמוקם כך שנוירון זה יהיה במרכזה, ואז יתבצע האימון על כל הנוירונים שבסביבה (כמובן כולל את נוירון ה-BMU עצמו), ע"פ המשקלים של המטריצה. כך, בעזרת מטריצת השכנויות, נוצר מצב בו "שכנים" בגריד "מתקרבים" אחד לשני במרחק האוקלידי שלהם.
האלגוריתם מתאים גם ל-clustering כאשר כל אחד מאיברי הגריד הוא קלאסטר. במקרים בהם אין מבחינת המשתמש חשיבות רבה להורדת המימד, אלא רק ל-clustering, ניתן אף להשתמש בגריד של מימד אחד (במילים אחרות - וקטור אחד של נוירונים). גם שימוש בגריד של מימד אחד צפוי למקם באינדקסים צמודים קלאסטרים קרובים מהמימד המקורי, דבר שנותן ערך מוסף על אלגוריתם clustering רגיל שאין בו סדר. השימוש לטובת clustering הוא מקרה פרטי של השימוש באלגוריתם זה.
נאוה בוקר

ביוגרפיה

בוקר נולדה וגדלה בפרדס חנה-כרכור ליחיא ורומיה ג'רפי, ילידי תימן. בוקר שימשה במשך שנים רבות כתבת מעריב ומקומון של "ידיעות אחרונות". בהמשך שמשה כתבת רווחה בערוץ הראשון, וכן יועצת תקשורת.
נישאה, ילדה שתי בנות והתגרשה. בגיל 27 פגשה, במסגרת עבודתה כעיתונאית ב"מעריב", את מפקד משטרת חדרה, ליאור בוקר, ונישאה לו במה שהגדירה "נישואים אלטרנטיביים".
תת-ניצב ליאור בוקר נספה כשניסה לחלץ צוערים מהאוטובוס הבוער באסון השריפה בכרמל. לאחר מותו הרבתה לעסוק ציבורית בעניין השריפה בכרמל. ב-2012 הקימה את קרן ליאור בוקר, שמטרתה שיפור מערך הכבאות, על ידי הקמת מרכז ארצי להכשרת כבאים, הרחבת מערך המתנדבים, רכישת ציוד וכו'. בוקר שמשה יו"ר הדירקטוריון של הקרן.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הצטרפה להתמודדות בפריימריז במפלגת הליכוד שבוע לפני קיומם, במטרה להתמודד על המקום המשוריין לאישה חדשה - מקום 25, זכתה במקום זה, ונבחרה לכנסת.
ב-23 ביולי 2015 התמודדה בבחירות החשאיות על מקום בוועדה לבחירת דיינים כמועמדת הקואליציה, והפסידה לח"כ רויטל סוויד מהמחנה הציוני, מועמדת האופוזיציה.
מתגוררת בחדרה, אם לשתי בנות.
בחודש יולי 2015 התנגדה ח"כ בוקר בכנסת להצעת חוק שתגביל את הריבית הנגבית בשוק האפור, בנימוק שהשוק האפור הוא אופציה חשובה לגיוס הון ואין לצמצם אותה. לאחר מספר חודשים אמרה כי הוטעתה ונושא הנדון לא הוסבר לה כהלכה.
בחודש יוני 2016 נבחרה לשמש סגנית יושב ראש הכנסת, לאחר שחברי סיעת הליכוד בחרו בה כנציגת הסיעה, על פני ח"כ אורן חזן, שסיים את כהונתו בתפקיד לאחר שנה, יחד עם ח"כ נורית קורן. באותו חודש פרסמה כי "לא זכיתי להכיר את אחי ואחותי הגדולים, וסביר להניח שהם בין ילדי תימן החטופים. אולי איפשהו בעולם קיימים לי אח ואחות. אני לא יודעת אם הם מתים או חיים."
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 התמודדה בפריימריז של מפלגת הליכוד, ונבחרה במקום ה-50 הלא ריאלי.
באוגוסט 2019 מצטלמת לעונתה העשירית של תוכנית המציאות "הישרדות", כמשתתפת, בעונת VIP נוספת של הפורמט.
לשכת הספנות הישראלית

לשכת הספנות הישראלית היא הארגון היציג של חברות הספנות וסוכני האוניות הפועלים בישראל.

