google/wiki40b huggingface dataset:
לוקסוטיקה

Luxottica Group S.p.A. היא חברת ענק איטלקית למשקפיים. בסיס החברה במילאנו, והיא חברת המשקפיים הגדולה בעולם.
החברה אינה מתמקצעת בחלק מסוים בתהליך ייצור המשקפיים, ובעקבות מיזוגים רבים מחזיקה בכלל שלבי הייצור שלהן. בפרט, לוקסוטיקה מעצבת, מייצרת, מפיצה, ומוכרת בחנויות את מותגיה. בין מותגים אלה ניתן למנות את Ray-Ban, Sunglass Hut, Sears, Oakley, Persol ועוד.
החברה מייצרת משקפי שמש ועדשות עבור מותגים אחרים כדוגמת שאנל, פראדה, ג'יורג'יו ארמני, ברברי, ורסאצ'ה, דולצ'ה וגבאנה, DKNY ו-Tory Burch.
החברה נוהגת לשלב בתוכה את מתחריה (באמצעות קנייה, מיזוג או השתלטות עוינת), והואשמה לעיתים קרובות בהפקעת מחירים ומונופולין בשוק הבלתי תחרותי הנותר. כניסתה לישראל הופרעה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים דוד גילה. מקים החברה, לאונרדו דל וקיו הוא האדם ה-50 בעושרו בעולם ב-2017.

היסטוריה

לאונרדו דל וצ'יו הקים את החברה בשנת 1961 בעיר אגורדו שבאיטליה. מטה החברה עבר מאז למילאנו.
דל וצ'יו נכנס לתחום כשוליה ליצרן כלים במילאנו, אך החליט לבסוף להשתמש בכישורים אשר רכש בעבודת המתכת לבניית חלקי משקפיים. לכן, עבר דל וצ'יו ל-Agordo, אשר הייתה מרכז תעשיית המשקפיים האיטלקית באותה העת. החברה החדשה שהקים כונתה Luxottica s.a.s. ושימשה לשיתוף פעולה בין כמה מקימים, בהם דל וצ'יו בשנת 1967, החל למכור מסגרות משקפיים תחת המותג לוקסוטיקה, והצלחתו גרמה לו להפסיק לייצר אותן עבור חברות אחרות.
דל וצ'יו האמין במיזוג אנכי (מיזוג של שלבי הייצור השונים של המשקפיים לחברה אחת), ורכש בשנת 1974 את Scarrone, חברת הפצה. בשנת 1981, החברה הקימה את שלוחתה הבינלאומית הראשונה בגרמניה. התרחבות זו הייתה הראשונה מבין רבות בתהליך התרחבות עולמי מהיר. 
החברה נרשמה לראשונה בניו יורק בשנת 1990, ובמילאנו בדצמבר 2000, והצטרפה למדד המניות האיטלקי הראשי ה-MIB-30 (מכונה היום FTSE MIB) בספטמבר 2003. הרישום הבורסאי אפשר לה לגייס כספים אשר באמצעותם רכשה מותגים מתחרים ובהם Vogue ו-Persol האיטלקיות, את LensCrafters האמריקאית ב-1995, את Ray-Ban ב-1999 ואת Sunglasses Hut ב-2001. לוקסוטיקה הרחיבה בהמשך את פעילותה בתחום הקמעונאות באמצעות רכישת OPSM האוסטרלית ב-2003, ואת Pearle Vision ו-Cole National בשנת 2004. 
לוקסוטיקה קנתה את Oakley, Inc. בנובמבר 2007 בעבור 2.1 מיליארד דולר. Oakley בהתחלה ניסו להתמקח ולדרוש מחיר גבוה יותר בעבור החברה, אך לוקסוטיקה הסירה את משקפיהם מחנויותיה בתגובה, גרמה לקריסת מניות Oakley, ואיפשרה השתלטות עוינת על החברה מצד Luxottica.
בינואר 2017, הסכימה החברה על מיזוג בן 46 מיליארד יורו עם חברת Essilor. 
העסקה צפויה גם לספק יורש לדל וקיו, מקים לוקסוטיקה.

ישראל

באוגוסט 2011 ניסתה לקנות לוקסוטיקה את חברת אירוקה בעבור 20 מיליון יורו. אך, בעקבות הגבלות מרובות שהוטלו על העסקה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים דאז, דוד גילה, העסקה לא יצאה לפועל לבסוף.

