google/wiki40b huggingface dataset:
אבן חן

אבני חן מלאכותיות

ניתן לייצר אבני חן כדוגמת יהלום, אודם, ספיר וברקת באופן מלאכותי בתנאי מעבדה מבוקרים (תוך שימוש בטכנולוגיות גידול גבישים). ניתן לשלוט על צבען וברקן של האבנים המלאכותיות על ידי זיהום באמצעות הוספת תחמוצות שונות, ביצוע טיפולים תרמיים, והקרנת הגביש.
אבני חן אחרות כדוגמת אקווה אורה אינן קיימות כלל בטבע כמחצב טבעי אלא מיוצרות בתהליכים תעשייתיים במעבדות לשימושים שונים.
לשכת המגשרים בישראל

לשכת המגשרים בישראל היא עמותה, הפועלת כאיגוד מקצועי של מגשרים, לקביעת נורמות וסטנדרטים של מקצועות הגישור, באמצעות ייזום חקיקה והשתלמויות מקצועיות למגשרים חברי הלשכה. הלשכה פועלת לקידום תודעת הגישור כאלטרנטיבה ליישוב סכסוכים בקרב הציבור.

על הלשכה

הלשכה, שנוסדה בשם 'עמותת מגשרי ישראל', הוקמה בשנת 1999 בעידוד מערכת המשפט. נשיא העמותה הראשון היה פרופ' מוטי מירוני והיו"ר הראשון שלה היה עו"ד מיכאל צור. בשנת 2005 נבחר כיו"ר העמותה הד"ר דוד סילורה, ובתקופת כהונתו הפכה ללשכה. מי שהיה היועץ המשפטי של העמותה, המגשר יניב שוורצמן, הפך ליו"ר הלשכה עם פרישתו של ד"ר דוד סילורה. כיום מכהן כיו"ר הלשכה ירון מאיר, שהיה קודם לכן יו"ר וועדת הביקורת של הלשכה.
מאז הקמתה, הגישה הלשכה עתירות לבג"ץ בגין עניינים שמהותם הגנה על מגשרי ישראל ושמירת המקצוע כמקצוע חופשי כהגדרתו בחוק חופש העיסוק.
פעילותה הציבורית של הלשכה מתאפיינת בקידום מקצוע הגישור באמצעות חקיקה בכנסת, קביעת סטנדרטים ונורמות מקצועיות להסמכה והכרה במגשרים בישראל, איזון ופיקוח בנושא יחסי מגשר-לקוח, וקידום אתיקה מקצועית.
ללשכת המגשרים נבחרי ציבור הנבחרים בבחירות דמוקרטיות על פי תקנון הלשכה, ואלה משמשים כוועד מנהל, אשר מטרתו לשרת את קהל הבוחרים מחד ולייצג את קהל הבוחרים באמצעות הלשכה כלפי ארגונים חיצוניים, משרדי ממשלה ובתי המשפט.
בהנהלת הלשכה שבעה חברים.
קרסול

מפרק

בחלקו המקורב של הקרסול נמצאים המשטחים המפרקיים של הפטישונים והפן התחתון של השוקה, כולם ממוקמים בקצוות המרוחקים של השוקה והשוקית. המשטחים המפרקיים של השוקה והשוקית מרכיבים יחדיו את צורת האות ח המופרקת עם המשטחים המפרקיים המותאמים אליה בחלקה העליון ובשני צדדיה של הערקום (איור 4), שבחלקו המרוחק של הקרסול.
חלקה הקדמי של הערקום רחב מעט מחלקה האחורי ומהמרווח שבין שתי רגלי ה-ח (הפטישונים), לכן תנועה מקסימלית לכיוון כפיפה גבית בקרסול תרחיק מעט בין הפטישונים ותגרום למעט תנועה במפרק השוקה והשוקית העליון (Articulatio tibiofibularis).

רצועות

בחלק התיכון של הקרסול ממוקמת רצועת הדלתא (Ligamentum collaterale mediale articulationis talocruralis; Ligamentum deltoideum, איור 2). רצועת הדלתא הרחבה והחזקה נאחזת בפטישון התיכון של השוקה ומשם מתפרסת לכיוון מטה בחיבורים לעצם העקב (calcaneus), לערקום ולעצם הסירה (navicular) בתצורה דמוית משולש שהעניקה לרצועה את שמה.
בחלקו הצידי של הקרסול שלוש רצועות המחברות בין הפטישון הצידי של השוקה לערקום ולעצם העקב (איורים 1,3): רצועת השוקית והערקום הקדמית (Ligamentum talofibulare anterius), רצועת השוקית והעקב (Ligamentum calcaneofibulare) ורצועת השוקית והערקום האחורית (Ligamentum talofibulare posterius). הרצועות הצידיות של הקרסול חלשות יותר מרצועת הדלתא.

