google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון ווקר (רוקח)

ביוגרפיה

ווקר נולד בסטוקטון און טיס, מחוז דורהאם, ב־1781. הוא הלך לבית- הספר היסודי המקומי ואחר-כך התמחה אצל ווטסון אלקוק, המנתח הראשי של העיר, בתור שוליה. אולם בשל סלידתו מכירורגיה פנה ללימודי כימיה. לאחר שלמד ב דרהאם ו יורק, הוא הקים עסק קטן ככימאי ורוקח ב 59 High Street, Stockton, בסביבות 1818. ווקר נפטר בסטוקטון ב-1 במאי 1859 ונקבר בשטח הכנסייה של סנט מרי בנורטון, ליד סטוקטון.

המצאת הגפרור

ווקר התעניין באפשרות למצוא אמצעי להצתת אש בקלות. כמה תערובות כימיות כבר היו ידועות באותה תקופה כגורמות להתלקחות פתאומית, אך לא ניתן היה להעביר את הלהבה לחומר בערה איטי כמו עץ. פעם אחת, בעוד ווקר מכין תערובת הארה, גפרור שהיה טבול בחומר הוצת על ידי חיכוך מקרי על האח. הוא העריך מיד את הערך המעשי של הגילוי, והתחיל לייצר גפרורים. הם היו עשויים ממקלות עץ או ממקלוני קרטון מצופים בגופרית ובתערובת של גופרית אנטימון, כלור אשלגני, גומי טבעי, והגופרית משמשת כדי להעביר את הלהבה אל העץ.
מחיר הקופסה של 50 גפרורים היה שילינג אחד. עם כל קופסה סופקה פיסת נייר זכוכית, מקופלת לשניים, שדרכה היה צריך להעביר את הגפרור כדי להצית אותו. הוא כינה את הגפרורים "קונגרבס" לכבוד הממציא וחלוץ הרקטות, סר ויליאם קונגרייב. הוא לא גילה את ההרכב המדויק של הגפרורים שלו לאיש.
שנתיים וחצי לאחר פרסום המצאתו של ווקר, הגיע אייזק הולדן, באופן עצמאי, לרעיון של ציפוי שבבי עץ עם גופרית. התאריך המדויק של גילויו, על פי ההצהרה שלו, היה אוקטובר 1829. לפני כן, ספר המכירות של ווקר מכיל חשבון של לא פחות מ -250 מכירות של גפרורים, המכירה הראשונה הייתה בתאריך 7 באפריל 1827. הוא סירב לרשום פטנט על המצאתו, אף על פי שמייקל פאראדיי ואחרים עודדו אותו, ואיפשר לכל אחד לעשות בה כרצונו. לא זכה לשום תהילה או עושר על בסיס המצאתו, אם כי הוא היה יכול לפרוש כמה שנים מאוחר יותר. זכותו כממציא הגפרור הוכרה רק לאחר מותו.
בעקבות הרפיתוח על ידי הכימאי הצרפתי, שארל סוריא, שב-1830 המציא גפרור המבוסס גם כך על זרחן אבל תוך החלפת גופרית האנטימוניום בזרחן לבן. בארצות הברית במסאצ'וסטס בשנת 1836 נרשמו פטנטים הראשונים לגפרור קטן יותר ובטוח יותר לשימוש. הזרחן הלבן נאסר מאוחר יותר לשימוש הציבור בגלל רעילותו. גפרורי הבטיחות המודרניים נוצרו על ידי הכימאי השוודי, גוסטב אריק פאש .
Girls (שיר של ריטה אורה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, ריטה אורה, ביבי רקסה, קלנרד רפאל, אלי טמפוסי, ג'וני קופר, ג'ורדן ת'ורפ, בריאן לי, אנדרו וואט ובנג'מין דיל, והופק על ידי קופר, ואט ובן ביליונס. את השיר ביצעה ריטה ברדיו BBC ב-28 במאי 2018, ביחד עם צ'ארלי XCX.
סוגו של השיר הוא הפופ, ושולבו בו קטעים של היפ הופ.

וידאו קליפ

לפני שיצא הווידאו קליפ הרשמי של השיר, העלתה ריטה לערוצה קליפ מילים של השיר. קליפ המילים הפך במהרה לוויראלי, ונכון ל-18 ביוני 2019, מונה הצפיות שלו עומד על 29 מיליון צפיות. ב-6 ביוני 2018, פורסם באופן רשמי הקליפ של השיר.
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ הרשמי של השיר עומד על כ-62 מיליון צפיות.
פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי

