google/wiki40b huggingface dataset:
ממשלת ישראל העשרים ושבע

הקמת הממשלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
נתניהו ביקש שלא לכלול בממשלתו את אריאל שרון. אולם דוד לוי התייצב לצד של שרון ודרש להעניק לו תיק ביצועי בכיר. עקב התעקשותו של לוי נאלץ נתניהו למנות את שרון לשר התשתיות הלאומיות, תפקיד שכלל אוסף סמכויות ממשרדים שונים, ונוצר אד הוק לפתרון התסבוכת לאחר שכבר הורכבה הממשלה. לימים יצפה לוי להכרת תודה מצידו של שרון בעת שזה ירכיב את ממשלתו שלו, אך לשווא.

ציוני דרך ומדיניות

בתחום הביטחוני זכורה ממשלתו הצרה של נתניהו בשל צמצום הטרור, וכן בשל אירועי מנהרת הכותל וניסיון ההתנקשות הכושל באיש החמאס בירדן, חאלד משעל, ניסיון שגרר את שחרורו מכלאו של אחמד יאסין על פי דרישתו של המלך חוסיין, על מנת לשמר את הסכם השלום עם ירדן. ב-4 בפברואר 1997 התרחש אסון המסוקים בו נהרגו 73 חיילי צה"ל שהיו בדרכם לפעילות מבצעית בלבנון. האסון גימד את הצלחתו היחסית של צה"ל בסוף שנות ה-90 לצמצם את מספר הנפגעים בלבנון על ידי מיגון מוגבר במוצבים, והביא להקמת תנועת ארבע אמהות ולהעלאת התמיכה הציבורית בנסיגה מרצועת הביטחון, לה התנגד נתניהו. אסון השייטת שאירע ב-5 בספטמבר 1997 הגביר אף הוא את הביקורת הציבורית על השהייה של צה"ל בלבנון.

התפוררות הקואליציה

כבר באביב 1998 הממשלה החלה להתערער, כאשר היחסים הרעועים בין דוד לוי מנהיג גשר ורה"מ נתניהו הביאו לפרישת גשר מהממשלה והסיעה המשותפת. זאב בנימין בגין פרש יחד עם חברים נוספים מהליכוד והקים את חרות - התנועה הלאומית, ואילו יריביו של נתניהו בליכוד, יצחק מרדכי אותו פיטר מתפקידו כשר הביטחון, ודן מרידור שהתפטר קודם לכן מתפקידו כשר האוצר, פרשו והקימו את מפלגת המרכז, יחד עם ראש עיריית תל אביב לשעבר מטעם הליכוד רוני מילוא, והרמטכ"ל שהשתחרר זה עתה מצה"ל אמנון ליפקין-שחק.
למרות מצבה הקשה של הקואליציה, ניסה נתניהו להעביר את תקציב המדינה לשנת 1999 בכנסת, אך כשל לאחר שש"ס ויהדות התורה סירבו לתמוך בו ללא מילוי דרישות כספיות שנתפסו בעיניו כמופלגות, ישראל בעלייה סירבה בגלל טענותיה להפרת הבטחותיו של נתניהו למנהיג המפלגה נתן שרנסקי, מולדת הסכימה בתנאי שנתניהו יקרע את הסכם חברון מעל בימת הכנסת ויבטל את הסכמי אוסלו, ואילו הדרך השלישית הייתה מצויה בשלבי התפוררות.
כאשר הסתבר כי המפד"ל היא הסיעה היחידה מלבד הליכוד המוכנה לתמוך בתקציב, וישנם פחות מ-40 ח"כים המוכנים להצביע בעדו, החליט נתניהו כי אין טעם להמשיך במאמצים, והסכים לפזר את הכנסת.
קירור רגנרטיבי

היסטוריה


קרל וילהלם סימנס הציג את קונספט הקירור הרגנרטיבי ב-1857. ב-10 במאי 1898, ג'יימס דוור השתמש בקירור רגנרטיבי והפך לראשון שהצליח לנזל באופן סטטי מימן. הקונספט של קירור רגנרטיבי הוזכר ב-1903 במאמר של קונסטנטין ציאולקובסקי. רוברט גודרד בנה את המנוע המקורר רגנרטיבית הראשון ב-1923, אך דחה את הסכמה כמורכבת מדי.
המנוע של הטיל V-2, שהיה החזק ביותר בזמנו עם דחף של 25 טונות (245kN), היה מקורר רגנרטיבית, בתכנון של וולטר תיל, בו קווי דלק היו מלופפים מסביב לחלק החיצוני של תא הבעירה. זה היה תכנון לא יעיל כיוון שהוא הצריך בעירה של אלכוהול מדולל בלחץ תאי נמוך כדי להימנע מהתכה של המנוע. מנוע טיל הרדסטון האמריקני נעזר באותו תכנון.