פגיעות נפוצות

נשיאת כל משקל הגוף על הקרסול בשילוב יכולת התנועה שלו, חושפים את הקרסול לעומסים חריגים העשויים להתבטא במספר פגיעות אורתופדיות נפוצות. פגיעות אורתופדיות בקרסול מתרחשות יותר מאשר בכל מפרק עיקרי אחר בגוף והן אופייניות לפעילות הליכה או ריצה על משטחים לא סדירים (כמו אדמת טרשים). מתוך סך הפגיעות הטראומטיות בקרסול, כ-90 אחוזים מתבטאות כנקע בקרסול.
לרוב לא יתבטאו עומסים על הצד התיכון של כף הרגל (לכיוון איברסיה) בפגיעה ברצועת הדלתא על שום חוזקה. החוליה החלשה ביותר בשרשרת היציבות התיכונה של הקרסול הוא הפטישון התיכון ולכן הפגיעה מתבטאת בשבר תלישה של הפטישון התיכון בשילוב פריקה של הקרסול (Pott's fracture). לעיתים מתווסף לשבר התלישה גם שבר בשוקית מעל למפרק השוקה והשוקית התחתון.
המבנה הרצועתי בחלק הצידי של הקרסול חלש יותר מהצד התיכון וכן הפגיעה הנפוצה ביותר בעקבות עומסים אבנורמלים על החלק הצידי של כף הרגל (לכיוון אינוורסיה) והפגיעה הנפוצה ביותר בכלל היא נקע ברצועות הצידיות: באחת מהשלוש המפורטות לעיל או ברצועת השוקה והשוקית האחורית התחתונה או בחלק מארבע הרצועות או בכולן. בפגיעה חמורה יותר ייתכן שבר-פריקה של הקרסול הכולל שבר תלישה של הפטישון הצידי.
כל אחת מהפגיעות הללו, פוגעת קשות ביציבות הקרסול והופכת אותו מועד לפגיעות חוזרות גם לאחר תקופת ההחלמה.
בסקטירס

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על רודי הקפטן של קבוצת "היי פייב" אשר עזבה את ההורים שלהם לסן אנטוניו בטקסס ארצות הברית כדי לשחק בכדורסל, הם מאומנים על ידי המאמן טוני פארקר ונלחמים על המקום הראשון בטורניר ה"באסקאפ" מול קבוצות כדורסל שונות וביניהן הקבוצה המרושעת "הזוחלים" והמאמן שלהם סלים.
פינצ'י מור

ביוגרפיה

מור גדלה ברמת גן. למדה בבית הספר התיכון אליאנס וסיימה בתעודת בגרות במגמת צרפתית.
בצעירותה עבדה כדיילת בחברת התעופה "אל על" ובמקביל סיימה תואר בספרות צרפתית באוניברסיטת תל אביב ועבדה כמורה פרטית לצרפתית.
בסוף שנות ה-70, בגיל 29, כשהיא כבר אמא לשני בנים, החלה לדגמן בתצוגות אופנה ולצילומי עיתונות ומגזינים.
בשנות ה-80, בגיל 36, כשהיא כבר אמא לשלושה ילדים, טסה להוואי לייצג את ישראל בתחרות היופי ״אשת העולם״ (מיס יוניברס לנשים נשואות) וזכתה סגנית שנייה.
דגמנה לאורך שנים בגדי ים של חברת "גוטקס" והייתה ידועה בגופה החטוב ורגליה הארוכות. אורי אבנרי העניק לה את הכינוי ״הרגליים של המדינה״.
בהמשך עסקה בהפקת אירועי אופנה גדולים בשיתוף עם מוטי רייף. ונבחרה לפרזנטורית הראשית של חברת הקוסמטיקה ״ז'נס קוסמטיקס״.
פינצ׳י הכירה את עמי מור, כלכל בכיר באל על, בתקופת עבודתה בחברה. השניים התחתנו בתחילת שנות ה-70 ונולדו להם שלושה ילדים: דן מור - שחקן ויהלומן, טל - יזם הייטק, במאי וצלם, ומאי מאמנת כושר ויזמית בתחום הכושר. בשנות ה-90 התגרשו בני הזוג.
לאחר הגירושין חייתה מור בזוגיות עם מפיק האופנה מוטי רייף ולאחר מכן עם האדריכל נחמן אטשטיין.
בשנת 2010 אובחנה כחולת סרטן המעי הגס ולאחר מאבק ממושך נפטרה ב-21 במאי 2013.
המוביל הארצי החדש

רקע

מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 שבהן הגשימה "מקורות" את "תוכנית הפנטזיה" של מייסדיה והקימה את "המוביל הארצי", חלו שינויים אקלימיים גלובליים, היקף האוכלוסייה גדל ורמת החיים עלתה – וכתוצאה מכך עלתה גם צריכת המים. רצף של שנות בצורת דלדל גם הוא את מאגרי המים המתוקים הטבעיים המעטים ממילא, ובעיית המחסור במים החריפה. 
פתרון מרכזי למשק מים במחסור הוא התפלת מים מליחים ומי ים. וכך, בעקבות חשיבה לטווח ארוך, תכנון מדוקדק והיערכות לעתיד, מבצעת "מקורות" במאה ה-21 פרויקט אדיר ממדים ומקימה את "המוביל הארצי החדש" במטרה להפוך את מי הים למקור למי שתייה. "המוביל הארצי החדש" הוא מערכת מהפכנית המשנה את שרשרת אספקת המים במדינה ואת התוואי של עורקי המים הראשיים שנבנו במדינה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 לא רק בכיוון המסורתי - מצפון הארץ למרכז ולדרום - אלא  מכיוון מערב למזרח, ומשם לכל הכיוונים. "המוביל הארצי החדש" מחבר למערכת המים הארצית את חמשת המתקנים להתפלת מי ים שהוקמו לאורך חוף הים התיכון - מאשקלון עד חדרה, ומספק מים מותפלים לתושבי המדינה באמצעות קליטת המים מותפלים והזרמתם למערכת המים הארצית.

