google/wiki40b huggingface dataset:
התפלגות גמא

פונקציית צפיפות

התפלגות גמא היא התפלגות רציפה, שפונקציית הצפיפות שלה היא
כאשר  הוא פרמטר הנקרא פרמטר קצב,  הוא פרמטר הנקרא פרמטר צורה, ו-  היא פונקציית גמא, המוגדרת על ידי .
כשהפרמטר  הוא מספר שלם, התפלגות גמא נקראת לעיתים התפלגות ארלנג.
ההתפלגות מתוארת לעיתים באמצעות ההופכי של פרמטר הקצב, כלומר באמצעות פרמטר , הנקרא פרמטר סקאלה. במקרה זה, פונקציית הצפיפות היא
משתנה מקרי  המתפלג התפלגות גמא עם פרמטרים  ו-  מסומן בדרך כלל . הערכים שמשתנה מקרי שכזה יכול לקבל הם המספרים האי-שליליים, כלומר התומך של התפלגות גמא הוא הקטע .

פונקציית התפלגות מצטברת

פונקציית ההתפלגות המצטברת של התפלגות גמא היא
כאשר  היא פונקציית גמא הלא שלמה התחתונה:
כשהפרמטר  הוא מספר שלם (כלומר ההתפלגות היא התפלגות ארלנג), ניתן לכתוב את פונקציית ההתפלגות המצטברת בצורה יותר מפורשת,

תוחלת ושונות

התוחלת של משתנה מקרי  היא
; השונות היא .

פונקציית סיכון

פונקציית הסיכון (Hazard function) של התפלגות גמא, , היא
.

התפלגות מעריכית

ההתפלגות המעריכית היא מקרה פרטי של התפלגות גמא: משתנה מקרי  (כלומר עם פרמטר צורה 1) הוא משתנה מקרי .
הסכום של n משתנים מקריים בלתי תלויים  מתפלג .

התפלגות פואסון

אם תופעה מסוימת מתרחשת מפעם לפעם, כך שפרקי הזמן בין התרחשות להתרחשות הם משתנים מקריים מעריכיים בלתי תלויים , אז מספר ההתרחשויות בפרק זמן שאורכו t מתפלג פואסונית עם פרמטר . תהליך שכזה נקרא תהליך פואסון (הומוגני בזמן), ומתקיים בו שהזמן מתחילת התהליך עד להתרחשות מספר n מתפלג .
כדוגמה קונקרטית, נניח שבידנו מספר נורות שזמן החיים של כל אחת מהן מתפלג , ונחשוב על המערכת הבאה: מחברים את הנורות לחשמל ומדליקים את הנורה הראשונה בלבד; ברגע שהיא נשרפת, מדליקים את הנורה השנייה; ברגע שגם היא נשרפת, מדליקים את הנורה השלישית; וכן הלאה. אזי מספר הנורות שנשרפות עד זמן  מתפלג פואסונית עם פרמטר , והזמן מתחילת התהליך עד שריפת נורה מספר n מתפלג .

התפלגות כי בריבוע

התפלגות כי בריבוע היא מקרה פרטי של התפלגות גמא: משתנה מקרי  (כלומר עם n דרגות חופש) הוא משתנה מקרי .
אדולף הורוויץ

תולדות חייו

הורוויץ נולד בעיר הילדסהיים למשפחה יהודית. אביו, סלומון הורוויץ (Salomon Hurwitz), היה סוחר. אמו, אליס לבית ורטהיימר (Elise Wertheime), נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1868 החל ללמוד בבית הספר, שם לימד אותו מתמטיקה הרמן שוברט, שמאוחר יותר המליץ לאביו לשלוח אותו לאוניברסיטה. אביו לא יכל לממן את לימודיו, אך הורוויץ זכה למימון על ידי חבר אביו. הוא החל ללמוד באוניברסיטת מינכן בשנת 1877 בעודו בן 17. במהלך לימודי האקדמאיים הוא למד אצל מתמטיקאים גדולים, ביניהם ארנסט קומר וקארל ויירשטראס. במהלך לימודיו למד יחד עם פליקס קליין, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה בהשגחתו באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1881 סיים את עבודת הדוקטורט, שכותרתה "פונקציות אליפטיות מודולריות" (Elliptic modular function).
בשנת 1884 התמנה הורוויץ לפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1892 הפך לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם נשאר עד סוף חייו. 
בשנת 1884 נישא הורוויץ לאידה סמואל (Ida Samuel), ולשניים היו שלושה ילדים.
לאורך כל שהותו בציריך, חווה הורוויץ בעיות בריאותיו רבות, ביניהן מיגרנות קשות. הוא נפטר בציריך ב-18 בנובמבר 1919.