זרימת חום וטמפרטורה

זרימת החום דרך קיר תא הבעירה גבוהה מאוד; שטף חום של  אינו בלתי שכיח.
כמות החום שיכולה לזרום לתוך נוזל הקירור נשלטת על ידי גורמים רבים, ביניהם הפרש הטמפרטורות בין תא הבעירה לנוזל הקירור, מקדם מעבר החום, המוליכות התרמית של קיר תא הבעירה, מהירות הזרימה בערוצי נוזל הקירור ומהירות הזרימה של הגז בתא הבעירה או הנחיר.
שתי שכבות גבול נוצרות: אחת בגז החם שבתא הבעירה והאחרת בנוזל הקירור שבצינורות.
באופן טיפוסי חלק הארי של הבדל הטמפרטורה בין פנים תא הבעירה ונוזל הקירור מרוכז בשכבת הגבול הגזית מכיוון שגזים הם באופן כללי מוליכי חום גרועים. שכבת הגבול הזאת יכולה להיהרס במהרה אודות לאי-יציבויות בבעירה בתא, וכשל בקיר התא יכול להתרחש מהר מאוד לאחר מכן.
שכבת הגבול שבערוצי זרימת נוזל הקירור יכולה גם להיהרס אם נוזל הקירור הוא בלחץ תת-קריטי והשכבה רותחת; הגז שנוצר ברתיחת שכבת הגבול יוצר שכבה מבודדת שפוגעת בזרימת החום מתא הבעירה לנוזל הקירור, והטמפרטורה של הקיר מטפסת מהר מאוד. מרבית המנועים המודרניים נעזרים במשאבות-טורבו שמזרימות את נוזל הקירור בלחץ על-קריטי, מה שפותר את הבעיה הזאת.
משה מרדכי אפשטיין

קורות חיים

נולד בבאקשט (סמוך לווילנה) לבילא חנה ולרב צבי חיים אפשטיין, רב המקום. למד בבית אביו ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לעילוי. לאחר שנפטר שרגא פייבל פרנק, הגביר מאלקסוט, ביקשה אלמנתו גולדה למלא את צוואתו ולהשיא את בנותיהן לתלמידי חכמים מובהקים. היא נסעה לישיבת וולוז'ין כדי למצוא שידוך לבתה הראשונה. ראש הישיבה הרב נפתלי צבי יהודה ברלין התלבט בין הרב משה מרדכי אפשטיין ובין הרב איסר זלמן מלצר. היא הזמינה את גיסה - בעל אחותה - הרב זבולון בריט, רבה של העיר פלונגיאן, לבחון את שניהם, אך גם הוא התקשה להכריע. כאשר נסעו היא, גיסה ושני התלמידים לרב יצחק אלחנן ספקטור בקובנה, התקשה גם הוא לבחור בין שניהם. לבסוף הוא שאל אם יש לה בבית בת נוספת הצריכה להינשא, ואכן בשנת תרנ"ב (1892) נישאה הבת חיה מנוחה לרב משה מרדכי אפשטיין, והבת בילא הינדא נישאה לרב איסר זלמן מלצר.
מרכז אמיר

תכנון ובנייה

הבניין תוכנן בידי האדריכל דוד רזניק ב-1958, כחלק מקומפלקס של שלושה בניינים בני 9 קומות לאורך רחוב המלך ג'ורג', שמתחתם מרכז מסחרי ואודיטוריום. הוועדה לתכנון ובנייה לא אישרה את בניית הבניינים לגובה של 9 קומות עקב התנגדות הרבנות הראשית להקמת בניינים גבוהים יותר מהיכל שלמה, שמעברו השני של רחוב המלך ג'ורג', והבניין נבנה עם 7 קומות בלבד. עם הבניין נבנה המרכז המסחרי שכלל את הסופרמרקט הראשון של ירושלים, שהשתייך לרשת שופרסל, ועל כן הבניין כולו מכונה גם "בניין השופרסל".
הבנייה הושלמה ב-1961. עוד קודם לכן, בספטמבר 1960 נחנך הסופרמרקט. לאחר בניית הבניין נגנזה התוכנית לבנות שני בניינים נוספים, וחברת אמיר שקלה להקים במקום בית מלון. רוב שטח המגרש המקורי נמכר לעיריית ירושלים, שבקשה לבנות במקום בניין למשרדי העירייה. בסופו של דבר הוקם על המגרש מלון פלאזה, כיום מלון לאונרדו פלאזה ירושלים.
הבניין נבנה על ידי "חברת אמיר", שותפות של שיכון עובדים וחברת "פרץ ובן גיאת חברה להנדסה ובניין בע"מ" בהליך מהיר שארך שבעה חודשים בלבד, הודות לשימוש בטכנולוגיה חדישה לאותה תקופה, של שילוב חלקי בניין טרומיים בבנייה רגילה, כך שהיה ניתן להעמיד קומה ביום אחד. לצורך הבנייה הובא עגורן מיוחד משוודיה. בשנת 1963 הוענק לקבלנים שיזמו את הקמתו פרס קפלן בשל החידושים הטכנולוגיים שבו.
הדירות בבניין נחשבו אז לדירות פאר. שטח הדירות היה כ-150 מ"ר, עם מטבח של 12 מ"ר, שני בתי שימוש, 3-4 חדרים וסלון של כ-40 מ"ר.