היסטוריה

לשכת הספנות הישראלית נוסדה בשנת 1932 על רקע התארגנויות של סוכני אוניות מהעולם, אשר מושבן היה בחיפה וביפו. במשך עשרות שנים, ייצגה הלשכה את האינטרסים של ארגוני ספנות הפועלים בישראל, ומילאה תפקיד חשוב בפיתוח ענפי התובלה, הסחר והתיירות הימיים בישראל. לשכת הספנות הישראלית מייצגת את האינטרסים הללו אל מול גופי הציבור והממשל בישראל וברחבי העולם: משרדי הממשלה, הכנסת, חברות הנמלים, מוסדות ציבור מקומיים וזרים וכדומה. בין יעדיה המרכזיים של לשכת הספנות הישראלית נמצא מגוון רחב של סוגיות, בהן הגנה על האינטרסים של ענף הספנות בישראל, לרבות בעלי אוניות ומנהלי אוניות זרות הפעילים והעוסקים בסחר בישראל, סוכניהם ונציגיהם. הלשכה אף אמונה על פיתוח ושגשוג הסחר הבינלאומי של ישראל. הספנות נגעה מאז ומתמיד בעיקר לערי הנמל שעל פני הגלובוס, אולם השינויים הגלובליים בעשורים האחרונים פיתחו את הסחר הבינלאומי בקצב מהיר הרבה יותר מהכלכלות עצמן, בעיקר עקב ההתפתחות המאסיבית של מדינות דרום מזרח אסיה.
לא תנאף

אסורה לבעלה ולבועלה

כאמור, העונש על ניאוף הוא מיתה, אך עונש זה אינו מופעל בימינו. עונש המופעל בימינו הוא הכלל "אסורה לבעלה ולבועלה" - על האישה הנואפת להתגרש מבעלה, ואסור לה להינשא לזה שאתו נאפה. גם בהקשר זה נדרשת עדות של שני עדים שראו את מעשה הניאוף, עדות שאותה קשה להשיג. כאשר לבית הדין הרבני מוצגת עדות נסיבתית, למשל עדות כי האישה התייחדה בחדר בבית מלון עם גבר זר, אף שלא תמיד יחייבו את האשה להתגרש, יופעל הכלל "אסורה לבעלה ולבועלה", ואם בסופו של דבר תתגרש, הרי תהיה אסורה לאדם שעמו נאפה (על פי החשד). בשנת 2015 הוציא נשיא בית הדין הגדול הנחיות המסדירות את הבירור בנושא זה.
אשת איש שנאנסה אינה נאסרת על בעלה, אפילו אם במהלך האונס נתרצתה למעשה, אלא אם כן הבעל כהן.
כתריאל דוד קפלין

הרב כתריאל דוד קפלין (? - י"ד באייר תשס"ו, 2006) היה דיין בבית הדין הרבני בלונדון, ובשנותיו האחרונות ראש ישיבת תורת חכם בישראל.

תולדותיו

נולד באנגליה, בנו של נח קפלין ונינו של המגיד הרב נחום קפלן. למד בישיבת גייטסהד. שימש כרב של בית הכנסת "שומרי הדת" בהמפסטד, לונדון. בשנות ה-60 היה מעורכי כתב העת התורני "הד אליהו" שיצא לאור על ידי תלמידי הרב אליהו אליעזר דסלר.
במשך שנים רבות היה דיין בבית הדין הרבני בלונדון. בסוף ימיו עלה לישראל והתגורר בשכונת בית וגן. בישראל כיהן כראש ישיבת תורת חכם. 
בנו הרב שמעון ירחמיאל קפלין הוא מחבר הספר "צמח דוד". אחיינו הוא הדיין הרב שמואל סיימונס מבית הדין הרבני בלונדון, מחבר הספר "מעיל שמואל".
נפטר בלונדון בשנת 2006.
מיקי אריסון