ביוגרפיה

פרדיננדו הראשון נולד בממלכת אראגון ב-2 ביוני 1423, והיה בנם של אלפונסו החמישי, מלך אראגון ופילגשו גירלדונה קרלינו. על מנת לחזק את כוחו של פרדיננדו, השיא אותו אביו אלפונסו בשנת 1444 לאיזבל מקלרמון, בתם של טריסטאן דה קלרמון וקתרינה מטרנטו, רוזנת קופרטינו, שהייתה בעלת טעונות ירושה לדרום איטליה, ואף בעלת טענה על ממלכת נאפולי.
בשנת 1458 מת אביו אלפונסו הראשון, מלך נאפולי, ופרדיננדו עלה לשלטון במקומו בממלכת נאפולי. האפיפיור קליקסטוס השלישי לא הכיר בזכותו של פרדיננדו, והכריז על הממלכה כנחלת הכנסייה. אולם קליקטוס השלישי מת תוך זמן קצר, ויורשו פיוס השני הכיר בזכותו של פרדיננדו לכתר. בשנת 1459 פרץ מרד כנגד שלטונו של פרדיננדו, והאצולה הציעה את הכתר לז'אן השני, דוכס לורן, בנו של רנה מאנז'ו. ז'אן הצליח לכבוש כמה עיירות בקמפאניה, ואף הביס את צבאו של פרדיננדו, אולם לא מיהר לכבוש את נאפולי. בשנת 1462 הביסו כוחותיהם של פרדיננדו ודודו חואן השני, מלך אראגון את הצי של ז'אן, ובשנת 1465 הובס ז'אן סופית ופרדיננדו חזר לשלוט בנאפולי.
בשנת 1465 מתה אשתו הראשונה איזבל מקלרמון, ובשנת 1476 התחתן פרדיננדו עם בת דודתו חואנה מאראגון, מלכת נאפולי, בתם של חואן השני, מלך אראגון וחואנה אנריקס.
בשנת 1478 לחם פרדיננדו יחד עם האפיפיור סיקסטוס הרביעי נגד לורנצו דה מדיצ'י, אולם לבסוף הגיע דה מדיצ'י לנאפולי, וכרת ברית עם פרדיננדו. בשנת 1480 כבשו כוחות האימפריה העות'מאנית בראשות מהמט השני את אוטרנטו, וטבחו את רוב תושביה, אולם שנה לאחר מכן כבש בנו של פרדיננדו - אלפונסו, דוכס קלבריה את העיר מחדש. בשנת 1482 נטש פרדיננדו את בריתו עם האפיפיור, ולחם לצד פרארה ומילאנו נגד האפיפיור והרפובליקה של ונציה.
בשנת 1485 מרדה האצולה הנאפוליטנית בפרדיננדו, אולם המרד דוכא על ידו, ועל אף שהבטיח חנינה כללית לכל האצילים, הוציא אותם להורג לאחר כניעתם.
בדצמבר 1491 ביקר פרדיננדו קבוצת צליינים שהונהגה על ידי וילהלם הראשון, רוזן הסן, בשובם מארץ הקודש.
בשנת 1493 החל שארל השמיני, מלך צרפת להכין את פלישתו לאיטליה לצורך כיבוש ממלכת נאפולי, בעידודו של לודוביקו ספורצה. פרדיננדו ניסה להזהיר את הנסיכים האיטלקיים ואת האפיפיור אלכסנדר השישי, באסון הנורא שיקרה אם שארל השמיני יפלוש לאיטליה, אולם לא הצליח לשכנעם. ב-25 בינואר 1494 מת פרדיננדו מותש מרוב חרדה, ובנו אלפונסו השני, מלך נאפולי עלה לשלטון במקומו, אולם עד מהרה הודח אלפונסו על ידי שארל השמיני שכבש את הממלכה.
לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי - מבט מבפנים (ספר)

סקירת גופי קהילת המודיעין

בשלושת הפרקים הראשונים, סוקר לפיד את שלושת גופי המודיעין המרכזיים במדינת ישראל - אגף המודיעין בצה"ל, המוסד והשב"כ. לכל גוף מוקדש פרק, בו מדובר על מבנה הגוף ויחידות ארגוניות הנמצאות תחתיו, ועל אירועים מרכזיים המלווים את הגוף החל מקום המדינה.

המוסד

פרק ב' של הספר מוקדש להצגת מבנהו ופועלו של המוסד. היחידות המרכזיות שנסקרות מראשיתן: ה"צומת", "תבל", "קשת", "קיסריה", "ביצור", אגף מחקר, אגף טכנולוגי.
המוסד נסקר החל מראשיתו בקום המדינה, בדגש על פעילויות ראשונות ואישים מרכזיים, כדוגמת איסר הראל. מדובר על תקופת ראשי המוסד עד סוף המאה ה-20, ומוצג השינוי שעבר הארגון בעיסוקו בנושאים שונים לאורך השנים הללו.

השב"כ

הפרק השלישי בספר עוסק בהרחבה בשב"כ, מבנהו ופועלו. נסקרות הפעילויות המרכזיות של השב"כ - סיכול ריגול, הפעלת סוכנים, מבצעים, חקירות ואבטחה.
מתוארים עיסוקים שונים של השב"כ בראשית המדינה - סיכול ריגול סובייטי, תפיסת בוגדים בקרב ישראלים (כדוגמת ישראל בר) ועוד. בהמשך מתוארים המאמצים למלחמה בטרור ופעילות השב"כ בגדה המערבית, אבטחת אישים ורצח רבין, ופרשות נוספות כגון פרשת קו 300 ומוסריותו של הארגון.

