google/wiki40b huggingface dataset:
שלום כהן (רב)

תולדותיו

נולד בירושלים, למלכה ולרב אפרים זלכה הכהן, שהיה רב בישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה ומקובל. דודו מצד אביו הוא נעים זלכה, שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בבגדאד. למד בישיבת פורת יוסף. נישא בנישואין שניים ליעל, בתו של הרב מנצור בן שמעון (נפטרה בט"ז בסיון ה'תשע"ו), לבני הזוג חמש בנות ושלושה בנים, והם התגוררו ברובע היהודי.
לאחר נישואיו התמנה כר"מ בישיבת פורת יוסף, וכעבור זמן התמנה לראש הישיבה. עם הקמת מפלגת ש"ס, בשנת 1984, נבחר כחבר מועצת חכמי התורה. עומד בראש ועדת הכשרות של בד"ץ נוה ציון, יחד עם גיסיו הרבנים מסעוד ושלמה בן שמעון.
בשנת 2011, לאחר שרבנים חרדים אשכנזים ובראשם הרב יוסף שלום אלישיב יצאו נגד פסקו של הרב עובדיה יוסף שקבע כי הגיורים הנערכים בצה"ל תקפים לפי ההלכה, תיווך הרב כהן בין הצדדים, עם רבנים נוספים. לבסוף חתם הרב יוסף על מכתבם המבהיר כי התכוון להכשיר רק את מי שקיבלו על עצמם שמירת מצוות.
הרב כהן הוא גם סופר סת"ם, ובמשך שנים רבות (עד לחתונת בנו הצעיר בשנת ה'תשנ"ח), עסק בכך כעבודה צדדית. הוא כתב לעצמו ספר תורה מוקטן, ממנו הוא נוהג לקרוא בכל שבוע שניים מקרא ואחד תרגום.
ב-18 באפריל 2014, כחצי שנה לאחר פטירת הרב עובדיה יוסף, מונה לנשיא מועצת חכמי התורה של ש"ס.

דעותיו


במהלך השנים התבטא הרב כהן מספר פעמים בקיצוניות:
לקראת הבחירות לרבנות הראשית בשנת ה'תשע"ג (2013), בנוכחות הרב עובדיה יוסף, כינה את הציבור הדתי לאומי "עמלק" ואמר שאין כיסאו של הקב"ה שלם עד שתיעלם הכיפה הסרוגה. באותו מעמד, התייחס כהן לאפשרות שהרב שמואל אליהו יבחר לרב ראשי ואמר: ”אנחנו מסכנים אם יהיה לנו רב, אמרתי את זה לאבא שלו (הרב מרדכי אליהו) על יד דרוקמן וכל אנשי עמלק. אלה יהודים אלה?".
ב-25 בפברואר 2014 נאם בכינוס משותף של מועצת חכמי התורה עם מועצות גדולי התורה בבני ברק והתבטא בחריפות נגד מסקנות ועדת שקד לגיוס בני ישיבות.
ביוני 2014, כחודשיים לאחר מינויו כנשיא מועצת חכמי התורה, פרסם מכתב שבו יצא נגד לימודים אקדמיים לתלמידות חרדיות, לרבות במכללות חרדיות, בנימוק שחומר הלימודים מבוסס על מחקרים ושיטות מדעיות הנוגדות דעת תורה.
במהלך מבצע צוק איתן, בעת תפילה מרכזית בכותל המערבי להצלחת המבצע, אמר: "אתם חושבים שעם ישראל צריך צבא? עם ישראל לא צריך צבא", משום שהקב"ה נלחם למען ישראל.
בעצרת במלאת שלושים יום לפטירתו של הרב עובדיה, ביקש הרב כהן מכל הנוכחים שיש להם סמארטפונים להוציאם מהכיס ולשוברם.
באוקטובר 2014, במהלך עצרת מרכזית במלאת שנה לפטירת הרב עובדיה יוסף, ששודרה בשידור חי ברדיו קול ברמה, שזוהה באותה תקופה עם מפלגת יחד - העם איתנו בראשות אלי ישי, תקף הרב את התחנה ואמר שאסור להאזין לה.
בפברואר 2015, במהלך כנס בחירות של מפלגת ש"ס בנתיבות, התבטא בגנות ההמנון התקווה, ושוב השווה ברמז את הציבור הדתי-לאומי לעמלק, תקף אותם על תמיכתם בגיוס בחורי הישיבות, וסיפר שהעיר לרב מרדכי אליהו על התחברותו איתם.
בנובמבר 2018, לאחר ניצחונה של עליזה בלוך בבחירות לראשות עיריית בית שמש על מועמד ש"ס וראש העיר במשך עשר שנים, משה אבוטבול, התייחס כהן לחרדים שהצביעו עבורה במילים "טפו עליכם" והוסיף: "לעתיד לבוא יכניסו אותם לבית שימוש נקי".
הרשימה הממלכתית

