נו, פוגודי!

מאפייני עלילה ודמויות ראשיות

בדומה למספר סדרות מצוירות כמו טום וג'רי של MGM וויילי קויוטי ורוד ראנר של האחים וורנר, הסדרה מתמקדת במרדף הבלתי-פוסק של דמות אחת אחרי האחרת. ב"נו פגדי!" מדובר בזאב אשר מנסה לתפוס ארנב במגוון של מצבים וסצנות המתרחשות בנופים שמזכירים את ברית המועצות.
שתי הדמויות הראשיות בסדרה הן הזאב (ווֹלְק, Волк) והארנב (זָאיָאץ, Заяц), חסרי שמות פרטיים. בנוסף אליהם יש דמויות של חיות אחרות - חזירים, דובים, כלבים ואחרים - שמאכלסות עולם מעין-אנושי ותפקידן בעלילה הוא בדרך כלל להפריע במקרה למזימותיו של הזאב ללכוד את הארנב. מקור שמה של הסדרה, שניתן לתרגום כ-"נו, חכה!", הוא באיום שהזאב מפנה בסופו של כל פרק אל הארנב: "נו ארנב, חכה חכה!". אמרה זו הפכה לשם דבר בכל העולם הדובר רוסית. 
הזאב במקור דובב על ידי אנטולי פפאנוב, והוא הדמות השלילית. עיקר אפיונו בהיותו בעל מראה עברייני - מדבר בקול צרוד, מעשן כבד, מנגן בגיטרה (סמל לתרבות מחתרתית). לעיתים קרובות הורס הזאב כל מה שנקלע לדרכו בניסיון להשיג את הארנב. עם זאת, במהלך הסדרה הוא מפגין גם יכולות רבות מהתחום האמנותי, בהן נגינה על גיטרה, שירה וריקוד. המורכבות שאלמנטים אלה מכניסים בדמותו והמסכנות שלו מחוסר ההצלחה בלכידת הארנב מביאים את קהל הצופים דווקא לאהוד את דמותו. ייתכן שאהדה זו היא שהביאה בסופו של דבר ל"ריכוך" דמותו של הזאב עם השנים – בפרק 20, האחרון, הוא כבר אינו מתואר כמעשן כבד, ובמקום זאת הוא מוצץ סוכריה על מקל.
הארנב דובב במקור על ידי השחקנית קלרה רומיאנובה. ברוב הפרקים הוא מוצג בשעה שהוא עוסק בעיסוקיו השונים (כמו ביקור במוזיאון או הקרקס), שבמהלכם הוא נאלץ בסופו של דבר להתמודד עם ניסיונותיו של הזאב ללכוד אותו. בזכות פיקחות ומזל מצליח הארנב להימלט מהזאב פעם אחר פעם. יחד עם היותו הדמות החיובית, הארנב הוא לרוב המגיב לסיטואציות שיוזם הזאב, ובאופן כללי הוא דמות מפותחת פחות. במהלך הסדרה עוברת דמותו של הארנב שינוי, והוא הופך לפעיל יותר.

רקע

נפילת מסך הברזל בשנת 1990 אפשרה תחלופת סרטים קלה יותר בין המערב לברית המועצות. הן הקהלים בארצות הברית והן הקהלים בברית המועצות שמו לב לדמיון הרב בין "נו פוגודי" לבין "טום וג'רי". יוצר הסדרה הודה שלמד הרבה מסרטי אנימציה של דיסני שהגיעו לברית המועצות דרך גרמניה, במיוחד במבי. אך למרות זאת הוא אמר שהוא לא ראה את טום וג'רי עד שבנו קנה מכשיר וידאו ב-1987. למעשה נו פוגודי שם דגש על החיים האמיתיים ומצבים שכיחים בשונה מטום וג'רי שמתבסס רק על סצינות המרדף.
בסדרה יש מעט מאוד מלל. המשפט הנפוץ ביותר הוא "נו, פוגודי" (חכה חכה!), הנאמרת על ידי הזאב כאשר תוכניותיו לתפיסת הארנב נכשלות. כל פרק מסתיים בקריאה של הזאב, "נו זייץ, פוגודי!" (טוב ארנב, תחכה ותראה!). הסדרה כוללת גם צחוק רב, הרבה נהמות ושירים.
לאחר מותו של אנטולי פפאנוב בשנת 1987 יצאו מספר נוסף של פרקים עד 1993 והם התבססו על קולו שהוקלט באולפני "סויוזפילם". שני הפרקים שהופקו בשנת 2005 ו-2006 ב"קריסמס פילמס" היו פרי עבודתם של שניים מהכותבים המקוריים של הסדרה ושל המפיק אלכסנדר קוטיונוצ'קין, בנו של הבמאי המקורי של הסדרה ויאצ'סלב קוטיונוצ'קין. בסך הכול הופקו 20 פרקים באורך של כ-10 דקות כל אחד. הפופולריות של הסדרה ברוסיה ובמדינות הגוש המזרחי לשעבר ניכרת עד היום.

ביקורת

הסדרה הייתה במשך שנים רבות פופולרית ביותר בכל ברית המועצות. פופולריות זו נמשכת עד היום. אולם, למרות הפופולריות הרבה שלה בציבור, ציבור המבקרים היה הרבה פחות מפרגן. ויאצ'סלב קוטיונוצ'קין, בנו של אלכסנדר קוטיונוצ'קין, יוצר הסדרה, שחזר איך למרות שאיש לא אמר את זה לאביו, במאים ואנימטורים בסויוזמולטפילם לא החשיבו את הסדרה.
קוטיונוצ'קין ביכר להציג סצנות פשוטות. הרעיון המרכזי היה מאוד פשוט ו"מערבי": אל תפגע בחבר הקטן או שתיקלע לסיטואציה מביכה ותצא ממנה טיפש. עקב הפופולריות של הסדרה היא נידונה פעמים רבות על ידי מבקרים. כך למשל נטען כי הסדרה תומכת בהומוסקסואליות (משום שמדי פעם הזאב נתן לארנב פרחים שבאותה תקופה נחשבו כמעשה חברתי נפוץ בין גברים) או שהיא מייצגת את המאבק בין האליטה האינטלקטואלית לבין מעמד הפועלים. קוטיונוצ'קין טען שהפרשנויות הללו חסרות שחר.