ביוגרפיה

נולד בישראל לתד אריסון ולמינה לבית וסרמן. בשנת 1954 עבר עם הוריו לניו יורק. שם נולדה אחותו שרי. ב-1966 עברה המשפחה למיאמי שבפלורידה. 
אריסון למד באוניברסיטת מיאמי אך נטש את ספסל הלימודים ופנה לעסקים.
בשנת 1972 הקים אביו את חברת שיט התענוגות "קרניבל קרוז ליינס" והוא החל לעבוד במחלקת המכירות של החברה.
ב-1979 הפך לנשיא החברה. במהלך כהונתו מיוחסת לו הפיכתה של קרניבל קרוז ליינס לחברת ספינות הנופש הגדולה בעולם. 
אריסון משמש כיושב ראש קבוצת קרניבל, אשר מהווה את תאגיד שיט התענוגות הגדול בעולם. בין היתר, שולט התאגיד על חברת ספינות הנופש והשעשועים קרניבל קרוז ליינס .
אריסון הוא הבעלים של קבוצת הכדורסל מיאמי היט. במסגרת תפקידו, מונה אריסון בעבר ליו"ר דירקטוריון הבעלים של קבוצות ה-NBA . 
על-פי דירוגים שמפרסם כתב העת "פורבס". נכון ל-2017, העריך המגזין את הונו של אריסון כעומד על 8.6 מיליארד דולר ומיקם אותו במקום ה-162 בין רשימת עשירי העולם.
אריסון מתגורר במיאמי, אך מחזיק גם בתים בישראל, בלונג איילנד ובניו יורק. הוא נשוי ואב לשניים.
זכות הלילה הראשון

זכות הלילה הראשון (צרפתית: droit du seigneur, זכות הסניור; לטינית: ius primae noctis, חוק הלילה הראשון) הייתה זכות הראשונים המיתולוגית של הסניור הפיאודלי לשכב עם בתולות מבין הצמיתות לפני ליל כלולותיהן, או זכותם של שליטים אחרים בתקופות שונות.

מיתוס הזכות כמנהג מימי הביניים

בספרות באירופה יש התייחסויות לזכות זו החל מהמאה השש-עשרה, אך בחינה של התיעוד ההיסטורי לא חשפה עדויות לקיומה בימי הביניים. במערכות פיאודליות מסוימות התקיימה דרישת "עבור הנישואים" (Pormariage או Maritagium), לפיה נדרש הצמית לקבל את רשותו של האדון להינשא עם אישה מחוץ לשטח האחוזה, לרוב תמורת תשלום. בחצר בעלת סמכות כנסייתית באזורים מסוימים נדרש גם כן תשלום לפני מימוש הנישואין. זכות הלילה הראשון, עם זאת, כנראה לא התקיימה כנוהג, וככל הנראה הייתה עיוות מובנה של דרישת תשלום זו בתקופות מאוחרות יותר.
התפישה הפופולרית של זכות הלילה הראשון כמנהג נפוץ בימי הביניים קשורה ככל הנראה במניעים פוליטיים של ניגוח המשטרים הישנים באירופה, ובמיוחד המשטר הצרפתי לפני המהפכה. תרומה נכבדת לפופולריות של המיתוס נבעה ממחזה בשם "זכות הלילה הראשון" שכתב וולטר ועוד יותר מזה מ"נישואי פיגרו" של מוצרט, שהתבסס על המחזה בשם זה מאת פייר בומארשה. פופולריות זו לא דעכה גם כאשר לואי ואיו בצרפת וקרל שמידט בגרמניה פרסמו בשנות השמונים של המאה התשע עשרה מחקרים מפורטים המפריכים את המיתוס, וזה המשיך להיות מוזכר כמאפיין של ימי הביניים גם במאה העשרים.
הסרט "לב אמיץ" עוסק בנושא זה כחלק מעלילתו המתקיימת כביכול בימי הביניים.

אזכורים קדומים של המנהג

אחת התעודות הספרותיות העתיקות ביותר בעולם, 'עלילות גילגמש', מספרת על גיבור בבלי זה, אשר ייסד את זכות הלילה הראשון.
בתקופות שקדמו לימי הביניים, ישנם אזכורים שונים למנהג זה. הרקלידס פונטיקוס במאה הרביעית לפני הספירה מזכיר את טיראן האי קפלוניה שנהג לבעול את כל הבתולות שהיו נתינותיו; הרודוטוס מזכיר שבט לובי בו נהג כך המלך ואזכורים דומים יש אצל ולריוס מקסימוס, לקנטיוס וטיטוס ליוויוס; בתקופה הרומית מיוחס לקיסרים קליגולה ומקסימינוס מימוש זכות זו. 
בתלמוד הבבלי מתייחסים לזכות הלילה הראשון בשמה הלטיני] פעמיים. לפי ברייתא המובאת בו, בעקבות סכנה החלו העם לערוך סעודות נישואים בימי שלישי במקום בימי רביעי. האמורא רבה מבאר שם שהסכנה הייתה זכות הלילה הראשון ("תיבעל להגמון תחלה") ומכיוון שהמנהג היהודי הקדום היה לערוך נישואין בימי רביעי, היה ההגמון עוקב אחר הנישאים ביום זה. 
גם ביחס לסקוטים ולאירים נפוצו סיפורים על קיום מנהג זה.
לפי מגילת אנטיוכוס, שלפי ההנחה הרווחת במחקר גובשה בימי הגאונים מרד החשמונאים פרץ בזכות אישה מבית חשמונאי שהתקוממה נגד זכות הלילה הראשון שנהגה בימי גזירות אנטיוכוס. גם בתקופת גזירות אדריינוס כתוב בתלמוד ירושלמי (מסכת כתובות פרק א' הלכה ה') "שיהא אסטריוטוס בועל תחילה".
בילקוט שמעוני מסופר על בתואל הארמי "שהוא היה מלך בארם נהרים וכל בתולה שתנשא בועל אותה לילה ראשונה ואחר כך חוזרת לבעלה".
מיטת קומתיים