תולדות המפלגה

הרשימה הממלכתית הוקמה לאחר שבן-גוריון וכמה מתומכיו לא הצטרפו עם רפ"י למפא"י ולאחדות העבודה - פועלי ציון בהקמת מפלגת העבודה. הרשימה הוקמה עוד לפני הבחירות להסתדרות בספטמבר 1969, השתתפה בהן וזכתה ב-3.85% מהקולות. התוצאה הוצגה על ידי ראשיה כסימן מעודד לקראת הבחירות לכנסת.
בבחירות לכנסת בסוף 1969 זכתה הרשימה לארבעה מנדטים, וחברי הכנסת שנבחרו מטעמה (מלבד בן-גוריון) היו, לפי סדר הרשימה, מאיר אביזוהר, יגאל הורביץ ואיסר הראל. בן-גוריון התפטר מן הכנסת כבר ב-1970 ובמקומו נכנס זלמן שובל. כעבור חודשים ספורים הודיע בן-גוריון במכתב ליואב לביא, מצעירי הרשימה, שאיננו קשור יותר לרשימה הממלכתית, וכי לו היה בוחר בפעילות פוליטית, היה מצטרף למפלגת העבודה. מכתב בן-גוריון האיץ פילוג ברשימה, ומאיר אביזוהר פרש מן הסיעה בראש קבוצת פעילים מרכזיים שטענו, שללא בן-גוריון אין טעם והצדקה לרשימה הממלכתית. אביזוהר פעל כחבר כנסת יחיד אך למעשה תמך בממשלת המערך (בראשות מפלגת העבודה). לקראת סוף הקדנציה הצטרפה קבוצת המיעוט למפלגת העבודה.
בשנת 1973 הצטרפה הרשימה הממלכתית לגח"ל (גוש חירות-ליברלים), המרכז החופשי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה והופיעה אתן ברשימה משותפת (הליכוד) בבחירות לכנסת השמינית. ב-1976 לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, הוביל מנהיג הרשימה הממלכתית הורביץ את המאמצים לאיחוד עם המרכז העצמאי והתנועה למען ארץ ישראל השלמה (שהיו גם הן חברות בליכוד), מאמצים שהובילו להקמת מפלגת לע"ם בהנהגתו, כמפלגה בתוך סיעת הליכוד.
לאחר המהפך נבחר ראש לע"ם יגאל הורביץ לשר המסחר והתעשייה מטעם הליכוד. הוא התנגד להסכמי קמפ דייוויד שנחתמו בשנת 1978, הצביע נגדם בכנסת והתפטר מהממשלה. לאחר התפטרותו של שמחה ארליך ב-1979, חזר הורביץ לממשלה כשר אוצר. הוא נקט מדיניות כלכלית עצמאית מרסנת בניסיונותיו להילחם באינפלציה אך לא זכה לגיבוי. לכן התפטר מן הממשלה בראשית 1981 ובמקומו נכנס יורם ארידור.
בשנת 1981, במהלך כהונת הכנסת התשיעית, פרשו חברי הכנסת, יוצאי הרשימה הממלכתית, יגאל הורביץ, זלמן שובל ויצחק פרץ מן הליכוד וקראו לסיעתם החדשה בשם "רפ"י - הרשימה הממלכתית". סיעה זו החזיקה מעמד כארבעה חודשים, שלאחריהם הצטרפו חברי הכנסת הורביץ ושובל למשה דיין והקימו את "התנועה להתחדשות ממלכתית" (תל"ם), ואילו חבר הכנסת פרץ הקים סיעת יחיד בשם "הרשימה הממלכתית", ושב לליכוד. במהלך כהונת הכנסת העשירית פרש, יחד עם חבר הכנסת אמנון לין, מהליכוד והצטרף למערך.
תל"ם זכתה בשני מושבים בבחירות לכנסת העשירית, ואחרי פטירת משה דיין באוקטובר 1981, נכנס לכנסת במקומו יגאל הורביץ. ב-1983, עם פיצול תל"ם, הקים הורביץ סיעת יחיד בשם "רפ"י - הרשימה הממלכתית" וב-1984 החליף את שמה ל"אומץ", והרשימה הממלכתית נעלמה, להלכה ולמעשה, מהמפה הפוליטית.
מפלגת אומץ (שנקראה גם רפ"י-אומץ) השיגה נציג אחד (יגאל הורביץ) בבחירות לכנסת האחת עשרה, והצטרפה לממשלת האחדות הלאומית.
לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה הצטרפה רפ"י-אומץ לליכוד.
קבר השייח' עוואד

קבר השייח' עוואד נמצא בראש הצוק בטיילת אשקלון. לפי האמונה המוסלמית, שם קבור השייח' עוואד. זהות השייח' אינה ידועה, אך ישנן עדויות שונות שהוא נמנה עם אחת המשפחות הענפות בירושלים. המבנה הוא חלק משרשרת אתרי קודש שבנו הממלוכים (1260 - 1516) לאורך חופה של הארץ במסגרת הניסיונות שלהם לחיזוק גבולה המערבי מאיום הצלבנים.

