google/wiki40b huggingface dataset:
דימות מוחי

היסטוריה של הדמיה

הפרק הראשון של ההיסטוריה של ההדמיה מתחיל בנוירולוג האיטלקי אנג'לו מוסו (באנגלית: Angelo Mosso) שהמציא את 'איזון מחזור הדם האנושי', אשר יכול למדוד באופן לא פולשני את חלוקת הדם מחדש במהלך פעילות רגשית ואינטלקטואלית. אף על פי שהדבר הוזכר בקצרה על ידי ויליאם ג'יימס בשנת 1890, הפרטים בנוגע לניסויים שערך מוסו נותרו במידה רבה לא ידועים עד לשנים האחרונות, כאשר התגלו מחדש המכשיר המקורי, וכן התיאורים המקוריים של מוסו שדווחו על ידי סטפנו סנדרון ועמיתיו.
בשנת 1918 הנוירוכירורג האמריקאי וולטר דנדי (באנגלית: Walter Edward Dandy) הציג את טכניקת הוונטריקולוגרפיה (ventriculography) - יצירת תמונות רנטגן של חדרי המוח על ידי הזרקה של אוויר מסונן ישירות לתוך אחד מחדרי המוח הצדיים או שניהם. דנדי גם ציין כי אוויר שנכנס לתוך החלל התת-עכבישי של חוט השדרה בהליך של ניקור מותני יכול גם הוא להיכנס לחדרי המוח, וניתן להשתמש בכך כדי להראות את חללי נוזל המוח והשדרה סביב הבסיס של המוח ועל פני השטח שלו. טכניקה זו נקראת pneumoencephalography.
בשנת 1927 אנטוניו אגש מוניש הציג אנגיוגרפיה מוחית, שבעזרתה כלי דם נורמליים ולא נורמליים בתוך ומסביב למוח ניתנים להדמיה בדיוק רב.
בשנות ה-1970 המוקדמות, אלן קורמאק (באנגלית: Allan MacLeod Cormack) וגודפרי נ. האונספילד הציגו את הטומוגרפיה הממוחשבת (CAT או CT), ואז תמונות אנטומיות יותר ויותר מפורטות של המוח הפכו להיות זמינות למטרות אבחון ומחקר. קורמאק והאונספילד זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1979 על עבודתם. זמן קצר לאחר כניסתה של CAT בראשית שנות ה-1980, הפיתוח של ליגנדים רדיואקטיביים אפשר טומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT) וטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET) במוח.
פחות או יותר במקביל, דימות תהודה מגנטית (סריקת MRI או MR) פותח על ידי חוקרים ובהם פיטר מנספילד ופול לוטרבור, שזכו בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה בשנת 2003. בתחילת שנות ה-80 MRI נכנס לשימוש קליני, ובמהלך שנות ה-80 נפרצה דרך של חידודים טכניים ויישומי MR לצורכי אבחון. אחרי זמן קצר, מדענים גילו שהשינויים הגדולים בזרימת הדם שנמדדים על ידי PET ניתנים לדימות גם בסוג הנכון של MRI, וכך נולד דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI). מאז שנות ה-90, ה-fMRI השתלט על תחום מיפוי המוח, וזאת משום שהוא לא מאוד פולשני, יחסית זמין, ואינו כרוך בחשיפה לקרינה.
בתחילת שנות ה-2000, תחום הדימות הגיע לשלב שבו ניתן גם לפתח יישומים מעשיים המתבססים על הדמיה תפקודית של המוח. אזור היישום העיקרי הוא צורות בסיסיות של ממשק מוח-מחשב.

אינדיקציות

הדמיה מוחית באה אחרי בדיקה נוירולוגית, שבה רופא מצא סיבה לחקור מטופל, שאולי סובל מהפרעה נוירולוגית.
אחת הבעיות הנוירולוגיות השכיחות יותר שאדם עלול לסבול ממנה היא התעלפות. במקרים של התעלפות פשוטה אצל מטופל בעל היסטוריה שאינה מציעה סימפטומים נוירולוגיים אחרים, האבחון יכלול בדיקה נוירולוגית בלי הדמיה נוירולוגית כלשהי, כי הסבירות למציאת גורם במערכת העצבים המרכזית היא נמוכה מאוד.
הדמיה אינה מיועדת לחולים עם כאבי ראש יציבים אשר אובחנו כמיגרנה. מחקרים מצביעים על העובדה שנוכחות של מיגרנה אינה מגבירה את הסיכון למחלה במערכת העצבים המרכזית. אבחנה של מיגרנה שמציינת היעדר מחלות אחרות, כגון פפילידמה, לא מצביעה על צורך בהדמיה. במהלך ביצוע אבחנה זהירה, הרופא צריך לשקול אם יש לכאב הראש סיבה אחרת מאשר המיגרנה ואז לחייב הדמיה.
אולקסנדריה (כדורגל)

אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון ניקה בעיר שנבנה על חורבות אצטדיון שחטאר הישן. האצטדיון החדש משמש כמגרש הבית של הקבוצה מאז קיץ 1998.
משנת 1992 אולכסנדריה, אז "פוליגרף טכניקה", אולצה לארח באצטדיון "אולימפ" במערב העיר, לאחר שהבעלים של אצטדיון שחטאר במרכז העיר סירב לאפשר לקבוצה לארח בו. כאשר קבוצת שחטאר אולקסנדריה פורקה, האצטדיון נהרס ועל חורבותיו נבנה קומפלקס הספורט "ניקה", המכיל 7,000 מושבים.
קלמנס השביעי

חייו

דה מדיצ'י נולד בפירנצה חודש אחרי הירצחו של אביו, ג'וליאנו דה מדיצ'י על ידי בני משפחת פאצי. הוריו לא היו נשואים, אבל פירצה בחוקי המשפחה אפשרה לו להיחשב כבן חוקי ולפיכך כאחיינו של לורנצו דה מדיצ'י, אשר חינך אותו בצעירותו. לאחר שבן-דודו, ג'ובאני דה-מדיצ'י, הפך לאפיפיור לאו העשירי, הוא הפך לבעל השפעה ברומא ומונה ב-1513 לחשמן. בתקופה זו היה ג'וליו דה מדיצ'י פטרונו של ניקולו מקיאוולי ואף ציווה על הלה לכתוב את "ההיסטוריה של פירנצה".
אחרי מותו של ליאו העשירי בשנת 1522 התעורר פילוג בין פלגים שונים בוותיקן, בני משפחת מדיצ'י והחשמנים האיטלקים תמכו במועמדותו של ג'וליו ד'מדיצ'י, או של חברו אלסאנדרו פרנזה לאפיפיור (שהם היו המועמדים המועדפים על הקיסר קרל החמישי), בעוד שהחשמנים הצרפתים והספרדיים התנגדו למינויו. המחלוקת הסתיימה רק עם הצעת הפשרה - למנות את אדריאנוס השישי. אחרי מותו של אדריאנוס דה מדיצ'י הצליח להבטיח את מינויו לאפיפיור בקונקלווה.
תקופתו כאפיפיור הייתה מאופיינת בתכססנות פוליטית מתוחכמת מחד גיסא, אך גם בחוסר יכולת להתמודד עם הרפורמציה מאידך גיסא. התקופה מאופיינת בחוסר יציבות באיטליה, שהשפיעה על הלכי רוח משיחיים, גם בקרב הקהילה היהודית (אשר שניים ממנהיגיה, דוד הראובני ושלמה מולכו אף נועדו עם האפיפיור).
הוא היה מעורב במלחמות בין צרפת, ספרד ואנגליה, כשהוא עובר - חליפות - מברית עם קרל החמישי לברית עם פרנסואה הראשון מלך צרפת (וחוזר לברית עם קרל החמישי). התכססנות הפוליטית עוררה מרד בתוך הותיקן: ב-1526 כבשו חייליו של החשמן פומפלו קורונה את רומא וצרו עליה. קלמנס המושפל נאלץ לטעון שהוא חוזר לברית עם קרל החמישי (אבל אחרי שקורונה נסוג מרומא, הוא פיטר אותו וחזר בו מהתחייבויותיו - תוך שהוא כורת ברית עם הצד הצרפתי).
כאשר צבאות הדוכס מפררה ובני בריתו מן האימפריה הרומית הקדושה נכנסו לאיטליה ללא התנגדות, מצא עצמו קלמנס מבודד שנית. החיילים בזזו את מדינת האפיפיור. ב-6 במאי 1527 כבשו חיילי קרל החמישי את רומא ובמשך שמונה ימים בזזו החיילים (שלא קיבלו שכר) את העיר. מאורע זה מכונה  ביזת רומא (Sacco di Roma). האפיפיור ברח לאורבייטו ואחר כך הוחזק בשבי במצודת סנט אנג'לו שברומא עד 6 בדצמבר. האפיפיור נכנע והוחזק כאסיר במשך כשנתיים, עד 1528. בפירנצה, אויבי משפחת מדיצ'י ניצלו את חוסר היציבות הפוליטית לסילוק משפחת האפיפיור מעמדות כוח בעיר.
ביוני 1529 חתם האפיפיור על הסכם שלום עם הקיסרות הרומית הקדושה בברצלונה וקיבל בחזרה את השליטה על אדמותיו. החוזה אושרר בכינוס בולוניה ב-24 באפריל 1530 בטקס שבו קיבל קרל החמישי כתר קיסרי מקלמנס השביעי. משפחת מדיצ'י חזרה לשלוט בפירנצה וקלמנס מינה את אלסנדרו דה-מדיצ'י לדוכס. הוא הפך לתלוי בחסדו של קרל החמישי.
אחת מהתוצאות העקיפות של התלות הזו הייתה סירובו לאשר את גירושיו של הנרי השמיני מלך אנגליה מקתרינה מאראגון. תוך כדי כך, הוא השתמש בטקטיקות של עיכוב ודחייה, וכן במרגלים אשר גנבו את מכתביו של הנרי לאן בוליין להוכחת רומן מחוץ לנישואין בין השניים. התנהגותו הובילה בסופו של דבר להתנתקותו של הנרי מהכנסייה הקתולית והקמת הכנסייה האנגליקנית.
בנוסף לסוגיות הפוליטיות, קלמנס גם ידוע בשל תרומתו לאמנות הרנסאנס. בין היתר, הוא ציווה ימים אחדים לפני מותו על ציורו של מיכלאנג'לו, "יום הדין" בקפלה הסיסטינית.
קלמנס מת ברומא ב-1534 מאכילת פטרייה רעילה.
ישות

