google/wiki40b huggingface dataset:
חגורת נפץ

חגורת נפץ היא מטען חבלה שנושא מחבל מתאבד על גופו. חגורת הנפץ היא לרוב אפוד שנלבש סביב החלק העליון של הגוף או חגורה עבה (לעיתים עם כתפיות) הנכרכת סביב הבטן, אך לעיתים באה גם בצורת תחתונים. החגורה מורכבת ממנגנון הפעלה, חומר נפץ (לעיתים מאולתר ולעיתים תקני) ובדרך כלל גם רסס (כגון גולות, מסמרים או ברגים) שנועד להגביר את האבדות בקרב האנשים. החגורה או האפוד עם מטען החבלה שוקלים בין 5 ל-20 ק"ג ונלבשים מתחת לבגדים עבים (כגון מעילים), על מנת להסתירם מפני כוחות הביטחון ואזרחים חשדניים, ובדרך כלל כוללים כבל ובו כפתור הפעלה.
חגורת הנפץ משמשת בעיקר לפעולות טרור כנגד אזרחים, מאחר שקל יחסית לשאת אותה באופן מוסתר על גופו של אדם. בעקבות התגברות השימוש בחגורות נפץ חלה הקשחה של בידוק חשודים במחסומים, מעברי גבול ונמלי תעופה.
בקריקטורות ובתרבות הפופולרית מתוארת חגורת הנפץ כחגורה שאליה מחוברים מקלות דינמיט ועליה חוטי חשמל המחברים בין המקלות לשעון עצר ולכבל שבקצהו כפתור הפעלה. המושג צבר תאוצה בישראל ובעולם בעקבות האינתיפאדה השנייה וגל הטרור האסלאמי העולמי.
מיקי צ'יק צ'אק ועוד

תקציר העלילה

השחקנים מהסדרה המקורית פאנקי השובבה תרמו את קולם לדמויותיהן המצוירות. מלבד הדמויות מסדרת המקור, נוספה לסדרה המצוירת עוד דמות בצורת שדון שנקראה באנגלית "Glomer". בדיבוב העברי קיבלו הדמויות שמות עבריים, פאנקי נקראה "מיקי" והשדון Glomer נקרא בעברית  "צ'יק צ'אק".
Dehomag

Dehomag (ראשי תיבות בגרמנית של Deutsche Hollerith-Maschinen Gesellschaft mbH - חברת מכונות הולרית' הגרמנית) הייתה חברה לציוד לעיבוד נתונים באמצעות כרטיסים מנוקבים.

היסטוריה

הרמן הולרית' היה סטטיסטיקאי אמריקני ממוצא גרמני, שפיתח בסוף המאה ה-19 מכונת טבולציה (Tabulating machine - מכונה מכנית-חשמלית לסכימה והדפסה של נתונים) מבוססת כרטיסי ניקוב. המכונות של הולרית' שימשו לעיבודי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, ממשלות נוספות, חברות ביטוח ועוד. וילי היידינגר רכש זכות להשתמש בפטנטים של הולרית', והקים בברלין, בשנת 1910, את חברת Dehomag. בשנת 1911 התמזגה החברה של הולרית' עם חברות אחרות, לחברה בשם CTR. בשנת 1923 רכשה CTR, בהנהלתו של תומאס ווטסון, 90% מהבעלות על Dehomag. בשנת 1924 שינתה CTR את שמה ל-IBM. 
חברת Dehomag פעלה בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון, והמשיכה לספק ציוד לעיבוד נתונים לממשל הנאצי. יו"ר הדירקטוריון של החברה היה וילי היידינגר ומנכ"ל החברה היה הרמן רוטקה. בשנת 1934 התמזגה Dehomag עם חברת אופטימה - חברה בת נוספת של IBM. בשנת 1939 העסיקה החברה 2,500 עובדים בשני מפעלים בגרמניה. בזכות מעמדה כמעין מונופול הייתה החברה רווחית ביותר. בין השאר סיפקה ציוד למפקד האוכלוסין ברייך השלישי שנערך ב-1939, שבו נרשם גם המוצא של התושבים, ובכלל זה הכנתה של רשימת היהודים.
בשנת 1941, לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית, נחשבה Dehomag לרכוש אויב, ומונתה לה ועדה מפקחת. בשנת 1943 מונה הרמן פלינגר, ממשרד הכלכלה הנאצי למנכ"ל החברה, והדיח את היידינגר.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזרה IBM לפעול בגרמניה, ובשנת 1949 קיבלה את כל נכסיה המוקפאים של החברה, ובהם הרווחים שצברה בזמן המלחמה. באותה שנה שינתה Dehomag את שמה ל-Internationale Büro-Maschinen Gesellschaft mbH - IBM.
בשנת 2001 יצא לאור ספרו של העיתונאי אדווין בלאק, IBM and the Holocaust: The Strategic Alliance between Nazi Germany and America's Most Powerful Corporation, שבו האשים בלאק את IBM כי סיפקה ציוד ושירותים לגרמניה הנאצית, אך לטענת IBM היא איבדה את השליטה בחברת Dehomag לפני מלחמת העולם השנייה.
נירית ירון