היסטוריה

לא נמצא תיעוד לתקופת ההקמה של מבנה הקבר, אך לפי סגנון הבנייה נראה שנבנה במהלך התקופה הממלוכית. בתקופת הממלוכים, גברו חששות מפני התחדשות מסעות הצלב. כתוצאה מכך, החליטו על הקמה של קברי "שייח'ים": הקברים נועדו לגרום לאוכלוסייה המוסלמית,שנמצאה בסביבה, להגיע למקום ולקיים חגיגות "זיארה" (עליה לרגל).  
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ננטש היישוב מג'דל (כיום שכונת מגדל באשקלון), שבו שכן הקבר, על ידי התושבים הערבים. 
המבנה הוכרז כמיועד לשימור על ידי עיריית אשקלון.
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים נערכו באזור חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות לקראת בניית מלון הולידיי-אין. בחפירות נחשפה רצפת פסיפס יפה כמאה חמישים מטר צפונית לקבר השייח', כנראה מהתקופה הביזנטית. הרצפה תועדה ואז כוסתה.

תיאור המבנה

מידותיו: אורכו 19 מטרים ורוחבו 7 מטרים. המבנה כולל שלושה חללים: שני החללים החיצוניים, ששימשו להתכנסותם שלעולי הרגל, ללינה ולאכילה, והחלל המרכזי, שבו נמצאת מצבת הקבר.
המבנה עשוי אבני כורכר מקומיות. בחללים החיצוניים של המבנה קשתות רחבות עם חלונות כלפי חוץ וכלפי חדר הקבר. בפינות החיצוניות של החללים נבנו עיבויים, האופייניים לאדריכלות הממלוכית, לחיזוק המבנה.

שלבי בניית המבנה

המבנה כולל שלושה חללים שנבנו בשני שלבים: בשלב הראשון נבנה החדר המרכזי, בו נמצאות מצבת הקבר וגומחת התפילה (מחראב) החצובה בקיר הדרומי, כשהיא פונה לכיוון מכה. חדר זה הוא בעל כיפה הבולטת מעל המבנה.
בשלב השני, נבנו שני החללים משני צדי החדר המרכזי. שני החללים זהים במתארם ובמידותיהם. בחזיתם, שאינה תחומה בקיר, פונה צפונה.
לוקאס ניל

קריירת מועדונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ניל הצטרף למילוול בהעברה חופשית בנובמבר 1995, ואת הופעת הבכורה שלו ערך ב-17 בפברואר 1996, נגד לוטון טאון. בשש שנותיו בקבוצה הופיע ניל במדיה 174 פעמים וכבש 13 שערים, בכל המסגרות.
בספטמבר 2001 הצטרף ניל לקבוצת בלקבורן רוברס תמורת סכום של 600,000 ליש"ט. ניל הופיע לראשונה במדי בלקבורן בספטמבר 2001 במשחק נגד סנדרלנד. את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש בסוף אותו החודש נגד בולטון וונדררס.
יוהאן ניסקנס שהיה עוזרו של מאמן ברצלונה, פרנק רייקארד אמר עליו "יכול היה לשחק עבור כל אחת מהקבוצות הטובות בעולם". ב-30 באוגוסט דווח כי ליברפול הציעה לבלקבורן 2 מיליון ליש"ט עבור ניל, זו הציעה לליבפול הצעה נגדית להחליפו תמורת מגנה של ליברפול סטפן וורנוק, אך ליברפול סרבה.
בינואר 2007 סירב ניל להצעתה של ליברפול, והעדיף על פניה הצעה מקבוצת וסטהאם יונייטד, לאחר הצלחת המעבר של סטפן וורנוק מליברפול לבלקבורן. הוא עבר לווסטהאם יונייטד תמורת סכום משוער של כ-1.5 מיליון ליש"ט. הופעת הבכורה שלו במועדון הייתה בפברואר 2007 מול ווטפורד, ובאותו המשחק הוא אף נפצע בברכו. הוא נבחר לראשונה להיות הקפטן של הקבוצה בחודש שלאחר מכן, בהפסד 4-3 לטוטנהאם הוטספר, ומונה לקפטן הקבוע של הקבוצה עם העברתו של נייג'ל ריאו-קוקר לאסטון וילה.
בסיום עונת 2008/2009 דחה ניל את הצעת ווסטהאם לחתום על חוזה חדש, והפך לשחקן חופשי. ב-17 בספטמבר 2009 עבר ניל לקבוצת אברטון בהעברה חופשית, וחתם על חוזה לשנה אחת. הוא הוצג לאוהדים בגודיסון פארק במחצית המשחק נגד א.א.ק. אתונה במסגרת הליגה האירופאית.
ב-13 בינואר 2010 חתם ניל על חוזה לשנה וחצי עם קבוצת גלאטסראיי מהליגה הטורקית, שם הוא משתף פעולה עם חברו לנבחרת אוסטרליה הארי קיואל. ניל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-24 בינואר 2010 בניצחון הבייתי 1-0 מול גזיאנטפספור