התרעה - משימת יסוד במודיעין

בפרק הרביעי בספר מדובר בהרחבה על משימת ההתרעה שניצבת בפני המודיעין הישראלי.
נסקרות מספר פרשיות בולטות בהן כשלה ההתרעה הישראלית, הבולטת שבהן היא ההתרעה טרם מלחמת יום כיפור, אך גם פרושת נוספות כמו פרשת רותם. מדובר על תפישת ההרתעה החל מקום המדינה ועד שנות ה-80.

טרור - אתגר חדש בעשייה המודיעינית

בפרק זה נסקר איום הטרור שפקד את מדינת ישראל החל מראשיתה, בפעולות הפדאיון בשנות ה-50 ועד לטרור הפלסטיני המאורגן החל מסוף שנות ה-60. מתואר כיצד אתגר זה עומד לצד אתגר ההתרעה, ומוצגים הצעדים הראשונים בתחום זה עד להשגת יכולות מרשימות של חיל המודיעין בתקופות מאוחרות יותר. נדונה התמודדות הטרור בגזרות השונות - מדרום בשנות ה-50, מהגדה ומלבנון בשנות ה-60 וה-70.

המעורבות הסובייטית במזרח התיכון - אתגר חדש

בפרק החמישי מדובר על האתגר שבהתמודדות למול הסובייטים, אשר נוכחותם במזרח התיכון גברה החל משנות ה-50 של המאה ה-20. ברית המועצות היוותה גורם תומך משמעותי במדינות ערב עד לשנות ה-70 ואף מאוחר יותר, הן באמצעים כלכליים והן באמצעים טכנולוגיים ואמצעי לחימה מתקדמים. בתקופה זו, צה"ל נאלץ להתמודד עם אמצעי לחימה ושיטות לחימה סובייטיות אשר הונחלו למדינות ערב הסובבות את מדינת ישראל הצעירה.

איום גרעיני עיראקי

בפרק השישי בספר מוצגת סוגיית הגרעין העיראקי, שהחלה להתפתח החל משנות ה-70 של המאה ה-20. מדובר על המאמצים המודיעיניים שנעשו בהקשר זה, עד להפצצת הכור הגרעיני במבצע אופרה בשנת 1981. מדובר גם על ההשפעה ארוכת הטווח שמבצע זה יצר, ולמעשה חיסל בעקיפין את אפשרות הגרעין בעיראק גם בשנים מאוחרות יותר.

חיפוש מודיעיני אחר פיוס ושלום עם העולם הערבי

מדובר על מספר סוגיות בהן המודיעין היווה ציר מגשר לכיוון הסכמי שלום מהמוכרים של ישראל עם שכנותיה. איסוף מודיעיני על המדינות עצמן, כמו גם שיתוף פעולה מודיעיני עם שכנותיהן, הכין את הקרקע לקראת ההסכמים המדוברים.

ארגוני המודיעין כמערך קהילתי

הפרק האחרון בספר, נסקרים יחסי הכוחות של קהילת המודיעין כולה למול גורמי מפתח חיצוניים - הקברניטים ומקבלי ההחלטות, פיקוח על קהילת המודיעין, הקשר עם התקשורת, שיתוף עם האקדמיה.
המרכז הרפואי יוספטל

צוות ומחלקות

מנהל המרכז הרפואי יוספטל ומרחב אילת הוא דוקטור אלדר ברקוביץ' אשר החליף את דוקטור אבי גולדברג שכיהן בתפקיד במשך 7 שנים.
המרכז הרפואי כולל מחלקות כגון, מחלקה כירורגית, אונקולוגית ואשפוז יום אונקולוגיה, מחלקת ילדים וילודים, מחלקת נשים, מחלקת פנימית וטיפול נמרץ, מחלקת יולדות וחדר לידה. בנוסף, ישנן מרפאות חוץ שונות שמטפלות בעיות רפואיות שונות ביניהן-שמיעה, אף אוזן גרון, אנדוקרינולוגיה ילדים, ריאות ותפקודי ריאות וגסטרו, אורתופדיה ופלסטיקה. לצידן של מחלקות אלה פועלים במרכז הרפואי מכונים-ביניהם מכון להתפתחות הילד, מכון רנטגן, מכון לרפואת עור, מכון לרפואת עיניים ועוד. בנוסף לכך, במרכז הרפואי מצוי תא לחץ, המיועד לטיפול בנפגעי צלילה, אך משמש גם לטיפול במחלות אחרות.
במרכז הרפואי יוספטל 65 מיטות אשפוז, ארבעה חדרי ניתוח בהם מבוצעים כ-4000 ניתוחים בשנה. בנוסף, מתקיימות בו כ-850 לידות בשנה  ובחדר המיון נספרו מעל ל-52 אלף פניות במהלך השנה.