אופי הבניין

המרכז המסחרי שמתחת לבית המגורים מנותק ממנו ושונה ממנו באופיו. המרכז המסחרי פונה לרחוב אגרון, והוא מחופה אבן ירושלמית, ואילו חזית בית המגורים פונה לרחוב המלך ג'ורג'. רזניק בחר בסגנון מודרני, שלא דומה למבנים אחרים באזור. כל אחת מקומותיו מוקפת מרפסת פתוחה. בזמן הבנייה שימשו המרפסות כפיגומים לבניית הקומות שמעליהן. במרכז הבניין ארבע חצרות פנימיות עבור תשתיות הסקה ואוורור. הבניין נשען על עמודים בצורת האות V באופן שקומת הקרקע פתוחה כולה לנוף ומאפשרת לעוברים ושבים על רחוב קינג ג'ורג' לראות את הנוף לכיוון העיר העתיקה.
היו שהשוו את הבניין ליחידת המגורים של לה קורבוזיה במרסיי ולבניין סיגראם שתכנן לודוויג מיס ון דר רוהה בניו יורק.

במהלך השנים

הציבור הרחב לא אהד את המבנה, ובמשאלי רחוב שונים נבחר פעם אחר פעם לבניין המכוער ביותר בירושלים. רזניק עצמו אמר על הבניין: "הבניין באמת היה מהפכני, אבל מהתחלה היה בו משהו לא מוצלח, קודר. עכשיו הוא נראה נורא... אבל אני לא שונא את הבניין. לא זונחים ילד, גם אם הוא לא מוצלח. בסופו של דבר, הבניין גם הועיל למוניטין שלי. מרוב שנאה לבניין נהפכתי לדמות מפורסמת בירושלים וקיבלתי הרבה הצעות עבודה".
לאורך השנים הידרדר מצבו של המבנה, חלק ממרפסותיו נסגרו או הוסבו למחסנים ונוספו בו מזגנים. על כך אמר רזניק: "זה כואב לי מאוד מפני שהבניין הזה התפרסם בכל העולם בגלל החדשנות שלו. כשאני עובר שם היום אני מפנה את הראש לצד השני של הכביש. אני לא יכול לסבול את מה שעשו לו". גם בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים מתח ביקורת על סגירת מרפסות בבניין בדיון בבקשה של עיריית ירושלים להוצאת צו הריסה לאחת מהן: "סגירת המרפסות בבניין הנדון מהווה פגיעה במרקם התכנוני והאדריכלי, והופכת מבנה אדריכלי סימטרי... לגיבוב של תוספות בנייה מכוערות, העומדות בראש חוצות, בטבורה של עיר הבירה".
בשנת 2011 עלתה יוזמה להרוס את המבנה במסגרת תוכנית פינוי בינוי.
אוטובוסי לונדון (תאגיד)

התאגיד

התאגיד הוקם ב-1999, לאחר הקמת רשות לונדון רבתי. בעקבות הקמת הרשות הועברה האחריות לניהול כלל מערך התחבורה בלונדון ממשרד התחבורה של בריטניה לתאגיד Transport for London ‏(TfL), שהוא גוף מבצע של רשות לונדון רבתי. תאגיד האוטובוסים הוא תאגיד הכפוף ל-TfL.

מודל פעולה

הפעלת קווי האוטובוס בלונדון נעשית על ידי חברות פרטיות, על פי מכרזי הפעלה הנערכים לכל קו וקו. החברה הזוכה מפעילה את הקו במשך חמש שנים עם אופציה לשנתיים נוספות. היא מספקת את האוטובוסים ומאיישת אותם בנהגים, ובתמורה מקבלת תשלום עבור כל מייל של נסיעה. החברות מפעילות את שירותיהן על פי הנחיות של התאגיד ובפיקוחו.
נכון לשנת 2019 מופעלים קווי האוטובוס בלונדון רבתי על ידי כ-14 חברות שונות, שבסיסיהן במדינות אירופה, סינגפור ואוסטרליה. הן מפעילות מגוון דגמים של אוטובוסים, שהמשותף לכולם הוא צבעם האדום המפורסם.
משרד המלחמה