ישות היא מה שהובנה כעומד בפני עצמו, כקטגוריה נפרדת מאחרות (אשר יכולות לחפוף לה אפילו באופן דומה מאד או זהה), ישות אינה בהכרח חומרית. כך למעשה המונח "ישות" משמש לתיאור פרקטי של דבר מסוים אשר לפי שעה יש לתארו כפי עצמו. ניתן לראות בישות כמערכת הכוללת בתוכה תת-מערכות (כמו בצורה של קטגוריה ותתי קטגוריה). 
בתחום הפילוסופיה ובמיוחד בתורת היש, מתייחסים למערכות כאלו כאל אובייקטים מופשטים. במחצית הראשונה של המאה ה-20, עסק הפילוסוף מרטין היידגר בשאלה: "מהי ישות?" (גרמנית: Sein), וטען כי הישות מתפרשת לאדם מתוך מערך ה"ישים" (גרמנית: Seiend) שהוא מכיר.
נהוג להשתמש במילה "ישות" כאשר רוצים להתייחס למשהו אנושי, לבעל-חיים, לצורת חיים אחרת כגון צמחים או פטריות, לדומם, או אפילו לאמונה כלשהי, או יצורים בלתי מושגים כגון רוחות רפאים. באופן זה, אפשר לראות במילה זו כמילה המתארת בעצם כמעט כל דבר קונקרטי שקיים, שהוא ישנו, או בהשאלה לדבר הקיים רק ברוח ובדמיון.
בתחום המשפטים, נוהגים להתייחס להפשטות ופיקציות משפטיות כישויות.
ישות היא דבר המסוגל לשאת זכויות וחובות חוקיות. באופן כללי, הכוונה היא ל"ישות משפטית" (כגון ישות עסקית, או ישות תאגידית) או "אישיות משפטית".
בית סאנדרינגהאם

היסטוריה

האזור בו נמצאת האחוזה היה מיושב מאז התקופה האליזבתנית. בשנת 1771 הרס האדריכל קורניש הנלי את המבנים שהיו במקום והחל לבנות את בית האחוזה. מבנה בית האחוזה הורחב במאה ה-19 ביוזמת צ'ארלס ספנסר קואופר, אשר הורה על הוספת רחבת כניסה וחממה, על-פי תכנון של האדריכל סמיואל סנדרס טאולון.
בשנת 1862 רכשה את האחוזה המלכה ויקטוריה לבקשת בנה, נסיך ויילס (לימים, המלך אדוארד השביעי), בעלות של 22,000 ליש"ט. בשנת 1865, שנתיים לאחר שעבר אדוארד להתגורר באחוזה, הורה אדוארד לאדריכל א. ג'. יומברט להרוס את מבנה האחוזה ולהקים מבנה גדול יותר, בשל היות המבנה הקיים קטן מדי לצרכיו.
המבנה שתכנן יומברט הושלם בשנת 1870 והיה בנוי בסגנון מעורב מלבנים אדומות. מבנה האחוזה אינו מרשים, אולם היה מודרני יחסית לתקופתו - והיו בו תאורת גז, מים זורמים ואף מקלחות.
חלק מבית האחוזה ניזוק בשריפה שאירעה בעת ההכנות לחגיגות יום ההולדת החמישים של אדוארד השביעי, בשנת 1891. לאחר השריפה שופץ המבנה.
המלכה אלכסנדרה, ובנה ג'ורג' החמישי מלך אנגליה, נפטרו בעת שהותם באחוזה; אלכסנדרה בשנת 1925 וג'ורג' החמישי ב-20 בינואר 1936. גם נכדה של אלכסנדרה, ג'ורג' השישי נפטר באחוזה ב-6 בפברואר 1952. מאז מותו, נוהגת המלכה אליזבת השנייה להתגורר במבנה בכל יום שנה למותו של אביה, ובתקופה הסמוכה לתאריך זה. משפחת המלוכה הבריטית נוהגת לחגוג את השנה האזרחית החדשה באחוזה, והמלכה אליזבת שוהה בה עד חודש פברואר מדי שנה.
בשנת 1977 נפתח המבנה לציבור, והוקם בו מוזיאון המציג את תולדות המבנה.
ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן

ביוגרפיה

ארנסט לאופולד נולד ב-9 בנובמבר 1830, והיה בנם הבכור של קרל, נסיך ליינינגן והרוזנת מריה פון קלבלסברג. אביו היה אחיה למחצה של המלכה ויקטוריה של בריטניה. בשנת 1849 הצטרף ארנסט לאופולד לצי המלכותי. בשנת 1856 מת אביו, וארנסט לאופולד ירש את תאריו. בשנת 1860 הוא הועלה לדרגת קפטן, ולאחר מכן פיקד על HMS Magicienne ולאחריה על HMY Victoria and Albert II. בשנת 1885 הוא התמנה למפקד פיקוד נור, בשנת 1887 הוא הועלה לדרגת אדמירל, ובשנת 1895 הוא פרש מהצי.
בשנת 1863 הוא מונה לאביר מסדר האמבט, ובשנת 1866 הוא קיבל את צלב האבירים של העיטור. בשנת 1887 הוא קיבל את צלב האבירים הצבאי, ומאוחר יותר באותה השנה הוא קיבל את הצלב הגדול של צלב האבירים. בשנת 1898 הוא מונה לאביר המסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-5 באפריל 1904 מת ארנסט לאופולד במודאו, ובנו אמיך, נסיך ליינינגן ירש את תאריו.
ביואיק וילדקאט

מכונית קונספט "ביואיק וילדקאט" שנת 1954

בשנת 1954 בנתה חברת ביואיק "אב טיפוס" לדגם מכונית קונספט אשר הייתה קרויה "ביואיק וילדקאט". נבנו 5 יחידות.
יצור הדגם לא המשיך לפסי הייצור.
הדגם עוצב על ידי "Harley Earl" והיה קרוי "ביואיק וילדקאט 2"  Buick Wildcat II).
סנדרו וגנר

קריירת מועדונים

וגנר שיחק כנער בבאיירן מינכן, ובשנת 2006 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בשנת 2007 בישל וגנר שער לפרנק ריברי והבקיע בעצמו את שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, במשחק גביע הליגה הגרמנית מול שטוטגרט בו ניצחה באיירן מינכן 2-0. וגנר החליף במשחק זה את מירוסלב קלוזה החולה. עם זאת, וגנר לא הפך לשחקן הרכב קבוע, והמשיך לשחק בעיקר בקבוצת המילואים, כשבבונדסליגה צבר ארבע הופעות בלבד בתקופתו בבאיירן מינכן.
ביוני 2008 חתם וגנר בדיסבורג מליגת הבונדסליגה השנייה על חוזה לשנתיים, במטרה להשיב את הקבוצה שרק ירדה ליגה בחזרה אל הבונדסליגה. בדיסבורג צבר וגנר 36 הופעות והבקיע 12 שערים, ועזב כעבור עונה וחצי. בחלון ההעברות בעונת 2009/10 חתם וגנר בורדר ברמן מהבונדסליגה. וגנר שיחק הן בקבוצת המילואים של ורדר ברמן והן בקבוצה הבכירה, בה ערך את הופעת הבכורה באוגוסט 2010, בהפסד 4-1 להופנהיים, בו החליף את טים בורובסקי. וגנר צבר בסך הכל 30 הופעות בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן, והבקיע 5 שערים, נוסף על הופעותיו בקבוצת המילואים, ובפגרת החורף של עונת 2011/12 הושאל לקייזרסלאוטרן. בתום עונה זו ירדה קייזרסלאוטרן אל הבונדסליגה השנייה, והוא שב לוורדר ברמן, שהעדיפה לשחרר אותו.
בעונת 2012/13 החל וגנר לשחק בהרטה ברלין שירדה בעונה הקודמת לבונדסליגה השנייה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת. וגנר שיחק שלוש עונות במועדון, והבקיע שבעה שערים ב-70 הופעות.
בקיץ 2015 חתם וגנר בדרמשטאט 98, העולה החדשה לבונדסליגה, והפך לשחקן הרכב קבוע. בעונתו היחידה במועדון הבקיע 14 שערי ליגה, והיה לאחד השחקנים הבולטים בעונה המפתיעה של דארמשטאט שנשארה בליגה.
בקיץ 2016 חתם וגנר בהופנהיים. וגנר היה חלק חשוב בכך שהקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלו בקבוצה, עונת 2016/2017 בבונדסליגה במקום הרביעי והבטיחה מקום במוקדמות ליגת האלופות. וגנר שיתף פעולה בהתקפה בעונה זו עם קרם דמרביי ועם אנדריי קרמריץ', והבקיע 11 שערי ליגה.
ב-21 בדצמבר 2017 חזר וגנר לקבוצת נעוריו באיירן מינכן וחתם לשנתיים וחצי עבור 15 מיליון אירו. ב-27 בינואר 2018 הבקיע וגנר את שערו הראשון בבכורה המחודשת שלו בבאיירן מינכן, בניצחון 5-2 על קבוצתו הקודמת הופנהיים. עד לתום העונה הבקיע וגנר שמונה שערים במדי באיירן מינכן, נוסף על ארבעה שהבקיע בהופנהיים בחצי הראשון של העונה. וגנר זכה עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, אך הודח עם הקבוצה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד, והפסיד עם באיירן בגמר הגביע הגרמני לאיינטרכט פרנקפורט בתוצאה 3-1.
ב-30 בינואר 2019 חתם בטיינג'ין טדה הסינית עבור 5 מיליון אירו.