שירותים נוספים

בביה"ח יוספטל ישנו תא לחץ אשר הוא מיועד לטיפול בנפגעי צלילה, בשנת 2009 אישר משרד התרבות והספורט למרכז הרפואי יוספטל לבנות תא לחץ חדש ומתקדם, תא הלחץ במרכז הרפואי הוא המתקן היחידי בכל האזור שמשמש לטיפול באנשים שנפגעו במשך צלילה.
חדר היולדות במרכז הרפואי ייחודי הן בגלל ריחוקו הגאוגרפי המשמעותי ממקומות ישוב אחרים במדינת ישראל, והן בגלל הנוף הניבט ממנו. מחדר הלידה במרכז הרפואי אפשר לצפות בים סוף, דבר המשרה שלווה ורוגע על היולדות. אחד המאפיינים הייחודיים למחלקה הוא לידה בתוך המים .
אגף היולדות כולל ארבעה רופאים מומחים בתחום ואחת-עשרה מיילדות.

מרפאות מחוזיות שמופעלות על ידי צוות יוספטל

לצד פעילות המרכז הרפואי השוטפת בתוך מבנה המרכז הרפואי יוספטל עצמו, מפעיל הצוות הרפואי של יוספטל מרפאות שמציעות טיפול רפואי במגוון תחומים ואבחון לקראת הפנייה לטיפול במרכז הרפואי. המרפאות האלו מסייעות לא רק לציבור היהודי שמתגורר באילת ובאזור אלא גם לבדואים שמתגוררים בכפרי האזור, למבוטחי כללית השונים ועוד.
ב-2011,  החלו הגורמים הרלוונטיים בהבנת חשיבותו של המרכז הרפואי בעיר ובגיוס תרומות, העברת תקציבים, הגדלת תקנים לצורך תגבור הצוות, גיוס רופאים מומחים חדשים ועוד. מאז המרכז הרפואי החל במהפך תדמיתי אשר כולל שיפוץ המחלקות, בניית מיון מרווח מודרני וחדיש, קליטת רופאים חדשים, בניית אתר אינטרנט למרכז הרפואי.
פלוגת ההובלה 462

פלוגת הובלה 462 המוכרת גם כ"יחידת ההובלה 462", "יחידת תובלה 462" ו"יחידת הנהגים 462" כללה חיילים יהודיים מארץ ישראל ששרתו במסגרת הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.

תולדות הפלוגה

פלוגת ההובלה 462 הוקמה באפריל 1942 תחת פיקודו של ישראל בוגנוב. שלד היחידה הורכב מחיילים ותיקים מפלוגת ההובלה 179, שנימנו עם ותיקי מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה ואליהם נוספו מגויסים חדשים.
הפלוגה הופעלה לראשונה במסגרת המערכה במדבר המערבי בבניית קו הביצורים באל עלמיין במדבר המערבי, בלוב. ביוני 1942 היא נשלחה לביירות שבלבנון. כשלונות הצבא הבריטי במדבר המערבי גרמו לכך שפלוגת ההובלה חזרה לקו ההגנה של אל-עלמיין. היא הובילה חטיבה אוסטרלית מסוריה למצרים, כתגבורת לארמייה השמינית של הצבא הבריטי באל-עלמיין, במערב מצרים. היא השתתפה עם המחנה השמיני בקרבות הבלימה נגד הצבא הגרמני בראשות פלדמרשל ארווין רומל. לאחר המתקפה הבריטית על הצבא הגרמני, בקרב אל-עלמיין השני בסוף אוקטובר 1942, המשיכה פלוגת ההובלה עם הצבא ללוב.
פלוגה 462 הייתה הפלוגה הארץ-ישראלית הראשונה שעמדה להשלח לנחיתה באירופה. ב-24 באפריל 1943 - אחרי חג הפסח יצאה מנמל אלכסנדריה שבמצרים לאי מלטה שיירה של כ-30 אניות נושאות ציוד, דלק וחיילי עזר כהכנה לקראת פלישת בעלות הברית לסיציליה. בראש השיירה הפליגה האוניה ארינפורה (Erinpura), שנשאה את חיילי הפלוגה ואת ציודם. במהלך ההפלגה, ב-1 במאי, שיירת האוניות, 27 במספר, שנשאה חיילים של הצבא הבריטי, אותרה על ידי מטוס סיור גרמני. הטייס הזעיק מטוסי קרב, אשר הגיעו לעת ערב. האוניה נפגעה פעמיים ושקעה תוך כ-4 דקות. 139 מחיילי הפלוגה ניספו ורבים נפצעו.
זמן קצר קודם להפלגתם חתמו החיילים הנשואים על גט על תנאי, שהתממש עם טביעתם.
הניצולים הוחזרו לטריפולי ולבנגאזי, ומשם נשלחו לחופשה בארץ ישראל. ביולי 1943 הוקמה הפלוגה מחדש, וזו התארגנה בסרפנד, קיבלה מתגייסים חדשים ושיחררה את אלה שלא התאוששו מן האסון. בסוף יולי 1943 חזרה הפלוגה למצרים. בספטמבר 1943 היא נשלחה לאיטליה ונחתה בראש החוף בסלרנו שמדרום לנאפולי. שם פעלה בפריקת ציוד לרציפים והובלת דלק ותחמושת לחזית. לאחר כחודשיים השתלבה בפעולה בחזית ואנשיה השתתפו במבצעים בחזית איטליה עד סוף המלחמה ואפילו נטלו חלק בליווי המשלחת הצבאית הבריטית לחתימת חוזה הכניעה עם גרמניה הנאצית.
כיוון שהייתה פלוגה של מתנדבים ותיקים, הייתה זו הפלוגה העברית הראשונה שפורקה באוגוסט 1945. וותיקי היחידה שוחרו משירות ואילו המגויסים החדשים הועברו ברובם לפלוגת הובלה 468.