סמכויות משרד המלחמה

לאורך רוב שנותיו הראשונות, נשא המשרד בסמכויות אדמיניסטרטיביות בעיקר, כאשר ההחלטות החשובות הנוגעות לצבא הבריטי וניהול המערכות היו בידי פיקוד הצבא, משרד החוץ ומשרד הפנים. רק החל מאמצע המאה ה-19 כאשר החל הצבא הבריטי במספר רפורמות כתוצאה מהמערכות הבעייתיות במלחמת קרים (1853-6) והמרד ההודי הגדול (1857-9), החל המשרד בהדרגה לקבל יותר סמכויות.
בתקופה זו כוחו וסמכויותיו של משרד המלחמה עלו ובתאוריה הם השתוו לסמכויותיו של המפקד העליון של הכוחות. בשנת 1870 הכופף פיקוד הצבא באופן רשמי תחת משרד המלחמה, אך המפקד העליון דאז דוכס קיימברידג' (שכיהן בתפקיד בשנים 1856-95) התנגד להכפפה ובפועל המשיך לשמר מידה רבה של עצמאות בפיקוד הצבא. מצב זה תוקן לבסוף רק החל משנת 1904, כאשר אורגן מחדש פיקוד הצבא ותפקיד 'המפקד העליון של הכוחות' הוחלף בראש המטה הכללי (בשנותיו הראשונות 'ראש המטה האימפריאלי הכללי'). בתקופה זו הוקמה במשרד המלחמה "מועצת המלחמה" שבראשה עמד מזכיר המדינה למלחמה (שר המלחמה) והיא עמדה בפועל מעל פיקוד הצבא.
למרות רפורמות אלו שהעלו בהדרגה את סמכויות המשרד, הוא התנהל כמעט לחלוטין על ידי אזרחים ולא אנשי צבא, מה שהוביל להתנגשויות רבות בינו לבין פיקוד הצבא. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בניסיון לתקן מצב זה, מונה הוריישו קיצ'נר לשר המלחמה והיה ליחיד בתפקיד זה שהגיע משורות הצבא. לאחר המלחמה, כוחו וגודלו של המשרד החלו לדעוך, כאשר התקציב שלו קטן כמו גם מספר העובדים במשרד ירד בחצי עד לשנת 1930. במהלך מלחמת העולם השנייה, ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל עקף למעשה את המשרד לחלוטין כאשר לקח על עצמו בשנת 1940 את תפקיד 'שר ההגנה' (למרות שבפועל לא היה משרד הגנה). במהלך המלחמה ותחת הנהגתו של צ'רצ'יל, בהדרגה הלך והוקם משרד ההגנה שהוקם כדי לרכז את סמכויות משרד המלחמה לצד אלו של האדמירליות ומשרד האוויר לכדי גוף ביטחוני מרוכז. בשנת 1964, משרד ההגנה אורגן מחדש ואיחד לתוכו באופן רשמי את המשרדים הקודמים בהם משרד המלחמה.

מעון המשרד

עם הקמתו של משרד המלחמה, הוא שכן במספר מבנים ברחבי לונדון לאורך שנותיו הראשונות. בשנת 1722 הועבר המשרד באופן רשמי למעונו הקבוע במשמר הסוסים, וייטהול, לונדון. מתחם משמר הסוסים הפך למזוהה עם הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת, כאשר מפקדי הצי והצבא כמו גם הגופים האדמיניסטרטיבים והניהוליים שלהם, כולם שוכנים במבנים סביב רחבת משמר הסוסים.
בשנת 1858, במהלך ארגון מחדש של הצבא ומשרדי הממשלה (בין היתר אוחד צבא הודו הבריטית לתוך הצבא הבריטי), הועבר משרד המלחמה למעון חדש בבית קמברלנד ברחוב פל מל, שם שכן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. בשנת 1904, הועבר המשרד לאזור מרכזי יותר הקרוב למשרדי הממשלה האחרים ברחוב וייטהול, הוא הועבר לבניין שנבנה במיוחד לאכלוסו אשר נקרא עד היום 'בניין משרד המלחמה הישן'.
רמונה מנסקו

ביוגרפיה

רמונה ניקול - בשמה בלידה- בולבוצ'אנו נולדה בשנת 1972 בעיר קונסטנצה כבת של מיכאי בולבוצ'אנו, טכנאי של חיל הים הרומני ושל אשתו אנה.  היא למדה בתיכון "אובידיוס" בקונסטנצה.  
אחר כך סיימה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בוקרשט .עבדה בשנים 2005-2000 כעורכת דין עצמאית ועסקה בין השאר בעסקי נדל"ן.  למדה בהמשך במכון הדיפלומטי שליד משרד החוץ הרומני (2006) , באקדמיה הלאומית למודיעין,  במכללה הגבוהה לביטחון לאומי (2006 - בה הציגה עבודה על תעשיית הביטחון הרומנית). היא בעלת תואר שני ביחסים בינלאומיים ובאינטגרציה אירופית בבית הספר הלאומי ללימודי מדינה ומנהל (2006)  
בשנת 2008 נבחרה על ידי  המגזין  The Parliament Magazine  כ"פרלמנטר האירופי של השנה" בקטגוריה "חינוך ותרבות",
היא ובעלה ידועים כמקורבים למנהיג לשעבר של המפלגה הלאומית ליברלית, קרין אנטונסקו.

חייה הפרטיים

רמונה מנסקו נשואה לרארש מנסקו, ראש מועצת הרובע השישי של בוקרשט ויש להם שני ילדים: ולאד ודראגוש.
תחביבה בעבר היה האתלטיקה וכיום - הניווט והטיס.
פצצת זרחן

פצצת זרחן היא פצצה המבוססת על זרחן לבן. הזרחן שבפצצה מתלקח כאשר הוא בא במגע עם חמצן וממשיך לבעור עד התכלותו כל עוד החומר בא במגע עם החמצן. במגע עם עור, גורם החומר לכוויות קשות.

טיפול

עזרה ראשונה המוגשת לנפגע זרחן נועדה למנוע מגע של החומר עם חמצן, וכוללת שטיפת האזור עם כמויות רבות של מים תוך חבישתו עם תחבושת ספוגה במים תוך הפשטה מלאה של הנפגע לזיהוי פגיעות נוספות.