קריירה בינלאומית

לוגנר שמונה הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. בשנת 2009 השתתף עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009, וזכה עם הנבחרת בטורניר, לאחר שהבקיע צמד בניצחון 4-0 על נבחרת אנגליה במשחק הגמר. במאי 2017 זומן וגנר לסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017 על ידי המאמן יואכים לב. וגנר ערך את הבכורה במדי נבחרת גרמניה הבוגרת ב-7 ביוני 2017 במשחק ידידות השהסתיים בתיקו 1-1 מול נבחרת דנמרק, כאשר פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-66 על ידי יוליאן בראנדט. שלושה ימים לאחר מכן, הבקיע סנדרו את שעריו הראשונים במדים הלאומיים, כשפתח בהרכב מול נבחרת סן מרינו והבקיע שלושער בניצחון של גרמניה בתוצאה 7-0 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. לאחר שלא זומן למונדיאל 2018 הודיע וגנר על פרישה מנבחרת גרמניה ואמר שבכוונתו להקדיש את כל כולו לבאיירן מינכן.
עיוורים בישראל

היסטוריה

עם הקמת מדינת ישראל היו בישראל כ-500 עיוורים. בעקבות מלחמת העצמאות הוכפל מספרם, ועם בא העלייה ההמונית עלה מספר העיוורים בהרבה. בתחילה רוכזו העיוורים בכמה מחנות הכשרה בעין שמר, בראש העין, בבית ליד ובירושלים, שם עברו הכשרה מקצועית למלאכות כמו ייצור מזרנים, מטאטאים, ומחצלות. בשנת 1949 הקים ארגון הג'וינט את מלב"ן (מוסדות לטיפול בעולים נחשלים) - מרכז שירותים לטיפול בעולים חולים, קשישים ונחשלים. בין היתר, טיפל מלב"ן בעיוורים, עבורם הקים בתי חינוך ומפעלים מוגנים. פרויקט הדגל של מלב"ן היה הקמת כפר אוריאל, בהתאם לתפיסות שרווחו עד המחצית השנייה של המאה העשרים שראו בהקמת מסגרות נפרדות עבור בעלי נכויות שיטה מיטבית לשיקומם.
מספר העיוורים בישראל הגיע לכ-5000 בתחילת שנות ה-60. בשנת תשכ"ב עלו לישראל כ-500 עוורים.

עבודה

חוסר בעבודה הייתה אחת הבעיות העיקריות של עוורים משנות ה-50. ביוני 1954 קיימו מספר עולים הפגנה אלימה מול הכנסת בדרישה לסייע להם בשיכון ובשילוב בעבודה. בעקבות זאת, בשנות ה-50 וה-60 נעשו מאמצים לשלב עיוורים בעבודה, בעיקר במרכזנות, אריגה, תפירה ועבודות משק בית. כן פעל משרד הסעד לשכנע את המעסיקים שכדאי להם להעסיק עוורים. השירות לשיקום עוורים במשרד הסעד פעל לפתוח בפני העוורים מקצועות נוספים ובשנת 1968 קיבל צוות השירות את פרס קפלן. בין השאר קיים השירות קורסים שבעקבותיהם שולבו עוורים בהפעלת מחשבים. 
בשנת 1967 דנה ועדת השירותים הציבוריים של הכנסת בעניין העוורים והמליצה לחייב מוסדות ממשלתיים ועירוניים להעסיק עוורים במרכזנות, הסעת מעליות וכמסז'יסטים. שר הסעד, יוסף בורג, גרס לעומת זאת שאין לחייב העסקה אלא לפעול בדרכי שכנוע.
ד"ר ניסן הגל המרכז לעיוור טען בשנת 1969 שהמחסור בעבודה נובע מגישת המדינה המסווגת את העוורים כמקרי סעד, ומונעת את העסקתם במקצועות מתגמלים כמו עובדים סוציאליים ומורים.
במחקר שנעשה בשנת 1996 נמצא שכ-40% מהעיוורים בגילאי 19-49 עובדים. בקרב בעלי תואר אקדמי, כשני שלישים מהעיוורים עובדים. בישראל כ-20 מרכזים לעבודה מוגנת לעיוורים, בהם מועסקים כ-900 עיוורים ולקויי ראייה אשר משכורתם משולמת על ידי משרד הרווחה, הממן גם עלויות נוספות של המרכזים.

מספרים

בשנת 2007 נמנו בישראל 1158 עיוורים עד גיל 18, בהם 436 עיוורים מוחלטים (37.7%), 8067 עיוורים בגילאי 19-65, מהם 2745 עיוורים מוחלטים (34%), ו-17,405 מעל גיל 65, מהם 4779 עיוורים מוחלטים (27.5%).