תשתיות וטכנולוגיות

פרויקט "המוביל הארצי החדש" מנצל את מקור המים הבלתי נדלה – הים - תוך יעילות אנרגטית  והתחשבות בערכי הטבע והסביבה. במסגרת הנחת התשתית לפרויקט התמודדה "מקורות" עם אתגרים מורכבים מבחינה הנדסית וטכנולוגית באזור צפוף ועתיר תשתיות, בתי גידול וצמחייה, וסיפקה פתרונות הנדסיים מורכבים וחדשניים, ביניהם התגברות על מפלסים גבוהים של מי תהום, חציית כבישים, מסילת ברזל, דרכים מהירות וארבעה נחלים. בסיום התהליך התבצע שיקום נופי.
הפרויקט כלל הנחת כ-100 ק"מ של עורקי מים שקוטרם כ-2 עד 2.5 מטר, הקמת תחנות שאיבה, ברֵכות תפעוליות גדולות מסוגן, ייצור משאבות ייחודיות  וכיסוי מאגרים תפעוליים, לשמירה על איכות מים גבוהה לאורך זמן.
כחלק מ"המוביל הארצי החדש" ומהמהפכה במשק המים בוצע פרויקט "חפץ חיים", שמהווה דוגמה למתן פתרונות הנדסיים מורכבים וחדשניים לאתגר תכנוני, ביצועי וניהולי. הפרויקט מחבר בין מערכת המים הארצית לבין "המערכת החמישית לאספקת מים לירושלים", ונועד להזרמת מים מותפלים לעיר הבירה ולסביבתה. המערכת כוללת 4 יחידות שאיבה והכנה לשתיים נוספות, מתקני טיפול במים, קווי מים בתוואי מורכב בשל הפרשי גבהים, חציית שבעה כבישים וקידוחים אופקיים, ביניהם קידוח באורך 420 מטר בשיטת הצינורות המשולבים - שיטה חדשה פרי פיתוחה של "מקורות" שהסתיימה בהצלחה מרובה. את הפרויקט ביצעה "שח"מ מקורות ביצוע", חברת הבת של "מקורות".

פיקוח ובקרה

הפיקוח והניהול של פעילות "המוביל הארצי החדש" נעשים מתוך חדרי הבקרה של "מקורות" במרחב המרכז ובחבל הירדן. מרכזים אלה, הפועלים בטכנולוגיות מהמתקדמות בעולם, מאפשרים מתן מענה מיידי לדרישות המגוונות של צרכני המים השונים – משקי בית, מפעלים ושדות חקלאיים – בעזרת כוח אדם מינימלי, תוך התייחסות לביקוש מחד גיסא וליכולות התפוקה של מתקני ההתפלה מאידך גיסא.

חיבור המערכת החמישית לאספקת מים לירושלים

במסגרת הפרויקט תחובר ל"מוביל הארצי החדש" גם "המערכת החמישית לאספקת מים לירושלים", ותתוגבר על ידי מי ים מותפלים. המערכת החמישית לירושלים מוקמת כדי לתת מענה לגידול הצפוי בצריכת המים בירושלים וסביבותיה בעשרות השנים הבאות. אספקת המים המותפלים למערכת, הכוללת תחנות הובלה גדולות וברֵכות אגירה רחבות היקף, תאפשר לצמצם שאיבת מים מקידוחים באזור ההר. החלק המערבי של המערכת כבר הושלם ומספק מים, ו"מקורות" מקדמת את החלק המזרחי של פרויקט, שבמסגרתו תיחפר באמצעים טכנולוגיים מתקדמים מנהרת מים - הארוכה בישראל, באורך של 13 ק"מ - דרכה יועלו המים המותפלים לבירה.
לקו

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מעידים שבאזור הייתה התיישבות קלטית לפני הגעתם של הרומאים לעיר. הרומאים בנו במקום קסטרום והפכו את המקום למרכז תחבורתי חשוב. לאחר נפילת האימפריה הרומית המערבית כבשו הלומברדים את העיר במאה ה-6 ואחריהם הפרנקים, שהפכו את העיר למרכזה של רוזנות.
אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה זמן ארוך בלקו במסגרת המרד שנערך ב-964 כנגד האימפריה הרומית הקדושה. מאוחר יותר נהפכה העיר למשכנו של המנזר המילאנזי סנט אמברוז. קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בילה גם הוא זמן מה בלקו בניסיון לשחרר אותה מהכנסייה, אך כתוצאה מכך נערכו מלחמות שבסופה הייתה נתונה העיר לשליטתה של מילאנו. העיר הייתה שייכת לדוכסות מילאנו עד לסיפוחה לממלכת לומברדיה-ונציה שסופחה גם היא לממלכת איטליה ב-1866. מאז ועד היום שייכת העיר למחוז לומברדיה.
 
