google/wiki40b huggingface dataset:
שארל גודישו-בופרה

ביוגרפיה

גודישו-בופרה למד רוקחות וכימיה בקוניאק ובאנגולם. בשנת 1817 נשלח כבוטנאי מטעם המוזיאון לטבע בפריז למסע סביב העולם, בו קנה את שמו כבוטנאי חשוב. בשנים 1831 ו-1836 נשלח למסעות נוספים בדרום אמריקה, שם אסף מינים רבים שעדיין לא היו מוכרים למדע ותיארם; כן תיאר את הפלורה של איי פוקלנד. עם שובו לפריז ממסעותיו מונה לפרופסור לרוקחות בבית הספר לרפואה של פריז והיה חבר בחברה הבוטאנית הצרפתית מיום היווסדה.
בשנת 1837 גודישו-בופרה נבחר לחבר מלא באקדמיה הצרפתית למדעים.
גודישו-בופרה הלך לעולמו ב-1854 בפריז.
גרנשן

היסטוריה

גרנשן מתועדת לראשונה במקור משנת 1131 בשם Granechun. מקורו של השם בשורשים גאלו-רומים והמונח graneca משמעותו אסם. התיישבות באזור קיימת כבר קודם לכן ונתגלו ממצאים מהתקופה הנאוליתית ומתקופה הרומית. במאה ה-10 נבנתה הטירה שכיום היא בניין עיריית בטלך הסמוכה. בתחילה הייתה הטירה בנויה בעץ ובמאה ה-12 היא הוחלפה בטירת אבן מבוצרת. הטירה עלתה באש בשנת 1200 לערך אך נבנתה מחדש. במחצית הראשונה של המאה ה-13 ירשו אותה רוזני שטרסבורג ובסוף המאה הם ויתרו עליה. עד לסוף המאה ה-16 שימשה הטירה כבית כלא. הטירה פורקה ב-1806 ואבניה שימשו לבניית הכנסייה הקתולית. אבני הקבר של רוזן גרנשן שנקבר בכנסייה הישנה היו אבני היסוד של הכנסייה החדשה.
בציור מהעידן הטרום-תעשייתי נראית גרנשן ככפר השוכן על רקע נוף ירוק. השם Kastels, המתייחס לאזור המגורים הצפון-מזרחי, קשור ככל הנראה לחורבות השוכנות על המורדות המיוערים שמעליהם. החל מ-1851 פועלת בגרנשן תעשיית השעונים שהשפיעה רבות על כלכלת העיר. ב-1857 חוברה עיר לרשת הרכבות באמצעות מסילת הרכבת מביל/ביין לזולותורן, ב-1927 המסילה חושמלה וב-1932 היא הוכפלה. במחצית השנייה של המאה ה-19 פעל שירות של סירות קיטור לאורך נהר הארה.
ב-1873 נבנה ביוזמתו של ראש העיר אובזביוס פוגט בית חולים. בית החולים נסגר ב-2011. במסגרת שביתה כללית שהייתה בשווייץ ב-1918 נורו שלושה שובתים על ידי צבא שווייץ. בשנות השלושים ובשנות השבעים של המאה ה-20 אירעו משברים בתעשיית השעונים בעיר והדבר גרם לירידה באוכלוסיית העיר.

גאוגרפיה ודמוגרפיה

שטחה של גרנשן הוא 26.1 קמ"ר. מתוכם 37.9% משמשים לחקלאות, 40.1% הם שטחים מיוערים, 20.7% הם שטחים בנויים, 1.3% הם שטחי אגמים ונהרותל ו-0.2% הם שטחים בלתי מעובדים.
גרנשן היא העיר הראשית במחוז לברן והשנייה בגודלה בקנטון זולותורן. היא משתרעת בין הכפר שטאד שעל גדת הארה, בגובה של 430 מ' מעל פני הים לבין הרכס הראשון של הרי היורה בגובה של 1,348 מ' מעל פני הים.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית גרנשן 16,480 תושבים .
האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג

מיקום

הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצא בעיר בור במחוז ג'ונגליי על גדות הנילוס הלבן.

היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה בשנת 2006 בתור מכון למדע וטכנולוגיה על-שם ג'ון גראנג. המכון הפך בשנת 2008 לאוניברסיטה ציבורית.
אישה טובה (סרט)