החבורה


כונתה במספר שמות שונים בהן "יחידת הצללים". מתוך פעילי היחידה, התגבשה קבוצה בהנהגת הרס"פ אליהו כהן ומאוחר יותר בהנהגת שלהבת פריאר, ישראל ליברטובסקי, מאיר דודזון, יוחנן זייד, יחיאל נדב, ו-עמרם בן צבי.] קבוצה זו כונתה "החבורה". אנשיה נטלו חלק באיתור יהודים והגשת עזרה ראשונית להם. החבורה, שמימנה את רוב פעילותה ממשכורות חבריה, הקימה נקודת הכשרה צבאית לפליטים היהודים הצעירים ב"מג'נטה" ליד מילאנו והייתה אחראית לתחזוקתה ולהדרכתה. ואירגנה את עלייתם הבלתי לגאלית לארץ.
בנוסף אספו אנשי החבורה בראשות ליברטובסקי כלי נשק ואחסנו אותם בווילה פג'רה, ליד מג'נטה שבאזור מילאנו.
סולטאן, יורש העצר הסעודי

הנסיך סולטאן בן עבד אל-עזיז אָאל סעוד (בערבית: سلطان بن عبدالعزيز آل سعود; ‏1928 - 22 באוקטובר 2011‏) היה יורש העצר לכס המלכות של ערב הסעודית.
סולטאן רכש השכלה בדתות ודיפלומטיה. סולטאן מונה לשליט של ריאד, עיר הבירה של ערב הסעודית, בשנת 1947. הוא הפך לשר התקשורת בשנת 1955.

שר ההגנה

סולטאן מונה לשר ההגנה בשנת 1962. נמתחה עליו ביקורת כאשר עשה עסקות נשק בשווי מיליארדי דולרים עם ארצות הברית והממלכה המאוחדת, ולכן הוא היה פופולרי פחות מעבדאללה, מלך ערב הסעודית.
בשנת 1982 מונה כשני בתור לראשות הממשלה, ובשנת 2005, עם מות המלך פהד, הפך סולטאן ליורש העצר הרשמי של ערב הסעודית, אך הוא מת באוקטובר 2011, בטרם הספיק למלוך. סולטאן כיהן גם כשר ההגנה וגם כיושב ראש המועצה המפקחת על קווי התעופה בערב הסעודית. לסולטאן בנים רבים.
משתנה (מתקן)

משתנה כיצירת אמנות

בשנת 1917 יצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן את יצירתו "מזרקה", שאינה אלא משתנה עשויה חרסינה לבנה, שעליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917".
עבודה זו נחשבת לאחת מן העבודות המורכבות ביותר באמנות המודרנית, כיוון שהיא נראית כחסרת תוכן ממשי. היא מפנה את מבטו של הצופה לשאלה "מהי אמנות?" או "מה ראוי להיות אמנות?". הדרך בה דושאן בוחר לעשות זאת היא בעזרת מושג ה"רדי מייד" שמשמעותו לקיחת עצם מן המוכן והפיכתו ליצירת אמנות.
בנגי

מיקום העיר

העיר שוכנת על גדת נהר האובנגי.
נהר האובנגי הוא הגבול בין הרפובליקה המרכז-אפריקאית לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. העיר הקונגואית זונגו שוכנת על גדתו השנייה של הנהר, אל מול בנגי.

היסטוריה

בנגי נוסדה ב-1889 על ידי הצרפתים במה שהיה אז הקולוניה הצרפתית האוּט-אוּבנגי, שנקראה מאוחר יותר אוּבנגי-צ'רי, שבהמשך הפכה לחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית. העיר גדלה עקב קרבתה למוצב של הצבא הצרפתי על נהר האובנגי. העיר שירתה כמרכז אדמיניסטרטיבי בעידן הקולוניאלי והמשיכה בכך גם ברפובליקה המרכז אפריקאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה חיילים צרפתים הוצבו בעיר.
ב-1970 הנשיא ז'אן-בדל בוקאסה ייסד את אוניברסיטת בנגי. ב-1971 הוא פקד על בניית שני מלונות יוקרה חדשים בבנגי. בזמן שהמתיחות גברה בין בנגי ופריז כתוצאה מההוצאות הבלתי-נשלטות של בוקאסה, בנקים מערביים סירבו לתת לו יותר כסף. היחסים עם צרפת גרעו אף יותר, כשבאפריל 1974 התגלתה בחדר מלון בבנגי גופתה של מי שלפי פרסומי התקשורת הצרפתית הייתה פילגשו של בוקאסה והוא היה האחראי לרצח שלה. עקב כך, בוקאסה עצר את ייבוא העיתונים הצרפתיים והשתלט על משרד סוכנות הידיעות הצרפתית בבנגי. ב-1975 בעיר היו למעלה מ-300,000 בני אדם.
ב-1988 עמדה האוכלוסייה בעיר על 427,435 בני אדם, וב-1994 היא עמדה על 524,000 בני אדם.