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה העיר מרכז חשוב לפרטיזנים האיטלקיים במלחמתם כנגד הכובשים הנאציים.

ספורט

לקו משמשת כנקודת הסיום של מרוץ האופניים הקלאסי ג'ירו די לומברדיה, הכולל את גבעת מדונה דל גישלו המפורסמת.
קבוצת הכדורגל של לקו משחקת בליגה פרו סקנדה דיוויז'יון, אחת מארבע ליגות הכדורגל הגבוהות באיטליה.
נוהל

נוֹהַל (גם הֲלִיךְ; בלועזית: פְּרוֹצֶדוּרָה) הוא רשימה של כללים המגדירים את דרך ביצועה של משימה מסוימת.
בארגון נקבע אוסף של נהלים לטיפול במשימות שהארגון ניצב בפניהן - משימות שגרתיות, שהנוהל מופעל לגביהן פעמים רבות, ומשימות נדירות, שהנוהל העוסק בהן מופעל לעיתים רחוקות. בגיבושו של נוהל עוסקת בדרך כלל ועדה שמונתה לכך, או מנהל שהנוהל נמצא במסגרת סמכותו. הנוהל מבטיח טיפול אחיד ומוסכם מראש במשימה, ומצמצם את הצורך בהחלטות אד הוק. הנוהל מפרט את האחראים לביצוע המשימה, את המשאבים הנחוצים לביצוע המשימה, ואת השלבים שיש לבצע לשם השלמתה. לעיתים דורש הנוהל תיעוד של העמידה בו, באמצעות חתימה על רשימת תיוג או כתיבת תיאור של ביצוע הנוהל, לשם בקרה עתידית. 
לנוהל חשיבות גדולה במיוחד כאשר הוא עוסק בהתקשרות בין ארגונים נפרדים, שנדרש תיאום ביניהם.
בנוסף לנהלים המשמשים להכוונת פעילות אנושית, מקובלים נהלים להכוונת פעולתם של מחשבים, ובפרט נהלים העוסקים בתקשורת מחשבים, שקיומה התקין מחייב נוהל שלפיו פועלים המחשבים המתקשרים. נהלים מסוג זה הופכים פעמים רבות לתקנים בינלאומיים. דוגמה בולטת לכך היא חבילת פרוטוקולי התקשורת TCP/IP.
משה קופינס

ד"ר משה (מוריס) קוֹפִינָס (נכתב גם קוֹפִינָאס) (1871 – 1924) היה רופא יהודי יווני, ציר סלוניקי בפרלמנט היווני ומטיף ציוני.

קורות חיים

נולד בשנת 1871 בעיר יאנינה שביוון.
למד רפואה בפריז, והתיישב בעיר וולוס שבתסליה. שם התבסס כרופא ובמקביל פעל כעסקן ציבורי, הן במסגרת הקהילה היהודית והן בחיי העיר הכלליים, ונבחר כחבר העירייה.
היה ממייסדי וראשי התנועה הציונית ביוון והשתתף כציר בקונגרסים הציוניים.
בשנת 1914 נבחר על ידי יהודי סלוניקי כציר היהודי הראשון בפרלמנט היווני, יחד עם דוד מטלון – שניהם ציונים. לאחר מכן נבחר שוב וכיהן בפרלמנט עד שנת 1920.
העלה בפרלמנט היווני את שאלת הבית הלאומי היהודי והשיג את תמיכתו הפומבית של שר החוץ פוליטיס בהצהרת בלפור.
בשנת 1924 נפטר ממחלה, בן 53 במותו. לפי צוואתו, שרידיו הועלו לימים לקבורה בארץ ישראל, ונטמנו בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.

הנצחה

על מצבתו כתוב : "יהודי ואדם באהלו ובצאתו, טוב ומיטיב לכל. הקדיש חייו למפעל גאולת עמו ופה באדמת הקודש משאת נפשו מצא מנוחתו".
קופינס, שביקר בארץ ישראל בלוויית אשתו בשנת 1908, הגה את הרעיון להקים מושבה של יהודי יוון בארץ ישראל, והקדיש מאמצים רבים לקידום מטרה זו. הוא אסף כמעט לבדו 5,000 לירות, ולאחר מותו הצליחה הפדרציה הציונית בסלוניקי להכפיל את הסכום, ומסרה אותו לידי הקק"ל לשם הגשמת החזון. בשנת 1937 חברו יוצאי יוון ליוצאי בולגריה וייסדו באזור היישוב המקראי צורן את המושב צור משה (במקור: כפר קופינס), הקרוי על שמו.
בעיר וולוס ביוון נחנך רחוב הנושא את שמו: "מאוריקיו קופינס".
קבוצת קי"ץ