לימודים

ילדים עיוורים שאין להם לקויות נוספות לומדים על דרך כלל במערכת החינוך הרגילה לצד תלמידים רואים. בשנת 2006, מתוך כ-1000 ילדים עיוורים למדו במערכת החינוך הרגילה כ-350 תלמידים ועוד 23 תלמידים ששולבו בכיתות חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים. תלמידים אלו קיבלו סיוע בהיקף של 6 שעות שבועיות ממורים פרטיים. תלמידים לקויי ראייה קיבלו כ-2 שעות שבועיות סיוע בממוצע. מדיניות משרד החינוך אינה מעודדת שימוש בכתב ברייל, אך יש תלמידים העושים שימוש בכתב ברייל ביוזמה עצמאית. שאר הילדים העיוורים למדו בבתי ספר של החינוך המיוחד, בהם מוסדות פנימייתיים כמו בית חינוך עיוורים. 
באוניברסיטאות ובמכללות בישראל למדו בשנת 2006 כ-370 סטודנטים עיוורים. כ-40% מתוכם למדו באוניברסיטה העברית בירושלים המקיימת מכרז לימוד לעיוור. המוסד לביטוח לאומי מממן לסטודנטים שיעורי עזר, שירותי תמיכה ושכר דירה.
דגל גבון

תיאור הדגל

גבון הייתה קולוניה של צרפת עד לשנת 1960. הדגל הקודם, היה דומה לנוכחי, אולם באותו זמן היה בפינה השמאלית העליונה את דגל צרפת. דגל גבון הנוכחי, אומץ ב-9 באוגוסט 1960, שבוע לפני שגבון זכתה בעצמאות ב-17 באוגוסט 1960. הדגל עוצב על ידי לואי מילמן (Louis Mühlemann). הדגל ביחס אורך / גובה של ל3:4 .

דגל נשיא גבון

דגל נשיא גבון, שתוכנן גם הוא על ידי לואי מילמן, מכיל את סמל גבון: שלט אצולה על רקע הדגל התלת צבעי. שני פנתרים שחורים העומדים על רגליהם האחוריים תומכים במגן (הרלדיקה) ובו ספינת מפרש. הפנתרים מציינים את אומץ ונחישות הנשיא להגן על המדינה. הספינה מסמלת את גבון שטה לעתיד טוב יותר. יש שני סרטים, שעל כל אחד כתוב מוטו. על הראשון, מתחת למגן, כתוב בצרפתית: UNION, TRAVAIL, JUSTICE (איחוד, עבודה, צדק).
קלף נוסף מצוי תחת עץ האוקומה ועליו המוטו בלטינית: UNITI PROGREDIEMUR (ננוע קדימה מאוחדים).
. הדגל ביחס של 3:4.
סוזן אהו

ביוגרפיה

אהו נולדה באספו ומגיל שלוש עשרה ניגנה באקורדיון. בשנת 1998 הצטרפה ללהקת המוזיקה העממית "ורטינה". היא למדה באקדמיית סיבליוס ומלבד להקתה, הייתה מעורבת במספר פרויקטים מוזיקליים.
בשנת 2008 ייסדה ביחד עם יוהאנה וירטאנן את הצמד "Kuunkuiskaajat" (הלוחשת לירח). 
ב-2010 זכו השניים בתחרות הלאומית לייצג את פינלנד באירוויזיון 2010. בחצי גמר האירוויזיון הן סיימו במקום ה-11, ולא עלו לגמר התחרות. 
באירוויזיון 2011 הציגה את הניקוד של פינלנד.
יהודית סגל שטולצר