תרומתו למתמטיקה

הורוויץ היה מומחה במשטחי רימן ועסק בעקומים אלגבריים, והגיע להישגים משמעותיים, כדוגמת משפט האוטומורפיזם של הורוויץ. נוסף על כך, הוא התעניין בתורת המספרים, ובתחום האלגברה התעניין בנוסחאות לסכומי ריבועים. באנליזה מרוכבת, הוכיח הורוויץ את משפט הורוויץ בדבר התכנסות במידה שווה של סדרת פונקציות.
דייוויד אוקס

ביוגרפיה

אוקס נולד בפורדינגברידג' בהמפשייר שבאנגליה. אביו הוא כומר (קאנון) בכנסייה האנגליקנית.
הוא למד בבית הספר בישוף וורדסוורת' בסולסברי שבווילטשייר, ועסק במשחק בתיאטרון לנוער בסולסברי פלייהאוס. אוקס סיים תואר בספרות אנגלית באוניברסיטת מנצ'סטר.
בין השנים 2005 ל-2007 למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.

קריירה

ב-2010 גילם אוקס את ויליאם הנלי הנבל במיני-סדרה "עמודי תבל" בהפקת חברת ההפקה של רידלי סקוט. אוקס השתתף בטקס חלוקת פרסי רומי בווינה שנערך 2011 יחד עם דונלד סאת'רלנד ונטליה וורנר.
ב-2011 לוהק אוקס לסדרה הטלוויזיה "הבורג'ס" ששודרה בערוץ שואוטיים. הוא גילם את חואן בורג'ה לצדו של ג'רמי איירונס. במהלך צילומי העונה השנייה השתתף אוקס בתפקיד קמע ב"עולם ללא סוף", סדרת ההמשך של "עמודי תבל".
אוקס המשיך להופיע בטלוויזיה בדמות ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס בסדרה "מלכה לבנה" של BBC One ו-Starz. הסדרה שודרה באמצע 2013.
כדי לשנות כיוון בתפקידים ששיחק (הילד הרע בדרמות תקופתיות) גילם אוקס את מר דארסי בהפקה בימתית של הרומן "גאווה ודעה קדומה" שהוצג בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק. הוא המשיך להופיע על הבמה בדמות כריסטופר מרלו במחזה "שייקספיר מאוהב" בתיאטרון נואל קאוורד.
ב-2015 השתתף אוקס בתפקיד אורח בעונה השלישית של "אנדוור" עם שון אוונס, ובסדרה "The Living and the Dead" של ה-BBC יחד עם קולין מורגן.
ב-2016 לוהק אוקס לתפקיד הנסיך ארנסט, אחיו של הנסיך אלברט שהיה בעלה של המלכה ויקטוריה, בסדרת הדרמה של ITV "ויקטוריה". אוקס חזר לשחק עם טום יוז (הנסיך אלברט) שהיה שותפו לסדרה "טריניטי", ועם רופוס סוול (לורד מלבורן) שהופיע איתו במיני-סדרה "עמודי תבל". העונה השנייה של הסדרה "ויקטוריה" שודרה בסוף ב-2017 ובה המשיך אוקס לגלם את הנסיך ארנסט.
עוד ב-2017 הופיע אוקס בעיבוד קולנועי לרומן "La pell freda" של הסופר הקטלני אלברט סנצ'ז פינול (Albert Sánchez Piñol) בבימויו של קסבייה ז'ן (Xavier Gens) בכיכובם של ריי סטיבנסון ואאורה גרידו. אוקס כיכב בהפקה בווסט אנד של המחזה "Venus in Fur" מאת דייוויד אייבס בתיאטרון היימרקט לצדה של נטלי דורמר.

חיים אישיים

אוקס מנגן בקלרינט ובקלרינט בס, והוא זמר עם קול בס.
הוא חובב נלהב של מוזיקה עממית ותומך בלהקת הפולק Sheelanagig מבריסטול.
צ'וקצ'ים