תקציר עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1930. בסצנת הפתיחה המתרחשת בניו יורק הפאם פאטאל גברת ארלין מגלה שהיא אינה מתקבלת בברכה לא בחברת הגברים מהמעמד הגבוה אותם היא פיתתה, ולא בחברת הנשים בהן היא בגדה. היא מוכרת את תכשיטיה וקונה כרטיס הפלגה לעיר אמאלפי שבאיטליה. שם נראה שהיא שמה עין על רוברט וינדרמיר הנשוי טרי. כשהמכונית שלו נראית לעיתים קרובות חונה ליד הווילה בה היא מתגוררת, הרכלנים משוכנעים שהשניים מנהלים רומן.
מג, אשתו המצטנעת של רוברט, אינה מודעת לכל דברי הרכילות על בעלה שמופצים ברחבי העיר. אבל כשהיא מגלה בפנקס ההמחאות שלו רישום על תשלומים על שם ארלין, היא מתחילה לחשוד בגרוע מכל. מה שהיא לא יודעת זה שלמעשה גברת ארלין היא למעשה אמה, שסוחטת כספים מרוברט בתמורה לשמירת הסוד. מג מתנחמת לפי האימרה "בכי הוא המפלט של המכוערות; נשים יפות עורכות קניות."
בתגובה למה שהיא סבורה שבעלה עשה, מג לובשת במסיבת יום ההולדת ה-21 שלה שמלה חושפנית. למסיבה מגיעה גם גברת ארלין, לבושה בשמלה זהה, בחברתו של לורד אוגוסטוס, גבר עשיר שהתגרש פעמיים ומציע נישואים לארלין. סיבוך נוסף נוצר כשלורד דרלינגטון מתוודה בפני מג על אהבתו ומפציר בה לעזוב את בעלה הסורר כביכול, והיא נענית לבקשתו.
גברת ארלין מוצאת פתק פרידה שכתבה מג לבעלה, ומגלה אותה ביאכטה של לורד דרלינגטון. השתיים נמצאות שם כשמגיעים ליאכטה אוגוסטוס, דרליגטון, רוברט וחברים נוספים. רוברט מופתע לראות שם את המניפה שנתן למג כמתנה ליום הולדתה. מג נמלטת במהירות, וארלין מתגלה לפני הנוכחים וטוענת שהיא לקחה בטעות את המניפה של מג. אוגוסטוס חושב שארוסתו הגיעה לפגישה רומנטית עם דרלינגטון, ומבטל את האירוסים.
רוברט נותן לגברת ארלין סכום כסף גדול כדי שתעזוב את אמאלפי ומבקש ממנה שלא תגלה את זהותה למג. היא מסכימה בחוסר רצון, ומחזירה לו את ההמחאה לפני שהיא נוסעת. במטוס היא מגלה את אוגוסטוס, שנותן לה את המניפה של מג. הוא אומר שמג נתנה לו את המניפה עבורה והסבירה כל מה שקרה. ארלין מקבלת את הצעת הנישואים המחודשת שלו והם יוצאים לעבר מקום בלתי ידוע.

הפקה

22 איש מספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית קיבלו קרדיט כמפיקים של הסרט.
הצילומים נערכו באתרים באיטליה באמאלפי, אטראני, ראוולו, סורנטו ורומא.
הכנסות הסרט היו 238,609 דולר ו-6,639,233 במטבעות אחרים, סך הכל נרשמו הכנסות 6,877,842 דולר ברחבי העולם.
קספר ואן דיין

ביוגרפיה

קספר נולד במילטון, פלורידה, וגדל בניו ג'רזי. משפחתו של דיין היא בעלת מסורת צבאית וזו הייתה גם שאיפתו בילדותו. כאשר התבגר חזרה משפחתו לפלורידה, והוא הלך ללמוד באקדמיה צבאית.
לאחר מכן הוא למד קדם רפואה באוניברסיטת המדינה של פלורידה, הנמצאת בטאלאהאסי. כאשר היה צריך לבחור קורסים נוספים, הוא בחר בשיעורי תיאטרון. לאחר מכן התיאטרון עניין אותו יותר מאשר הרפואה, והוא נשר מהלימודים כדי לפתח קריירת משחק.

קריירה

ב-1988 עבר קספר להתגורר בלוס אנג'לס וביצע תפקידים שוליים בסרטים, סדרות טלוויזיה, כגון  דרמת הנעורים בוורלי הילס 90210 ואת האופרת סבון "לחיות את החיים", אך עד מהרה הפך לשחקן קולנוע מוכר, בעיקר עקב השתתפותו בסרטי שוליים.
תפקידו הידוע מכל היה בסרט המדע הבדיוני עתיר האקשן - גברים בחלל (1997) של פול ורהובן. בנוסף, הופיע בתפקיד משני בשובר הקופות של טים ברטון סליפי הולו (1999). בתפקידים אחרים גילם את ג'יימס דין וטרזן. ב-2008 דיין חזר לגלם את דמותו בסרט השלישי של "גברים בחלל".
ב-2000, הופיע בסדרה "Titans" של ערוץ NBC.
ב-2005, הוא הופיע בסדרת הריאליטי "I Married a Princess", על חייו האישיים והמקצוע שלו.
ב-2006, הוא לוהק לטלנובלה "Watch Over Me".