ביוגרפיה

ב-1979 נישאה למוזיקאי שלמה גרוניך, ממנו התגרשה ב-1989. ירון כתבה כמעט את כל תמלילי אלבומו "צמר גפן מתוק" (1982) ובהם "נואיבה" ו"עכשיו זה שנינו". כמו כן כתבה את תמלילי שיר השבוע בתוכנית זהו זה!, שהבולטים שבהם יצאו ב-1986 על גבי התקליט "אמא שלי תמיד רצתה שהבן שלה יהיה בטלוויזיה".
ירון כתבה תסריטים לסדרת הנוער "לא כולל שירות", ביימה וכתבה את הסרט "סיפורי תל אביב" ועבדה כמלהקת בסרט "אבא גנוב 1" בבימויו של ינקול גולדווסר. 
בן זוגה של ירון הוא הפרסומאי אודי פרידן. ביימה בין השאר את הפרסומת למשקה "תפוזינה" של משרד הפרסום ראובני-פרידן, פרסומת ל"נמס בכוס" ופרסומת למרק הנמס "רגע חם" של אסם. של ב-2004 נדחתה תביעת דיבה שהגישה עם פרידן נגד אתר וואלה! בעקבות כתבה ארסית בנושא זה.
אחותה, צפנת, הייתה נשואה למוזיקאי שם טוב לוי.
סמואיל סאמוזוד

ביוגרפיה

הוא נולד בטביליסי, בפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז (כיום גאורגיה), והחל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה בצ'לו והמשיך בניצוח על תזמורת תיאטרון מריינסקי בפטרוגרד ב-1917. מ-1918 עד 1936 ניצח בתיאטרון מאיאקובסקי, לנינגרד. ב-1936 התמנה למנהל מוזיקלי בתיאטרון בולשוי במוסקבה. סאמוזוד ייסד בשנת 1951 את התזמורת, שהייתה לפילהרמונית של מוסקבה, עמה הציג בביצועי בכורה כמה יצירות חשובות, ביניהן האופרות "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" ו"החוטם" (על פי סיפור של ניקולאי גוגול) של דמיטרי שוסטקוביץ', הסימפוניות הרביעית, השביעית וה-13 של שוסטקוביץ' ו"מלחמה ושלום" של סרגיי פרוקופייב על פי לב טולסטוי. שוסטקוביץ' העריך מאוד את סאמוזוד וראה בו את "הפרשן העילאי" לליצירות אופראיות, כולל "ליידי מקבת". מכל מקום, אחרי ביצוע הבכורה של "סימפוניית לנינגרד" בניצוחו של סאמוזוד, כתב המלחין, שהוא רוצה לשמוע את יבגני מראווינסקי מנצח על הסימפוניה, כיוון ש"אין לו אמון רב בסאמזוד כמנצח סימפוני"..
הוא נפטר ב-6 בנובמבר 1964 במוסקבה.
פנלופה פורד

Combat Zone Wrestling‏ (2014–2018)

פורד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון CZW ב-17 בדצמבר, כשהצטוותה לשורות ג'ורג' גאטון בניצחונם על קונור קלקסטון ופרנקי פיקארד. שבועיים לאחר מכן, היא ניצחה בקרב היחידים הראשון שלה את דייב מק'קול. לאורך שנת 2015, פורד התחרתה במגוון קרבות זוגות ובמספר קרבות יחידים. ב-10 ביוני, היא הפסידה לבריטני בלייק. היריבות בין השתיים נמשכה עד ל-16 בדצמבר לקרב 2 מתוך 3 הכרעות על אליפות עיטור הגבורה של CZW, שבו פורד כשלה בניסיונה לנצח בקרב ולזכות בתואר. במהלך שנת 2016, פורד המשיכה לקחת חלק בקרבות זוגות ויחידים, כשלאורך אותה השנה השיגה מספר זעום של ניצחונות. את אותה השנה היא סיימה בהפסד לג'ורדיין גרייס ב-7 בדצמבר. השתיים התחרו פעם נוספת במועד מאוחר יותר ובו שוב פורד הפסידה.

Women Superstars Uncensored‏ (2015–היום)

ב-21 בדצמבר 2015, פורד ערכה את קרב הבכורה שלה בארגון ובו הצטוותה לשורות בריטני בלייק, ג'ואי ג'נלה, קירה ונייקו סוזיו בניצחונם בקרב מעורב על אמנדה רודריגז, דייב כריסט, גרג אקסלנט, ג'וולס מאלון וסאסי סטפני. היא חזרה להופיע ב-13 בפברואר 2016, כשהפסידה לבריטני בלייק. ב-14 במאי, פורד הפסידה לג'ורדיין גרייס.
ב-17 בפברואר 2017, פורד ומריה מאניק חברו האחת לשנייה, כשנודעו בשם The Academy. השתיים איתגרו את התאומות פלה לקרב על אליפות הזוגות של WSU באירוע חגיגות העשור לארגון, אך הן כשלו בניסיונן לזכות בחגורות האליפות. באירוע WSU Battle Tested, שנערך ב-13 במאי, מאניק ייצגה את הצמד בקרב האנדיקאפ על חגורות אליפות הזוגות של התאומות פלה; בקרב זה, מאניק ניצחה וזיכתה את הצמד בזכייה באליפות הזוגות של WSU. ניצחון זה סימל את האליפות הראשונה בקריירה של פורד.