כלכלה

העיר משמשת כמרכז כלכלי. במהלך מלחמת העולם השנייה המדינה התעשרה, והייצוא של גומי, כותנה, קפה, אורניום ויהלומים גבר.
תחת שלטון דויד דאקו, נשיא המדינה בין 1960 ל-1966, ייצור היהלומים גבר באופן משמעותי. הוא בנה בבנגי מפעל ליטוש יהלומים, שאפשר את הפיכתם של היהלומים לענף הייצוא העיקרי של המדינה: היהלומים, שנקראו יהלומי בנגי, היו פופולריים. אבל לאחר סיום כהונתו, שחיתות אלימה וחוסר משמעת פיננסי גרמו לכך שהעובדים לא קיבלו תשלום עבור עבודתם ונגרמה מתיחות אזרחית. לאחר מכן בוקאסה עשה הפיכה צבאית ב-1966.
במקביל הפכה העיר למרכז חברתי ותרבותי של האזור. עם זאת, מהפכה פוליטית במדינה, שמרכזה היה בעיר, הביאה למיתון כלכלי מאז שנות ה-70 עקב עליית המחירים הבינלאומיים של ענפי הייצוא, שחיתות אלימה ובנוסף שלטונו הדיקטטורי של הנשיא בוקאסה. אלו רוששו את האזרחים וגרמו לעימותים רציניים. התשתיות בעיר קרסו, ולזה הצטרף גל מהגרים ממדינות שכנות שהמצב בהם היה גרוע.
כלכלת בנגי מתבססת על טקסטיל ומוצריו, ייצור מוצרי מזון ובהם בירה, וייצור סבון. מוצרי הייצוא העיקריים של העיר הם כותנה, עץ, קפה וסיסל. בגלל העימות המתמשך, האבטלה בעיר הייתה באזור 23% ב-2001.
בעיר נמצאת אוניברסיטת בנגי.

תחבורה

בנגי היא הבסיס התחבורתי של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. ב-1999, 8 כבישים חיברו את העיר לערים מרכזיות אחרות במדינה, לקמרון, צ'אד ודרום סודאן. מבין הכבישים האלו, רק כבישי האגרה סלולים. במהלך התקופה הגשומה מיולי עד אוקטובר, חלק מהכבישים אינם ניתנים למעבר. רשת הכבישים בעיר יוצאת מארמון הרפובליקה (פאלאס דה לה רפובליק).
מעבורות נהר יוצאות מהעיר אל העיר זונגו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואל ברזוויל ברפובליקת קונגו. הסחורות מובלות מברזוויל אל הנמל של קונגו.
נמל התעופה הבינלאומי בנגי מפוקו ממוקם במרחק 7 ק"מ מצפון לעיר הישנה.
ג'יימס אייברי

ביוגרפיה

ג'יימס אייברי נולד בפיוסוויל  בוירג'יניה, כעת ספוק (וירג'יניה) , וגדל באטלנטיק סיטי ניו ג'רזי.
בשנים 1968 עד 1969 שירת במלחמת וייטנאם כחלק מהצי האמריקאי. בהמשך החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה.
בשנת 1980 החל אייברי את קריירת המשחק שלו כאשר הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנת 1990 החל לשחק את דמותו של פיליפ בנקס, הדוד פיל, בסדרה הנסיך המדליק מבל אייר. אייברי התפרסם בעקבות כך, והדמות דורגה במקום ה-34 על ידי המגזין האמריקאי TV Guide במצעד האבות הטלוויזיוניים הגדולים ביותר.
תפקידים מוכרים נוספים ששיחק היו ד"ר קריפן בסדרה המפענחת; צ'ארלס הייסברט הסדרה The Division ; ומפקד באקדמיה לשוטרים בסדרה מופע שנות ה-70; CSI ו"האנטומיה של גריי".
אייברי דובב דמויות רבות והעיקריות הן שרדר (צבי הנינג'ה) בסדרה צבי נינג'ה (1987), וור משין בסדרה איירון מן , ואת הדמות הארוד עזיבין בסדרת הטלוויזיה אלאדין.
בנוסף הנחה אייברי תוכנית טיולים.

חיים אישיים

בשנת 1998 אייברי התחתן, לא נולדו לו ילדים, אך היה אב חורג לבן של אשתו.