חייו האישיים

קספר היה נשוי לקארי מיצ'ם (נכדתו של רוברט מיצ'ם) מ-1993 עד 1997. לזוג שני ילדים: קאפי וגרייס. כששיחק קספר בסרט "המחסלים", הוא פגש את קתרין אוקסנברג. השניים התחתנו במאי 1999. לזוג שתי בנות: מאיה וסלסטה, ואן דיין הוא בעל משמורת מלאה על ילדיו מנישואיו הראשונים והוא מתגורר במליבו ביחד עם כל ילדיו ובתה של אוקסנברג. ב-2006, כאשר התארח ואן דיין אצל "Larry King Live", הוא הודה שעבר התעללות מינית על ידי השמרטפית שלו בגיל 8. הוא שמר על זה בסוד עד גיל 32.
אורי וינברג

ביוגרפיה

וינברג נולד ב-1937 בבית היולדות בחדרה, בן בכור ליצחק וברכה וינברג. בילדותו גדל בשכונת נווה חיים בחדרה ולמד בבית החינוך בחדרה ובקיבוץ מעברות. החל לשחק כדורגל בגיל 13 בקבוצת הנערים של הפועל חדרה. עם סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל בין השנים 1955-1958; שיחק במסגרת אליפות צה"ל בכדורגל בנבחרת הנח"ל, וזכה באליפות הרמטכ"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל, ב-1958, חזר לחדרה ונישא לנילי. במקביל לקריירה שהחל לפתח ככדורגלן, עבד לצד אביו במפעל לבלוקים שהקים האב בחדרה. לאחר שנה נולד בנו הבכור ערן, וב-1965 נולד בנו השני, ניר, שלימים יהפוך לראש ישיבת אורות הזורעים. 
ב-1959 נרכש כרטיס השחקן של וינברג על ידי קבוצת הפועל ירושלים, והמשפחה עברה לגור בירושלים. לאחר תקופה קצרה הציע לו המאמן-שחקן זלטקו צ'ייקובסקי מקבוצת הפועל חיפה לעבור לשחק בשורותיה. ב-1960 עברה המשפחה להתגורר בחיפה, ובמקביל לקריירת המשחק עבד וינברג בנמל חיפה, לאורך כ-20 שנה, עד תחילת שנות ה-80.
וינברג שיחק בקבוצת הפועל חיפה בשנים 1959–1965. בתקופה זו התקדם המועדון ממיקומו בתחתית דירוג הליגה הבכירה, והפך לקבוצה בעלת כשרונות צעירים שסיימה את מרבית עונות הכדורגל בחלקה העליון של טבלת הדירוג. וינברג שיחק בתקופה זו בעמדת הבלם, ובמהלך משחקו נפצע לעיתים קרובות; אחד מסימני ההיכר שלו הייתה תחבושת לבנה ספוגה בדם סביב לראשו. במשחק הדרבי החיפאי ב-1962 פונה וינברג לבית החולים לאחר שנפצע בראשו בתחילת המשחק, בתקופה בה עדיין לא התקיימו חילופי שחקנים במהלך המשחק; וינברג סירב לקבל טיפול רפואי בראשו, חזר מבית החולים לשחק במחצית השנייה של המשחק, ורק בסיומו חזר להמשך טיפול בבית החולים.
ב-1963 זכה עם קבוצתו לראשונה בגביע המדינה, לאחר ניצחון במשחק הגמר מול מכבי חיפה. בגמר הגביע בשנה שלאחר מכן, ענד וינברג את סרט הקפטן באחד ממשחקי הגמר בין קבוצתו לבין מכבי תל אביב.
ב-1961 זומן וינברג לראשונה למשחק של נבחרת ישראל, על ידי המאמן גיולה מנדי. הוא שיחק במסגרת זו פעמיים: ב-1961 באצטדיון רמת גן נגד נבחרת אתיופיה במהלך מוקדמות אליפות העולם, וב-1962 במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה ברמת גן.
ב-1966, לאחר תקופה של קשיים ביחסיו עם מאמן הפועל חיפה, ניסה וינברג לעבור למכבי חיפה, והחל להצטרף לאימוניה. עם זאת, בתקופה זו לא התאפשר לרוב מעבר בין שתי קבוצות מקומיות, בשל התנגדות של מרכזי הספורט. בעקבות כך החל וינברג ללמוד בקורס מאמנים, מהראשונים בארץ, ופתח בקריירת אימון.
וינברג אימן קבוצות רבות, בהן מכבי חיפה, הפועל חיפה (שתי עונות), הפועל רמת גן, הכח רמת גן, הפועל עכו, הפועל קריית שמונה (שלוש עונות), הפועל נצרת עילית, הפועל לוד, הפועל טבריה, הפועל כרמיאל, בית"ר חיפה, הפועל ראשון לציון, הפועל בני טמרה והפועל דלית אל-כרמל.
כמאמן התאפיין וינברג בדאגה לשחקניו. לאחר עלייתה של מכבי חיפה לליגה הבכירה ב-1975 תחת אימונו, התפטר וינברג מחזור אחד בלבד לאחר פתיחת העונה שלאחר מכן, לאחר שלטענתו ההנהלה לא שילמה לשחקניו את משכורותיהם. בנוסף היה שנים רבות חבר בכיר בהנהלת ארגון המאמנים הישראלי.
לאורך שנות ה-90 החמיר מצבו הבריאותי, עקב פעילותיו הספורטיביות לאורך השנים. למרות נכותו, לא הפסיק לאמן ואף נעזר בקביים כדי לנהל את האימונים ואת המשחקים.
לאחר פרישתו מאימון, עסק בין השנים 1995-2005 בכתיבת טורים שבועיים במדורי הספורט של המקומונים "כל העמק והגליל" ו"ידיעות הגליל".
וינברג נפטר ב-6 במרץ 2012. השאיר אחריו אישה, שני ילדים ועשרה נכדים.
פול דניאל