בחוק הבינלאומי

ישנם הסוברים שפצצת זרחן, גם זו המשמש ליצירת עשן, היא "נשק תבערה" עליו חלים המגבלות של הפרוטוקול השלישי של האמנה על כלי נשק קונבנציונליים מסוימים. אחרים טוענים, שמטרתן הראשית של פצצות זרחן היא סימון ויצירת מיסוך ולא תבערה, ועל כן הפרוטוקול, המציין שאינו חל על פצצות בהן נזקי התבערה משניים, כגון רימוני עשן, אינו חל על פצצות זרחן.
במשך שנים השתמש צה"ל בפצצות זרחן לצורך סימון ומיסוך. אולם לאחר ביקורת בינלאומית רבה לאחר מבצע עופרת יצוקה, הוחלט בצה"ל להצטייד בתחמושת חליפית שאינה מכילה זרחן.
קלי ברוק

ביוגרפיה

ברוק נולדה והתחנכה ברוצ'סטר, קנט שבאנגליה בשם קלי אן פרסונס. בתה של סנדרה קלי, טבחית, וקנת' פרסונס, בנאי פיגומים. יש לה אח צעיר, דמיאן, ואחות למחצה הגדולה ממנה, סשה. 
ברוק למד בבית הספר התיכון "תומאס אוולינג" בוורן ווד, רוצ'סטר. בשנת 1996 בגיל שבע-עשרה היא הופיעה בסדרה המערכונים  של BBC של "אגרוף הכיף", מבית היוצר של סטיוארט לי וריצ'רד הרינג בתור תלמידת בית ספר (אחד מכוכביה המשותפים היה דניאל מייס). היא למדה באקדמיה האיטלקית קונטי לאמנויות הבמה בלונדון במשך שלוש שנים לפני שהפכה לדוגמנית מקצועית.

דוגמנות

קריירת הדוגמנות של ברוק החלה בגיל 16 לאחר שזכתה בתחרות יופי, אליה היא הגיעה בעזרת אמה. מאוחר יותר היא עבדה במגוון רחב של מסעות פרסום, כולל הפוסטר של לאגר, רנו מגאן, ווקר צ'יפס, פיז בוין וברוויסימו, חברה המתמחה בחזיות והלבשה תחתונה עבור נשים עם חזה גדול. בסופו של דבר, דמותה תפסה את העין של צוות העריכה של צהובון הדיילי סטאר, אשר החלו להציג אותה כנערה של עמוד מספר שלוש.
במהרה, תמונה של ברוק החלה להופיע במגזיני גברים נוספים, כמו GQ ,Loaded ו-"FHM". באפריל של אותה שנה, סקר שנערך בקרב יותר מ-5,000 נשים עבור מגזין גרציה קבע כי יש לה את הגוף הביטי הנשי הטוב ביותר. היא גם הובילה ברשימת 100 הנשים הסקסיות בעולם של FHM מ-2005, אשר סקר, כך נטען, 15 מיליון אנשים. מקרב המופיעים ברשימה זו בכל שנה מאז שנת 1998, היא דורגה במקום ה-34 ב-2008, במקום ה-67 ב-2009, ובמקום ה-7 ב-2010. היא הייתה כוכבת השער של הגיליון מיוחד של "גביע העולם של FHM]" ב-2010, וכן הייתה שוב על שער המגזין בחודש אפריל 2011.
בחודש פברואר 2007, נודע כי חתמה על חוזה שדווח כי הוא בשווי של כמיליון פאונד, עבור ייצוג של קרם גוף לינקס של יונילוור, המכונה "אקס" בארצות הברית, באירופה ובישראל. היא הופיעה על שלטי חוצות, בעיתונים ובאינטרנט במסגרת קמפיין פרסום זה. היא הופיעה גם בפרסומות עבור Sky + ו-T Mobile ודגמנה עבור ריבוק.
ב-2010 היא נבחרה בתור "הפנים והגוף החדשים" של מסע הפרסום של יוצר ההלבשה התחתונה אולטימו. בחודש ספטמבר 2010, ברוק הופיעה במהדורה האמריקאית של מגזין פלייבוי. באוקטובר 2010, ברוק הופיעה בשידור חי בבית הקולנוע קלפהאם על מנת להפתיע את הבאים למקום במסגרת קידום מכירות עבור קרלסברג ו-Sky 3D. בנובמבר 2010, ברוק הציגה פרס בפרסי המוזיקה של MTV אירופה במדריד.
ברוק מייצרת קו של בגדי ים יחד עם New Look, אליו היא עצמה דגמנה.
בספטמבר 2014, ברוק השיקה קו בגדים עבור Simply Be. שנה אחרי, היא הפכה שגרירת מותג של סקצ'רס.

מגישה

בשנת 1997, בגיל שמונה עשרה, החלה בהגשת תוכניות נוער ב-MTV, בגרנדה טלוויזיה ובערוץ Trouble TV. פריצת הדרך של ברוק אל המיינסטרים בתחום ההגשות התרחשה בינואר 1999, כאשר היא נבחרה להחליף את דניס ואן אאוטן כמחצית הנשית בצוות האירוח של ארוחת הבוקר הגדולה, לצד ג'וני וואן. היא עזבה את התוכנית ביולי 1999. בשנת 2005, היא אירחה את תוכנית המציאות אי האהבה של המפורסמים עבור ITV.