תולדות חייה

יהודית סגל נולדה בעיר מליטופול בליטא. ילדותה ונעוריה עברו עליה בברלין אותה נאלצה לעזוב עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914. עבר עם משפחתה לעיר קובנה שם למדה בגימנסיה העברית בשנים 1921–1924. מעיון בתעודת הבגרות הכתובה בשפה העברית ובשפה הליטאית, ניתן לדעת שהייתה תלמידה מוכשרת בתחומים ההומאניים וגם בריאליים.
שלטה בכמה שפות - רוסית, ליטאית, צרפתית, גרמנית ולטינית.
בלטה בכישרון ציור ובהתאם לכישוריה החליטה ללמוד אדריכלות. היה זה צעד בלתי שגרתי שכן בתקופה זו נדיר היה לראות נשים במקצוע זה. את לימודי האדריכלות עשתה בדנציג, אליה עברו הוריה בשנת 1924 ובה שימש אביה כמנהל הבנק היהודי קופת עם וכראש הקהילה היהודית. באותה שנה נרשמה לסמסטר חורף במחלקה לאדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה בדנציג-לנגפור.
בשנת 1927 סיימה את תשעת הסמסטרים והחלה בעבודת ההתמחות אותה עשתה במשרד בנייה, ובו הייתה שותפה בהכנת תוכנית עבור תחרות לתכנון בית כנסת בעיר דנציג-לנגפור.
בסיום לימודיה הוענקה לה תעודה מקצועית - דיפלומה - ופרויקט הגמר שלה היה תכנון "בית מפגש" - (מה שכונה בעיירות המרפא באירופה - קזינו).
אחרי סיום לימודיה עבדה כאדריכלית במשרדו של ארתור מגייס (Megies) בדנציג.
בחודש נובמבר 1929 עברה לברלין בה עבדה במשרדו של האדריכל היהודי לאו נכטליט (Leo Nachtlicht), אחד מאדריכלי האוונגרד של תקופה זו.
המשבר הכלכלי אשר פקד את ארצות הברית בשנת 1929, השפיע גם על שוק העבודה והבנייה באירופה. יהודית פוטרה מהמשרד בו עבדה ועברה לעבוד במשרד הבנייה של הקהילה היהודית בברלין. בין השאר עבדה על שני פרויקטים של בתי כנסת.
באוגוסט 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל. את דרכה לישראל עשתה דרך טריאסט.
בהגיעה לישראל עבדה במשרדה של לוטה כהן וכן במשרדו של זאב רכטר ובמשרדו של אוסקר קאופמן.
בחודש הראשון לשהותה בארץ זכתה בפרס ראשון בתחרות לעיצוב בית למתיישבים, ובדצמבר אותה שנה זכתה בפרס רביעי עבור הצעת התכנון שלה למעונות עובדים ז'.
מירה ורהפטיג, כותבת בספרה (בשפה הגרמנית) :הם הניחו את אבן הפינה — חייהם ועבודתם של יהודים דוברי גרמנית בפלשתינה, 1918-1948:
(יהודית) הייתה בין הארכיטקטים שהניחו את אבן הפינה לאוונגרד בארכיטקטורה בתל אביב. ...  כיהודים הם גורשו מן האיגודים המקצועיים, נשלל מהם הרשיון, ולבסוף נעשה ניסיון למחות לחלוטין את שמם מן ההיסטוריה. מטרתם של אלו מהם אשר עלה בידם להגיע לפלשתינה הייתה לעצב "אוטופיה עליי אדמות" במולדתם החדשה.
בשנת 1941, בגיל 37, נישאה לד"ר אויגן שטולצר, אתו עבדה במשרדו של האדריכל אוסקר קאופמן.
בשנת 1957, בגיל 53, חזרה לגרמניה עם בעלה. כעבור שנה הוא נפטר ונקבר ברומא.
בשנת 1959 עברה למינכן שם נפגעה בתאונת דריסה. בעקבות התאונה נותרה מרותקת למיטתה עד יום מותה בשנת 1990.
ארבע שנים אחרי פטירתה, נתגלתה מזוודה במרתף בית האבות היהודי במינכן בו התגוררה יהודית עד מותה. המזוודה שהייתה שייכת ליהודית הכילה חפצים אישיים, דרכונים, תעודות, רישומים, מסמך קורות חייה מודפס במכונת כתיבה, תצלומים וכן צילום בית הכנסת בחדרה.
עיון במסמכים שנתגלו במזוודה מאפשר ללמוד ולהכיר את יהודית. עיון בספר הכתובות אשר נמצא במזוודתה מתאר שקיימה קשרים עם חוגים פציפיסטיים. התכתבה עם סופרים, משוררים ועם אמנים בעלי מעורבות פוליטית. לאחר עזיבתה את הארץ היא לא שבה לעסוק במקצוע האדריכלות. בקורות חייה מציינת סגל את שהייתה בפלשתינה במשפט אחד בלבד!
קורפוס המילואים העשירי (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-10. כמפקדו הראשון מונה גינטר פון קירכבך, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילו. הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וב-30 באוגוסט 1914 נפצע פון קירכבך בקרב סן קנטן, והוחלף על ידי יוהנס פון אבן, אשר פיקד עליו בקרב על המארן. ב-11 ביוני 1915 מונה רוברט קוש למפקד הקורפוס, ולחם עמו בקרבות באזור הדנייסטר. לאחר מכן הועבר הקורפוס לחזית הבלקן, והשתתף בכיבוש סרביה, ובסוף פברואר 1916 לחם הקורפוס בקרב ורדן. לאחר מכן פיקדו על הקורפוס גאורג פוקס ומגנוס פון אברהרדט, אשר פיקד על הקורפוס בקרב איפר הרביעי. ב-6 באוגוסט 1918 מונה ארתור פון גאביין למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
ספר הג'ונגל

מחזות זמר

בשנת 1996 עלה מחזמר ישראלי המבוסס על הסיפור בכיכובו של תום אבני, ולצדו טוביה צפיר, ששי קשת, אבי יפה ועוד.
בשנת 2015 עלתה הצגה חדשה שנקראת ספר הג’ונגל-המחזמר בהפקת תיאטרון הילדים הישראלי בהפקתה של קארין סתיו ובכיכובה של ענבלי. 
המחזמר הציג כבר מעל 300 הצגות בישראל ועדיין מציג.
אופיר שמואלי