ביקורת

החברה סופגת ביקורת על מחירי המשקפיים הגבוהים אותם היא דורשת על משקפי מותגים כדוגמת Ray-Ban ו-Oakley.
בשנת 2012 עסק פרק של הסדרה 60 דקות בהשפעת נכסיה הנרחבים של החברה על שמירה על מחירי המשקפיים הגבוהים. לוקסוטיקה מחזיקה הן במותגי משקפיים רבים, הן בקמעונאי משקפיים רבים, והן בחברות ביטוח אופטי. (בהן רשת הביטוח השנייה בגודלה לאמצעי ראייה בארצות הברית) כמו כן, היא הואשמה בקיום מונופול, ובהפקעת מחירים. (ואכן, מחירי המותגים השונים שנקנו על ידה עלו דרמטית לאחר מכן).
גם הוא באצילים

"גם הוא באצילים" (בצרפתית: Le Bourgeois gentilhomme) היא קומדיית בלט למוזיקה של ז'אן-בטיסט לולי מאת המחזאי הצרפתי מולייר. 
מולייר חיבר כמה וכמה קומדיות בלט, יצירות קלילות ומשעשעות ששילבו מוזיקה ומחול ושימשו בידור למלך ולבני המעמדות הגבוהים, אולם "גם הוא באצילים" נחשבת למוכרת ביותר. הצגת הבכורה התקיימה ב-14 באוקטובר 1670 בארמון שמבור, ונכחו בה המלך לואי ה-14 ואנשיו. המוזיקה למחזה חוברה בידי לולי שגם שיחק את הכהן הטורקי במערכה החמישית. הדיפלומט לורן ד'ארבייה, שנחשב למומחה ללבנט, שימש כיועץ בהעמדת "הטקס הטורקי".  המחזה תורגם לעברית על ידי נתן אלתרמן ועל ידי נסים אלוני וגם הועלה בארץ מספר פעמים.

העלילה

מר ז'ורדן המסורבל והטיפש להוט להיות כאחד האצילים ולקנות לו שם ומעמד. כדי להגשים את שאיפתו זו עליו להרחיב את השכלתו, ללבוש בגדים שבאופנה וללמוד גינוני אצולה. לשם כך הוא מביא לביתו מורים המלמדים אותו מוזיקה, מחול, סיף ופילוסופיה, ומזמין בגדי פאר אצל החייט. בתו של מר ז'ורדן, לוסיל, אוהבת בחור פשוט בשם קליאונט, אולם ז'ורדן אינו מתיר לה להינשא לו ושואף להשיא אותה לבן אצולה. קליאונט ומשרתו קוביל לא אומרים נואש ורוקמים תחבולה משעשעת: השניים מתחפשים לנסיך עות'מאני ומתורגמנו, באים אל מר ז'ורדן ומספרים לו על רצונו של הנסיך לשאת לאישה את לוסיל בתו. מר ז'ורדן נותן כמובן את ברכתו לנישואים אלה, כיוון שלא יכול לצפות לבעל בעל ייחוס רם יותר מזה לבתו. הזוג המאושר מתחתן, וקליאונט וקוביל מטבילים את מר ז'ורדן בטקס היתולי, הנאמר כולו בג'יבריש טורקי, למממושי - תואר אצולה עות'מאני שאינו אלא פרי דמיונם.
אביב מלצר

ד"ר אביב מלצר (נולד ב-1933) הוא חוקר ספרות עברית, עורך ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה

נולד בישראל למשורר והמתרגם שמשון מלצר. אחיו הצעירים הם יהודה מלצר ומולי מלצר. בין עריכותיו: החטא ועונשו של דוסטויבסקי. בין תרגומיו: ‬תרגום קטעי הפיוט ב"מדינת האתונאים" של אריסטו. כמו כן עסק בתרגום של ספרות יפה, ובין השאר תרגם את ספרו של סול בלו "תפוס את היום". כן תרגם את פירושו של זאב משה פלאוט על חמישה חומשי תורה. חלק מהספרים שנערכו או תורגמו על ידי מלצר יצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" של אחיו ד"ר יהודה מלצר.
מלצר נשוי לשרה פיין-מלצר ומתגורר בבאר שבע. השניים וחלק מילדיהם הבוגרים הם מהמשתתפים הקבועים של תחרויות המרתון בישראל.
ורוניקה לודג'