All Elite Wrestling‏ (2019-היום)

ב-8 ינואר 2019, פורד חתמה על חוזה בארגון All Elite Wrestling‏ (AEW) ביחד עם ג'ואי ג'נלה, שאליו היא מתלווה לזירה. במופע המקדים לאירוע Double or Nothing, שנערך ב-25 במאי, היא ליוותה את ג'נלה לזירה לקרב הקזינו באטל רויאל שלו. באירוע All Out, שנערך ב-31 באוגוסט, פורד השתתפה בקרב הקזינו באטל רויאל נשים, שבו הודחה על ידי המנצחת בקרב, ניילה רוז. בתוכנית הבכורה של AEW Dark, ששודרה ב-8 באוקטובר, פורד ובי פריסטלי הפסידו בקרב זוגות לאלי ובריט בייקר.

חיים אישיים

פורד מנהלת מערכת יחסים עם המתאבק קיפ סביאן.
Egg & Egli

היסטוריה

בשנת 1893 בנה "Rudolf Egg" רכב לשימושו הפרטי.
בשנת 1894 עברה חברת "Egg & Egli" ל-"Wollishofen" (מחוז של העיר ציריך), ושינתה את שם החברה ל"Motorwagenfabrik Excelsior". בנוסף לכלי רכב, החברה ייצרה מנועים למטוסים שווייצרים.
לאחר שנת 1919 המהנדס "Rudolf Egg", עבר לסחור במכוניות יצרן הרכב הצרפתי רנו.
קארי (תבלין)

אבקת קארי הוא כינוי מסחרי מערבי למספר נוסחאות לתערובות תבלינים המבוססת על מטבחי דרום-מזרח אסיה, בעיקר במטבח ההודי. השימוש במונח "קארי" לציון אבקה, תערובת תבלינים או משחה אינו מקובל במטבחים אלה; המונח המקביל בקירוב הוא גאראם מסאלה.
מקור השם הוא במילה הטמילית "kari", שמשמעותה רוטב לתיבול תבשיל אורז. אמנם המילה cury מופיעה כבר בספר הבישול האנגלי "The Forme of Cury" מהמאה ה-14, זמן בו עדיין לא הייתה השפעה משמעותית של המטבח ההודי על מטבחי אירופה, אך שם משמעותה קשורה לפועל הצרפתי cuire (לבשל) ואינה מתייחסת לתבשיל או תיבול מסוים.
תבלין הקארי דומה בסגנונו לתערובות תבלינים אחרות כגון תבלין החוואיג' התימני או ראס אל חנות הצפון-אפריקאי. סוגי וכמויות המרכיבים שונים ממתכון למתכון, ולכן קיימים סוגים שונים של תבליני קארי, חריפים יותר וחריפים פחות, אם כי כולם בעלי ריח חזק יחסית. בכל התערובות יימצא כורכום, שגם נותן לתערובת את צבעה האופייני. בנוסף, במרבית התערובות יימצאו כוסברה טחונה, כמון, ופלפל שחור. מרכיבים אחרים עשויים להיות גרגרנית יוונית (חילבה), זנגביל טחון, אבקת שום, חלתית, שומר, קינמון, ציפורן, הל, זרעי או אבקת חרדל, אגוז מוסקט טחון ומישה, ופלפלים חריפים מסוגים שונים (צ'ילי, קאיין, פלפל ארוך).
בוריס קולקר