מיטת קומתיים, או בשמה הקדום- מיטת זוגותיים, היא סוג של מיטה שבה על גבי המסגרת של מיטה אחת מונחת מיטה אחת נוספת לפחות, ומכאן שמה הקדום זוגותיים, עקב הימצאות זוג מיטות. מיטת קומתיים מאפשרת לשני אנשים לישון באותו החדר תוך מיקסום של שטח הרצפה הפנוי. לפיכך מיטות קומתיים משמשות במקומות עם שטח רצפה מצומצם, כגון על ספינות ובמחנות צבאיים, או במקומות בהם רוצים למקסם את השטח שתופסת המיטה, כגון מעונות סטודנטים, בקתות במחנה קיץ, אכסניות, חדרי ילדים, תאים ברכבות או מעבורות ותאי כלא.
מיטות קומתיים נתמכות לרוב על ידי ארבעה מוטות או עמודים, אחד בכל פינה של המיטה. סולם משמש כדי להגיע אל המיטה העליונה. המיטה העליונה מוקפת, בדרך כלל, על ידי מעקה, כדי למנוע מי שישן בה ליפול החוצה תוך כדי שינה. בדגמים מסוימים יש גם וילון לפרטיות במיטה התחתונה. בגלל גובהה של המיטה העליונה והצורך בסולם כדי לעלות אליה, המיטה העליונה במיטת קומתיים אינה מומלצת לילדים מתחת לגיל שש.

סוגים של מיטות קומתיים

הסוג הנפוץ ביותר הוא מיטת קומתיים סטנדרטית, הכוללת שתי מיטות באותו גודל, המותאמות למזרנים סטנדרטיים, ונמצאות בדיוק זו מעל זו. מיטת קומתיים משולשת זהה למיטת קומתיים סטנדרטית, אך במיטה התחתונה נכללות שתי מיטות במקום אחת. במיטת פוטון קומתיים נכללת בדרגש התחתון ספת פוטון בסגנון מערבי שמומרת למיטה, ולא מזרן רגיל; במיטה כזו ניתן להשתמש כדי לחסוך מקום בדירות או חדרים קטנים, והמיטה התחתונה מומרת לספה לשימוש בשעות היום. במיטת קומתיים בצורת L המיטה התחתונה מכוונת בזווית ישרה למיטה העליונה, כך שכאשר מסתכלים על המיטה מלמעלה רואים צורה של L; דבר זה גם יוצר גומחה קטנה שבה ניתן להציב מכתבה או מדף לספרים.
מיטת לופט היא מיטה מוגבהת הדומה למיטת קומתיים, אך ללא המיטה התחתונה. הרעיון במיטת לופט הוא פינוי שטח הרצפה (על ידי ניצול השטח האנכי כולו שאחרת לא היה בשימוש) על מנת להציב שם רהיטים אחרים (כמו שולחן או מכתבה), או לנצלו לשטח אחסון (ארגז או מגירות). לעיתים הרהיט או אזור האחסון מובנה בתוך מיטת הלופט. יש מיטות לופט שמנצלות את השטח עוד יותר על ידי הפיכתן למיטות אחסון או מיטות מתגלגלות, תוך שמירה על יכולת להכיל עמדות עבודה ומגירות. מספר סוגים של מיטות לופט יקרים יותר ממיטות קומתיים רגילות, בשל יכולת מובנת לאחסן ותכונות אחרות.
מיטה לופט משולשת כוללת שלוש מיטות. מיטות אלו הן שילוב של מיטה שניתנת לשליפה ומעליה מיטת קומתיים. כאשר המיטה הנשלפת פתוחה, היא יוצרת צורה הדומה ל-L.
מיטה לופט משולשת + Cougan, הוא מיטה קומתיים שבה יש בסך הכל ארבע מיטות. בדרך כלל המיטות נערמות אחת על גבי השנייה, ולכן לפעמים נדרשים שינויים בגג בבית כדי להכיל את המיטה.
טווח המחירים של מיטות קומתיים משתנה על פי הדגמים השונים. חומרי גלם למיטת קומתיים כוללים מתכת, מסגרות פלסטיק או עץ רך מוצק שבו מזרנים נתמכים על ידי חוט מתכת. ניתן לבנות מיטות קומתיים באופן עצמאי מקרשי עץ.