ביוגרפיה בדיונית

ורוניקה לודג' היא בתם היחידה של היירם לודג', האיש העשיר ביותר בריברדייל, ושל אשתו, הרמיוני לודג'. האמן בוב מונטנה יצר את דמותה של ורוניקה בהשארת משפחת לודג', משפחת פוליטיקאים שצייר להם פעם ציור קיר, עם שמה של ורוניקה לייק. דמותה של ורוניקה הופיעה לראשונה ב"ארצ'י קומיקס" בחוברת Pep Comics #26, חודשים ספורים לאחר דמויותיהם של ארצ'י אנדרוז, בטי קופר, וג'אגהד ג'ונס, ומספר חודשים לפני שדמותו של רג'י מנטל הופיעה לראשונה.
דמותה של ורוניקה מתוארת כבחורה מושכת עם שיער שחור, יוקרתית ומעודכנת אפנתית. במספר חוברות של "ארצ'י קומיקס", מר לודג' מספר שהוא בחר להעביר את משפחתו לריברדייל על מנת למנוע מוורוניקה להיות מפונקת, כמו רבים מהנערים אותם היא מכירה. בניגוד לכך, בבירור נראה כי תוכניתו לא הצליחה כפי המצופה שהוא קיווה, לאחר שבמרבית קווי העלילה היא לא חוסכת בהוצאות. למשל, בקו עלילה מסוים, ורוניקה קונה את כל חנויות הנעליים שקיימות בריברדייל כדי למנוע מכל נערה אחרת לקנות זוג נעליים שהיא עצמה רוצה. לפעמים, גישתה הריקנית והגאוותנית של ורוניקה מרגיזה את אביה עד כדי כך שהוא חש צורך ללמד אותה לקח בכך שהיא מכריח אותה להתקבל לכל סוג עבודה או מונע ממנה גישה לארצ'י. במספר חוברות מוקדמות של "ארצ'י קומיקס", ורוניקה אף הוכתה על ידי אביה מספר פעמים בשל התנהגותה, לפעמים לעיני כל מי שהיא מכירה, ושימשה בכך דוגמה קלאסית לשנאת נשים בימיה הראשונים של החברה.
בתחילת הופעותיה ב"ארצ'י קומיקס", ורוניקה קיבלה שני סיפורי מקור שסתרו אחד את השני. בהופעת הבכורה שלה, ב-Pep Comics #26, אפריל 1942, ורוניקה תוארה כ"תת-דביוטנטית", בתו של לודג' העשיר מביקון היל, שבאה זה עתה לחיות בריברדייל. ב-Pep Comics #31, ספטמבר 1942, נחשף שוורוניקה התגוררה בבוסטון לפני בואה לריברדייל, ואביה הוצג כ"פוליטיקאי גדול בבוסטון".
ב-Archie Comics #1 (חורף 1942), הוצגה גרסה נוספת למעבר של ורוניקה לריברדייל. בקו עלילה זה, ורוניקה נקראה "הנערה מניו יורק". לפי עלילה זו, ארצ'י מעולם לא פגש אותה, אף על פי שחלם עליה בהקיץ וכתב לה מכתבים שאף פעם לא נשלחו. באחת הפעמים, ארצ'י כתב לה בקשה לבוא לנשף שהתעתד להתקיים בריברדייל, והמכתב נשלח בטעות. ורוניקה, שהתגוררה אז בניו יורק, קיבלה את ההזמנה, והתחננה בפני אמה לתת לה ללכת לנשף בריברדייל, וכך התחיל משולש האהבה של ארצ'י-בטי-ורוניקה.

ביקורת

בשנת 2011, דמותה של ורוניקה דורגה במקום ה -87 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בקומיקס" של "Comics Buyer's Guide", שנכתבה על ידי ברנט פרנקנהוף.
שמונה צדדים לאמת

מבנה הסרט והעלילה

הסרט בנוי באופן שמציג את אותן 23 דקות בזו אחר זו משמונה זוויות ראייה של דמויות שונות שהיו מעורבות כל אחת בדרכה באירוע, כל זווית ראייה חושפת חלק נוסף מהתמונה המלאה, צד נוסף של האמת. מבקר הקולנוע יאיר רוה סבור כי תרגום שם הסרט בעברית - "שמונה צדדים לאמת" אינו נאמן לתסריט, שכן בסרט מופיעות תשע דמויות מרכזיות וחמישה או שישה כיווני עלילה.
העלילה מתרחשת בעיר סלמנקה שבספרד. נשיא ארצות הברית הנרי אשטון (ויליאם הרט) עורך ועידת פסגה נגד הטרור, ובמהלך הנאום המרכזי שלו בכיכר בעיר יורים בנואם, שמתברר מאוחר יותר ככפיל של הנשיא האמיתי. כמה דקות מאוחר יותר מתפוצצת פצצה תחת בימת הנואמים, וכן חודר מתנקש למלון בו הנשיא האמיתי שוכן, יורה בפמלייתו וחוטף את הנשיא עצמו. הנשיא נלקח באמבולנס לעבר יעד בלתי נודע, ותוך כדי הנסיעה מנהל מערך האבטחה שלו, בארנס, מצליח למצוא אותו ומציל את חייו.