חייו

דניאל נולד בבירמינגהם. בנעוריו שר במקהלה של קתדרלת קובנטרי, שם קיבל השכלה מוזיקלית. הוא המשיך את לימודי המוזיקה בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. אחרי סיום לימודיו עבר להשתלם בניצוח בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון. בין מוריו שם היו אדריאן בולט ואדוארד דאונס. ב-1982 הצטרף לסגל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית, שם נשאר עד 1987. כמו כן התמנה למנהל מוזיקלי של "אופרה פקטורי". בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 היה מנהל מוזיקלי של כמה מקהלות חובבים, בהן "האגודה הכוראלית של ווקינגהם".
הקריירה שלו החלה לשגשג בשנות ה-80'. מ-1990 עד 1997 היה מנהל מוזיקלי של "אופרה נורת'" ומנצח ראשי של ה"פילהרמוניה של צפון אנגליה". הצלחתו למצוא ולהעלות על הבמה אופרות ראויות, שלא נכנסו קודם לרפרטואר משכה אליו את תשומת לבם של חוגים רחבים, כמו גם תמיכתו ברפרטואר חדש. ההצגות כללו את "אדריאן וכחול הזקן" של דיקא, "המלך פריאמוס" של טיפט, דון ג'ובאני, "הצליל המרוחק" של שרקר, "ויולאנטה" של קורנגולד (ביצוע קונצרטנטי), בוריס גודונוב של מוסורגסקי (הופעתה הראשונה של אופרה נורת' בקונצרטי הפרומס של 1992), "דון קרלוס" של ורדי, ווצק של ברג, "גלוריאנה" של בריטן, הטרובדור של ורדי, "פליאס ומליסנד" של דביסי, הצגות בכורה עולמיות של "בה בה בלקשיפ" מאת מייקל ברקלי ו-Playing Away של בנדיקט מייסון, שעלתה בהצגת בכורה בביאנלה של מינכן וזכתה בפרסים על ההפקה והתפאורה הטובות ביותר, "ינופה" של ינאצ'ק, "לואיזה מילר" ו"פלסטף" של ורדי וטנהויזר של וגנר.
דניאל התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית בספטמבר 1997 ונשאר בתפקידו עד 2005. בתקופת כהונתו ניצח על "ההולנדי המעופף" של וגנר, "פלסטף", "מבית המתים" של ינאצ'ק, סיפורי הופמן של אופנבאך, "מאנון", אותלו של ורדי, "בוריס גודונוב", לה טרוויאטה של ורדי, "הדיאלוגים של הכרמליטיות" של פולנק, "אביר הוורד" של שטראוס ו"פיטר גריימס" של בריטן.
בראשית כהונתו בתזמורת האנגלית הלאומית נתקל דניאל בקשיים, עקב פרישתו של דניס מרקס מתפקיד מנהלה הכללי של התזמורת כחודש אחרי בואו של דניאל. מחמת העומס שפרישה זו הטילה על דניאל, לא הקדיש די מזמנו וכוחותיו ליצירת קשר טוב יותר עם התזמורת. בדצמבר 2003 הודיע דניאל על פרישתו עם תום החוזה ב-2005.
מאז ינואר 2009 דניאל הוא מנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של מערב אוסטרליה, עמה הופיע כמנצח אורח ב-1995 ושוב ב-2006.
משה אלטבאואר

ביוגרפיה

אלטבאואר נולד בפשמישל שבגליציה בשנת 1904. בשנת 1932 סיים לימודי בלשנות סלאבית באוניברסיטאות לבוב וקרקוב. בין השנים 1926–1935 עסק בהוראה בפולין ובגליציה, ומשנת 1930 הרצה על השפה האוקראינית במכון המדעי למזרח אירופה שבווילנה. ב-1935 עלה לארץ ישראל והועסק על ידי עיריית תל אביב. היה עורך "ידיעות עיריית תל אביב" (1936–1951) וממקימי המוזיאון לתולדות תל אביב.
בשנת 1946 החל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1951 הצטרף לסגל ההוראה. מחקריו בבלשנות סלאבית פורסמו בשפות שונות ובכתבי העת בעברית "גליונות", "לשוננו" ו"כנסת". כמו כן כתב ערכים עבור האנציקלופדיה העברית.
בשנת תש"ן זכה בפרס ישראל לבלשנות.
היה נשוי לרות, ואב לשני בנים.
נפטר בשנת 1998 בירושלים.
שרון צוהר

ביוגרפיה

נולדה באשקלון וגדלה באילת. בצה"ל שירתה בחיל הקשר, למדה תקשורת ומנהל עסקים במכללה למנהל, שלוחת תל אביב. בעברה, עסקה צוהר בהפקות של פסטיבלים, הפקות טלוויזיה, וכן הפיקה תצוגות אופנה ברחבי הארץ ובעולם, וכן ניהלה חברת כוח אדם באילת במשך שתים עשרה שנים. לאחר צאת ספרה השני לאור, עברה לעסוק אך ורק בכתיבה ובעריכה. בנוסף לעיסוקיה אלה, שרון מעבירה הרצאות ברחבי הארץ וכן סדנאות כתיבה.
צוהר נשואה ואם לחמישה ילדים, מתגוררת באילת.