חייו

קולקר נולד בטירספול, מולדובה הסובייטית, וגר במשך רוב חייו בברית המועצות. מ־1993 מתגורר בארצות הברית. כיום (2010) גר בקליבלנד. הוריו הגיעו מהעיירה בַּאלטָה, במחוז אודסה באוקראינה. אבות אבותיו, מקורם מהעיירה קולקי בצפון־מערב אוקראינה. רבים מקרובי משפחתו גרים בישראל.
בוריס קולקר למד את השפה הבינלאומית אספרנטו ב־1957. הוא דוקטור לבלשנות, עם דיסרטציה בנושא בלשנות האספרנטו. מחבר של שלושה ספרי לימוד לאספרנטו, מאמרים על שפות עזר וסקירות ספרים. הודות לפופולריות של ספרו Vojaĝo en Esperanto-lando ("מסע בארץ האספרנטו"), שהוא גם קורס לשיפור הידע באספרנטו וגם מדריך לתרבות האספרנטו, רבים מכנים אותו "מורה הדרך לארץ האספרנטו".]
חבר האקדמיה לאספרנטו. חבר כבוד של UEA (אגודת האספרנטו העולמית). עורך-משנה של כתב העת הבינלאומי "Monato". במשך שני עשורים ניהל ברוסיה קורס המוני בהתכתבות, שבמסגרתו קיבלו תעודת גמר כ־900 משתתפים. לימד אספרנטו באוניברסיטאות סן פרנסיסקו והרטפורד בארצות הברית. כיום מנהל קורס בינלאומי להשבחת הידע באספרנטו באינטרנט. בתקופות שונות, בברית המועצות וברוסיה, היה בין המייסדים והמנהיגים של ארגונים כלל־ארציים של אספרנטיסטים.
בוריס קולקר הרצה ונאם ברבים מהכינוסים הכלל־עולמיים של אספרנטו (החל מהכינוס ה־48 בסופיה בשנת 1963 עד לכינוס ה־92 ביוקוהאמה ב־2007), וניהל את נושא הכינוס הכלל־עולמי בתל אביב ב־2000. פרסם מאמרים בכתב העת של אגודת האספרנטו הישראלית "ישראלה אספרנטיסטו", שהוא מנוי עליו לכל חייו.
מבטחים (מושב)

היסטוריה

היישוב מבטחים הוקם לראשונה ב-7 בפברואר 1947 כקיבוץ של העובד הציוני. ב-22 באפריל 1948 אירעה תקרית חמורה בין הצבא הבריטי ובין מגיני מבטחים. יחידה בריטית משוריינת שכללה מספר טנקים ונושאי ברן הגיעה לשערי הקיבוץ. הבריטים בקשו להסגיר לידיהם מכונית משא שלטענתם הוחרמה מהערבים, ולהסגיר גם את נהג הקיבוץ לחקירה. כשנענו בשלילה החלו הטנקים להפגיז את בית הביטחון ואת עמדות הקיבוץ. שלושים פגזים נורו על הקיבוץ ששה פגעו בבית הביטחון והרגו את חבר הקיבוץ חיים פישר. לפנות ערב נסוגו הבריטים ממבטחים. עם תום מלחמת העצמאות החליטו חברי מבטחים לפנות את המקום ולחבור עם חברי קיבוץ ניצנים לייסד את קיבוץ ניצנים החדש.
המושב מבטחים הוקם מחדש ב-1950 על ידי עולים מכורדיסטן ליד היישוב הישן הנטוש, כשאת אבן הפינה הניחו ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת. בשנת 1954 הגיעו למבטחים עולים חדשים ממרוקו ומכורדיסטן. היישוב היה בסיס קדמי לצה"ל במלחמת סיני, מגודר ומוקף בעמדות ירי ובתעלות קשר, וממנו יצאו כוחות חי"ר למבצע.
ממבטחים הישנה נותר רק בית הביטחון. הבית נמצא במצב גרוע בין חממות החקלאים כשהוא מחורר מהפגזות ומט ליפול.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתנת לתושביו הטבת מס בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
הצלחת שמתחת

העלילה

הספר מחולק לשני חלקים: החלק הראשון בו גיבורת הספר, אפרת, היא ילדה, והחלק השני בו היא אמא.

בחלק הראשון, כשניתנת לראשונה לאפרת האפשרות לעזור בעריכת השולחן לארוחת הערב היא נענית ל"בקשתה" של אחת הצלחות בארון המטבח: הצלחת מתלוננת שמשום שהיא התחתונה בערימת הצלחות אף פעם לא לוקחים אותה אל השולחן. לאחר מכן מחליטה אפרת על שוויון בקרב כל כלי המטבח, כך שהכלים "ישתתפו" בארוחות באופן שווה.
בחלקו השני של הספר מסופר על כך שהשוויון נשמר בביתה של אפרת גם כשהפכה לאם ואף התרחב אל תחומים אחרים בביתה, וכך מתחשבים בחפצים דוממים רבים אחרים.
מוריס רוז