ביקורת

הסרט זכה לביקורות גרועות בישראל ובעולם. מספר מבקרים טענו כי הסרט מבוסס על גימיק בלבד - של זוויות הראייה השונות - ואילו התסריט עצמו רדוד. מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, מנואלה דארגיס, כתב כי הסרט מנסה לחפות על תסריט גרוע וחלול בשחקנים ידועים, וכי זה "גימיק שמחפש נקודה". אותה ביקורת, אודות התסריט, כתב גם מבקר הקולנוע אורי קליין: "אם תסריט הוא נבוב וסתמי שום גימיק לא יציל אותו." הוא ממשיך ומכנה את התסריט "שטוח ומכני", וכי "העלילה נדמית כאילו נפלטה ממחשב שלתוכו הוטענו כל הנוסחאות של סרטי הפעולה שראינו בשנים האחרונות." בביקורת נוספת המתייחסת לתסריט נכתב: "בשביל מה בזבזנו חצי סרט בצפייה באותן 20 דקות, שוב ושוב, אם בסוף יוצרי הסרט התקפלו והחליטו לספר את הסיפור בשיטה הנורמלית?!".
פינטרסט

היסטוריה

הפיתוח של אתר פינטרסט החל בשנת 2009, וגרסת הבטא של האתר שוחררה במרץ 2010. מאז הפעלתו, ממשיך האתר לפעול בגרסת בטא, כאשר בתחילת הדרך ההצטרפות אליו הייתה אפשרית למוזמנים בלבד ואולם כיום כל אחד יכול לפתוח חשבון באתר. ב-16 באוגוסט 2011, מגזין טיים כלל את האתר ברשימת "50 האתרים הטובים של שנת 2011" שערך. בדצמבר 2011, האתר נכנס לרשימת עשר הרשתות החברתיות המובילות, לפי נתוני אתר Hitwise, עם 11 מיליון ביקורים בשבוע בסך הכל. בינואר 2012, אתר comScore דיווח כי לפינטרסט 11.7 מיליון משתמשים ייחודיים, מה שהופך אותו לאתר שחצה את רף 10 מיליון המשתמשים הייחודיים בקצב המהיר בהיסטוריה.

שימוש

משתמשיה של פינטרסט מרכיבים לוחות של תמונות לפי נושאים, וממלאים אותם במדיה דיגיטלית שונה, מרחבי רשת האינטרנט או על ידי שיתוף תמונות ממשתמשים אחרים באתר. פעולה זו נעשית באמצעות כפתור ה- "Pin it", או באמצעות טעינת מדיה לאתר. כל פריט מדיה שהועלה מוגדר כ- "סיכה" (Pin), והוא יכול להיות תמונה, וידאו, דיון או מתנה כספית. המשתמש יכול לבנות "לוחות" (Boards) שמורכבים מסיכות בנושא מסוים. לוחות יכולים להיות פומביים (גלויים לכל משתמשי האתר) או פרטיים (גלויים רק לבעלי הרשאות גישה). פינטרסט מאפשרת למשתמשיה לעקוב אחר משתמשים אחרים או אחרי נושאים ותחומי עניין, וכאשר משתמשים נכנסים לעמוד הבית של האתר הם רואים רשימת מעקב אחר פעילות של הלוחות, המשתמשים והנושאים שאחריהם החליטו לעקוב.
החל מ-2016 האתר מאפשר פרסום ממומן.
אלמנט כתובת קנונית

אלמנט כתובת קנונית (או תג קנוניקל) הוא אלמנט HTML שמאפשר לבעל האתר למנוע בעיה של תוכן כפול במנועי החיפוש על ידי הגדרת הגרסה ה"קנונית" או ה"מועדפת" של דף אינטרנט.
בעיה של תוכן כפול מתקיימת כאשר אותו תוכן נגיש מכמה כתובות URL. הדבר נוצר על ידי מרבית מערכות ה-CMS, שמייצרות כתובות כפולות שנבדלות בענייני אותיות גדולות או קטנות, בפרמטרים נוספים ב-URL שמשמשים למדידה ועוד. למשל, הכתובת http://www.example.com/page.html תיחשב על ידי מנועי חיפוש כתובת של דף שונה מאשר http://www.example.com/page.html?parameter=1, על אף ששתי כתובות ה-URL מפנות לאותו תוכן. דוגמה נוספת היא תוכן זהה בשני דפים, שממוין בצורה שונה. שכפול תוכן באתר עלול להזיק לפוטנציאל הדירוג שלו במנוע החיפוש, בצורה משמעותית.
בפברואר 2009 פרסמו גוגל, יאהו ומיקרוסופט שהן תומכות באלמנט הכתובת הקנונית, שמוכנס כתג תחת אלמנט ה-<head> של המסמך, ושנועד למנוע את בעיית התוכן הכפול. אלמנט הכתובת הקנונית מאפשר לבעלי אתרים להבהיר למנוע החיפוש איזו כתובת צריכה להיחשב ככתובת המקורית של העמוד.
לפי פרסום של גוגל, מנוע החיפוש שלה אינו רואה באלמנט הכתובת הקנונית הנחיה מחייבת, אלא בקשה שבעל האתר "יעריך מאוד" את מילויה.