ספריה

תחילה פרסמה סיפורים קצרים ברשת האינטרנט. 
בינואר 2016 יצא לאור ספרה הראשון, "אהבה בין הגלים", בהוצאת "ביבוקס ספרים ברשת." 
באפריל 2016 יצא לאור ספרה השני, "חסר מנוחה", שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים-פרוזה. 
ביוני 2016 יצא לאור ספרה השלישי, "מהלך מסוכן". 
באוגוסט 2016 יצא לאור סיפרה הרביעי, "דד-ליין", שנכנס לרשימת רבי המכר של עיתון "הארץ" בקטגוריית ספרים דיגיטליים-פרוזה והופיע בה במשך חמישה שבועות רצופים.
בנובמבר 2016 יצא לאור ספרה החמישי, ״על המסלול״, המתבסס ברובו על חוויותיה מימיה כמפיקת תצוגות אופנה.
בפברואר 2017 יצא לאור בהוצאת "יהלומים" ספרה השישי, ״כשהגלים מתחזקים״.
באוגוסט 2017 יצא לאור ספרה השביעי, ״מלאכים מעל העיר״. 
בינואר 2018 יצא לאור ספרה השמיני, "האמת שבפנים". 
במאי 2018 יצא לאור ספרה התשיעי, "אדר".
בינואר 2019 יצא לאור דואט הספרים ״רבות הדרכים״ ו״אם אלה החיים״ שנכנס לעשירייה הפותחת של 'צומת ספרים' והגיע למעמד של רב מכר  בחודש פברואר 2019.
צוהר פרסמה גם סיפור קצר באנתולוגיה 'יותר מסתם אגדות', שראתה אור בהוצאת יהלומים ביוני 2018, לקראת שבוע הספר.
מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה

היסטוריה

בשנת 1776, במסגרת הרפורמות הבורבוניות, נוצרה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה משטחה רחב הידיים של מלכות המשנה של פרו וכללה את האודיינסיות ששכנו ממזרח להרי האנדים ובהן עבר נתיב הסחר שהתפתח סביב מכרות הכסף של פוטוסי על מנת להיטיב את השליטה הספרדית באזור לנוכח הנוכחות הפורטוגלית ואומות אירופאיות נוספות שהחלו לגלות עניין באזור והסחר הלא חוקי הער שהתנהל בשטח זה. בירת מלכות המשנה נקבעה בבואנוס איירס, ששכנה על גדתו המערבית של נהר לה פלטה, אל מול המושבה הפורטוגלית קולוניה דו סקרמנטו.
בשנים הראשונות לאחר הקמתה, בראשית שנות ה-80 של המאה ה-18, התמודדו שלטונות מלכות המשנה עם מרידות חברתיות-פוליטיות שזיעזעו את אזור האלטיפלאנו כולו ובהן אלו של טופאק אמרו השני (Túpac Amaru), תומאס קטארי (Tomás Katari) וטופאק קטארי (Tupac Katari). בשנת 1807 התמודדו בהצלחה המיליציות המקומיות של בואנוס איירס ושל מונטווידאו עם פלישות בריטיות, על אף אזלת ידו של חיל המצב הספרדי. מעט לאחר פרוץ משבר המלוכה הספרדית בעקבות כיבוש נפוליון את ספרד קמו חונטות מהפכניות במספר ערים, ובכך היוו את התקדים לשלטון עצמי. בשנת 1810 התחוללה מהפכת מאי בה הודח המשנה למלך סיסנרוס (Cisneros) בידי המהפכנים בבואנוס איירס. מלכות המשנה נקרעה בין הכוחות השונים: פרגוואי הכריזה על עצמאותה ב-1811, אזור האנדים היה תחת שליטת המלוכנים ממלכות המשנה של פרו, ובשאר השטח קמו כוחות מהפכניים. מושל מונטווידאו, אליו (Elío) נתמנה בידי הקורטס של קדיס למשנה למלך החדש, והיה תחת מצור של המהפכניים במונטווידאו. עם נפילת העיר ומנוסתו של אליו לספרד, חדלה מלכות המשנה מלהתקיים.
בשנת 1680 כונן מנואל לובו, המושל הפורטוגלי של ריו דה ז'ניירו, את מחוז קולוניה. לובו ייסד את קולוניה דו סקרמנטו, מבצר הנמצא כיום בשטח אורוגוואי, כבירת המחוז. קולוניה נועדה להבטיח את המשך ההתפשטות של קולוניית ברזיל מערבה מעבר לגבול שנקבע בחוזה טורדסיאס, שאיבד מתוקפו בין השנים 1580 ו-1640, עת אוחדו הכתרים של שתי הממלכות האיבריות. הספרדים מיהרו לכבוש את המבצר, אולם זה שב לידיים פורטוגליות במאי 1681 בעקבות חוזה ליסבון הזמני. בו בזמן הוגבל המסחר בין מלכות המשנה של פרו וספרד לנמלה של לימה בלבד, כחלק משיטת ארגון הסחר האימפריאלית בצי האינדיאס מרוכזים, דבר שמנע את התפתחותה של בואנוס איירס. כתוצאה מהגבלה זו פרח הסחר הבלתי חוקי ורבו ההברחות באזור כולו, ובמיוחד בנמלים של בואנוס איירס, מונטבידאו ואסונסיון. השאיפות הפורטוגליות מחד והצורך בשליטה מוגברת מאידך הביאו את קרלוס השלישי להורות בשנת 1776 על הקמתה של מלכות משנה חדשה באמריקה הספרדית שתיקרע ממלכות המשנה של פרו באזור ריו דה לה פלטה. הדבר נעשה כחלק מרפורמות מנהליות, ואחרות, נרחבות באימפריה כולה, שזכו ברבות הימים לכינוי הרפורמות הבורבוניות.
אצטדיון טרנר