צ'וקצ'ים (ברוסית: Чукчи) הם עם השוכן בצפון-מזרח אסיה, בחצי האי הצ'וקצ'י שלחוף ים ברינג וים צ'וקצ'י. מספרם עולה במעט על 15,000 נפש].
השם "צ'וקצ'ים" הוא שיבוש של המילה צ'אבאצ'ו ("מרובה איילים"), המתייחסת למגדלי האיילים הנודדים בחלקו הפנימי של חצי האי, בניגוד למגדלי הכלבים, השוכנים במחנות קבע סמוך לחופי ים ברינג. בינם לבין עצמם מבכרים הצ'וקצ'ים את הכינוי "אוראוולדאט" שפירושו "בני אדם" וזאת בדומה ל"אינואיטים", שהוא השם אותו מבכרים האסקימואים על פני הכינוי שהצמיד להם האדם הלבן.
במבנה גופם ובצורתם הכללית דומים בני השבט הצ'וקצ'י לעמים המונגולואידים של צפון מזרח אסיה, אך יש בהם גם מאפיינים הקרובים יותר לאינדיאנים של צפון אמריקה, בגון עורם ובמבנה עיניהם.
המפגש הראשון בין הצ'וקצ'ים לרוסים התרחש בשנת 1644; מיכאיל סטאדוחין, חוקר ארצות שסייר ברחבי סיביר, גילה את השבט הצ'וקצ'י ופרסם את דבר קיומו. הגילוי הביא אל מחנות הצ'וקצ'ים את הזרים, שלא טובת הצ'וקצ'ים הייתה לנגד עיניהם אלא רווחים. במלחמה שפרצה בין הצדדים ניגפו הצ'וקצ'ים ונהדפו מן הגדה השמאלית של נהר קולימה. משנת 1770, לאחר שהובסו הרוסים בקרב קשה, שככו הקרבות ונקבעו יחסי מסחר בין שני הצדדים, ביתרון ברור לצד הרוסי הבקיא והמנוסה על פני הצד הצ'וקצ'י חסר הניסיון והתמים. מאז בוא האירופאים והאמריקאים אל חצי האי הצ'וקצ'י, הורגלו הצ'וקצ'ים לסחור עמם ולרכוש מהם מוצרים שונים שלא היו חלק ממורשתם, כלי עבודה, כלי נשק ומוצרי צריכה שונים, בהם טבק. בעשור הראשון לקיום ברית המועצות, הגיעו נציגי השלטון הסובייטי אל הצ'וקצ'ים והחלו לעצב את דמותם לפי החזון הקומוניסטי.
בין שני השבטים, מגדלי האיילים הנוודים ומגדלי הכלבים יושבי הקבע, מתנהלים יחסי מסחר הדדיים. יושבי הקבע, שהם בעיקרם ציידים ודייגים, משתמשים בעורות איילים לבניית "יאראנגות" - אוהלי פרווה - למשכנם ולתפירת בגדים ונעליים, ואת עורות האיילים הם רוכשים ממגדלי האיילים. אלה מצדם רוכשים מהם את בשר חיות הצייד ואת פרוותיהם, והעסקות הללו התבצעו במשך שנים כסחר חליפין.

כיום

מאז הקמת ברית המועצות הגיעו נציגי ממשל ללמד את בני העם הצ'וקצ'י את התרבות הסובייטית והאלפבית הקרילי. הוקמו בתי ספר ובתי חולים ואזור המחיה שלהם הפך למחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
כיום מרבית בני העם הצ'וקצ'י עברו לערים הגדולות וכבר אינם מנהלים אורח חיים מסורתי כבעבר.
מידלבורך

היסטוריה

ההיסטוריה של מידלבורך מתחילה ככל הנראה מסוף המאה ה-8 או מתחילת המאה ה-9. האזכור הראשון שלה הוא כאחת משלוש הערים המבוצרות (borgs) שהוקמו על וולחרן, אז אחד משלושת האיים שמרכיבים כיום את חצי האי, כהגנה מפני פלישות הויקינגים. ב-844 נבנה במקום מנזר שהמשיך להיות פעיל עד הרפורמציה הפרוטסטנטית. היסודות לקתדרלה המרשימה והציורית (אחת משתי הקתדרלות בהולנד שמלפני הרפורמציה, יחד עם קתדרלת מרטין הקדוש באוטרכט) הונחו לראשונה במאה ה-10. בנייה נוספת הייתה במהלך ימי הביניים.
ב-1217 הוענקו למילדבורך זכויות העיר. בימי הביניים היא הפכה להיות מרכז סחר חשוב בין אנגליה לבין הערים המתפתחות של פלנדריה. העיר המשיכה לצבור עוצמה ויוקרה במהלך המאות ה-13 וה-14. במהלך המרד ההולנדי שוחררה מידלבורך מידי הכובשים הספרדים לאחר מצור ארוך. המחוזות הצפוניים של ארצות השפלה זכו בעצמאותם משליטי בית הבסבורג הספרדים ויצרו את המדינה הפרוטסטנטית של הולנד. מאוחר יותר, במאה ה-17 (תור הזהב של הולנד), הייתה מילדבורך, לאחר אמסטרדם, למרכז השני בחשיבותו של חברת הודו המזרחית ההולנדית באותה תקופה היה למידלבורך תפקיד חשוב במפת סחר העבדים העולמי.
שמואל בן ישראל, בנו של מנשה בן ישראל קבור בבית העלמין של העדה הספרדית במידלבורך. בית עלמין זה שוכן מחוץ לחומת העיר, בנוסף לבית העלמין האשכנזי השוכן בתוך תחומי חומת העיר. ב-1994 שוקם בית הכנסת של הקהילה לאחר שהוא ניזוק חלקית במהלך מלחמת העולם השנייה. בית כנסת זה היה השלישי שנבנה בהולנד בתקופת תור הזהב. באולם תחנת הרכבת של מידלבורך קבוע לוח זיכרון ליהודי זיילנד שהחלו ממנה את מסעם למחנות ההשמדה.
כשליש משטח מרכז העיר העתיקה הוחרב בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה, ב-17 במאי 1940, אך לא ברור אם החורבן נגרם על ידי מפציצים גרמנים או  על ידי הארטילריה הצרפתית. העיר שוחררה על ידי הבריטים ב-5 בנובמבר 1944. לאחר המלחמה שוקמו החלקים ההרוסים של העיר ונבנו מחדש ככל האפשר על פי המראה שלה מלפני המלחמה. יחד עם זאת, במהלך הפצצות הגרמנים עלה באש ארכיון העיר.
מידלבורך המודרנית משמרת את רוב המאפיינים ההיסטוריים הציוריים שלה. לאורך התעלות ניצבים בתי סוחרים מפוארים מהמאות ה-17 וה-18, בסגנון דומה לזה שניתן למצוא בערים כמו אמסטרדם. החפיר של העיר העתיקה עדיין קיים וכן שרדו שניים משערי העיר. עם זאת, חלק מהחפיר והביצורים מהמאה ה-18 נהרסו במאה ה-19 כדי לפנות דרך לתעלת המים המסחרית שנכרתה במקום. מבנה המנזר מימי הביניים עדיין בשימוש היום כמוזיאון וכמקום מושב לממשלת המחוז.
מידלבורך היא מקום הולדתו ומותו של מגלה הארצות יאקוב רוחבן שגילה את אי הפסחא.
שמואל זיסמן