קורות חיים

רוז נולד במידלטאון, קונטיקט, ארצות הברית, כ-30 ק"מ מדרום להרטפורד, בירת המדינה. הוא היה בנם השני של שמואל וקטי בראון רוז, יהודים שהיגרו מפולין בשנות ה-80 של המאה ה-19. אביו וסבו שימשו כרבנים. ב-1902 עברה המשפחה לדנוור, קולורדו. בהיותו כבן 15 התנדב רוז לשרת כטוראי במשמר הלאומי של קולורדו, כדי להצטרף למסעו של הגנרל ג'ון פרשינג למקסיקו, בשנת 1915, אולם הוא שוחרר מן השירות משהתברר ששיקר לגבי גילו. 
בשנת 1917, לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התנדב רוז לקורס קציני חיל רגלים. הוא שירת בדיוויזיה ה-89 בצרפת, והשתתף בקרב סן-מייל שם נפצע, ובמתקפת מז-ארגון. הוא השתחרר מן הצבא בשנת 1920 בדרגת קפטן, ועסק למשך זמן קצר בעבודות אזרחיות שונות, ואולם בתוך פחות משנה חזר לצבא הקבע בדרגת לוטננט משנה.
ב-1941 היה רוז מייג'ור, ובשנת 1942 קודם לדרגת לוטננט קולונל. הוא השתתף בפלישת בעלות הברית לצפון אפריקה, מבצע לפיד, כראש מטה הדיוויזיה המשוריינת ה-2. במהלך המערכה בתוניסיה מונה רוז כמפקד צוות קרב חטיבתי של הדיוויזיה ה-1, והיה הקצין הראשון שקיבל את כניעתה של יחידת אויב שלמה. ביולי 1943 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, והוחזר לדיוויזיה המשוריינת ה-2; הוא פיקד על יחידה אוגדתית בעת פלישת בעלות הברית לסיציליה, והיה המפקד הראשון שנכנס לפלרמו.
ב-7 ביוני 1944 נחת רוז בראש יחידתו בחוף אומהה, 24 שעות לאחר הגל הראשון של נחיתת כוחות בעלות הברית עם תחילת הפלישה לנורמנדי, והשתתף בלחימה אל תוך צרפת. ב-8 באוגוסט 1944 התמנה רוז כמפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-3, בדרגת מייג'ור גנרל. הוא נודע במנהיגותו האגרסיבית ובמעורבותו הישירה כמעט בקרבות, כאשר המטה שלו נמצא סמוך מאד לקו הלחימה, ולפעמים אף בלחימה עצמה. הדיוויזיה שעליה פיקד נודעה כ"ראש החנית" (Spearhead) והייתה ידועה בקצב התקדמותה המהיר; השיא היה בהתקדמות של כ-150 קילומטרים ביום אחד. הדיוויזיה המשוריינת ה-3 הייתה היחידה הראשונה שפרצה את קו זיגפריד. 
ב-30 במרץ 1945, כאשר נסע רוז בג'יפ הפיקוד שלו באזור מיוער מדרום לעיירה פדרבורן (כ-90 קילומטרים מדרום מערב להנובר) נתקל לפתע במספר טנקים גרמניים, שהקיפו אותו. רוז שלף את אקדחו, ונורה על ידי אחד ממפקדי הטנקים הגרמניים. על פי טענות שהועלו זמן רב לאחר מכן, רצחו חיילים אמריקניים בתגובה 110 גרמנים שלא היו קשורים לאירוע. 
רוז היה מהמפקדים האמריקניים הבכירים ביותר שנהרגו בקרב. הוא נקבר בגרמניה, ולאחר זמן הועברה גופתו לבית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד.
היסטוריונים רואים ברוז את אחד המפקדים האמריקניים המבריקים ביותר במלחמת העולם השנייה, שנשכח בשל נפילתו בקרב ובשל התעקשותו להימנע מפרסום. רושמי קורות חייו מכנים אותו "המפקד הנשכח הגדול ביותר של מלחמת העולם השנייה". 
רוז היה נשוי פעמיים, והיו לו שני בנים. הוא מתואר כ"אדם גבוה, זקוף, כהה שיער, ופנים מחוטבות. הוא היה נחוש ומהיר החלטה, ולא הניח לאדם, לאירועים או לתנאים חיצוניים כלשהו להפריע לו במלחמתו עם האויב".
ספרות ההיכלות והמרכבה

ספרות ההיכלות והמרכבה הוא שם כולל לכ־25 חיבורים מיסטיים שחוברו כנראה בין המאה השנייה למאה החמישית לספירה בארץ ישראל. זהו התארוך המקובל; אך יש הסוברים כי על אף שהמסורת בנושא אכן קדומה, החיבורים בכתב נערכו רק במאה השביעית או השמינית.
קירוב (עיר)

היסטוריה

העיר קירוב נוסדה על ידי מתיישבים רוסים מנובגורוד קרוב לשנת 1181. האזכור הראשון לעיר הופיע בשנת 1374 תחת השם חלינוב. מאז הוזכרה העיר בשני שמות נוספים. עד לתקופה הסובייטית נקראת לחלופין חלינוב או ויאטקה. בדצמבר 1934 הוחלף שם העיר לקירוב על שם המנהיג הסובייטי סרגיי קירוב שנרצח על ידי מתנקש ב-1 בדצמבר באותה שנה.

העיר

העיר קירוב היא תחנה מרכזית על מסלול הרכבת הטרנס-סיבירית, ועיר נמל על נהר הויאטקה. כמו כן ידועה העיר במפעלי הפלדה ובתי הזיקוק הרבים שבה.