הקמת האצטדיון

האצטדיון העירוני הוא חלק מקריית הספורט הממוקמת בצפון העיר אשר כוללת גם את אולם הקונכייה, היכל ספורט רב תכליתי בן 3,000 מקומות, בריכת שחייה חצי אולימפית שבתכנון, ומתחם אימונים שנקרא ע"ש וסרמיל, על מנת להנציח את הילד ארתור וסרמיל אשר נרצח בשואה.
פרט לתמיכה מהמועצה להסדר ההימורים בספורט, עיקר המימון לבנייתו הגיע ממכירת הקרקע של אצטדיון "וסרמיל".
מועצת עיריית באר שבע החליטה שקריית הספורט שמוקמת בצפון העיר תיקרא על שם ראש העיר לשעבר, יעקב טרנר. המועצה להסדר הימורים בספורט (טוטו) החליטה שהאצטדיון שיוקם בקריית הספורט ייקרא "אצטדיון טוטו באר שבע על שם יעקב טרנר". במועצה להסדר הימורים גם הוחלט ששמו של יעקב טרנר יעוצב ויובלט במקומות שונים באצטדיון.
האצטדיון נועד להיפתח לקראת עונת 2015/2016 של ליגת העל בכדורגל אך פתיחתו התעכבה מעט עד למשחק הרביעי של העונה ועד לפתיחתו אירחה הפועל באר שבע את משחקי הבית שלה באצטדיון טדי בירושלים. האצטדיון נפתח לראשונה רק ב-16 בספטמבר 2015 לכ-4,000 מאוהדי קבוצת הפועל באר שבע שצפו באימון ראווה פומבי של הקבוצה. המשחק הראשון שאירח האצטדיון התקיים ב-21 בספטמבר 2015 מול קבוצת מכבי חיפה שהסתיים בתוצאת תיקו 0–0, כשקודם למשחק התקיים בו טקס חנוכת בית וקביעת מזוזות בנוכחות ראש העיר. החלוץ אנתוני נוואקמה כבש את השער הראשון בתולדות האצטדיון, ב-3 באוקטובר בניצחון 5–2 על מכבי פתח תקווה.
ב-14 באוקטובר 2018 אירחה לראשונה נבחרת ישראל באצטדיון את נבחרת אלבניה במסגרת ליגת האומות, במשחק צפו 14,950 צופים, המשחק הסתיים בניצחונה של נבחרת ישראל בתוצאה 0-2.
קואנזים A

קואנזים A (באנגלית: Coenzyme A. בכתיבה מקוצרת: CoA) הוא קואנזים הידוע בהשתתפותו בתהליכים מטבוליטים ברוב היצורים. המסלולים הביוכימים המפורסמים שבו הוא נרתם הם של סינתוז ופירוק חומצת שומן ובחמצון של פירובט במעגל קרבס. כקואנזים, אין המולקולה נצרכת ונעלמת, אלא מתחברת עם מולקולה אחרת. כך משמש הקואנזים מעין נשא או מחזיק של המולקולה שתעבור שינוי. רק החיבור בין הקואנזים למולקולה הנוספת תגיב.

תפקוד

מכיוון שקואנזים A הוא תיול, הוא יכול להגיב עם מלקולה בעלת קבוצה קרבוסקילית על מנת ליצור תיואסטר (קשר סולפידי), ולתפקד למעשה כנשא של מולקולה אחרת. רק אז כמולקולה שלמה יכול להתרחש התהליך הביוכימי של מעבר ממברנות או שינוי כימי.
הדוגמה הכי מפורסמת היא חיבור קואנזים A עם חומצה אצטית ליצירת אצטיל קואנזים A. אצטיל קואנזים A משמש כחומר חשוב מאוד בתהליכים מטבולים, הן אנאבוליזם (יצירת שומן בחיות) והן קטבוליזים (פירוק סוכר ושומן ביצורים אווירנים). אך ניתן לראות עוד דוגמאות רבות כגון סוקציניל קואנזים A ומלוניל קואנזים A (שניהם במעגל קרבס) ופרופניל קואנזים A (פירוק חומצות שומן אי זוגיות).
EUROSAI

ארגון מוסדות הביקורת העליונים של אירופה (באנגלית: EUROSAI, ראשי תיבות: European Organisation of Supreme Audit Institutions) הוא אחד משבע קבוצות עבודה אזוריות של הארגון הבינלאומי של מוסדות הביקורת העליונים (INTOSAI), הכולל את מוסדות הביקורת העליונים של 186 מדינות, והוא רשום כארגון תומך של האו"ם.
נכון להיום (2015) חברים בארגון 50 מוסדות ביקורת: מוסדות הביקורת העליונים של 49 מדינות באירופה ובית המשפט האירופי לביקורת. עם חברי הארגון נמנה גם מבקר המדינה של ישראל. מטה הארגון ממוקם במדריד.