תוכניות ריאליטי

בשנת 2007 השתתפה ברוק בתחרות הריקודים הבריטית "רוקדים עם כוכבים" ב-BBC1, כאשר בן זוגה הוא ברנדן קול. במהלך הסדרה, אביה קנת' פרסונס מת מסרטן הריאות, ואף על פי שהיא שבתחילה החליטה להמשיך לרקוד לזכרו, היא פרשה מן התחרות בשבוע התשיעי.

משחק

בשנת 2005 שיחקה בסרט הטלוויזיה "רומי ומישל: ההתחלה" לצד קתרין הייגל, הסרט אשר שודר ברשת ABC Family מהווה פריקוול לסרט "רומי ומישל - פגישת מחזור" משנת 1997.
בשנת 2015 שיחקה בסיטקום "שמחה אחת גדולה" שיצרה אלן דג'נרס לרשת NBC ושודרה למשך 6 פרקים סך הכל.
מרית בן ישראל

מרית בן ישראל (נולדה ב-1956) היא סופרת, במאית ויוצרת בינתחומית ישראלית.

ביוגרפיה

מרית בן ישראל נולדה בתל אביב ב-1956, לגדעון בן-ישראל, לימים חבר הכנסת, ולרות בן-ישראל, לימים פרופסור למשפטים וכלת פרס ישראל לחקר המשפט. 
מרית גדלה בבאר שבע ובירושלים. למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל", בחוג לתורת הספרות ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. השתלמה בכוריאוגרפיה בעזרת קרן התרבות אמריקה-ישראל. 
ביימה ועיצבה עבודות בתיאטרון ובקולנוע בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הקרן לירושלים, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, המועצה לתרבות ואמנות ובית ברל. 
ממייסדי בית הספר לתיאטרון חזותי (1986), שם פיתחה שיטה ללימוד תיאטרון חזותי – "בימוי דרך עיצוב". 
בשנים האחרונות מתמקדת בכתיבה. בבלוג שלה ("עיר האושר") היא כותבת על אמנות בינתחומית ועל אגדות.
לבן ישראל ובן זוגה, אבי גולן, שני בנים.
אלישיב (מושב)

הקמת היישוב

יוצאי תימן בישראל נאבקו על זכותם להתיישבות חקלאית עצמאית. בשנים שקדמו להקמת אלישיב רווחה אצלם ההרגשה, שהם שכירים המנוצלים בידי אחרים. תחושה זו הייתה מנת חלקם של המאוכזבים והמתוסכלים מיחסה של ההסתדרות הכללית, שלפי הרגשתם נהגו פקידיה בסחבת רבה בטיפול בבקשתם להתיישב. והם פנו להקים מוסדות עצמאיים: "התאחדות התימנים בארץ ישראל" ב-1923, וארגון "שבזי" להתיישבות תימנית בארץ ישראל, שהוקם בפתח תקווה ב-1932.
ב-26 באוקטובר 1933 הודיעה המחלקה להתיישבות של ההנהלה הציונית להנהלת הקק"ל שהגיעה להסכם עם התאחדות התימנים, על מסירת 900 דונם בקרקעות בעמק חפר, הנודע גם בשמו הערבי ואדי חוארת. כחמישים איש נרשמו.
קבוצה של עשרים חברי הקבוצה עלתה לקרקע ב-13 בנובמבר 1933. בלילה הראשון הם לנו תחת כיפת השמיים. למחרת הוקם על הגבעה צריף. עשרה חברים נבחרו להישאר במקום, והועסקו על ידי הסוכנות, על מנת להכשיר את הקרקע ולעבד חלק מהאדמות במשותף לפני הגעתן של המשפחות.

המושב כיום

כיום רוב חברי המושב אינם עוסקים בחקלאות, אלא במקצועות חופשיים, וחלקם שכירים במפעלים בעמק חפר. בשנת 2006 הוקמה הרחבה לבנים ממשיכים במושב שנבנית עד היום. החל משנת 2008 פועל במקום מרכז אופק הכולל בית ספר וגני ילדים מזרם חינוך ולדורף.
שאול ישועה אביטבול

ביוגרפיה

נולד בעיר צפרו שבמרוקו בשנת ה'תצ"ט, 1739, לרב יצחק אביטבול. בשנת ה'תקי"ז (1757), בהיותו בן שמונה עשרה, הוסמך לדיינות.

בכס הרבנות

בגיל עשרים ואחת, בשנת ה'תק"כ (1760) נתמנה לרב העיר צפרו ושימש בתפקידו ארבעים ותשע שנים. בימיו ייסד בית מדרש לרבנים ואת המצטיינים שבהם מינה לרבנים ודיינים בקהילות שונות במרוקו. כן דאג לרווחת בני קהילתו על אף הצרות אשר פקדו את העיר, ועיקר דאגתו הייתה למורים ולמלמדים בעיר. הוא השתדל להגדיל את הכנסתם, תמך בשביתתם בשנת ה'תקמ"ג (1783) ואף הסתכסך עם פרנסי קהילתו בעבור כך, עד אשר הצליחו המורים במאבקם והגדילו את שכרם.