יהדות

לפי מרשם אוכלוסין, נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 397 יהודים.
מחשוב סריגי

מחשוב סריגי (באנגלית: Grid Computing) הוא מודל מחשוב שנועד לבצע פעולות חישוביות מסובכות על ידי ניצול כוח עיבוד ממספר רב של מחשבים שונים המחוברים יחדיו ברשת מחשבים. מודל זה יוצר ארכיטקטורת מחשבים המחלקת ביצוע תהליכים על פני תשתית של מחשוב מקבילי.
מודלים של מחשוב סריגי משתמשים במשאבי המחשוב של מספר רב של מחשבים מרושתים (בדרך כלל על ידי רשת האינטרנט) על מנת לפתור בעיות חישוביות קשות. מודלים אלו מספקים את היכולת לבצע חישובים על מערכות מידע גדולות על ידי פירוקן למספר מערכות קטנות יותר, או מספקים את היכולת לבצע מספר גדול הרבה יותר של חישובים לשנייה מאשר מחשב בודד מסוגל להפיק.

התפתחות המחשוב הסריגי

בדומה לאינטרנט, המחשוב הסריגי התפתח כצורך חישובי של המדע. האינטרנט פותח כדי לענות על צורכי התקשורת בין מרכזי מחשוב גדולים. חיבורי האינטרנט הללו הובילו לשיתוף משאבים ומידע בין מרכזים אלו ובהמשך אף סיפקו גישה למרכזים ממשתמשים נוספים. תהליכי שיתוף משאבים אלו העלו מצידם צורך בסטנדרטיזציה של הפרוטוקולים ששימשו לתקשורת זו. טכנולוגיית המחשוב הסריגי היא בעצם הרחבה ומימוש של צרכים אלו בצורה מאוד כללית.
מערכות מחשוב סריגי הוקמו כבר בתחילת שנות ה-70 – הראשונה מביניהן היא פרויקט מערכת המחשוב המבוזר (Distributed Computing System, DCS) של אוניברסיטת קליפורניה, בהובלת הארכיטקט הראשי, דייוויד פארבר. על מערכת זו נכתב במגזין Business Week של יולי 1973: "הטבעת מתפקדת במכונה יחידה, גמישה בה יחידות שונות יכולות לבקש עבודות חישוב". במונחים מודרניים, טבעת משמעה רשת, ויחידות - מחשבים.
דו"ח סיכום אחרון של הפרויקט נערך ב-1977.
הטכנולוגיה ברובה נזנחה בשנות ה-80 כשנתברר כי בעיות הניהול והאבטחה הקשורות לכך שמחשבים זרים יערכו חישובים עבור מנהלי הרשת קשות לפתרון.

מאפייני מערכות מחשוב סריגי

המחשוב הסריגי מציע מודל ייחודי לניצול משאבים פנויים (כוח עיבוד פנוי או שטח אחסון) של מספר רב של מחשבים שונים. יכולתו של המחשוב הסריגי לתמוך בחישובים על פני שמות תחום (דומיינים) שונים, מבדיל בינו לבין ארכיטקטורות מחשוב שונות כמו צבירי מחשוב והמחשוב המבוזר.
רשתות מחשוב סריגי מציעות דרך לפתור בעיות שעד כה נחשבו למסובכות עד כדי אי-פתירות כמו קיפול חלבונים, תחזיות כלכליות, סימולציות רעשי אדמה, וחיזוי מזג אוויר. רשתות אלו מנצלות את משאבי המחשוב בארגונים בצורה אופטימלית. הן גם תומכות בשיתוף משאבים למשתמשים ולקוחות בין אם בצורה חופשית או מסחרית, כך שהתשלום, אם קיים, נעשה עבור השימוש שנעשה בתמורה, כמו עם חשמל או מים.
רשתות המחשוב הסריגי נועדו בעיקר כדי לפתור בעיות מסובכות, הקשות מדי עבור מחשב-על יחיד, תוך כדי שמירה על גמישות ופירוק בעיה גדולה למספר בעיות קטנות יותר. על ידי כך רשתות אלו מספקות סביבה רבת-משתמשים. מטרה נוספת היא ניצול טוב יותר של משאבים קיימים.
גישה זו דורשת שימוש בטכניקות אישרור וגישה מאובטחת כדי לאפשר למשתמש קצה לשלוט במשאבי הרשת.
המחשוב הסריגי משלב משאבים רבגוניים (המסופקים על ידי מערכות הפעלה שונות, חומרה ותוכנה שונות, ארכיטקטורה שונה, ובשפות שונות), הממוקמים במקומות שונים השייכים לשמות תחום שונים על פני רשת מחשוב יחידה תוך שימוש בפרוטוקולים קוד פתוח. כלומר, המחשוב הסריגי מספק שירות משאבי חישוב וירטואליים.
לעיתים קרובות קיים בלבול בין מחשוב סריגי למחשוב צבירי. ההבדל העיקרי בין השניים טמון בכך שהצביר הוא מספר מסוים של מחשבי קצה, ממוקמים באותו האזור, בעוד מחשוב סריגי הוא אוסף של צבירים ומשאבים נוספים (כגון שרתי אחסון, רשתות וכו').
ישראל קסל

ישראל קסל (תר"ל 1870 – 23 בפברואר 1936) היה תעשיין ועסקן ציוני.