נבחרת אוסטרליה

באוקטובר 1996 ערך ניל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה במשחק נגד ערב הסעודית בריאד והוא בן 18 ו-7 חודשים בלבד. ניל השתתף גם באולימפיאדת סידני במסגרת הנבחרת עד גיל 23, ופתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של אוסטרליה במסגרת טורניר המונדיאל 2006.
ב-6 באוקטובר 2006 מונה לקפטן הנבחרת, ולמחרת שיחק את משחקו הראשון כקפטן בתיקו 1-1 נגד פרגוואי בבריזביין. ניל לא זומן לסגל נבחרת אוסטרליה למונדיאל 2014 ובעקבות כך פרש מהנבחרת.
גבריאל ברבוסה

קריירת מועדונים

ברבוסה נולד בסאן ברנרדו דו קאמפו שבברזיל. הוא הצטרף למחלקת הנוער של סנטוס בשנת 2004, כשהוא בן 8. ב-25 בספטמבר 2012 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו. ב-26 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 80 דקות בתיקו 0-0 נגד פלמנגו במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הברזילאית. ב-22 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על גרמיו במסגרת הגביע הברזילאי. ב-24 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה התשיעית בניצחון 2-0 על ויטוריה במסגרת המחזור ה-16. ב-23 בספטמבר 2014 חתם ברבוסה על חוזה חדש לחמש שנים. לאחר שהתחיל את עונת 2015, הפך לחלוץ הראשון של המועדון לאחר עזיבתו של רוביניו.
בקיץ 2016 חתם לחמש שנים באינטר מילאנו האיטלקית. ב-25 בספטמבר 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אנטוניו קאנדרבה בדקה ה-74 בתיקו 1-1 נגד בולוניה 1909 במסגרת המחזור החמישי בליגה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל ברבוסה לבנפיקה ליסבון. ב-25 בינואר 2018 ברבוסה חזר לסנטוס בהשאלה לשנה, בעונה זו כבש 18 שערי ליגה והיה למלך השערים בליגה. ב-8 בינואר 2019 הושאל לפלמנגו לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

ברבוסה שיחק בנבחרות הצעירות של ברזיל. ב-26 במרץ 2016 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ברזיל, כשהוא מחליף את ניימאר הפצוע בסגל למשחק נגד נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-5 במאי 2016 זומן ברבוסה על ידי המאמן דונגה לסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה 2016. ב-29 במאי 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 במשחק הכנה לקופה אמריקה 2016 נגד נבחרת פנמה. בדקה ה-73 של המשחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-9 ביוני 2016 הבקיע את שערו השני בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 7-1 על נבחרת האיטי במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של קופה אמריקה 2016.
סם מיטשל

קריירת מכללות

מיטשל נולד וגדל בעיר קולומבוס שבג'ורג'יה, ובשנת 1981 החל ללמוד באוניברסיטת מרסר הצנועה אשר במייקון, ג'ורג'יה. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע מיטשל 25.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את מרסר להשתתפותה השנייה אי פעם בטורניר אליפות המכללות. בשלב הראשון של הטורניר הודחה מרסר מול ג'ורג'יה טק, בה שיחק מארק פרייס, בתוצאה 58–65.

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1985 נלקח מיטשל בבחירה ה-54 על ידי יוסטון רוקטס, אשר שחררה אותו לפני תחילת העונה. בין השנים 1985–1987 שיחק מיטשל בקבוצות "ויסקונסין פליירס", "טמפה ביי פלאש" ו"ראפיד סיטי ת'רילרס" מליגות ה-CBA וה-USBL. במהלך עונת 1987/1988 עבר לקבוצת מונפלייה מליגת המשנה הצרפתית, במדיה נשאר לשחק עד לסיום העונה העוקבת.
ביולי 1989 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, לקראת עונת הבכורה שלה. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק, ובשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה כשחקן חמישייה, עם 14.6 ו-10.1 נקודות למשחק, בהתאמה.
בספטמבר 1992 הועבר יחד עם פו ריצ'רדסון בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לצ'אק פרסון ומייקל ויליאמס. בשלוש עונותיו באינדיאנה שימש כשחקן ספסל בכיר, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי בעונות 1994 ו-1995.
לקראת עונת 1995/1996 חזר למינסוטה טימברוולבס, במדיה שיחק ב-7 העונות הבאות. החל מעונת 1996/1997 העפיל מיטשל עם הטימברוולבס לשלב הפלייאוף במשך 6 עונות רצופות, אך בכולן הודחה מינסוטה בסיבוב הראשון. בסיום עונת 2001/2002 פרש מיטשל ממשחק, בגיל 38. בעת פרישתו היה שחקן הטימברוולבס בעל מספר המשחקים הרב ביותר בקבוצה (757), ודורג במקום השני במועדון בסך נקודות (7,161), ריבאונדים (3,030) וחטיפות (449).

קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 2002 החל את קריירת האימון שלו, כעוזר מאמן במילווקי באקס תחת ג'ורג' קארל. בעונה העוקבת נשאר בתפקיד תחת מחליפו של קארל, טרי פורטר. בשתי העונות הודחו הבאקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
לקראת עונת 2004/2005 מונה למאמן הראשי של טורונטו ראפטורס, במקומו של קווין אוניל. בשתי העונות הראשונות בטורונטו ניצחה קבוצתו של מיטשל 60 משחקים בסך הכול (36.6%), אך בעונת 2006/2007 השוותה את שיא המועדון עם 47 ניצחונות (57.3%) והעפילה לשלב הפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות. בסיום העונה זכה מיטשל בפרס מאמן העונה, בעוד כוכב הקבוצה כריס בוש נבחר לחמישייה השנייה של העונה. בפלייאוף עצמו הודחו הראפטורס כבר בסיבוב הראשון, מול ניו ג'רזי נטס (2–4). את העונה העוקבת סיימה טורונטו עם מאזן 41–41, והודחה פעם נוספת בסיבוב הפלייאוף הראשון. לאחר שפתחה את עונת 2008/2009 עם 8 ניצחונות מתוך 17 משחקים, פיטרה הקבוצה את מיטשל מתפקידו, ומינתה במקומו את עוזרו ג'יי טריאנו.
בעונות 2011 ו-2012 שימש מיטשל כעוזרו של מאמן ניו ג'רזי נטס, אייברי ג'ונסון. בתקופתו עם הנטס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 46 ניצחונות ו-102 הפסדים.
ביוני 2014 מונה לעוזרו של פליפ סונדרס, מאמן מינסוטה טימברוולבס. כשנה לאחר מכן מונה למאמן הראשי הזמני של הקבוצה, במקומו של סונדרס אשר אובחן כסובל ממחלת לימפומת הודג'קין. באוקטובר 2015 נפטר סונדרס, ועד לסיום עונת 2015/2016 נשאר מיטשל בתפקיד מאמן הקבוצה. בעונתו היחידה כמאמנה, רשמה מינסוטה מאזן שלילי 29–53 על אף יכולת מעודדת של השחקנים הצעירים קארל-אנתוני טאונס ואנדרו ויגינס. באפריל 2016 פוטר מיטשל מתפקידו והוחלף על ידי טום ת'יבודו.
ביוני 2018 מונה לעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס, תחת המאמן פני הארדוויי, ולאחר עונה אחת עזב את הקבוצה.
דיונת קרח

דיונת קרח היא תצורת קרח עונתית, שמצטברת על חופים ארקטיים רבים, ונפוצה גם לאורך חופי הימות הגדולות בחורף. הדיונות קורסות בשלבים המוקדמים של הפשרת המים באביב.
דיונת קרח נוצרת על ידי קרח שנסחף לחוף או ירידת שלג או הקפאה הדרגתית של קצף גלים המצטבר על החוף. התופעה דורשת שטמפרטורת האויר תהיה נמוכה מטמפרטורת הקפאון וטמפרטורת המים קרובה אליה.
גובהן של דיונות קרח הוא 1.80 מטר לפחות, ואורכן ורוחבן תלויים בטופוגרפיית החוף, במזג האויר, בפערים בין הגאות והשפל ובעוצמת הגלים. יצירת הדיונות נפסקת אם גוף המים קופא, כפי שקורה בימת אירי שבפנסילבניה.
הדיונות הן מרכיב חשוב ביצירת לשונות יבשה ומצרי יבשה אשר רגישים לסחיפה על ידי גלים. דוגמה לכך הוא אייל סטייט פארק בימת אירי. הדיונות חוסמות את דרכם של הגלים לחוף ושומרות על החול שלו.
בגלל אופן היווצרן הדיונות שבריריות מטבען ויש בהן סדקים ובועות אויר. אם הדונה מתפשטת לכיוון המים, הדבר מהווה סכנה לאנשים המטיילים עליה. קיימת סכנת היפותרמיה ומוות אם הם שוקעים דרכה אל המים הקפואים שמתחתיה.