ביוגרפיה

זיסמן נולד וגדל ברמת גן, בנו של חבר הכנסת ואיש הציבור שלום זיסמן. החל לשחק כדורסל זמן קצר אחרי מות אביו בתחילת 1967. בנעוריו שיחק זיסמן במחלקת הנוער של מכבי רמת חן ובקבוצת הכדורסל של תיכון בליך, התיכון שבו למד. מאמנו של זיסמן בנעוריו היה פיני גרשון, עד שבגיל 16.5 זיסמן הועלה לקבוצת הבוגרים של מכבי רמת גן. בקיץ 1978 זיסמן עבר לשורות מכבי תל אביב, לאחר שהאחרונה זכתה בגביע אירופה לאלופות, בעקבות התעניינותם האישית של רלף קליין ושמעון מזרחי בו. המעבר למכבי היה מלווה בהתלבטויות רבות של זיסמן על מעבר אפשרי למספר מכללות בולטות מצפון מזרח ארצות הברית. אך בסופו של דבר זיסמן העדיף את מזג האוויר הים התיכוני של תל אביב על פני מזג האוויר של צפון מזרח ארצות הברית.
כחלק מן הקבוצה, הניף זיסמן את גביע אירופה בזכיית הקבוצה בגביע אירופה לאלופות, 1981, וכן זכה עימה בגביע הביניבשתי. זיסמן שותף בשליטתה הכמעט מוחלטת במפעלים המקומיים של מכבי וזכה עימה גם בשלוש אליפויות ובשלושה גביעי מדינה, מתוכן, שלושה דאבלים. במהלך תקופה זו, זיסמן היה קפטן נבחרת העתודה של ישראל (ועוד לפני זה, קפטן נבחרת הנוער), וכן חבר בסגל נבחרת ישראל הבוגרת. במאזנו עומדים שלוש השתתפויות באליפויות אירופה (1981, 1983 ו-1985).
לאחר הקדנציה במכבי תל אביב המשיך זיסמן לשחק בקבוצת נעוריו עירוני רמת גן. משם עבר להפועל תל אביב אותה הוביל לגמר הפלייאוף המפורסם של 1985 מול מכבי תל אביב. בסדרת גמר זו התקוטטו כוכב הפועל תל אביב דאז מייק לארגי ומוטי ארואסטי, מה שהוביל להרחקתם. הרחקת כוכב הקבוצה, והעברת המשחק המכריע מאוסישקין ליד אליהו, עלתה בסופו של דבר להפועל תל אביב באליפות, ומכבי תל אביב ניצחה בסדרה 1–2 בדרך לעוד אליפות ברצף. כמו כן שיחק זיסמן בהפועל גליל עליון עימה העפיל לגמר גביע המדינה, ובהפועל חולון. זיסמן פרש ממשחק פעיל בגיל 33. לאחר פרישתו זיסמן ייסד את ארגון שחקני הכדורסל בישראל, עמד בראשו והיה מיוזמי ומעצבי התיקון לחוק הספורט הישראלי, וכיום משמש גם כיו"ר מנהלת הספורט ההישגי של ישראל.
זיסמן הוא שותף מייסד בפירמת עורכי הדין הבינלאומי זיסמן, אהרוני, גייר ושות'. למשרד סניפים בישראל, בארצות הברית (ניו יורק, בוסטון וושינגטון הבירה), סין (בייג'ינג ושנחאי), הודו, ובאירופה – ברומניה ובאיטליה.
זיסמן שימש יועץ משפטי וחבר בשלוש ועדות ממשלתיות - ועדת פלד בתחום התקשורת, ועדת רונן בתחום הנדל"ן, והוועדה המקצועית המיוחדת שהקים משרד התחבורה לחקירת אירועי תאונת הרכבת הקטלנית בבית יהושע בשנת 2006.
בנוסף משמש שמוליק זיסמן יו"ר בית הדין העליון של תנועת מכבי העולמית, חבר בחוג הידידים במסגרת עמותת עזרה למרפא (הרב פירר), הוא ממייסדי מרכז רט לטיפול בילדות נפגעות תסמונת רט, ממייסדי עמותת "לב אוהב", וממשיך לשחק בקבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב המשתתפת באירועים שונים של תרומה לקהילה.
נורה ונעמי

"נורה ונעמי" הן נעמי ביטר (נולדה ב-1936) ונורה כוכבי (1934-1999), צמד פסלות ואמניות קרמיקה ישראליות, אשר פעלו במשותף בין השנים 1962-1999.