קריירה

שמואלי גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. עם עלייתו לגיל הבוגרים יצא בהשאלה לצבור דקות בקבוצת מכבי קריית גת ולאחר מכן בבית"ר רמלה אותה אימן דני נוימן, שהכיר שנהג לצרף לקבוצה שחקנים ממחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. 
שמואלי אשר הציג יכולת טובה ברמלה, חזר לבית"ר בתחילת עונת 1986/1987. הוא שיחק בעיקר כמגן שמאלי וקשר אחורי והיה מאופיין במשחק אגרסיבי עם חילוצי כדור רבים באמצעות תיקול היריב ("גליץ'"), ועל כן כונה על ידי האוהדים "אופיר גליץ' ". שמואלי היה שותף באותה העונה לזכייתה הראשונה בתולדות הקבוצה באליפות המדינה. כמו כן, היה שותף שמואלי בזכייתה של הקבוצה גביע המדינה בעונת 1988/1989. באותה עונה זומן שמואלי לנבחרת ישראל וערך בשורותיה הופעה מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0:0.
בעונה שלאחר מכן עבר ביחד עם מאמנו דרור קשטן למכבי פתח תקווה שם נפצע בתחילת העונה, אך הרבה בהמשך לקבל דקות משחק. בעונה שלאחר מכן עבר להפועל באר שבע ובהמשך העונה לבית"ר תל אביב. בעונת 1993/1994 הגיע לקבוצת בני יהודה בהשאלה ושיחק 3 משחקים בלבד, לפני שחזר לבית"ר בחזרה. כעבור 3 עונות בלבד פרש מכדורגל.

חיים אישיים

לאחר פרישתו מכדורגל בשנות ה-90, חזר בתשובה. כיום מנהל שמואלי סניף של רשת מזון מהיר בקניון מלחה. לשמואלי חמישה ילדים.
שמאולי הוא אחיה של הזמרת אביבה אבידן.
הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם

תקציר העלילה

הספר פורש את עלילות אלן קרלסון, שפרש לבית אבות אחרי חיים ארוכים ומלאי הרפתקאות. הוא מקווה ששם יסיים את חייו - אבל הוא בריא, ולאכזבתו הגיע לגיל מאה.
בבית האבות מכינים לכבודו אירוע מכובד ורב מוזמנים, אבל אלן נמלט לפני שהמסיבה מתחילה. כשמישהו מבקש ממנו לפקוח עין לרגע על מזוודה, הוא מחליט לקחת אותה לעצמו. משם הוא מוכרח לברוח - כשאחריו רודפים פושעים, אנשי חוק ונציגי התקשורת.
במקביל לסיפור המרדף אחר אלן והחבורה המגוונת שנאספת סביבו, נחשף הקורא לסיפור חייו בו מופיעים הגנרליסימו פרנקו, וינסטון צ'רצ'יל, הארי טרומן, מאו דזה-דונג ורעיתו הצעירה, סטלין, וקים איל-סונג.

הוצאה לאור

הספר יצא לאור לראשונה בשנת 2009 בכריכה קשה וב-2010 בכריכה רכה.
הוא הפך לספר הנמכר ביותר בשוודיה ב-2010, וביולי 2012 כבר נמכרו 3 מיליון עותקים ברחבי העולם.
ב-2011, הספר תורגם לעברית משוודית על ידי רות שפירא ויצא לאור בהוצאת כתר ספרים.

עיבוד לסרט

סרט המבוסס על הספר יצא בדצמבר 2013, בבימויו של פליקס הרנגרן. רוברט גוסטפון מופיע בתפקיד הראשי, בדמות אלן קרלסון.
פליקס אבואה

ביוגרפיה

אבואה נולד בקאיין שבגיאנה הצרפתית (הנחשבת לחבל ארץ מעבר לים של צרפת). הורי הוריו היו עבדים. הוא היה הבן הרביעי ממשפחה בת חמישה ילדים. עוד בצעירותו גילה הישגים לימודיים וקיבל מלגה ללימודים בתיכון בבורדו. כן גילה מצוינות במשחק הכדורגל.
הוא סיים לימודי משפטים באחד מבתי הספר ה"קולוניאלים" המיועדים להכשרת בני המושבות בפריז. את הקריירה שלו התחיל באובאנגי שארי בה שרת כעשרים שנה, ולאחר מכן עבר למרטיניק. בשנת 1936 מונה למושל גוואדלופ, והיה לשחור הראשון הממונה למשרה רמה בממשל הקולוניאלי הצרפתי.
שנתיים לאחר מכן עבר לצ'אד, והגיע לפור לאמי ב-4 בינואר 1939, כאשר מלחמת העולם השנייה נראתה כעומדת בפתח. הוא היה בעל תפקיד מפתח בגיבוש תמיכת צ'אד באנשי צרפת החופשית של דה גול ב-1940 ובגיבוש השליטה בכל מושבות אפריקה הצרפתית המשוונית.
כמושל, עשה אבואה מאמצים רבים לשיפור מצבם של תושבי המושבה. הוא סימן כ"בעלי ערך" (évolué) מאתיים משכילים בני המקום, הוריד את מיסיהם ונתן להם משרות סמכות בממשל. על אף שהיה פרנקופיל, ופעל לעידוד השפה הצרפתית, גילה מעורבות בעידוד השפה והתרבות המקומיות. בשנת 1941 צורף ללגיון הכבוד.
ב-1944 מת מהתקף לב בעת ביקור בקהיר. אפרו נטמן בפנתיאון בפריז, והוא היה השחור הראשון שזכה לכך.