ערימות קרח (ice shove)

תופעה אחרת היא הצטברות של קרח בערימות על ידי זרמים מן האוקיינוס, רוחות חזקות או הפרשי טמפרטורות הדוחפים את הקרח אל החוף. גובה הערימות עשוי להגיע ל 12 מטר. התופעה מזכירה היווצרות קרחון ומפיקה רעש רב. ערימות אלה יכולות לפגוע בקהילות היושבות ליד חופים באזור הארקטי ולהרוס מבנים.
שמעון פינטו

ביוגרפיה

פינטו נולד וגדל בערד להורים יוצאי מרוקו. 
תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בשנת 1996, בחמאם הטורקי ביפו.
בשנים 2000-1997 למד  פינטו לימודי תעודה, מדריך בכיר ובוגר, מרכז לאומנות חזותית באר שבע. בשנים 2000-1999 למד תולדות האמנות באוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע.  כסטודנט עבד בשיחזור ושימור פרסקאות במצדה. בתום לימודיו חזר בתשובה. בשנת 2000 הציג את  "נשמה ארכאית", תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון ערד.  הציג שלוש עשרה תערוכות יחיד, בהן במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן באשדות יעקב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בגלריה משרד תל אביב ובבית האמנים בירושלים.
מנהל/רכז ואוצר אמנות של שני פרויקטים במרחב הציבורי חרדי מאה שערים, במימון קרן ירושלים ועיריית ירושלים. 
נמצא באוספים פרטיים בארץ ובחו"ל. נמצא באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
חבר מערכת וממייסדי ״מגזין אדרבה - קולות מעולם התשובה״, ירחון חברתי-תרבותי המיועד לבעלי תשובה (2016-2012), פינטו פרסם ב"אדרבה" טור חודשי בנושא אמנות ושירה.
מאז שנת 2004 פינטו חי ויוצר בירושלים, אב לשמונה ילדים.

אודות עבודותיו

ד"ר גדעון עפרת:
"ציוריו של שמעון פינטו... אווריריים, בהירים ומאוכלסים בדימויים אלגוריים, מצוירים במכחול פיגורטיבי-פרימיטיביסטי ודק-צבע פסטלי. אלה הם ציורים "מדרשיים", המשלבים תום, אף תמימות מתיילדת, הומור רך ודידקטיות מעודנת של אמן בעל מסר מוסרי רוחני. כאלה הם ציורי ה"מקווה" של פינטו – ריקים, סטאטיים, שקטים, רוויי אור. הציור כזיכוך: עוד ועוד ציורי "מקווה", עוד ועוד "שערי טהרה", שמורחבים בציורי פינטו גם לדימויי אמבט ומקלחת הממוקמים בלב המדבר (סביבת ילדותו של האמן בערד). בעולם ציוריו של פינטו מולכת דמותו של החמור, לא אחת בסיטואציות אבסורדיות: חמור המרצה את תורת הטוב, חמור המשחק שחמט, חמור שמצייר ים וסירה בלב המדבר, ועוד. וכנגד דימויי הטהרה, הנשמה והתפילה – כנגד כל אלה דימויי ההבל והריק בצורת בלונים, יויו ועוד."
עפו אגבאריה

קורות חייו

עפו אגבאריה נולד באום אל-פחם ב-13 במאי 1949 והוא משתייך לחמולת אגבאריה. הוא סיים את בית ספר תיכון באורט עפולה ונשלח מטעם רק"ח ללמוד רפואה באוניברסיטת לנינגרד שבברית המועצות, שם גם למד רוסית. בשנת 1977 חזר אגבאריה לאום אל-פחם והיה לרופא הראשון שם מילידי המקום. התמחה בכירורגיה וכירורגיית שד. בין השאר עבד בבית חולים מאיר ובית החולים הלל יפה וניהל את המרפאה המקצועית באום אל פחם.
אגבאריה היה חבר הלשכה הפוליטית של מק"י וחבר הנהגת חד"ש. ב-14 בינואר 2006 נבחר לעמוד במקום הרביעי ברשימת חד"ש לבחירות לכנסת השבע עשרה. בבחירות זכתה המפלגה בשלושה מנדטים ואגבאריה לא נכנס לכנסת. ב-20 בדצמבר 2008 נבחר בשנית למקום הרביעי ברשימה, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ונבחר לכהן כחבר הכנסת.
במהלך מבצע עופרת יצוקה היה פעיל במחאות נגד המבצע, ולאחר סיום המבצע נכנס כשליח ארגון רופאים לזכויות אדם לרצועת עזה על מנת לסייע בטיפול הרפואי בפצועים הרבים בעזה. במהלך מבצע שובו אחים ובעקבות מעצר רוצחו של ניצב-משנה ברוך מזרחי אמר אגבאריה בראיון לערוץ הכנסת שחמאס איננו ארגון טרור אלא "ארגון שחרור".
במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לפקודת הרוקחים שדחה את תחילת תוקפו של תיקון אחר, שקבע שינויים בנוסח הכיתוב על אריזות תכשירים.
בינואר 2015 במהלך ועידת חד"ש, הודיע כי לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-20. הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.
ב-25 בנובמבר 2017 נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת חד"ש. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב אגבאריה במקום הלפני אחרון הסמלי ברשימת חד"ש-תע"ל לכנסת.
רוב בראון