בטיחות

המיטה העליונה במיטת קומתיים צריכה להיות מרופדת במעקות בטיחות כדי לשמור על המשתמש מפני התגלגלות החוצה ונפילה על הרצפה בזמן השינה. מיטות שאין בהן מעקה ניתן לשפץ ולהוסיף מעקה.
אגדות האבודים עם מייגן פוקס

נושא הסדרה

הסדרה עוקבת אחר מייגן פוקס ה"אובססיבית מגיל צעיר להיסטוריה של תרבויות, אנשים ומקומות קדומים - ומפקפקת תמיד בסיפורים המתועדים", שיוצאת לחקור שלל נושאים היסטוריים מנקודת מבט המאתגרת את הסיפורים המקובלים.

ביקורת אקדמית

התוכנית עוררה ביקורת תקשורתית בשל הערבוב שלה בין עובדות היסטוריות ופסאודו-ארכאולוגיה: דייוויד ס. אנדרסון הדגיש בוושינגטון פוסט את התעניינותה של פוקס בתאוריות החייזרים הקדומים ואת "היחסים המסובכים של התוכנית עם הרשויות האקדמיות", והאשים אותה בכך שהיא השתמשה באקדמאים "כאבני דרך כדי להעלות טענות לא מבוססות על העולם העתיק". הוא הגיע למסקנה שקידום "עובדות חלופיות" עולה. "אגדות האבודים אולי אירחו ואף עוררו סקרנות בעולם העתיק, אבל גם טשטשה עמוקות את הגבול בין אמת לדמיון".
תעלת בריסטול

תעלת בריסטול (באנגלית: Bristol Channel) היא מפרץ צר וארוך בממלכה המאוחדת הנוצר בשפך נהר הסוורן וזורם לכיוון מערב לאוקיינוס האטלנטי.
תעלת בריסטול קרויה כך על שם העיר בריסטול והיא משמשת בתור הגבול הדרומי של ויילס עם אנגליה, בנקודה הרחבה ביותר של התעלה היא מגיעה לכדי כ-50 קילומטרים רוחב. מלבד העיר בריסטול, לחופי המפרץ ישנן ערים נוספות ביניהן; ניופורט, קארדיף, סוונסי ובארי בצד הוולשי, בנוסף לווסטון-סופר-מר ואילפרקום בצד האנגלי.
אזור התעלה מכיל מספר פארקים לאומיים ושמורות טבע (כגון הפארק הלאומי אקסמור), הוא נפוץ מאוד בקרב מטיילים משני צידיו משום הנופים והטבע באזור. לאורך חופי התעלה ישנו טווח גאות ושפל יחסית גדול של כ-13 מטרים, מה שמותיר שטחים בוציים נרחבים בעיתות של שפל נמוך.
טומי תומפסון

נעוריו ותחילת דרכו

תומפסון נולד במרכז ויסקונסין בשנת 1941. אמו, ג'ולי, הייתה מורה, ואביו, אלן תומפסון, היה הבעלים של תחנת דלק ומכולת. אחיו, אד תומפסון היה מנהיג המפלגה הליברטריאנית ואף התמודד לתפקיד מושל המדינה בשנת 2002. תומפסון למד משפטים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וסיים את התואר הראשון שלו בשנת 1963. בתקופה זו הנהיג את תנועת הצעירים הרפובליקניים במדינה. ביוני 1966 התגייס תומפסון לצבא ארצות הברית. הוא השתחרר כשש שנים לאחר מכן בדרגת קפטן.