מותו

בשנת 2013 מת אייברי בגיל 68 בבית חולים בלוס אנג'לס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב פתוח שעבר במקום. אלפונסו ריביירו, מי שגילם את בנו של אייברי, קרלטון, בסדרה הנסיך המדליק מבל אייר, ספד לו: "העולם הפסיד אדם מיוחד. על אף שהוא גילם את אבי בטלוויזיה, הוא היה דמות אב נפלאה עבורי גם בחיי האמיתיים. אתגעגע אליו מאד". ויל סמית׳ הספיד לו ״חלק מהשיעורים הכי גדולים שלי במשחק הגיעו דרך ג׳יימס אייברי, כל בחור צעיר זקוק לדוד פיל, נוח על משכבך בשלום.״
משה בן אלול

משה בן אלול (רייכרודל) (18 באוגוסט 1901 – 24 ביולי 1981) היה עיתונאי ישראלי. עורכו הראשון של השבועון "דבר השבוע".

ביוגרפיה

משה בן אלול נולד במרינסק שברוסיה בשנת 1901. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" בריגה, ולמד בבית ספר עממי, בגימנסיה, בקורסים למורים ובאוניברסיטת ריגה. עסק בהוראה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. עבד כחלוץ בבניין, בסלילת כבישים ובחקלאות, ולאחר מכן כספרן וכמורה בבית הספר לילדי עובדים בתל אביב. משנת 1928 היה מורה לספרות והיסטוריה בבית הספר החקלאי מקווה ישראל. כתב מאמרים בעיתון "דבר" מאז היווסדו ב-1925 והיה חבר מערכת העיתון.
בשנים 1929–1930 היה בן אלול שליח ההסתדרות הכללית אל תנועת החלוץ בלטביה. בשנת 1930 השתתף כציר בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין, קונגרס שיזם דוד בן-גוריון של נציגי תנועות יהודיות מכל העולם בקריאה לצאת לעזרת היישוב ותנועת העבודה בתקופה שלאחר מאורעות תרפ"ט.
משנת 1931 היה עורכו של "במעלה", ביטאון תנועת הנוער העובד. במלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, התנדב ליחידה ארץ ישראלית בצבא הבריטי.
בשנת 1946, כאשר נוסד השבועון "דבר השבוע", נתמנה בן אלול להיות עורכו הראשון, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1956. כתב בשם העט "מ. אחי-יוסף".
היה חבר אגודת העיתונאים. 
משה בן אלול נפטר בשנת 1981 והוא בן 80 שנה.
משנת 1926 היה נשוי לרבקה לבית הכט, והיה אב לבן, דוד בן אלול, עיתונאי אף הוא, ששימש עורך מדור הקולנוע של "דבר השבוע".
רכס בסטיאן

רכס בסטיאן (באנגלית: Bastien Range) (78°50′S 086°00′W) הוא רכס הרים אנטארקטי בגובה בינוני, המשתרע בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח לאורך כ-64 ק"מ, צמוד אל צדם הדרום-מערבי של קרחון נימיץ ורכס סנטינל, בהרי אלזוורת'.
שם הרכס נבחר על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, (US-ACAN), ונקרא על שם תומאס ו. בסטיאן, גאולוג וראש הצוות הגאולוגי, שיצא בסיוע מסוק, מטעם אוניברסיטת מינסוטה אל הרים אלו בשנים 1964-1963. בסטיאן היה גם חבר במשלחת מחקר אל הרי אלזוורת' בשנים 1962-1961.
חישוב הקץ (יהדות)

ביהדות, חישוב הקץ הוא חישוב מועדו של הקץ, כלומר מועד בואו של המשיח. 
בספר דניאל כלולים חישובי קצין סתומים למדי, שהרבה מפרשים השתמשו בהם כדי לנבא את בוא הגאולה, בדרך כלל בצורה שתקרב אותה לזמנם של המחשבים. דניאל עצמו מתואר כמי שעסוק בחישובי מועד הגאולה, אולם הוא שוגה בהם והמלאך גבריאל נדרש להופיע כדי לתקן אותו.
Power User

Power User הוא משתמש במחשב אישי שיש לו יכולת חלקית לבצע משימות תכנות, בכלים שנועדו למשתמש מסוגו.
ה-Power User כותב בעצמו תוכניות פשוטות הנדרשות לעבודתו ללא צורך בעבודה של תוכניתנים או מנתחי מערכות. משתמש מסוג זה הוא בדרך כלל איש מקצוע מומחה בתחומו והעיבודים הנכתבים על ידו נכתבים בכלי פיתוח פשוטים בעלי פונקציות בסיסיות מוכנות בתחום הקרוב לעיסוקו.
לעיתים קרובות ניתנות למשתמשים מסוג זה הרשאות לביצוע שינויים במערכת, כולל אצל משתמשים אחרים, למשל התקנת תוכנות עבורם.
דוגמאות: סטטיסטיקאים או כלכלנים הכותבים בגיליון אלקטרוני כגון Excel או מפתחים עיבודים סטטיסטיים ב-SAS או ב-SPSS; מתמטיקאים או פיזיקאים המפתחים תוכנה ב-Matlab.
דוב מאולף