קורות חיים

קסל נולד בקוידנוֹב (קוידענאָוו; כיום דזרז'ינסק, Дзяржынск) שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה "ליטאית" (אברהם ושרה). למד בפוליטכניקום של דרזדן בגרמניה, ושם התקרב לפעילי ציונות כשמריהו לוין וליאו מוצקין. לאחר סיום חוק לימודיו, התמחה וחזר למינסק (עיר המחוז של עיירת ילדותו) והקים וניהל שני מפעלים של "יעקובסון את ליפשיץ".

פעילות ציונית במינסק

במינסק התחבר עם העסקן הציוני ד"ר צבי ברוק, ודרכו הכיר את אחותו של ברוק, רבקה, ונשא אותה לאישה. במסגרת פעילותו הציונית בעיר היה פעיל בשורות חברי ההגנה.

פעילותו בארץ ישראל

ב-1911 ביקר בארץ ישראל ורכש קרקעות בתל אביב על מנת שיוכלו לשמשו כשיעלה. בשל מלחמת העולם הראשונה עלה ארצה רק ב-1920 והשתקע בחיפה, בבית שתוכנן על ידי ברוולד ברחוב הגיא בהדר הכרמל. עד מהרה הצטרף לפעילות בוועד השכונה (שהיה מעין מורשון) והיה חבר הקורטריון של בית הספר הריאלי העברי.
קסל תיכנן בתל אביב תחנת כוח והמשיך לעזור לפנחס רוטנברג בפיתוחה של חברת החשמל.

מאחר שהתמחה בניצול משאבים טבעיים, יעץ קסל לחברות רבות נוספות כנשר, חברת אשלג ארץ-ישראלית, קק"ל ועוד. גולת הכותרת של עבודתו הייתה הקמת חברת המלח בארץ-ישראל ביחד עם מרדכי סורדין בעתלית, שם עבד עד מותו.

הנצחה

שמו של רחוב הגיא, שהסתיים בביתו, הוסב לאחר מותו על שמו. הזכויות על ספרו "ספר המהנדס" הועברו על ידי משפחתו לטכניון על מנת שיממנו מלגה על שמו.
אנדלוזיט

שימושי האנדלוזיט

האנדלוזיט נמכר בעיקר כאבן חן. בניגוד לאלכסנדריט שגם בו יש פליאכרואיזם בולט, אבל נוהגים לחתוך את האבן ולשבצה כך שתכונה זו תוסתר, באנדלוזיט נוהגים לחתוך את האבן כך שתכונה זו תודגש. אבן אנדלוזיט מלוטשת מציגה משחק בגוונים של אדום, ירוק וצהוב. זוהי אחת האבנים הזולות בשוק ולכן יש המכנים אותה בזלזול "אלכסנדריט לעניים", אם כי היא מציגה גוונים שונים מהאלכסנדריט. מקובל לשבץ אותה כאבן חן לתכשיטים עבור גברים. עם זאת השימוש באנדלוזיט כאבן חן מוגבל בשל תכונת הפצילות המושלמת במישור האורך. לעיתים נעשה שימוש באנדלוזיט במצתים של מנוע בעירה פנימית, והוא גם נמכר כמינרל לאספנים.

מקור ותפוצה

האנדלוזיט נפוץ בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי משקע עשירים באלומיניום שעברו התמרה אזורית בלחץ נמוך ובחום בינוני עד גבוה. המינרלים הפולימורפיים לאנדלוזיט הקיאניט והסילימניט נוצרים גם הם בהתמרה, אבל בלחץ וחום שונים. זו הסיבה ששלושת המינרלים הם מינרלי אינדקס המאפשרים להעריך את הטמפרטורה, העומק, והלחץ שבו היה נתון הסלע בעת ההתמרה. לעיתים נדירות אפשר למצוא אנדלוזיט בגרניטים ובפגמטיטים, אבל בהם מוצאים את הגבישים הגדולים ביותר. האנדלוזיט הוא גם מינרל דטריטי בכמה אבני חול.
האנדלוזיט הוא מינרל נפוץ למדי. בין המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא אנדלוזיט: בטירול שבאוסטריה; סמוך לקורדובה באנדלוסיה שבספרד; בבוואריה בגרמניה; במחצבת קלאגו (Claggau) במחוז גאלווי באירלנד; סמוך לעיירה לנקסטר במחוז ווסטר במדינת מסצ'וסטס ;בלייפרויל (Leiperville) במחוז דלאוור בפנסילבניה; באזור פרזנו ובמקומות נוספים בקליפורניה שבארצות הברית; ובהר האודן (Howden) בבימבאורי (Bimbowrie) שבאוסטרליה הדרומית. אנדלוזיט באיכות של אבני חן מצוי במחוז סנטה תרזה במדינת אספיריטו סאנטו שבברזיל; ובסמוך לנוואלאפיטייה (Nawalapitiya) שבסרי לנקה.
בישראל ניתן למצוא אנדלוזיט בסלעי צפחות נציץ באזור מסיב אילת. בחצי האי סיני ניתן למצוא אנדלוזיט באזור וואדי כיד העילי.