חיים אישיים

בראון נולד בהארלם וגדל בברוקלין שבניו יורק, שם סיים את לימודיו בבית הספר "פולי פרפ" ב-2002. הוא גם חבר בתוכנית האקדמית "Prep for Prep" לקידום תלמידים מאוכלוסיות חלשות. ב-2006 סיים את לימודיו בקולג' "אמהרסט".
מ-2008, בראון משמש כדובר של קרן התמיכה "Light The Night Walk" של "אגודת לוקמיה ולימפומה" לחקר הסרטן, ומופיע בפרסומים של הקרן כדי לקדם את התוכנית.

קריירה

בראון נודע לאחר ששיחק בסרט "מוצאים את פורסטר" לצד שון קונרי בשנת 2000, בגיל 16. הוא פנה להפקה בעקבות מודעה בלוח המודעות בבית ספרו, התקבל לתפקיד הראשי בסרט וגילם את דמותו של ג'מאל וואלאס, למרות שלא היה לו ניסיון קודם במשחק.
ב-2005 גילם את קניון סטון, שחקן כדורסל בקבוצת תיכון בסרט "המאמן קרטר", בו שיחק לצד סמואל ל. ג'קסון ואשנטי. ב-2008 גילם את ארני דייוויס בסרט "האקספרס", המבוסס על חייו של שיאן גביע הייזמן ובוגר אוניברסיטת סירקיוז לשעבר.
בספטמבר 2015 החל לשחק לצד ג'יימי אלכסנדר בסדרת הפשע "שטח מת" ברשת NBC. בספטמבר 2016 שב לשחק בעונה השנייה.
הארמייה ה-12 (בריטניה)

היסטוריה

הארמייה ה-12, הייתה במקור ארמייה מומצאת. כהכנה לקראת הפלישה לסיציליה, ביצעו בעלות הברית מבצע הטעייה שנודע בשם "מבצע קציצה". במסגרת מבצע זה, ניסו בעלות הברית לשכנע את הוורמאכט כי הפלישה תתרחש ביוון ובסרדיניה במקום בסיציליה. כחלק מהמבצע, "הוקמה" הארמייה ה-12 אשר נועדה כביכול לפלוש ליוון, ומשם להסית את טורקיה להצטרף לבעלות הברית ולחבור אל הצבא האדום בחזית המזרחית. הארמייה כללה 10 דיוויזיות, חלקן אמתיות חלקן מומצאות, ואף הוכן עבורה סמל מיוחד.
ב-28 במאי 1945 הוקמה הארמייה באמת במסגרת הזירה הדרום-מזרח אסייתית. הארמייה הוקמה במטרה לסיים את המערכה על בורמה, ולאפשר לפנות את הארמייה ה-14 לצורך כיבוש מחדש של מלאיה וסינגפור. הארמייה ה-12 הורכבה מיחידות שנלקחו מהארמייה ה-14, והמטה שלה הורכב מהמטה של הקורפוס ההודי ה-33. אוליבר ליס, מפקד קבוצת הארמיות ה-11, שאליה היו כפופות שתי הארמיות, רצה בתחילה שעל הארמייה יפקד ויליאם סלים. עם זאת, סלים העדיף לפרוש ולא לעזוב את הארמייה ה-14, ובשל לחץ כבד שהופעל עליו נאלץ ליס לוותר ולמנות כמפקד הארמייה ה-12 את גנרל מונטגיו סטופפורד. הארמייה ה-12 רדפה את כוחות הארמייה ה-28 היפנית עד מחוץ לגבולות בורמה, והמשיכה לפעול מספר חודשים גם לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. ב-1 בנובמבר היא פורקה והפכה להיות פיקוד בורמה.
עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון

עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון היא עיר אשר על פי המסורת היהודית הייתה מוקפת חומה כאשר בני ישראל התנחלו בארץ ישראל בהנהגתו של יהושע בן נון. בערים אלו יש מספר הלכות השונות ממקומות יישוב אחרים.