היסטוריה

ארגון EUROSAI הוקם בשנת 1990 ומנה אז 30 מוסדות ביקורת חברים (מוסדות הביקורת העליונים של 29 מדינות באירופה ובית המשפט האירופי לביקורת). הארגון הוא הצעיר מבין שבע קבוצות העבודה האזוריות של INTOSAI, אולם הרעיון להקים ארגון אירופי של מוסדות הביקורת הועלה כבר בזמן ייסודו של ארגון INTOSAI בשנת 1953. הצעדים המעשיים הראשונים לקראת הקמתו של EUROSAI נעשו בשנת 1974, עם כינוסו של הקונגרס השמיני של INTOSAI במדריד. בשנים 1989–1975 גיבשו מוסדות הביקורת העליונים של איטליה וספרד, בשיתוף ועדת הקשר של ראשי מוסדות הביקורת העליונים של מדינות הקהילה הכלכלית האירופית, את הטיוטות הראשוניות של תקנון EUROSAI, ובכך נסללה הדרך לייסוד EUROSAI. ביוני 1989 אימץ הקונגרס השלושה עשר של INTOSAI, שהתקיים בברלין, את "הצהרת ברלין" שכללה, בין היתר, את ההסכם להקמת הארגון האירופי של מוסדות הביקורת העליונים. בנובמבר 1990 התקיימו במדריד הוועידה המכוננת והקונגרס הראשון של EUROSAI. בכינוס זה נבחרו הנשיא הראשון של EUROSAI וחברי מועצת המנהלים, התקנון נידון ואושר והוקמו המטה והמזכירות הקבועים.

מטרות הארגון

מטרות הארגון, המוגדרות בסעיף 1 לתקנונו, הן לקדם את שיתוף הפעולה המקצועי בין המוסדות החברים בו, לעודד חילופי מידע בין מוסדות ביקורת, לקדם מחקר בנושא הביקורת במגזר הציבורי, לעודד את יצירתן של משרות מרצים בנושא זה באוניברסיטאות ולפעול להאחדת המינוחים בתחום הביקורת במגזר הציבורי.

מוסדות הארגון

שלושה גופים עומדים בראש EUROSAI ומנהלים את פעילותו: הקונגרס, מועצת המנהלים והמזכירות.

מועצת המנהלים

על פי התקנון, במועצת המנהלים של EUROSAI שמונה חברים: ארבעה חברים מן המניין (ראשי מוסדות הביקורת העליונים שאירחו את שני המפגשים הרגילים האחרונים של הקונגרס, ראש מוסד הביקורת העליון שיארח את המפגש הרגיל הבא של הקונגרס, והמזכיר הכללי של EUROSAI) וארבעה חברים שאינם מן המניין, שנבחרים על ידי הקונגרס לתקופה של שש שנים (בכל שלוש שנים מתחלפים שניים מן החברים). ראשי מוסדות הביקורת העליונים החברים במועצת המנהלים של INTOSAI והם חברי EUROSAI משתתפים אף הם בישיבות מועצת המנהלים כמשקיפים.

המזכירות

מקום מושבה של מזכירות EUROSAI הוא במוסד העליון לביקורת של ספרד (בית הדין de Cuentas), שבו ממוקם גם המטה הראשי של הארגון.
מארי קאסאט

ביוגרפיה

קאסאט נולדה בפנסילבניה שבארצות הברית, לזוג הורים משכילים ומבוססים.
בשנת 1860 החלה קאסאט ללמוד באקדמיה לאמנות של פנסילבניה. לאחר שנתיים סיימה את לימודיה. קאסאט הבינה שכדי לפתח את יכולותיה האמנותיות עליה לנסוע למערב אירופה, כדי ללמוד מיצירות אמנות המצויות במוזיאונים וכמו כן ללמוד אצל מורים.
למרות הקשיים בנסיעה לבדה כאישה צעירה, מעשה שבתקופתה לא היה מקובל, נסעה קאסאט ב-1866.
לאחר שמונה שנים שבהם ביקרה במוזיאונים ולמדה אמנות בפריז, ברומא, בפארמה, בסביליה ובאנטוורפן, התיישבה בפריז ב-1874.
קאסאט שלחה את עבודותיה לסלון בפריז. עבודותיה התקבלו והוצגו בשש תערוכות בסלון (בשנים: 1868, 1872, 1873, 1874, 1875, 1876).
ב-1877, לאחר שעבדה כשלוש שנים בפריז, הביא אמן שהכירה באנטוורפן לסטודיו שלה את אדגר דגה. דגה הזמין אותה להצטרף לקבוצת האמנים האימפרסיוניסטים ולהציג את עבודתה איתם במקום בסלון. קאסאט הסכימה באופן מיידי ובהתלהבות, כיוון שהעריכה את החדשנות האמנותית של דגה ורעיו האימפרסיוניסטים ובהם גם ברת מוריזו.
קאסאט הציגה בפעם הראשונה עם האימפרסיוניסטים ב-1879 וזכתה מיד להערכה רבה מצד מבקרי אמנות ואספנים חשובים קנו את עבודותיה.
האמצעים הקומפוזיציוניים של אדגר דגה, ושל ההדפס היפני, ניכרים בעבודותיה, כמו למשל בציור "האמבט", אבל אינם פוגמים במקוריות של הציירת ובעיצוב המיוחד לה. הדמויות בציורים של מארי קאסאט הן בעיקר נשים וילדים, אותם היא מציגה באובייקטיביות וברגש.
באוספי מוזיאון ישראל שבירושלים שמור ציור מקורי אחד של מארי קאסאט בשם "ראשה של אדל" מס' 3.
RZD ארנה