דוגמאות לשימוש באלמנט הכתובת הקנונית

בשפת HTML האלמנט מוכנס בעזרת תג canonical באופן הבא (בתלות בכתובת שנבחרה ככתובת ה"קנונית"):
<link rel="canonical" href="http://www.example.com/" />
או
<link rel="canonical" href="http://www.example.com/page.html" />
או
<link rel="canonical" href="http://www.example.com/directory/page.html" />
מולי סאגדן

ביוגרפיה

סאגדן נולדה ב-1922 בעיירה קית'לי שבמחוז יורקשייר. את ההנאה שבהצחקת אנשים גילתה, לדבריה, כבר בגיל צעיר. כשסיימה את לימודיה, מלחמת העולם השנייה כבר הייתה בעיצומה, וסאגדן החלה לעבוד במפעל תחמושת שעסק בייצור פגזים עבור חיל הים הבריטי. לאחר שעזבה את המפעל, החלה ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
עם סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון רפרטוארי, בו גם הכירה את בעלה, השחקן ויליאם מור, לו נישאה ב-1958. במקביל, הופיעה במספר תפקידי אורח בקומדיות טלוויזיוניות שונות, ובהן "המופע של בני היל". התפקיד הראשי הראשון שקיבלה היה תפקידה של גב' קריספין בקומדיית המצבים "Hugh and I", אותו גילמה בין 1962 ל-1966. כותב הסדרה, ג'ון צ'פמן, ליהק אותה מאוחר יותר לסדרה נוספת שכתב, "The Liver Birds", בה גילמה את דמותה של גב' האצ'ינסון, בין 1971 ל-1979. בין 1965 ל-1976 השתתפה סאגדן גם בסדרת טלוויזיה שאינה קומית, אופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בה גילמה את דמותה של בעלת פאב.
אף שכבר כיכבה על מסכי הטלוויזיה בבריטניה, הופעתה כגב' סלוקומב בסדרה "מישהו מטפל בך?" החל מ-1972, היא שנחשבת לפריצתה הגדולה, ודמות זו היא המזוהה עמה יותר מכל. בסדרה זו, שעסקה בחנות כלבו, הייתה גב' סלוקומב הממונה על מחלקת בגדי הנשים. סימן ההיכר העיקרי שלה היה שיערה, שנצבע בכל פרק בצבע אחר. גב' סלוקומב התגוררה בגפה, עם חתול בשם Tiddles, אליו התייחסה בכינוי "pussy", מילת סלנג שפירושה "חתלתול" או "פות", והשימוש בה איפשר משחקי מילים רבים.
בשנות ה-80 השתתפה סאגדן בקומדיות המצבים "That's My Boy" וכן ב-"My Husband and I", שבה שיחקה לצד בעלה. הופעותיה על מרקעי הטלוויזיה פחתו בהדרגה. בין השנים 1992‏-1993 שבה לגלם את דמותה של גב' סלוקומב, בספין-אוף של "מישהו מטפל בך?", "Grace & Favour", ומאוחר יותר הופיעה במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות.
בתוכנית ההומור "הממלכה הקטנה" ישנה דמות חוזרת אשר טוענת מדי פעם כי הייתה השושבינה של מולי סאגדן בחתונתה. לבסוף, באחד הפרקים מופיעה סאגדן בהופעת אורח בתוכנית ומכריזה שהשושבינה בחתונתה הייתה מישהי אחרת.
שריון לוחות גותי