ביוגרפיה

נורה ונעמי החלו לפעול במשותף בשנת 1962, לאחר שנפגשו במסגרת לימודיהן במחזור הראשון של המחלקה לקדרות בבצלאל. בשנה האחרונה ללימודיהן פתחו השתיים סטודיו לקרמיקה ב"בית קרונברג" בשכונת תלפיות בירושלים. בשנת 1965 הציגו בסטודיו תערוכת ראשונה ובה כלים שימושיים ועציצי גן. בנוסף, רכשו השתיים ידע ברפאות חרסים כתוצאה מהשתתפות בחפירות ארכאולוגיות במהלך שנות ה-70 בתל אפק. בשנים הראשונות לעבודתן עסקו בעיקר בקדרות באובניים ובבניית יד. ההכרה ראשונית בעבודותיהן קיבלו ממאירה גרא, שעבדה באותן שנים בהנהלת חנות "משכית". ב-1965 פתחו את תערוכת היחיד הראשונה שלהן בבית קורנברג. לאחר שמשפחתה של כוכבי עברה לתל אביב, בשנת 1970, המשיכו השתיים לעבוד במקביל בשני חללי סטודיו.
המעבר של נורה ונעמי לפיסול, שהחל במהלך שנות השבעים של המאה ה-20, היווה ניסיון להתייחסות אל הטבע והארכאולוגיה הארצישראלית וניכרה בו השפעתה של האמנות המופשטת. בשנת 1972 הציגו את תערוכת הפיסול הראשונה "סיני", ובה יצירות שהושפעו מצורות טבע מדבריות. עד מחצית שנות השבעים לקחו השתיים חלק גם בתערוכות ישראליות שאורגנו על ידי מכון היצוא הישראלי, בראשותה של מרתה ורדי, ברחבי אירופה ובארצות הברית. במהלך שנות השמונים החלו להופיע בעבודתן ייצוגים של דמות האדם באמצעות צורות סמליות כגון עצים, סירות וכדומה.
בשנת 1999 נפטרה נורה. נעמי המשיכה לעבוד בסטודיו עד שנת 2003.
ארכיון המתעד את עבודתם של נורה ונעמי נמצא במרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
ריינר בנהם

ביוגרפיה

ריינר בנהם נולד ב-1922 בנוריץ' שבאנגליה. בנם הבכור של פרסי בנהם, מהנדס גז, ואשתו ויולט פרנסס מוד ריינר. את השכלתו הבסיסית רכש בבית הספר המקומי על שם אדוארד השישי (King Edward VI Grammar School). הוא זכה במלגה להכשרה כמהנדס בחברת בריסטול אירופליין, שם העביר את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה. כשחזר לנוריץ', החל לעבוד כמנהל במה בתיאטרון מדרמרקט (Maddermarket Theatre), להרצות על אמנות ולכתוב מאמרי ביקורת לעיתון. ב-1946 התחתן עם מרי, מורה בבית הספר המקומי לאמנות. לשניים נולדו בן ובת.
ב-1949 נרשם ללימודי היסטוריה של האמנות במכון קורטולד (Courtauld) באוניברסיטת לונדון. לאחר שסיים את התואר הראשון ב-1952, הוא התחיל לעבוד על הדוקטורט בהנחיית היסטוריון האדריכלות ניקולאס פבזנר. באותה שנה החל לכתוב עבור כתב העת החשוב "Architectural Review". כתיבתו השנונה והחריפה ביססה את מעמדו בתור פרשן חשוב של הארכיטקטורה העכשווית. הוא ואשתו פתחו מדי שבוע את ביתם לדיונים על אמנות עכשווית. האמנים, האדריכלים והמבקרים שפקדו את דיונים אלו, הרכיבו ביחד עם אחרים את הקבוצה העצמאית אשר נפגשה במכון לאמנות עכשווית בלונדון בין השנים 1952–1955. ריינר בנהם כינס את המושב הראשון של הקבוצה ונשאר חבר בה עד סופה.
ספרו הראשון, "ארכיטקטורה בעידן המכונה הראשון: הלכה ועיצוב" (Theory and Design in the First Machine Age), שהיה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, התפרסם ב-1960. הספר סוקר את הגישות, המגמות והתאוריות האדריכליות בשנים 1900–1930, בהשפעת ההתקדמות הטכנולוגית המודרנית. באותה שנה הוא החל להרצות במשרה-חלקית בבית ספר ברטלט לארכיטקטורה (Bartlett School of Architecture), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. לאחר שנתיים בשיקגו על מלגת מחקר (1964–1966), הוא חזר ללונדון להרצות במשרה-מלאה בברטלט, פרסם את "הברוטליזם החדש" (The New Brutalism, 1966) ופתח בכתיבה של סדרת מאמרים פופולריים למגזין "New Society" ‏(1965-1985). הוא מונה לקתדרה לתולדות האדריכלות ב-1969, כאשר המחקר שערך בשיקגו התפרסם בספר "ארכיטקטורת הסביבה המתכווננת" (Architecture of the Well-Tempered Environment).
ב-1971 פרסם את הספר "לוס אנג'לס: הארכיטקטורה של ארבע אקולוגיות" (Los Angeles: The Architecture of Four Ecologies), ושנה לאחר מכן הפיק את הסרט "ריינר בנהם אוהב את לוס אנג'לס" (Reyner Banham Loves Los Angeles) במסגרת סדרת "זוג עיניים אחד" של ה-BBC‏. ב-1977 הוא עבר לארצות הברית ומונה לראשות המחלקה ללימודי העיצוב באוניברסיטה של מדינת ניו יורק בבאפלו. ב-1980 מונה לראשות הקתדרה לתולדות האמנות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, ולאחר שנתיים פרסם את "סצנות במדבר האמריקאי" (Scenes in America Deserta). ב-1986 יצא לאור ספרו האחרון, "אטלנטיס מבטון" (A Concrete Atlantis). הוא מונה לראשות הקתדרה להיסטוריה ולתאוריה של האדריכלות באוניברסיטת ניו יורק, אך נפטר במרץ 1988, כחודש לפני הרצאת הבכורה שלו.
מאיר הכהן פופרש