קבוצת קי"ץ (ראשי תיבות של קולנוע ישראלי צעיר) היא קבוצה שפעלה בשנים 1976–1977 לקידום הקולנוע הישראלי האיכותי.
בראש הקבוצה עמד הבמאי עוזי פרס, שחי בפריז, וחבריה המרכזיים היו ניסים דיין, רנן שור, רחל נאמן ויעוד לבנון. חברי הקבוצה פעלו בתקופה בה הקולנוע הישראלי היה תחת החטיבה לתעשיות קלות במשרד המסחר והתעשייה. בהשראת "מנשר אוברהאוזן" שקרא להקמת הקולנוע הגרמני החדש, הם ניסחו מניפסט שקרא לקידום התמיכה בקולנוע כערך תרבותי ולקידומו תוך דחיקת הקולנוע הבידורי - צעד שעורר עניין רב. לקבוצה הצטרפו הבמאים עמוס גוטמן, דני וקסמן, ג'אד נאמן, דן וולמן, נדב לויתן, גדעון גנני, אילן מושנזון ואורי ברבש.
ראשי הקבוצה פעלו מול משרד המסחר והתעשייה שקידם באותה תקופה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע, הטלוויזיה הישראלית - הערוץ הראשון, ששעריו היו סגורים בפני במאים ויוצרים צעירים, ובאמצעי המדיה של אותם ימים.
מניפסט קי"ץ הודפס לראשונה ברבעון קולנוע, בהוצאת המכון הישראלי לקולנוע, גיליון מס' 14, קיץ 1977
חבורה של במאי קולנוע ישראליים צעירים חברו יחדיו למאבק משותף ופרסמו מנשר על טענותיהם ומטרותיהם. זו לשון המנשר:
"הקולנוע הישראלי נמצא בימים אלה בעיצומו של תהליך חשוב: הקולנוע המסחרי הוותיק, ששלט במסכי הקולנוע בישראל למעלה מחמש עשרה שנה- מתמוטט. הגולם קם על יוצריו ועכשיו נכונו לסרט הישראלי זמנים חדשים. לצידה של התעשייה פועלים כבר מפיקים, במאים, צלמים ותסריטאים צעירים שכל כוונתם ליצור קולנוע אישי, אמנותי משוחרר מלחצים מסחריים הרסניים.
צעירים אלה, וצעירים רבים אחרים שיצרו סרטים קצרים, אישיים, למכביר בשנים האחרונות, חברו יחד להוכיח כי לקולנוע הישראלי ולתרבות הישראלית יש עתיד, וכי הרחוב הישראלי, על כל צדדיו, טעמיו ותהפוכותיו, הוא מקור לא- אכזב ליצירת סרטים בשפה פילמאית אחרת, חדשה, חיה ומקורית.
לחברי הקבוצה אין טעם אמנותי זהה, או השקפות אידאולוגיות דומות. משותפת לנו האמונה, כי סרטים ישראליים יכולים וצריכים להיות מופקים בתקציבים נמוכים, בצוותים התואמים את המציאות הישראלית היום. אמונתם של המפיקים המסחריים, כי סרט באורך מלא זקוק להשקעה של מיליוני לירות- אמונה הנתמכת על ידי משרדי ממשלה הנוגעים בדבר- נראית לנו לא רק מופרכת אלא אף שלילית. ניתן וצריך לעשות סרטים זולים.
התנאי הבסיסי להפקת סרטים זולים, שלא יסכנו את עתידם של המפיק והבמאי, הוא שינוי מדיניות העידוד של הממשלה. על הממשלה לאחד את כל מקורות עידוד הסרט הישראלי (המפוזרים כיום במשרדי המסחר והתעשייה, החינוך והתרבות ומשרד החוץ), לבטל את שיטת הפרסים והוועדות, וליצור חלוקה שווה של הכספים לעשרות יוצרי הקולנוע בארץ.
במקביל, מתכוונים חברי הקבוצה להעמיד לפני כל יוצר- קולנוע שיבקש להצטרף אליה, אפשרויות הפצה, הן בארץ והן מחוצה לה, אם במסגרות מסחריות, ואם במסגרות אחרות (אוניברסיטאות, סינמטקים, בתי קולנוע אמנותיים וכו').
התמיכה המוסרית- ההדדית בין חברי הקבוצה ושינוי במדיניות הממשלה בנושא עידוד הסרט הישראלי, יאפשרו לבמאי ולמפיק ליצור לפחות סרט אחד בשנה ללא תלות בקופה; כישלון סרט אחד לא יעיב על אפשרויות של במאי הקולנוע להמשיך ולביים סרטים.
החירות ליצור, היא התנאי לקיומה של כל אמנות אמיתית, ואנו נעשה הכל כדי ליצור את התנאים להתפתחותו של קולנוע חופשי- חופשי מלחצים מסחריים, מאפוטרופסות של ועדות וממוסכמות מקובלות. אנו מאמינים כי זו הדרך ליצירת קולנוע ישראלי חדש."
פעילות הקבוצה הייתה קצרה, אך שינתה את השיח בתוך קהילת הקולנוע הישראלי. גרעין מתוך הקבוצה שכלל את רנן שור, יעוד לבנון וג'אד נאמן פעל ב-1978 למען הקמת קרן הקולנוע הישראלי.
סוכי מערבי