שריון לוחות גותי הוא שריון לוחות מלא מפלדה שיוצר בנסיכויות גרמניה ובקיסרות הרומית הקדושה בימי הביניים הגותיים במאה ה-15. השריון סיפק הגנה הקפית טובה מאוד לאביר וכיסה את כל חלקי גופו, והיה אחד השריונות הטובים בתקופתו. השריונות הגותים היו נפוצים בעיקר באזור גרמניה, אך מאוחר יותר מאפיינים גותיים התפשטו גם לצפון איטליה ולדרום אנגליה. 
השריונות הגותיים יוצרו במאה ה-15 והגיעו לשיאם ב-1480 בערך, אז נחשבו לטובים באירופה. השריונות הגותיים, ובפרט אלה שיוצרו תחת הנהגתו של הקיסר מקסימיליאן הראשון דוגמו בקימורים ורכסים (fluting) בצורת מניפה שהגבירו את חוזק המבנה של השריון והסיטו חצים מפגיעה בנקודות חשובות. לוחות השריון חפפו זה על זה ואפשרו לאביר הלובש את השריון תנועה וניידות מלאה, כולל טיפוס על סוס וריצה עם השריון. בנוסף ללוחות הפלדה שחפפו בחלקם כלל השריון מעילי שרשראות שסיפקו הגנה נוספת באזור הכתפיים, המפרקים והמפשעה.
הקסדה הגותית, שנקראת Gothic Sallet או פשוט Sallet, אופיינה במגן פנים מחודד ותיתורה מוארכת ומחודדת שהגנה על העורף (תמונה של קסדה גותית פשוטה). עיצוב זה הקנה לקסדה מראה "גותי" (בדומה לקתדרלות הגותיות).  כדי להגן על הסנטר והצוואר נועד לוח שריון מעוצב בשם Bevor שנלבש מעל ללוח החזה ומעליו נלבשה הקסדה.
המבנה של השריון הגותי היה חד ו"קוצני". מבנה זה שירת הן מטרות מעשיות (הגנה) והן מטרות עיצוביות וסגנוניות בהשראת האמנות הגותית ואופנת הלבוש של שלהי ימי הביניים. לדוגמה: מגפי השריון, ה-sabaton, כללו קצוות מוארכים ומחודדים, בחיקוי אופנת המגפיים של אותה תקופה. שריונות ששימשו למצעדים וטקסים קושטו גם בדוגמאות חריטה ופיתוחי מתכת העשויים ממתכות יקרות כגון זהב.
במאה ה-16, בעקבות השפעה של האסכולה האיטלקית, התפתח השריון הגותי לשריון מסגנון Maximilian שבו הקימורים והרכסים היו צרים ובקווים מקבילים זה לזה (תמונה 1, תמונה 2). השריון הושפע מאסכולת מילאן ומבנה השריון עצמו היה יותר מעוגל מאשר השריון הגותי.
מבחינה צבאית, שריון הלוחות הגותי סיפק הגנה טובה מאוד ללוחם העוטה אותו. מכות וחיתוכי חרב רגילות לא חדרו אותו והוא היה חדיר לחצים רק בטווח קצר ורק מול קשתות חזקות במיוחד (כגון קשת ארוכה או רובה קשת כבד). הגנתו של אביר בשריון לוחות גותי הייתה כה טובה עד שיכול היה להילחם בו-זמנית במספר יריבים משוריינים ולא משוריינים כאחד. כנגד שריון הלוחות פותחו כלי נשק דו-ידניים ייעודיים בהם נשקי מוט כגון האלברד, בק דה קורבין ואלשפיס, וכן פטיש קרב, גרזן קרב דו-ידני כבד וחרב דו-ידנית. בנוסף נשאו הלוחמים פגיונות דקירה על מנת לדקור אביר משוריין שהופל על הקרקע בנקודות התורפה של השריון (כגון חריצי העיניים בקסדה, בית השחי והמפשעה).
על בריקדות

על בריקדות (בפולנית: Na barykady) הוא שיר מהפכנים פולני שלחנו עממי. הוא נכתב בפולנית בשנת 1904 ומחברו אינו ידוע.
השיר קורא להנפת הדגל האדום, דגלם של וסוציאליסטים וקומוניסטים ברחבי העולם. נהגו לשיר אותו, או חלקים ממנו, גם מתורגם לעברית, בחוגי השמאל הציוני בארץ ישראל, כגון קיבוצי "השומר הצעיר".
מקנה

מִקְנֶה הוא שם כולל לבהמות מבויתות המשמשות במשק החי של האדם. שם כולל לעדרים של צֹאן, בקר ובהמות-עבודה (סוסים, חמורים וגמלים) שיש לאדם.
המקנה היה עיקר רכושו של הנווד בימי קדם, וחשיבותו הייתה רבה גם ביישוב החקלאי הקבוע. במלחמות המתוארות במקרא פירטו רשימות השלל את מספר בהמות המקנה שנלקחו מן האויבים. מְגדְלֵי צאן ובקר נקראים "אנשי מקנה", "יושב אוהל ומקנה". הביטוי הכולל "מקנה" מופיע פעמים רבות בסיפורי התורה: בסיפורי האבות (בספר בראשית), בתקופת המגורים במצרים (בספר שמות), ובזמן יציאת מצרים (בספר שמות, במדבר ועוד).
אורלי פורטל