ביוגרפיה

רבי מאיר נולד בקרקוב שבפולין בשנת ה'שפ"ד, מילדותו התבלט בכישרונותיו המיוחדים, ובגיל 13 בלבד החל ללמוד קבלה. משראו בכך, שלחו אותו הוריו לירושלים, ללמוד קבלה מפי תלמידי האר"י. למד אצל רבי ישראל אשכנזי ורבי יעקב צמח (תלמידו של רבי שמואל ויטאל), והיה לאחד מעמודי התווך בישיבת המקובלים בירושלים.
בשנת ה'ת"ו (1646) החל לערוך את כתבי האר"י בעקבות רבו רבי יעקב צמח. בשנת ת"ט, לאחר שהגיעו השמועות על הפרעות בפולין, יצא לפולין לדרוש בשלום משפחתו. מירושלים נסע לדמשק, שם פשפש בכתביו של רבי שמואל ויטל, ועל פיהם החליט לסדר את כתבי האר"י בשלושה ספרים. משם המשיך לקושטא כשבדרכו הוא טורח בסידור הכתבים, ומשם נסע לפולין והגיע לקרקוב בשנת 1650, בה השלים את עריכת כתבי האר"י.
בשנת תי"ד (1656) נסע בחזרה לארץ ישראל, חלה בדרכו, והגיע שבור ורצוץ. נפטר בירושלים בב' באדר תכ"ב, בהיותו בן 38 בלבד.
סידור כתבי האר"י שהניח רבי מאיר היה לאבן יסוד בלימוד כתבי האר"י. רבי מאיר חילק את הכתבים לפי נושאים, ופיצל אותם לשלושה ספרים: דרך עץ חיים (ידוע בשמו הנפוץ "עץ חיים"), פרי עץ חיים, ונוף עץ חיים. שני הספרים האחרונים לא נדפסו בשלמותם אלא חלקים חלקים בשמות שונים.

חיבוריו

ידוע כי רבי מאיר חיבר ספרים רבים נוספים, שחלקם אבדו וחלק נדפסו. החיד"א כותב כי חיבר 39 ספרים.
חיבר ספר "דרך סעודה", הכולל כוונות על פי הקבלה לסדר נטילת ידיים והסעודה, ונדפס לראשונה בפראג בשנת ה'תל"ח (1678).
בנוסף, חיבר את הספר אור צדיקים הכולל דברי מוסר, הנהגות וחסידות על פי קבלת האר"י, מסודרים בעמודי תורה, עבודה וגמילות חסדים. כחלק משער העבודה, סידר גם הנהגות מעשיות על פי סדר היום. למעשה, הנהגות אלו תופסות כשני שלישים מאורך הספר. נדפס לראשונה בהמבורג בשנת ה'ת"נ (1690). הספר "דרך סעודה" נכלל במהדורות רבות של ספר "אור צדיקים" בשינויים מסוימים. במהדורות מסוימות, כמו זולצבך ה'תנ"א, נקרא הספר "אור צדיקים" בשם "אורחת צדיקים".
חיבר שלושים ושנים "כללים" בתורת הסוד, שנדפסו בתוך ספר "שבתא דריגלא" של הרב צבי הירש חוטש, וגם כחיבור נפרד בונדסבק ה'ת"ס, ובשם "מסילות חכמה" בשקלוב בשנת ה'תקמ"ה (1785).
רבי צבי הירש חזן, שהיה דיין בפוזנה שבפולין, הוציא לאור מחדש את הספר אור צדיקים עם הוספות רבות משלו, וקרא לספר בשם "אור הישר".
חיבור נוסף של רבי מאיר הוא ספר מאורת נתן שנקרא גם בשם "יאיר נתיב", המפרש כינויים שונים מתורת הקבלה. נדפס לראשונה בפרנקפורט דמיין בשנת ה'תס"ט (1709).
מיוחס לו גם עריכת אילן הקבלה הנקרא 'אילן הגדול', אם כי ייחוס זה מופיע לראשונה בדפוס, וכן התפיסות באילן זה אינן מתאימות לאלו של פופרס
תחבורה מסילתית