כיאסטוליט

כיאסטוליט הוא סוג נדיר של אנדלוזיט (Al₂SiO₅) המכיל תכלילים כהים של גרפיט או חרסית בצורת צלב או האות X. מקור שמו מיוונית "כיאסטוס" שפירושו "בצורת צלב". באזורים שסביב ג'ור'טאון בקליפורניה יש סלעי משקע עשירים בגרפיט שעברו התמרה המכילים אנדלוזיט וכיאסטוליט. גבישי הכיאסטוליט עברו שינוי פסאודומורפי על ידי תערובת של מוסקוביט, פרגוניט ומרגריט. המרגריט העשיר בסידן נוטה להיווצר לאורך הרצועות דמויות הצלב העשירות בגרפיט שבתוך הכיאסטוליט. לשלושת המינרלים יש חשיבות מינרלוגית בהיותם שלבים של "נציץ לבן" המצויים בתערובת בשווי משקל.
פדרציית מלאיה

היסטוריה

ב-1946 נוצר האיחוד המלאי, קולוניה פדרלית שאיגדה בתוכה את כל המושבות של בריטניה בחצי האי המלאי. מסיבות מגוונות הייתה התנגדות מקומית רחבה לאיחוד במתכונתו כפי שהייתה שהונהגה על ידי הארגון הלאומי של המלאים המאוחדים (UMNO).
רוב חברות הפדרציה היו במעמד של מדינת חסות של בריטניה, למעט פננג ומלאקה שהיו במעמד של קולוניות.
ב-31 באוגוסט 1957 הפדרציה קיבלה את עצמאותה. ב-1963 מלאיה התאחדה עם סינגפור, מושבת הכתר של סראוואק ומושבת הכתר של צפון בורנאו וכך נוצרה מלזיה. סינגפור פרשה מהמדינה החדשה כעבור שנתיים.
נעה ורטהים

ביוגרפיה

נעה נולדה בארצות הברית בשנת 1965 וגדלה בנתניה, שם עשתה את צעדיה הראשונים בעולם המחול בסטודיו של אסתר בש ובהנחייתה של שרה יוחאי. כילדה למשפחה דתית לא התאפשר לנעה להמשיך בהכשרתה בתחום המחול עד לשחרורה משירותה הצבאי כחיילת נח"ל בעיירת הפיתוח ירוחם.
בשנת 1990 השלימה את לימודי המחול באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים, ומיד אחר כך הצטרפה כרקדנית אל להקת תמר הירושלמית, שהייתה אז בניהולו של אמיר קולבן. בלהקה פגשה את עדי שעל, לימים בן זוגה, ויחד ייסדו את להקת המחול ורטיגו, בשנת 1992. יצירתה האמנותית המקורית ושפת המחול הייחודית שפיתחה זוכות להערכה רבה ולביקורות מצוינות בארץ ובעולם. דרך התנועה חוקרת ורטהיים מבנה וצורה, בוחנת את גבולות הגוף והתודעה באופן המעורר השראה אמנותית ומעודד אחריות חברתית ומודעות לסביבה. נעה פועלת ויוצרת מן המרכז למחול של ורטיגו בירושלים ובכפר האמנות האקולוגי של ורטיגו בקיבוץ נתיב הל"ה שם היא מתגוררת עם בן זוגה, עדי שעל, ושלושת ילדיהם. לנתיב הל"ה עברו יחד עם אחיותיה של נעה ומשפחותיהם מתוך רצון לחיות חיים שיתופיים המשלבים אומנות ואקולוגיה בכפיפה אחת.
גיום, נסיך לוקסמבורג

ביוגרפיה

גיום נולד ב-1 במאי 1963 בטירת בצדורף, לז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ולז'וזפין שארלוט, נסיכת בלגיה, בתם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ואסטריד, נסיכת שוודיה. גיום התחנך בלוקסמבורג ובשווייץ, ובהמשך למד בגרנובל בצרפת. לאחר מכן למד גיום באוניברסיטת אוקספורד בבריטניה, ובאוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית, שם סיים את לימודיו בשנת 1987. לאחר מכן עבד גיום כחצי שנה בקרן המטבע הבינלאומית בוושינגטון, ובהמשך עבד כשנתיים בנציבות האירופית. כיום עובד גיום כמנהל בחברת ארסלורמיטאל הצרפתית.
ב-8 בספטמבר 1994 התחתן גיום עם סיבילה סנדרה ויילר, בתם של פול-אניק ויילר ודונה אולימפיה טורולוניה די סיביטלה-ססי, בתה של באטריס, נסיכת ספרד, וב-24 בספטמבר קיבלה סיבילה את התואר "נסיכת לוקסמבורג".