דב מאולף או דב מרקד הוא דב, שנלכד או גודל, ועבר אילוף, כדי לבצע תנועות דמויות ריקוד על מנת לבדר בני אדם. 
הצגות של דובים מרקדים התרחשו באירופה ובאסיה מימי הביניים ועד המאה ה-19, אך יש מדינות שבהן התופעה קיימת גם במאה ה-21, כמו ספרד בה נחזתה התופעה באוקטובר 2007. לאורך ההיסטוריה עסקו באילוף דובים קבוצות ושבטים שונים, וביניהם רומאני וסינטי. שבט הרומאני אורסרי עסק בתחום ברומניה, אוקראינה וסביבותיהן, שבט הרומאני "מֶדְבֶדַרָה" עסק בכך בסלובקיה, ובבלקן מאלפי הדובים הרומאניים נקראים "מֶצְ'קַרָה". קבוצות אלה לא דוברות תמיד את אותם דיאלקטים רומאניים ולא בהכרח מכירות זו בזו כזהות.       
הדרך לאלץ את הדובים לרקד בוצעה באמצעות הובלתם בכלוב עם רצפת פח כפולה, במרווח הוכנסו גחלים, והגברת האש חיממה את רצפת הפח, ואילצה את הדוב להרים את כפותיו מהפח הלוהט.

שחרור דובי הודו

הדובים המרקדים הם מסורת עתיקה בהודו. מיעוט הודי הנושא את השם "קאלאנדאר" התפרנס מאות בשנים מהפעלת דובים מרקדים. הם נהגו לנקב את סחוס אפם של הדובים ולהעביר דרכו חבל - משיכה בחבל גרמה כאב לדוב ואילצה אותו לבצע את מה שהמאלף רצה.
פעולה משולבת של שלטונות הודו וארגון פילנתרופי של מאמצי דובים מאוסטרליה הביאה בסופו של דבר לפדיון מאות דובים ושחרורם, תוך פיצוי הבעלים.
פעולות דומות, בקנה מידה קטן יותר, בוצעו גם בארצות נוספות.
בניין ג'יי אדגר הובר

היסטוריה

מאז 1935 שכנה מפקדת הלשכה בבניין משרד המשפטים של ארצות הברית, שלו היא כפופה. הצעה להקים בניין מפקדה נפרד עבורה הועלתה כבר בשנת 1939, אך מלחמת העולם השנייה הביאה לדחיית מימוש הרעיון, והבנייה אושרה על ידי הקונגרס רק ב-1962. בניית הבניין החלה ב-1967 והוא נחנך על ידי הנשיא פורד ב-30 בספטמבר 1975. הוא אוכלס בהדרגה בשנים 1974-‏1977. ב-4 במאי 1972, יומיים לאחר פטירתו של ג'יי אדגר הובר ובעוד הבניין עומד בבניינו, החליט הקונגרס בחוק לקרוא לבניין על שמו.
תכנונו של הבניין, שנעשה בסגנון האדריכלי הברוטליסטי, ספג ביקורת. קירותיו החיצוניים עשויים כולם בטון יצוק (נטען שהדבר נעשה מטעמי חיסכון). גובה הבניין בחלקיו השונים מגיע לשבע עד 11 קומות. על פי תוכניותיו משתרע שטח רצפותיו על פני 260,200 מטרים מרובעים והוא מיועד לאכלס 7,090 עובדים. אדריכלי הבניין היו משרד צ'ארלס פ. מרפי (Charles F. Murphy) בשיתוף עם סטניסלב ז. גלדיץ (Stanislaw Z. Gladych). עלות בנייתו הגיעה ל-126.1 מיליון דולר.
בחצר הבניין ניצבת אנדרטה לג'יי אדגר הובר, שהוקמה ביזמת אגודת סוכני הלשכה לשעבר. האנדרטה, שנחנכה בשנת 1979, נושאת את השם נאמנות, גבורה, יושרה (שהוא המוטו של הלשכה). היא עשויה ארד וכוללת שלוש דמויות אדם המייצגות את שלושת הערכים שעל שמם היא קרויה על רקע דגל ארצות הברית הנראה כמתנופף ברוח. האנדרטה עוצבה על ידי פרדריק צ'ארלס שראדי (Frederick Charles Shrady).
קוני פרובוס

ביוגרפיה

פרובוס נולדה בברנדנבורג כקורנליה, ב-1951 כילדה התפרסמה כזמרת עם השיר "Pack die Badehose ein" (ארוז את בגד הים שלך), השיר עסק בחבורת ילדים ההולכים לשחות, שם השיר נהפך למילה נרדפת להליכה לשחייה.
ב-1951 גם הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט הפשע "Sündige Grenze".
ב-1960 הייתה בתפקיד הראשי בקומדייה המוזיקלית "Conny and Peter Make Music".
ב-1961 שיחקה בסרט "Mein Mann, das Wirtschaftswunder" העוסק בנס הכלכלי והשפעתו על החברה הגרמנית.
ב-1962 ייצגה את גרמניה באירוויזיון עם השיר "Zwei kleine Italiener" והייתה במקום השישי, בשנה זו גם הופיעה בתפקיד קטן בקומדייה של ז'אן רנואר " Le Caporal épinglé".
ב-1982 שיחקה בסרטו של ריינר ורנר פאסבינדר "ורוניקה ווס".
ב-1997 גילמה את אמו של טיל שווייגר בסרט "Knockin' on Heaven's Door".