קריירה פוליטית

מיד לאחר שחרורו, שירת תומפסון בבית הנבחרים של ויסקונסין. בזמן כהונתו בבית הנבחרים, היה תומפסון ידוע בקשיחות ובאגרסיביות שלו כפוליטיקאי. בשנת 1979 התמודד על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך קיבל 18.74% מהקולות בלבד והגיע למקום השני.
בסוף שנת 1986 נבחר תומפסון לתפקיד מושל מדינת ויסקונסין ה-42, לאחר שניצח את המועמד הדמוקרטי ברוב של כ-52%. הוא ניצח בעוד כ-3 מערכות בחירות. נכון לשנת 2013, הוא מחזיק בשיא אורך הכהונה בתפקיד זה בויסקונסין, והמושל העשירי בכל ארצות הברית באורך כהונתו, עם כ-5,141 ימים בתפקיד. בשנת 1990 הוא ניצח ברוב של כ-58%. בשנת 1994 הוא ניצח ברוב של כ-67% ובשנת 1998 הוא נבחר לכהונה רביעית עם רוב של כ-59.66%.
בזמן כהונתו, ביצע תומפסון רפורמות במערכת הרווחה וצמצמם באופן דרסטי את התקציב בתחום זה. רפורמות אלו הביאו על תומפסון ביקורת רבה. בנוסף על כך, תומפסון היה ידוע במיוחד בזכות השימוש הרב שלו בזכות הוטו שניתנה לו במסגרת תפקידו. מאפיין מרכזי נוסף של כהונת תומפסון היה קיצוץ נרחב במיסים. בנוסף על כך, תומפסון הושפע מלובי הטבק לאחר שנתמך על ידי חברות הטבק במהלך מערכות הבחירות השונות. כתוצאה מאמונתו הקתולית, תומפסון היה מתנגד חריף להפלות. בזמן כהונתו כמושל, מונה תומפסון לעמוד בראש תאגיד הרכבות הארצי אמטרק. הוא היה ידוע במיוחד בשל חיבתו לרכבות, והוא אף טען כי הוא מעדיף להיות מזכיר התחבורה על פני כל תפקיד אחר בקבינט האמריקאי. בשנת 1996 שקל להתמודד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, אך הוא לבסוף התחרט על מהלך שכזה.
תומפסון עזב את תפקידו כמושל, לאחר שמונה לתפקיד מזכיר הבריאות בממשלו הראשון של ג'ורג' ווקר בוש. המינוי לתפקיד אושר על ידי הסנאט ב-24 בינואר 2001. הוא החזיק בתפקיד זה עד ינואר 2005. בזמן כהונתו, הגדיל תומפסון את התמיכה במכוני הבריאות הלאומיים ולאחר פיגועי 11 בספטמבר פיתח תוכניות הגנה מפני מתקפות של לוחמה ביולוגית. בנוסף על כך, העלה על סדר היום את הטיפול במחלות כגון סוכרת והשמנת יתר.
לאחר שעזב את ממשל בוש, עבד תומפסון במשרד עורכי דין וכיהן בכמועצות מנהלים של ארגונים פרטיים וציבוריים רבים.
ב-1 באפריל 2007 תומפסון הכריז על התמודדו לנשיאות ארצות בבחירות שיתקיימו כשנה וחצי מאוחר יותר. בזמן מועמדותו, הסתבך תומפסון בשערוריות שבהן הביע לכאורה דעות אנטישמיות והומופוביות. ב-12 באוגוסט הכריז על פרישה מהמירוץ. לאחר פרישתו, הכריז תומפסון על תמיכה במועמדותו של רודולף ג'וליאני ולאחר פרישתו גם של השני, הכריז על תמיכה בג'ון מקיין.
ב-19 בספטמבר 2011 הכריז תומפסון על התמודדותו על מקום בסנאט על בסיס מקומו של הרברט קול. בפריימריז הרפובליקנים שנערכו ב-14 באוגוסט 2012 הוא ניצח עם כ-34% מהקולות. למרות שמרבית מהסקרים היו לטובתו, הוא הפסיד לתמי בולדווין הדמוקרטית ברוב של כ-51% קולות לבולדווין אל מול 45% לתומפסון.
לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 2016 הכריז על תמיכה במתמודד הרפובליקאי ג'ון קייסיק, אשר לבסוף הפסיד בפריימריז המפלגתיים שבהם ניצח דונלד טראמפ.
Eidos Montreal