מנהגי פורים בערים השונות

יואל אליצור טען שבית אל, שילה ומבוא חורון (בשל קרבתה ליאלו שאותה הוא מזהה עם העיר איילון שבנחלת שבט דן) צריכות לקרוא את המגילה בט"ו, בגלל קרבתן לערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, אולם דעתו לא נתקבלה להלכה לגבי כל המקומות הללו למעט שילה, כך שבמקומות אלו נוהגות הלכות פורים בי"ד בלבד. גם לגבי לוד פרסם יואל אליצור מאמר שבו סיפק הוכחות לכך שלוד הייתה מוקפת חומה. לאור מאמרו זה, החלו בשנים האחרונות לחגוג את פורים בעיר בט"ו באדר, אולם על פי פסיקת הרב נתן אורטנר, רב העיר לוד, ממשיכים לחגוג בעיר גם את פורים דפרזין, כדי לא לבטל את המנהג.
יואל אליצור מביא ראיות לכך שבערים רבות ברחבי העולם היה מנהג לקרוא את המגילה גם ביום ט"ו, מספק אם העיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון. בין שאר הערים הוא מונה את הערים בגדד, דמשק, מוצול, פראג, באקו, איסטנבול וערים רבות ביוון. לגבי חלק מן הערים הללו הועלתה התמיהה, כיצד ייתכן שהיו מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, שהרי נוסדו שנים רבות לאחר מכן. לטענת אליצור, הסיבה שבגללה קוראים את המגילה בערים אלו גם בט"ו אינה בגלל שישנו ספק אם הן היו מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, אלא בגלל שיטה שלא נפסקה להלכה, שעל פיה היות העיר מוקפת חומה תלוי בהקפתה הנוכחית בחומה ולא בהקפתה בחומה בימות יהושע.
בבאר שבע נפוץ המנהג לקרוא את המגילה ביום י"ד בלבד, אך ישנם הקוראים אותה בי"ד בברכה ובט"ו ללא ברכה. בשנת תשע"א יצא ספר מאת הרב אייל בן דוד, שלפיו יש לקרוא את המגילה בבאר שבע, גם בט"ו. מאידך, הרב שמואל דביר הוציא חוברת, שלפיה מובן שיש לקרוא את המגילה בבאר שבע בי"ד בלבד ושמי שקורא את המגילה גם בט"ו עובר על איסור בל תוסיף. בתשע"ב הוציא הרב שטיינברג קונטרס המגובה בהסכמותיהם של הרב קרליץ והרב קניבסקי] שבו נכתב כי צריך לקרוא את המגילה בבאר שבע גם בט"ו. אף הרב דוב ליאור סובר כך.
בחברון ובקריית ארבע נוהגים בקריאת מגילה, ובכל שאר מצוות פורים,הן בי"ד והן בט"ו (ללא ברכה).

מחקר

בועז זיסו, על סמך המחקר הארכאולוגי, טוען שערים מוקפות חומה מימות יהושע בן נון, הן ערים שהיה להם חומה בימי בית שני שהתבססה על ביצורים קדומים יותר שיוחסו לימות יהושע בן נון. זיסו מנגיד זאת לכפרים שהוקמו בימות בית שני שלא על ערים עתיקות, בהן נבנו בתים צמודים שיצרו חומה חיצונית, באופן של עיר שבתיה חומתה.
דז'יסנה

תולדות היישוב

האזכור הראשון לדז'יסנה, שהחלה כטירה מבוצרת על נהר דווינה, הוא משנת 1374. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובמהלך מלחמת ליבוניה הפכה הטירה שביישוב למרכז איסוף לחייליו של סטפאן באטורי.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה בנפת וילנה של הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי דז'יסנה

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-8,000 יהודים, רוב תושביה. בעיירה פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וכן מוסדות תרבות ודת יהודיים. בספטמבר 1939 נכנס לעיירה הצבא האדום.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בהטלת גזירות שונות על יהודיה, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחיוב בעבודות כפייה, תוך מעשי התעללות ורצח. בד בבד, הוקם בעיירה יודנרט, בראשות נחום רוכלין ואפרים גורדון.
ב-3 באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. בגטו שררו צפיפות, רעב ומגיפות, ויהודיו נאלצו לשלם לגרמנים תשלומי כופר. באפריל 1942 נרצחו כ-30 יהודים מהגטו.
באמצע יוני 1942 פתחו הגרמנים, בסיוע שוטרים מקומיים, באקציה בגטו, בה ירו באופן אקראי לעבר יושביו. כ-2,200 יושבי הגטו התנגדו לגרמנים, וניסו להימלט מהגטו, אך רובם נתפסו, ונרצחו בבורות ירי. מעטים מיהודי העיירה שהצליחו להימלט ממנה, הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
בסך הכול נרצחו בעיירה 3,800 יהודים. אנדרטה לזכרם הוקמה בידי שארית הפליטה שחזרה לעיירה לאחר המלחמה.
על גבי המצבה רשום: נרצחו 3,800 בני אדם ללא תזכורת להשתייכותם הלאומית. (יהודים).
ניצולי העיירה היו ברובם אלו שהספיקו לברוח מזרחה בימים שלפני הכיבוש הגרמני.