מאפיינים

בטנו של הסוכי חומה-צהבהבה, וזנבו חום.
אורכו של הסוכי כ-24 עד 28 ס"מ. רוב גופו של הסוכי (מלבד בטנו וזנבו) מנוקד בשחור ובחום, ועל עורפו של הזכר יש ציצת נוצות ורודה. הזכר והנקבה זהים בגודלם ובמידותיהם מלבד בזנב, שארוך יותר אצל הנקבה.
הסוכי המערבי ניזון מפירות, בעיקר מהצמחים הבאים: פיקוס הסלע, אלגום, Trichosanthes cucumerina (המכונה "דלעת הנחש") ודבקון. הסוכי המערבי ניזון גם מצוף, פרחים, עכבישים וחרקים כגון נמלים, עשים, חיפושיות וחגבים. הסוכיים שותים לעיתים קרובות, וכמעט אף פעם לא ניתן למוצאם רחוק ממקור מים.

רבייה

כמו רוב מיני הסוכיים, הסוכי המערבי הוא פוליגמי: הזכר מזדווג עם כמה וכמה נקבות, בעוד הנקבות בלבד אחראיות לקינון ולגידול הגוזלים, ללא סיוע הזכר. הסוכי המערבי, כמו אצל כל מיני הסוכיים, הזכר בונה מבנה ייחודי, הקרוי "סוכה" (ומכאן שמו), על מנת להרשים את הנקבה. זכר הסוכי המערבי בונה מזרדים מבנה הדומה לשדרה עם קירות משני צדדיה; גובהה כ-20 עד 25 ס"מ, ורוחבה כ-25 עד 35 ס"מ. השטח שמסביב לסוכה מקושט בעצמים לבנים וירוקים, כמו פירות בכלל ופירות יער בפרט, קליפות עצים, חלוקי נחל ועצמות. הסוכי משתמש גם בחומרים מעשה ידי אדם, כמו זכוכית, תרמילי אקדח, פקקי בקבוקים ועצמים שונים מברזל ומפלסטיק. סוכות יכולות להמשיך לפעול כמה וכמה שנים, ואם סוכה חדשה נבנית, הסוכה הקודמת ממוחזרת. הזכר מושך את הנקבות על ידי קריאות, וכשהיא מגיעה הוא "מסתתר" ומציץ לפעמים ממקום מחבואו - כנראה כדי לסקרן אותה. לאחר שלב זה, הוא מניף את זנבו, קופץ וטופח בכנפיו, וממשיך לקרוא בקול. בזמן הריקוד הוא פורש כמה וכמה פעמים את ציצת הנוצות שלו מול עיניה של הנקבה.
הנקבה בונה לבדה קן פשוט בצורת כוס על ענפים גבוהים יחסית הקרקע של עץ, בדרך כלל על סבך של דבקונים. הנקבה מטילה שתי ביצים מבריקות בצבע ירוק-צהבהב ומכוסות בקווים שחורים בכל תטולה, ודוגרת עליהן במשך פרק זמן לא ידוע.
דוד לייקס

הרב דוד לייקס אב"ד באר, מתלמידי הבעל שם טוב.
בנם של ישראל ולאה.
נפטר בכ"א בניסן ה'תקנ"ט (או ה'תק"ס) בגיל מאה.
על פי נוסח מצבתו, הבטיח לצאצאיו כי אם יבואו להתפלל על קברו בראש חודש אלול כשחל ביום רביעי, מובטחת להם ישועה.
הוא נותן ההסכמה היחידי לספר "אגרת הקודש" של הרב מנחם מנדל מוויטבסק (יצא לאור בשנת ה'תקנ"ד).

משפחתו

הרב דוד נישא פעמיים, הפעם השנייה הייתה בהיותו בן יותר משבעים. מנישואים אלה נולדו לו שני בנים, ובתו פייגא, שנישאה (בזיווג שני) לרב מרדכי טברסקי מצ'רנוביל.
The Boomtown Rats