היסטוריה

בשנת 1935, במקום אצטדיון "לוקומוטיב" הנוכחי, נפתח אצטדיון "סטאלינץ" על ידי איגוד עובדי ענף החשמל. וקבוצות כדורגל רבות ממוסקבה אירחו את משחקיהן במגרש זה.
אצטדיון "לוקומוטיב" נבנה לראשונה בתקופת ניקיטה חרושצ'וב. האצטדיון, נפתח במקום שבו ניצב אצטדיון סטאלינץ שנהרס ואבן הפינה הונח ב-17 באוגוסט 1966. האצטדיון אכלס בזמנו, כ-30 אלף איש (באמצע שנות ה-90, כשהוחלפו המושבים, התכולה ירדה ל-24,000).
בשנת 2000 החלה בניית האצטדיון החדש, במקום אצטדיון לוקומוטיב המיושן, והוא הושלם בתוך שנתיים. האצטדיון החדש הפך לאחד הטובים במדינה ומשחק הבכורה נערך ב-5 ביולי 2002 בין קבוצת לוקומוטיב לקבוצת אורל. ב-2003 האצטדיון אירח את המשחק הבינלאומי הראשון - לוקומוטיב מול אינטר מילאנו שניצחה 3:0.
באוגוסט 2017 הוחלט לשנות את שם האצטדיון ולקרוא לו בשם "RZD ארנה" (РЖД Арена) על שם הספונסרית של קבוצות לוקומוטיב, חברת מסילות הברזל הרוסיות (RZD).
בקיץ 2019 נודע שלוקומוטיב מוסקבה והספונסר שלה, חברת הרכבות הלאומית, שוקלים לשפץ את האצטדיון או להרוס אותו ולבנות תחתיו אצטדיון חדש. במסגרת התכניות הללו לוקומוטיב שוקלת לעבור לארח את משחקיה ב-VTB ארנה למשך שנתיים.

זירת הספורט הקטנה

בסמוך לאצטדיון קיים אצטדיון קטן יותר. האצטדיון הקטן נבנה ב-2009 והכיל תחילה 5,000 מקומות. ב-2010 הורחב ל-10,000 מושבים והוסף קירוי לכל היציעים. האצטדיון מארח את משחקי קבוצת הנוער של לוקומוטיב וקבוצת המילואים לוקומוטיב-2 מוסקבה.
שביתת כלים

האיסור ומקורו

שביתת כלים הייתה נתונה במחלוקת בית שמאי ובית הלל, מחלוקת המובאת בכמה משניות בפרק א' במסכת שבת: "בית שמאי אומרים: אין שורין דיו וסממנים וכרשינים אלא כדי שישורו מבעוד יום, ובית הלל מתירין" (מסכת שבת פרק א' משנה ה').
דוגמה נוספת המובאת במשנה היא הצבת מלכודות קודם כניסת שבת ללכידת בעלי חיים בשבת, שגם בה נחלקו בית שמאי ובית הלל.
כבכל מחלוקות בית שמאי ובית הלל נפסקה הלכה כבית הלל, ולכן אין חיוב שביתת כלים, ומותר להשאיר קודם לשבת כלים שיעשו מלאכה בשבת ללא התערבות האדם.
מקורם של בית שמאי הוא מהפסוק הבא:"וּבְכֹל אֲשֶׁר אָמַרְתִּי אֲלֵיכֶם תִּשָּׁמֵרוּ" (ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק י"ג), משפט זה המיותר לכאורה, בא להוסיף חיוב שביתת כלים, לפי פירוש בית שמאי.

פסיקת ההלכה

להלכה נפסק בשולחן ערוך כדעת בית הלל שאין חיוב שביתת כלים, ולכן מותר להשאיר כלי או מכונה הפועלת מעצמה מלפני שבת, כך שתמשיך את פעולתה בשבת, אף שהיא עושה מלאכה שלאדם עצמו אסור לעשות בשבת, אך לכלל זה מספר הגבלות בודדות בתחומים שונים.
בניגוד לכלים המותרים בעשיית מלאכה בשבת כיוון שאין צורך בשביתת כלים, אך שביתת בהמה נאסרה ולכן בהמה שבבעלות יהודי אסורה בעשיית מלאכה בשבת אף אם התחילה בה לפני שבת, וכן עבדים גויים בבעלות יהודי אסורים בעשיית מלאכה בשבת לצורך אדוניהם.