היסטוריה

הסטודיו הוקם ב-2007 על ידי Eidos Interactive עם מינויו של סטפן ד'אסטוס למנהל הסטודיו. על פי ד'אסטוס, שלא כמו חברות אחרות, מחזור הפיתוח של הסטודיו מאופיין בצוותים קטנים (בסך הכל 350) שעובדים לאורך תקופת זמן ממושכת. באותה שנה של הקמת הסטודיו, החברה הכריזה על הפרויקט הראשון שלה: פיתוח המשחק השלישי בסדרת Deus Ex,‏ Deus Ex: Human Revolution, שיצא ב-2011. ב-2009, הסטודיו הכריז על הפרויקט השני שלו: פיתוח המשחק השלישי בסדרת Thief. ב-4 במרץ 2014, Square Enix הכריזה כי 27 עובדים פוטרו מ-Eidos Montreal.
ב-26 בינואר 2017, החברה הכריזה על שיתוף פעולה עם חברת Marvel Entertainment ליצירת משחקי וידאו מרובים המבוססים על הקומיקס האוונג'רס.
יחסי ג'מייקה–גרמניה

היסטוריה

בשנת 1962 כוננו היחסים בין המדינות, מיד לאחר שג'מייקה קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת והתפרקות הפדרציה של איי הודו המערבית.
ב-14 בפברואר 1986 נחתם בקינגסטון הסכם על שיתוף פעולה פיננסי בין שתי המדינות,. ולאחר שהמצב הכלכלי בג'מייקה השתפר, השקיעה גרמניה בפיתוח תשתיות בג'מייקה סך של 255 מיליון אירו עד לשנת 2003. בתחילה עשתה זאת גרמניה במסגרת מענקי האיחוד האירופי, אולם בהמשך עשתה זאת לבדה, והשקעותיה בג'מייקה מהווים כ-20% מכלל ההשקעות במדינה.
כדי לקדם את המודעות החברתית של זכויות אדם בג'מייקה, הצטרפה גרמניה, שמיוצגה על ידי השגריר יוזף בק, עם חברת זכויות אדם ג'מייקנית "ג'מייקנים לצדק", המיוצגת על ידי היו"ר שלה סוזן גופה ומנהלת החברה קרולין גומז, וב-12 באפריל 2012 העניקה לחברה מענק של 62,000 דולר, על מנת לקדם את זכויות האדם במדינה.

שיתוף פעולה תרבותי

בשנת 1966 הוקמה החברה הגרמנית-ג'מייקנית אשר התבססה בקינגסטון, ואשר מקבלת תמיכה כספית ממשרד החוץ הגרמני, ומשתפת פעולה עם השגרירות הגרמנית בתחומי התרבות. בנוסף, הארגון מציע גם קורסים בגרמנית אשר מוכרים על ידי מכון גתה.
בשנת 2009 יזם הארגון בסיוע הסוכנות הפדרלית לחינוך אזרחי ומכון גתה, תערוכה נודדת בשם "גרמניה למתחילים", אשר התקיימה מה-14 עד ה-23 בספטמבר 2011 באוניברסיטת איי הודו המערבית בקינגסטון.
מאידך, ג'מייקה השפיעה על תעשיית המוזיקה בגרמניה, על ידי התבססות מוזיקת הרגאיי שמקורה בג'מייקה, בגרמניה, ובשנת 1986 התקיים בקלן פסטיבל הרגאיי הראשון בגרמניה.

שיתוף פעולה כלכלי

ב-29 במאי 1996 נכנס לתוקף הסכם הגנה וקידום השקעות בין גרמניה לג'מייקה. בשנת 2013 ייבאה גרמניה מג'מייקה סחורות בשווי 76.307 מיליון אירו, ואשר כלליו בעיקר אלומינה ובוקסיט, בעוד היבוא של ג'מייקה מגרמניה הסתכם באותה שנה בכ-33.3 מיליון אירו, וכלל בעיקר כלי רכב, תרופות ומכונות.
תיירים גרמנים מהווים גורם כלכלי יציב בג'מייקה, ובשנת 2014 ביקרו 21,346 תיירים גרמנים בג'מייקה. בנוסף, רשת המלונות הספרדית RIU Hotels & Resorts, אשר כוללת בעלי מניות גרמניים, הקימה מלון בג'מייקה.