להקת מחול אורלי פורטל היא להקת מחול ישראלית שהוקמה בשנת 2009 על ידי הרקדנית, הכוריאוגרפית והיוצרת אורלי פורטל. הלהקה הוקמה כלהקת מחול רפרטוארית המחברת בין מחול עתיק לבין מחול עכשווי ושואבת את השראתה ממקורות רב-תרבותיים.
מקום משכנה של הלהקה הוא סטודיו "תנע" בעין שמר, וסטודיו "נעה דר" בתל אביב. הסטודיו משמש גם כמרכז ללימוד תנועה ומחול על פי שיטת אורלי פורטל.

מאפייני הלהקה

יצירותיה של פורטל עוסקות במחקר וידע נרכש של תנועה אנושית אורגנית ובחיבור בין מחול עתיק לבין מחול עכשווי. השפה ה"תנועתית" שואבת את השראתה ממקורות רב-תרבותיים, המשלבים אלמנטים מהתרבות המרוקאית, הערבית והסופית. הכוראוגרפיה מקיימת דיאלוג בין מזרח ומערב, נעה על קו התפר שבין התרבויות, מעדכנת מסורות ויוצרת שפה חדשה בעולם המחול המודרני העכשווי. חיבור העולמות ושילובם הייחודי הולידו שפה הרמונית המכבדת את המבנה הפיזי והנפשי של הרקדן.
הלהקה מונה 15 רקדניות, אשר מגיעות כל אחת מרקע אחר במחול. כל הרקדניות עוברות הכשרה מעמיקה לשפת המחול הייחודית של פורטל.
פרונד

מקור השם

מקור המילה "פרונד" (Fronde) הוא בקלע ששימש את המתפרעים לנפץ את החלונות בארמונו של מזארן.

גורמי המרד

הסיבות למרידות הפרונד נעוצות במשבר הכלכלי שפקד את צרפת בסופה של מלחמת שלושים השנים, אשר דלדלה את אוצר המדינה. הסיבה הישירה הייתה הטלת מסים חדשים. אחרי מות המלך לואי השלושה עשר, הקרדינל מזראן שהמשיך במדיניות הקרדינל רישלייה, ניסה להגביר את הריכוזיות במדינה ולכרסם בסמכותה של האצולה המקומית במחוזותיה השונים של צרפת. הסמכות להטיל ולגבות מיסים הייתה היסוד החשוב ביותר לכוחה של אצולה זו. מזראן, כמו רישלייה לפניו, נעזר באינטנדנטים כדי למנוע מן האצולה המקומית לקיים כוח עצמאי ולהופכה לתלויה בשלטון המרכזי.
ב-1646 מזראן, שחשב כי צרפת מסוגלת לשלם עבור המלחמה נגד ספרד, הרחיב את נטל המיסים וניסה להטיל מס רכוש על בניינים חדשים בפריז, (מס זה לא היה קיים קודם לכן בעיר), ולחייב אנשים אמידים לקנות אגרות חוב של המדינה. הפרלמנט של פריז, ששימש כבית המשפט העירוני אישר זאת כחוק, בתנאי שחבריו יקבלו פטור ממסים וממלוות אלה. ב-1647 לאור המלצת מישל פארטיצ'לי ד'אמרי שהיה אחראי על תחום הכלכלה ומיסוי, מזראן הוציא צו שלפיו ההכנסות ממסי הצריכה העירוניים צורפו לאוצר המדינה.
רנו משטיון

רנו משטיון (בצרפתית: Renaud de Châtillon;‏ 1125 - ‏4 ביולי 1187) היה אריסטוקרט צרפתי, בעל אדמות, ככל הנראה באזור שיטין ששימש כנסיך של נסיכות אנטיוכיה בין השנים 1153–1160. בתקופת נישואיו השנייה היה סניור הנחלות בעבר הירדן. דמות שנויה במחלוקת, יש הטוענים כי פעולותיו היו עילה לקרב קרני חיטין, שבעקבותיו התמוטטה ממלכת ירושלים הצלבנית.