בימי שבתו על כס הרבנות בצפרו, עברה העיר צרות רבות, עליהן כתב בספרו: 
בעיר הזאת שהקיפוה לגיונים ובכל יום עומדים עלינו לכלותינו ויתובי יתבינן במצור ומצוק ארם מקדם ופלשתים נוסף על חיצי רעב דאייקור חיטי ואינם בנמצא בעיר הזאת, אשר נתקיים בנו קורות שתים, שהן השוד והשבר והרעב והחרב
 בשנת ה'תק"ן (1790) העליל שר העיר צפרו (ששמו כנראה היה "חאז עבד אלכביר") עלילה על רבני העיר. הרב שאול ישועה והרב שלמה אביטבול נשלחו לכלא ושוחררו רק לאחר שקהילתם שילמה עבור כל אחד מהם 100 מתקאל (מטבע מרוקאי). באלול ה'תק"ן, ספטמבר 1790, מעיד הרב שאול ישועה כי הוגלה לאיגלוואן.

פטירתו

הלך לעולמו בכ"ה באלול ה'תקס"ט, 6 בספטמבר 1809. על מצבתו נכתב: 
המאור הגדול אור בהיר וזהיר המאיר לארץ אבא למלכא מלכי צדק מלך שלם, ושפט דלים בצדק, והוכח במישור לענוי ארץ, אבא שאול ומשיב כהלכה, עין טובה ורוח נמוכה...הוא מל את ישראל אלף ות"ק ילדים אשר בארץ, עשות ספרים הרבה אין קץ, לחמו נתן מימיו נאמנים...והוא שפט את ישראל מ"ט שנים, ושמו נודע בשערים המצוינים...בהלכות שחיטה וטרפות הוא ראש המדברים...
יצחק יחיאל ארנפלד

ביוגרפיה

נולד בניו יורק, ארצות הברית לרב עקיבא ארנפלד, בנו הגדול של הרב שמואל ארנפלד רבה האחרון של העיר מטרסדורף באוסטריה לפני מלחמת העולם השנייה וצאצא של החת"ם סופר, ולחנה בתו של הרב חיים צבי קרוגר רבה של בריסל.
למד בישיבתו של זקנו ישיבת "חתן סופר" בניו יורק, ארצות הברית, שם נקשר לדודו הרב בנימין פאלער שכיהן אז כר"מ בישיבה. באותה תקופה הרב ארנפלד יצר קשר גם עם הרב יצחק הוטנר קשר שנמשך גם לאחר עלייתם ארצה. בשנת תשכ"ח הגיע ללמוד בישיבת בריסק בראשות הרב יוסף דב סולוביצ'יק, והיה משומעי שיעורו כעשור שנים.
בשנת תש"מ נפטר סבו הרב שמואל, והוא מונה לכהן כרבה של קריית מטרסדורף בירושלים. במקביל שימש הרב ארנפלד כדיין בבית דינו של הרב שמואל וואזנר.
בקיץ תשמ"ז פתח הרב ארנפלד את ישיבת בית שמואל בקרית מטרסדורף. בשיעוריו הוא מרבה לשלב מתורת החת"ם סופר, כמו כן, שיחותיו מבוססים בעיקר על תורת המהר"ל. שיעוריו ושיחותיו מתפרסמים בישיבה כ"מהדורה פנימית" היוצאת לתלמידי הישיבה.
הרב ארנפלד הוא חבר ועדת הרבנים של קרן אברהם הכהן, המחלקת פרסים מדי שנה לאברכים מצטיינים.
בחורף תשע"ז נפלה ישיבתו למשבר כלכלי חמור, אשר מנע ממנו לשלם את משכורות הצוות במועדן, בין היתר בשל הלוואות לראשי מוסדות, שלא הוחזרו.

משפחתו

אחד מחתניו הוא הרב נחום בר חיים, ר"מ בישיבת בית שמואל, ובשנים האחרונות מונה במקביל לשמש כראש קיבוץ בישיבת חברון. חתן נוסף הוא הרב אבינועם פלברבאום, מחבר סדרת הספרים "ציונים והערות" - מראי מקומות על המסכתות הנלמדות בישיבות. כמו כן בנו הרב יהודה אריה, משמש ר"מ בישיבה.
בחיפוש אחר נשיקת חצות

תקציר העלילה

וילסון הוא רווק בן 29 שעבר לאחרונה מטקסס ללוס אנג'לס. הוא מסכם את השנה הגרועה בחייו; הוא בודד, חסר פרוטה וללא כיוון ממשי בחייו. הוא מתכנן לבלות את ערב השנה החדשה במיטתו, אלא שאז חברו ושותפו לדירה משכנעו לפרסם מודעת היכרות באתר האינטרנט קרייגסליסט. הוא מיד מקבל פניות ונפגש עם אחת מהן, ויויאן, צעירה בוטה הנחושה לברור את הגבר ה"נכון" איתו תבלה בליל השנה החדשה. השניים נפגשים ולאורך הסרט, על רקע רחובותיה של לוס אנג'לס, הם מפתחים קשר רגשי העובר עליות ומורדות במשך הלילה.