תחבורה מסילתית היא דרך לשינוע נוסעים ומשאות. תחבורה מסילתית מתבצעת על-גבי מערכת מסילות הרכבת, ובאמצעות רכבת.
בניגוד לתחבורה יבשתית, בה רכבים נוסעים על כל משטח לכל כיוון, קרונות הרכבת בדרך-כלל יכולים לנסוע רק על פסי הרכבת, שמובילים אותם ליעד קבוע מראש (אין להם אפשרות לנסוע לדרכם החופשית). המסילות בדרך-כלל בנויות משני פסי מתכת שמעוגנים על ידי חצץ וסלעים. בכל מקרה, ישנם אפשרויות אחרות, כגון מונורייל - שנע על פס אחד, או רכבת ריחוף מגנטי - שאינה נוסעת על האדמה כלל.
מערכות ציוד נייד (Rolling Stock) הם פתרון טוב, מכיוון שהן מעבירות את כל סוגי המשאות והנוסעים למרחקים ארוכים ובמהירות, למערכות אלו יש גם יחס עלות-תועלת גבוה משל התחבורה היבשתית, לכן צמיחתן מתגברת בשנים האחרונות, והן מובילות את תחום התחבורה הציבורית בימינו.
אלכסנדר סובולב

קריירת מועדונים

סובולב הוא בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון דינמו ברנאול. בשנת 2015 הופיע בהרכב הקבוצה הבוגרת של דינמו-2 ברנאול שהתמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
לפני פתיחת עונת 2016/17 עבר לטום טומסק ושיחק בהרכב קבוצת הנוער והבקיע תשעה שערים ב-15 הופעות. ב-21 בנובמבר 2016 זומן לקבוצה הבוגרת למשחק בליגת העל הרוסית בכדורגל, במשחק נגד אחמט גרוזני, אך בפועל ישב על הספסל ולא עלה למגרש.
ב-5 בדצמבר 2016 עשה את הופעת הבכורה בפרמייר-ליג הרוסי כשעלה בהרכב הפותח במשחק נגד אופה. ב-10 באפריל 2017 הבקיע את שער הבכורה במשחק נגד רובין קאזאן שהסתיים בשוויון 2:2. בעונת הבכורה שלו בקבוצה מטומסק הוא הבקיע שלושה שערים.
ב-29 בדצמבר 2017 חתם לארבע שנים בקבוצת קריליה סובייטוב סמרה. את שער הבכורה במדי הקבוצה מסמרה הבקיע ב-4 במרץ 2018 נגד דינמו סנקט פטרבורג. את השלושער שלו הבקיע לראשונה ב-7 באפריל 2018 נגד ספרטק-2 מוסקבה במשחק בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
בתחילת 2019 ועד לסוף העונה הושאל לקבוצת יניסיי קרסנויארסק, במדיה הבקיע שלושה שערים בעשרה הופעות.
הוא חזר להרכב של קריליה סובייטוב בתחילת עונת 2019/2020 בליגת העל הרוסית בכדורגל וכבר במחזור הפתיחה הבקיע דאבל לזכות קריליה סובייטוב, במשחק נגד צסק"א מוסקבה שהסתיים בניצחון קבוצתו. בחודש יולי רשם שלושה שערים ובישול אחד בשלושה משחקים והוכתר למצטיין החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל והיה לשחקן הראשון בקריליה סובייטוב סמרה שזוכה בפרס זה.

קריירה בנבחרת

ב-17 בינואר 2018 זומן לנבחרת הצעירה של רוסיה.
אונסילוס

אוֹנֶסִילוֹס (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus)‏ (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין.
קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמאתוס, שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים.
ב-497 לפנה"ס יצא מקיליקיה אל קפריסין חיל משלוח פרסי גדול, מלווה באוניות מלחמה פיניקיות, ומשימתו הכנעת הערים המורדות והשבת השלטון הפרסי באי. לבקשת אונסילוס שלחו כמה מן הערים האיוניות אוניות מלחמה לעזרתו של אונסילוס. בקרב הימי שנתלקח הייתה ידם של האיונים על העליונה והם ניצחו את הצי הפיניקי. שונה היה המצב ביבשה. הקרב נגד הצבא הפרסי בפיקודו של אַרְטִיבִּיוֹס הסתיים במפלת הערים הקפריסאיות, ואונסילוס עצמו נהרג. הצי האיוני, שראה כי אפסה כל תקווה לניצחון, נסוג אל אסיה הקטנה, ובתוך חמישה חודשים דיכאו הפרסים את המרד והשתלטו מחדש על האי. הם אף השיבו את גורגוס לכס המלכות של סלמיס.
הרודוטוס מספר, כי לאחר הקרב ערפו אנשי אמאתוס את ראשו של אונסילוס ותלו אותו מעל שערי עירם. "בזמן שהיה תלוי שם נעשה הראש חלול, ונחיל דבורים נכנס לתוכו ומילא אותו בחלת דבש. לאור המאורע הזה פנו אנשי אמאתוס לאוראקולום, שציווה עליהם להוריד את הראש ולקבור אותו, ולהקריב מדי שנה בשנה קורבן לאונסילוס כמו להֶרוֹס, ואז יוטב להם."
פלוגות השדה