חייו

רנו הגיע למזרח במסגרת מסע הצלב השני בשנת 1147. בשנת 1153 נישא לקונסטאנס נסיכת אנטיוכיה, למגינת לבם של דודה המלך בלדווין השלישי ושל הפטריארך הלטיני של אנטיוכיה, שהסתייגו מהאציל הזוטר וחסר הייחוס.
בתקופת נסיכותו השתתף רנו במספר פשיטות שוד. בין השאר בשנת 1156 למושבה הביזנטית בקפריסין. כאשר סירב הפטריארך של אנטיוכיה לממן את המסע קשר אותו רנו לגג הקתדרלה ומרח אותו בדבש כנקמה. כאשר שוחרר הפטריארך הסכים לממן את המסע. כוחותיו של רנו שדדו את האי קפריסין וטבחו בתושביו.
בשנת 1160 נפל רנו בשבי המוסלמים לאחר פשיטת שוד כושלת באזור מארש ונכלא בעיר חלב. קונסטאנס לא מיהרה לפדות אותו מהשבי (יש הטוענים כי הקיסר הביזנטי מנואל הראשון שילם למוסלמים כדי שלא ישחררו את רנו) והוא נשאר כלוא במשך שבע עשרה שנים עד שנפדה בסכום גדול של 120,000 דינרי זהב בשנת 1176. 
לאחר שנפדה מהשבי נישא רנו לסטפני שליטת עבר הירדן בברכתו של המלך בלדווין הרביעי. עתה שלט רנו על שטחים עצומים הכוללים את המצודות כרך ומונטריאל בדרום ים המלח. המיקום האסטרטגי על נתיב עולי הרגל בין דמשק ומכה, בנוסף לגישה שאפשר לים האדום, היה מושלם עבור הרפתקאות השוד והביזה של רנו. 
רנו תקף שיירות שעשו את דרכן למכה לקיום מצוות החאג', למרות הסכם השלום שנחתם בין צלאח א-דין לבין הממלכה הצלבנית. המלך בלדווין הצטדק בפני צלאח א-דין כי אינו יכול להטיל מרות על שליטו פורע החוק מעבר הירדן.
בשנת 1182 הוסיף רנו את זירת ים סוף לאזור הפעילות שלו. הוא העביר חלקי ספינות מפורקים על גבי גמלים לאורך הנגב עד אילת. שם הרכיב את הספינות ויצא למסעות שוד לאורך חופי הים האדום. בנוסף ביקש רנו לכבוש את הערים הקדושות מכה ואל-מדינה ולהכות את האסלאם בביתו שלו. תוכניתו לא צלחה וצבאו הובס קילומטרים בודדים ממדינה. חייליו של רנו נלקחו בשבי והוצאו להורג בקהיר, אך הוא הצליח לברוח עם קומץ מאנשיו ולחזור לעבר הירדן.
ב-1183 צלאח א-דין הגיע למצודת כרך כדי להרוג באופן אישי את היריב השנוא. בעת המצור נערכה במצודה חתונתם של איזבל הראשונה ואונפרוא הרביעי. לפי המסורת הסכים צלח א-דין שלא לטווח את אולם החתונה כמחווה אבירית. לבסוף המצור הוסר בהתערבות כוחותיו של הרוזן ריימונד מטריפולי.
בשנת 1186 שוב הפר רנו את הברית עם צלאח א-דין ותקף שיירה שעשתה דרכה ממכה. צלאח א-דין מחה בפני המלך הצלבני גי דה ליזיניאן וזה דרש מרנו להחזיר את השלל ולשחרר את השבויים. רנו השיב בהתגרות כי כפי שהמלך אדון בנחלותיו אשר בירושלים כך הוא אדון בנחלותיו ואין עליו להיענות לדרישותיו.
בעקבות המאורע זה ובגלל סיבות נוספות פלש צלאח א-דין בשנת 1187 לממלכת ירושלים והביס את הצלבנים בקרב קרני חיטין. בין האצילים שנפלו בשבי המוסלמי היה גם רנו, שצלאח א-דין התיז בעצמו את ראשו.

דמותו

הנוצרים באותה תקופה ראו את רנו כמרטיר שנהרג על ידי המוסלמים בגלל אמונתו, אך עדויות אחרות מציגות מציאות פחות אידיאלית של בריון ושודד, שבמעשיו הבלתי אחראים גרם במידה מסוימת לסופה של ממלכת ירושלים הצלבנית.
עלילותיו שימשו השראה לגד שמרון בספרו "השטן בארץ הקודש" שפורסם בשנת 1998.
בסרט ממלכת גן עדן שיצא לאקרנים בשנת 2005 המבוסס על האירועים בימי חייו האחרונים ונפילת ירושלים דמותו מגולמת על ידי השחקן האירי ברנדן גליסון.