הפקה

הסרט הופק על ידי קבוצת חברים שכללה את במאי הסרט, השחקנים הראשיים שבו, העורכים, הצלם ואף מבצעי השירים שבסרט. חבורה זו עבדה ביחד במשך כ-10 שנים עוד לפני הפקת הסרט. חלק נכבד מהצלחת הסרט נזקף לצילום רחובות ובנייני דאונטאון לוס אנג'לס בשחור לבן המקנים לסרט אווירה מיוחדת המשמשת כרקע לעלילה. עבודת הצילום של רוברט מרפי הייתה עבודת הבכורה שלו כצלם קולנוע.

ביקורת

רוב הביקורות נטו לאהוד את הסרט. רוג'ר איברט מציין במיוחד את הצילום ואת משחקם הכנה של שני השחקנים הראשיים. הוא אף מתייחס לכך שהמפיקה, אן ווקר-מקביי, הייתה גם המפיקה של הסרט לפני הזריחה בכיכובם של איתן הוק וז'ולי דלפי, שיצא למסכים ב-1995 ותיאר צעיר וצעירה המתוודעים זה לזו בלילה אחד אותו הם עוברים ברחובותיה של וינה. איברט טוען כי למרות שהרעיון דומה ולמרות שניתן קרדיט בכתוביות הסרט להשפעת הסרט מ-1995, שני הסרטים שונים בכך שגיבורי "לפני הזריחה" הם גיבורים מושלמים בעוד שגיבורי סרט זה מציגים דמויות בעלות חולשות שלצופה קל להזדהות איתן.
מרק קרמוד, מבקר הקולנוע של האובזרבר, מציין כמו רבים אחרים את הדמיון לסרטו של וודי אלן "מנהטן" שמשתמש בצילום שחור-לבן ובתפאורה של מנהטן כחלק בלתי נפרד מהסרט. אולם, הוא משבח את יוצרי הסרט על כך שבחרו כתפאורה דווקא באזור הישן והמוזנח של מרכז לוס אנג'לס היוצר הקבלה בין שקיעתם של התיאטראות ובתי הקולנוע ברובע ובין מות האהבה הרומנטית בימינו. הוא אף משבח את הבמאי על האקט האחרון בסרט שמאזן את תחושות חרדת הנטישה והחשש מאלימות המלוות את הצופה במשך הסרט.
בחילה

גורמים

בחילה עלולה להוות תסמין של מצבים ובעיות רפואיות רבות, לרבות תנועה מהירה (למשל ברכב או במתקן שעשועים), "בחילת בוקר" בשעת הריון, אלרגיות, זיהומים נגיפיים (ויראליים) ומחלות אחרות. בנוסף, זוהי תופעת לוואי של תרופות רבות, טיפולים כימותרפיים, אנטיביוטיים וסמי הרדמה.
בחילה עלולה לנבוע גם ממצבים נפשיים, לרבות מתח נפשי ודיכאון. אנשים מסוימים עלולים אף לחוש בחילה למראה דבר-מה אותו הם תופסים כדוחה או מגעיל. לריחות חזקים ודוחים עשויה להיות השפעה דומה.
בעוד שבחילות והקאות לטווח קצר אינן מזיקות כשלעצמן, הן עלולות לאותת על קיומה של מחלה חמורה יותר. כשלבחילה נלוות הקאה למשך זמן ממושך, קיימת סכנת התייבשות (נוכח אובדן הנוזלים) ו\או חוסר איזון אלקטרוליטי.

טיפול

טיפול סימפטומטי בבחילות ובהקאות עשוי לכלול הימנעות זמנית ממזון מוצק. בדרך כלל זוהי שיטה יעילה, שכן הבחילה כמעט תמיד גורמת לאובדן תיאבון. שתיית מזון נוזלי אף מטפלת ביעילות בסכנת ההתייבשות.
אמנון ברזל

אמנון ברזל (נולד בשנת 1935, תל אביב) הוא אוצֵר ישראלי.

ביוגרפיה

ברזל הוא בוגר הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימודי תולדות האמנות מאוניברסיטת סורבון בפריז. מסוף שנות ה-60 משמש כמבקר אמנות  במוסף הספרותי של עיתון הארץ. בשנות ה-70 לימד תולדות האומנות במכון אבני ובחוג לאומנות  באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1976 מונה לאוצר הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת זו אצר במשך 6 שנים רצופות את התערוכות של מנשה קדישמן, דני קרוון, משה גרשוני ומיכה אולמן. בסוף שנות ה-70 שימש כיועץ ראש עיריית תל אביב שלמה להט לאמנות. בתחילת שנות השמונים הקים ואצר את אירועי האמנות הסביבתית תל-חי 1983-1980 ביוזמת התנועה הקיבוצית בצפון. משנת 1986 הקים ואצר שורה של פרויקטים באיטליה שהמרכזי שבהם הקמה וניהול המוזיאון לאמנות עכשווית בעיר פראטו שליד פירנצה. היה האוצר הראשון של פארק הפיסול הבינלאומי וילה צ'לה בטוסקנה.  בשנת 1994 מונה למנהל המייסד של המוזיאון היהודי בברלין. בשנת 2006 אצר את התערוכה 'מאה שנות אמנות ישראלית' במילאנו.
לאורך השנים אצר תערוכות רבות, כתב עשרות קטלוגים וספרים לאמנות בינלאומית וישראלית, בהם 'אמנות בישראל' (אנגלית, הוצאת פוליטי מילאנו, 1987).