תולדות הלהקה

מקורם של כל ששת חברי ההרכב מהעיר דן לירי שבאירלנד. הם הופיעו לראשונה תחת השם "The Nightlife Thugs", אך שינו אותו לשם שגלדוף מצא בספרו האוטוביטוגרפי של וודי גאת'רי Bound for Glory, שהתייחס לכנופיית נערים בשם "עכברושי בומטאון".
באוקטובר 1976 עברה הלהקה ללונדון וחברה לסצנת הפאנק בעיר. היא הוחתמה בחברת Ensign Records ובאוגוסט 1977 הוציאה את הסינגל הראשון שלה Lookin' After No. 1, בו מנגן גלדוף בסקסופון, בנוסף לשירה. היה זה הסינגל הראשון מתוך תשעה שהגיעו ברצף לרשימת 40 הגדולים של מצעד הסינגלים הבריטי. תקליט הבכורה שלהם, The Boomtown Rats ראה אור בספטמבר 1977.
תקליטם השני, A Tonic for the Troops ראה אור ביוני 1978 ויצא במקביל בארצות הברית בחברת קולומביה רקורדס. תקליט זה כלל את הלהיט Rat Trap, שיר הגל חדש/פאנק הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ביולי 1979 ראה אור הסינגל I Don't Like Mondays, אודות אירוע ירי שביצעה ברנדה אן ספנסר בינואר אותה שנה בסן דייגו, בו רצחה שניים ופצעה תשעה נוספים. לטענתה משום שפשוט לא אהבה ימי שני. השיר היה להיט בבריטניה וב-32 מדינות נוספות אך הוחרם למעשה בארצות הברית בשל סמיכות בזמנים למקרה הטרי. השיר נכלל באותה שנה באלבומה השלישי של הלהקה והמוערך שבהם‏, The Fine Art of Surfacing, שכלל גם את הלהיטים Diamond Smiles ו-Someone's Looking at You. באותה עת הפך מנהיג הלהקה גלדוף לכוכב תוכניות אירוח טלוויזיוניות בבריטניה, אירלנד וארצות הברית בשל החן הטבעי שלו ושנינותו.
ב-1980 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף Banana Republic וב-1981 את אלבום האולפן הרביעי שלה, Mondo Bongo. בשלב זה עזב נגן הגיטרה גארי קוט את הלהקה. תקליטה הבא של הלהקה, V Deep מ-1982, שהוקלט במבנה של חמישייה והיה מושפע ממקצבי רגאיי וסקא פאנק היה כישלון.
בקיץ 1982, בשבועות הראשונים של מלחמת לבנון הראשונה, הופיעה הלהקה בגני התערוכה בתל אביב במסגרת פסטיבל שאירח להקות גל חדש ורגאיי מחוץ לארץ.
ב-1984 החל מנהיג הלהקה, גלדוף, לעסוק בפעילות הומניטרית ובארגון קונצרטי צדקה לסיוע לרעבי אפריקה. בנובמבר אותה שנה הייתה הלהקה שותפה לבנד איד, סופר גרופ של אמני בריטניה ואירלנד שהקליטה את השיר Do They Know It's Christmas?‎, פרי עטם של גלדוף ומידג' יור. שנה לאחר מכן ראה אור תקליט האולפן השישי של הלהקה, In the Long Grass, בו ניכר כי מעייניו של גלדוף כבר אינם בלהקה וכתיבתו הפכה מרושלת.
הופעתה האחרונה של הלהקה, שכמעט ולא תפקדה עוד לאר הוצאת האלבום הכושל, הייתה ב-17 במאי 1986 בדבלין במסגרת המופע "Self Aid" שיוחד כולו לאמנים אירים. מיד לאחר המופע הוכרז על פירוק הלהקה.
ביוני 2013 הכריז גלדוף על איחוד הלהקה ליצירת אלבום "קלאסי" וסיבוב הופעות בבריטניה וארצות הברית.
עדלי סטוק

ביוגרפיה

נולד בארצות הברית ב-1960, בוגר המחלקה לתקשורת חזותית, בצלאל לשנת 1985. המשיך ללימודי תואר שני באוניברסיטת אאיצ'י לאמנות ומוזיקה, יפן. משנת 2007 הוא מרצה בכיר במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
בין השנים 1996-1990 היה המעצב ומנהל הקריאטיב במשרדיה הראשיים של חברת שיסיידו בטוקיו, יפן. לאחר מכן, בין השנים 2003-1996, פעל בחברה שהקים, "עדלי דיזיין", ושימש חבר הנהלה בקבוצת מקאן אריקסון. במקביל, בין השנים 2003-2001, היה המנכ"ל של חברת FutureBrand Israel - נציגות חברת המיתוג הבינלאומית בארץ.
כיום הוא מנכ"ל משותף ומנהל קריאטיבי בחברת המיתוג "Adlai & Partners".
בין מהלכי המיתוג והעיצוב להם היה שותף בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21: מהלך מיתוג כולל לבנק הממוזג מזרחי טפחות, עיצוב אריזות טבע פרמצבטיות בע"מ, מיתוג ועיצוב הזהות התאגידית של חברת B בזק, מיתוג חברת פז ומותג Yellow, בניית מותג יקב טפרברג ועיצוב זהות תת-המותג "יקבי אפרת", עיצוב אריזות לסדרות המוצרים השונים של גלידת שטראוס, מהלך מיתוג כולל ועיצוב אריזות המוצרים למחלבת טרה, כולל אריזות המותג Muller בישראל.
גונתר שטיינר

ראלי (1986–2001)

שטיינר נולד במראנו שבצפון איטליה. הוא למד הנדסה, אך לא סיים את התואר. לאחר שירות בצבא עבר לבלגיה, שם החל לעבוד כמכונאי בקבוצת מאזדה שהתחרתה באותו הזמן באליפות העולם בראלי. בשנת 1988, לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לעבוד כסגן מנהל בקבוצת Top Run האיטלקית. בין השנים 1991–1996 שימש כמנהל הטכני בקבוצת Jolly Club.
בשנת 1997 ניהל את קבוצת פרודרייב וזכה עימה באליפות אירופה בראלי. שנה לאחר מכן גויס לעבודה בקבוצת אם-ספורט כמנהל פרויקט. בשנת 2000 קודם לתפקיד מנהל ההנדסה ועבד עבור קבוצת פורד לצד קולין מקריי וקרלוס סאינס.