יחסים דיפלומטיים

ג'מייקה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-3 קונסוליות בהמבורג, מינכן ופוטסדאם. מאידך, גרמניה מחזיקה בג'מייקה רק שגרירות בקינגסטון.
פייר מק אורלן

ילדות וצעירות

מק אורלן היה קנאי מאוד לפרטיותו, במיוחד בנוגע לפרטים הקשורים לעברו הרחוק, דאג להעלים תיעוד רב ולפעמים למסור פרטים ביוגרפיים מפוקפקים. הוא טען שהיה יתום מגיל מוקדם. בנוסף רישומי לידתו בעיריית פרון נעלמו בגלל הנזקים שנגרמו לארכיון העירייה בהפגזות גרמניות בשנת 1916. גם ארכיון בית הספר המקומי שבו למד כולל תיקו כתלמיד נהרסו ככל הנראה בימי מלחמת העולם השנייה. הסופר עצמו שרף לקראת סוף חייו חלק ממכתביו ארכיונו האישיים, לדבריו, על מנת ש"יהיה חסר דאגות אחרי מותו".
מק אורלן נולד בשנת 1882 בפרון, מחוז סום בצפון צרפת, בשם פייר דימארשה. הוא היה בנם הבכור של פייר-אֶדמון דימארשה (1928-1853), קצין אספקה בצבא, לימים מנהל חשבונות, שמוצאו בליל, ושל ברט פרנסין ארתוס (ילידת 1861). האם נעלמה מחיי הילד בשנת 1889. לא יודעים אם נפטרה או אולי נפרדה מבעלה והסופר לא הזכיר את שמה לעולם. הסופר הציג את עצמו כ"יתום מגיל קטן".חמש שנים אחרי לידת פייר נולד לזוג בן נוסף, ז'אן (יליד 1887). בן זה נפטר מיד בתום מלחמת העולם הראשונה או אולי ב-1929. האב התחתן בשנית.
החל משנת 1889 פייר ואחיו נמסרו לאומנות אצל דוד, בשם לואי איפוליט פראן, מורה להיסטוריה ומפקח במערכת החינוך בשומון (מחוז אוט מארן) ואחר כך (באורליאן, ושהיה נשוי לאחות של אמו.
היחסים עם הדוד היו מתוחים לעיתים קרובות, אבל מאוחר יותר בחייו הסופר נזכר בו ברגשי חיבה.
למד בתיכון באורליאן שבו לא הצטיין, אבל עשה היכרות עם שירי פרנסואה ויון (אולי באמצעות חבר לבית הספר, גסטון קוטה, לימים זמר קברט) ועם המשוררים הרומיים - קאטולוס, מרטיאליס, אפוליוס. באותה תקופה היה למעריץ של זמר הקברט ארידטיד בריאן (זמר) והתאהב במשחק הרוגבי, אותו שיחק עד שנת 1913. לימים כסטודנט השתתף בקבוצת הרוגבי Paris Universitaire Club לצד אלן-פורנייה ואנרי ס'אנסון.
בשנת 1898 שלח לבריאן את שיריו הראשונים וקיבל ממנו תגובה חיובית על גלויה אותה שמר כל חייו.
החל מ-1898 נשלח להמשיך לימודיו בבית הספר התקני למורים (École normale d'instituteurs) שבעיר רואן. כעבור שנה בחורף 1899, בגיל 17, עזב את בית הספר ונסע לפריז
בפריז התיישב ברובע מונמארטר. הוא פגש את אחיו ז'אן שהיה שוליה בבית מלאכה לרהיטים עתיקים. דימאשה ביקר בקברט Le Zut, החביב על אנרכיסטים, שם הכיר את "Lapin Agile", פרדריק ז'ראר שפתח מאוחר יותר את הקברט Lapin Agile (הארנב הזריז) שהפך לו לבית. כתב שירים בסנון פוסט-סימבוליסטי ורצה להיות צייר,
עבד בעבודות רבות וניגן באקורדיון. בשנות ה-20 לחייו טייל באירופה ובשובו לפריז הפך לדמות ידועה בחוגי הבוהמה והאמנות המקומיים. נהג במיוחד להופיע במופעי זמרה בקברט "Lapin Agile" ("הארנב הזריז"). באותה תקופה התוודע לסופרים ואמנים רבים, כמו מקס ז'אקוב, גיום אופלינר, מוריס אוטריו ופרנסיס קרקו.
גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה כחייל קרבי עד לפציעתו בשנת 1916. מאז עבר לשרת ככתב צבאי. אחרי המלחמה התפרנס מכתיבה וחי בסן-סיר-סיר-מורן, על יד פריז. בשנות ה-1920 היה למבקר קולנוע וצילום משפיע, וכתב מסות חשובות על יצירותיהם של אז'ן אטז'ה, ז'רמן קרול ואחרים.
בגיל 23 חתם לראשונה בשם פייר מק אורלאן את איוריו לספר Monsieur Homais voyage (אדון אומה מטייל) של חבר, רובר דיקן.