פלוגות השדה (פו"ש) היו פלוגות שהוקמו לשם הגנת היישובים העבריים במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. 
פלוגות השדה הוקמו בשנת 1937 במסגרת ארגון "ההגנה" ובאישור הבריטים. מטרתן הייתה להגן על היישובים העבריים מפני הכנופיות הערביות שתקפו אותם בימי המאורעות. קדמו לפו"ש יחידות מקומיות שקמו במקומות אחדים בארץ ובהן יחידות המשמר הנע והנודדת.
פלוגות השדה היו חלוצות "היציאה מן הגדר" - יציאה לפעולה בשטחים הפתוחים ובשדות, מעבר לגדרות היישובים, כדי לקדם את פני התוקפים וכן עריכת סיורים בשטחי הכפרים הערביים על מנת לאתר את בסיסי הכנופיות ולפגוע בהן.
בשנת 1938 הפכו הפו"ש לכוח ארצי בפיקודם של יצחק שדה ואליהו בן חור. הפלוגות השתתפו במבצע העלייה לחניתה ב-21 במרץ 1938, שהיה מגדולי מבצעי ההתיישבות של יישובי חומה ומגדל, ליישובו של אזור חדש וקשה להגנה בגבול ההררי עם לבנון. פלוגות השדה פעלו בו זמנית למען משימות פלוגות הלילה המיוחדות. בשנת 1939 פורקו פלוגות השדה וחלק מחבריהן צורפו למשמר הנע. על בסיס פלוגות השדה הוקם באותה שנה (1939) "חיל השדה" (החי"ש) כחיל צבאי מאומן ומאורגן, שתפקידו לספק הגנה ניידת ומאומנת היטב ליישובים העבריים.
תמיר כחלון

קריירה

כחלון החל את דרכו בקבוצות הצעירות של מכבי תל אביב, ובשנת 2004 הועלה לקבוצת הנוער של המועדון. הוא שיחק בקבוצת הנוער במשך שלוש עונות, ואף זכה עמה באליפות הליגה הלאומית לנוער (כיום ליגת העל לנוער) ב-2005. 
בתחילת עונת 2006/2007 ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק גביע הטוטו מול הפועל פתח תקווה, ובהמשך העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, במשחק באותו טורניר נגד מכבי חיפה. עם זאת, הוא לא שיחק באף משחק בקבוצה הבוגרת במסגרת הליגה.
לפני תחילת עונת 2007/2008 הושאל כחלון לבני יהודה תל אביב על מנת לצבור ניסיון ודקות משחק. בכך ערך כחלון את הופעת הבכורה שלו בליגת העל לבוגרים. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות בהן כבש ארבעה שערי ליגה. עונתו השנייה (2008/2009) הייתה מוצלחת לקבוצה, שסיימה במקום החמישי בליגת העל והעפילה למוקדמות הליגה האירופית. בסיום עונה זו, לאחר בוררות שנערכה בין השחקן לבין מכבי תל אביב, הוחלט כי כחלון צריך לשוב למכבי תל אביב מההשאלה. לאחר שחזר מהשאלה, כחלון נתן עונה טובה בקבוצה ובמועדון החליטו להשאיר אותו לעוד עונה, למרות התנגדותה של משפחתו.
בינואר 2011, לאחר ששותף רק ב-2 משחקי ליגה בעונה זו, הושאל על ידי מכבי תל אביב לקבוצת שרלרואה הבלגית עד לסיום העונה, בה הוא שיחק יחד עם עוד שלושה שחקנים ישראלים, מתן אוחיון, דודו ביטון וחאתם עבד אלחמיד. בסיום עונה זו, הושאל כחלון לקבוצת קרקוביה קרקוב הפולנית.
בינואר 2012 חזר כחלון לישראל, והושאל למועדון ספורט אשדוד עד לסוף העונה. בקיץ 2012 שוחרר מאשדוד ועבר להפועל עכו.
ביוני 2013 חתם כחלון לשנתיים בעירוני קריית שמונה, בעסקה שכללה את מעברו של דן איינבינדר למכבי תל אביב. בתחילת עונת 2013/2014 כבש כחלון ארבעה שערים ב-11 הופעות, אך בדצמבר 2013 נפצע ולא חזר לשחק עד תום העונה, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה. בתחילת העונה שלאחר מכן היה אמור לחזור לשחק, אך במחנה האימונים של הקבוצה התברר שעליו לעבור טיפולים נוספים, ולבסוף נאלץ לפרוש ממשחק פעיל.