יגואר (2001–2003)

בשנת 2001 מונה ניקי לאודה למנהל קבוצת יגואר בפורמולה 1. לאודה מינה את שטיינר למנהל בקבוצה. במסגרת תפקידו היה אחראי על הצד ההנדסי בקבוצה, לצידו של ג'ון אליסון, שניהל את הצדדים האדמיניסטרטיביים. שטיינר הוביל תהליך של ארגון מחדש בקבוצה והביא לקיצוץ בעלויות. בעונת 2002 צברה הקבוצה רק 8 נקודות. בעקבות כך פוטר לאודה מתפקידו, יחד עם 70 עובדים נוספים, ביניהם שטיינר. הנהלת הקבוצה החדשה הציעה לו תפקיד, אך הוא סירב להצעה. בנובמבר 2003 הצטרף כמנהל טכני למרכז הפיתוח של אופל.

רד בול (2005–2008)

חברת רד בול רכשה את קבוצת יגואר בנובמבר 2014 והציעה לשטיינר לשוב לקבוצה. ההחלטה של אופל לפרוש מאליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) בסוף שנת 2005 שכנעו אותו להצטרף לקבוצה החדשה. שטיינר פעל לצידו של כריסטיאן הורנר במהלך עונת 2005. לאחר הצטרפותו של אדריאן ניואי לקבוצה הציע הבעלים, דיטריך מאטשיץ, לשטיינר לעבור לארצות הברית על מנת לסייע בהקמת קבוצת נאסקאר. שטיינר עבר עם משפחתו למורסוויל, קרוליינה הצפונית ונשאר לגור במקום גם לאחר שעזב את רד בול באפריל 2008.

האס (2014–הווה)

לאחר הפרישה מקבוצת רד בול הקים שטיינר את חברת Fibreworks Composites. יוג'ין האס, שביקש להקים קבוצת פורמולה 1, על בסיס שלדה קיימת, גייס את שטיינר לסייע לו. שטיינר יצר את הקשר עם חברת דלארה שסיפקה את השלדה למכונית ועם קבוצת פרארי על מנת שזאת תספק את המנוע. באפריל 2014 מונה רשמית למנהל קבוצת האס. הקבוצה החלה להתחרות בשנת 2016 וצברה 8 נקודות במרוץ הבכורה. את עונת הבכורה סיימה הקבוצה במקום השמיני באליפות היצרנים עם 29 נקודות, שכולן הושגו על ידי רומן גרוז'אן.
קבוצת ההומיט

קבוצת ההומיט היא קבוצה של מינרלים נזוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל הומיט, המינרל הראשון מקבוצה זו שזוהה.
הנוסחה הכללית של חברי הקבוצה היא M₍₂ₙ₊₁₎(SiO₄)ₙ(OH,F)₂, כאשר M יכול להיות ברזל, מגנזיום, מנגן, סידן וכו', ו-n הוא ערך מספרי בין 1 ל-4. כאשר n=1 המינרל קרוי נורברגיט, n=2 הוא כונדרודיט, n=3 הוא הומיט ו-n=4 הוא קלינוהומיט. Deer ועמיתיו (ראו לקריאה נוספת) מדגישים כי אף שהנוסחה דלעיל מייצגת נכון את הכימיה של מינרלים אלו, נוסחאות המבנה הפנימי מורכבות בהרבה.
המינרלים בקבוצת ההומיט יוצרים סדרה מורפוטרופית עם המינרלים אוליבין (Fe,Mg)₂SiO₄)) וברוסיט (Mg(OH)₂). ברוסיט הוא מינרל היוצר יריעות של ארבעונים המקושרים ביניהם. החברים בקבוצת ההומיט בנויים מכמה שכבות של אוליבין (או טפרואיט - Mn₂SiO₄, השייך גם הוא לקבוצת האוליבין), שביניהן מפרידות יריעות של ברוסיט. מספר שכבות האוליבין בין שתי יריעות של ברוסיט יכול לנוע בין אחת לארבע. הגדלת כמות שכבות האוליבין מאריכה את תא היחידה וגורמת לשינוי הסימטריה. לא כל יריעות הברוסיט בנויות מברוסיט טהור. ברזל ומנגן יכולים להחליף את המגנזיום ופלואור יכול להחליף את ההידרוקסיל. המינרלים בקבוצת ההומיט משתייכים למערכת הגבישית האורתורומבית או למערכת הגבישית המונוקלינית.
מקורם של כמעט כל חברי הקבוצה הוא בסלעים שעברו התמרה, וכן בעורקים הידרותרמיים, במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
בשל המבנה הדומה לא ניתן להבחין בתנאי שדה בין הסוגים השונים של קבוצת ההומיט ונדרשת בדיקה במעבדה.