google/wiki40b huggingface dataset:
סאני רולינס

חייו

רולינס החל את הקריירה המוזיקלית שלו כפסנתרן, בהמשך ניגן על סקסופון אלט, ובסופו של דבר, ב-1946, החל לנגן על סקסופון טנור וזה הפך לכלי הראשי שלו. בתחילת הקריירה שלו, ב-1949, ניגן עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, פאטס נבארו, באבס גונזלס ובאד פאוול. יכולותיו המרשימות של רולינס נכנסו לתודעת עולם הג'אז כבר בראשית דרכו, ומ-1951 עבד עם ענקי הביבופ כמו מיילס דייוויס ות'לוניוס מונק. לאחר שלקח הפסקה קצרה מהמוזיקה, חזר רולינס לנגן ב-1955 והצטרף לחמישייה של מקס רואץ' וקליפורד בראון, גם לאחר מותו של בראון המשיך לנגן עם מקס רואץ'. מאז שעזב את החמישייה ניגן אך ורק כמוביל.
סדרת האלבומים המצוינים שהקליט רולינס במהלך שנות ה-50 הפכה אותו לסקסופוניסט הטנור הדומיננטי ביותר בג'אז, לפחות עד עלייתו לתודעה של ג'ון קולטריין. לכן, החלטתו של רולינס לפרוש מקריירת המוזיקה שלו ב-1959 זעזעה את עולם הג'אז. שנתיים לאחר מכן,  חזר לעסוק במוזיקה. במהלך שנות ה-60 נגינתו של רולינס הפכה חופשית הרבה יותר והוא הושפע מחידושים בג'אז, בעיקר אלו של קולטריין, בין השאר הוא הושפע מאורנט קולמן ואף הקליט עם הקורנטיסט שלו, דון צ'רי. רולינס היה דומיננטי בסצנה עד 1968, אז החליט לפרוש שוב.
כשחזר לנגן ב-1971 נטה לנגן ג'אז פופולרי יותר ואף רית'ם אנד בלוז, אלבומיו בתקופה זו נחשבים למוצלחים פחות מהקלטותיו המוקדמות יותר. 
סאני רולינס ממשיך להקליט ולהופיע, כיום הוא מתמקד בסגנון הפוסט בופ.
בשנת 1981 יצא אלבומם המצליח של להקת האבנים המתגלגלות Tattoo You, שכלל שני שירים בהם התארח רולינס.
מיכאל טריברדייב

ביוגרפיה

מיכאל טריברדייב נולד בטביליסי למשפחה ממוצא ארמני. הוא למד נגינה בבית הספר למוזיקה העירוני. הוא למד מספר שנים בקונסרבטוריון של ירוואן. בשנים 1953–1957 הוא למד במוסקבה במכון למוזיקה על שם גנסין אצל אראם חצ'אטוריאן.
מיכאל טריברדייב כתב מוזיקה קלאסית כולל אופרות, בלטים ויצירות נוספות.
הוא זכה לפופולריות גדולה על מוזיקה שנכתבה לסרטים. בסך הכול החל משנת 1958 הוא כתב מוזיקה ל-132 סרטים, כולל שבעה עשר רגעים של אביב וצחוק הגורל. שיא הפופולריות שלו היה בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בנוסף לכך טריברדייב כתב מוזיקה למספר שירים שבוצעו על ידי זמרים ידועים. החל משנות ה-60 טריברדייב כתב מוזיקה לתיאטרון. במהלך שנות ה-80 וה-90 טריברדייב כתב מוזיקה לעוגב.
בשנת 1981 הוא נסע במכוניתו עם בת זוגו והם נקלעו לתאונת דרכים בה נהרג הולך רגל. טריברדייב הזדהה כנהג הרכב ולאחר שנתיים של חקירה הוא הואשם בגרימת מוות. הוא שוחרר בעקבות החנינה. בהתאם לעדותו אירוע זה שינה את חייו. המקרה היה בסיס לסרט של אלדר ריאזנוב "תחנת רכבת לשניים" בו הדמות הראשית עברה אירוע זהה. 
בשנת 1990 טריברדייב עבר ניתוח לב בלונדון. הניתוח הצליח אך בריאותו של נפגעה. הוא נפטר ב-1996 במהלך חופשה על שפת הים השחור בסוצ'י ונטמן בבית העלמין הארמני במוסקבה.
לזכרו פעם בשנתיים מתקיימת תחרות לנגני עוגב בקלינינגרד. בפסטיבל הסרטים הכלל רוסי "קינוטאבר" מחולק פרס עבור מוזיקה לסרט על שם טריברדייב.
טריברדייב היה פעיל ציבורי. הוא הקים והיה יושב ראש של מחלקת מלחיני מוזיקה לסרטים באיגוד עובדי הקולנוע הרוסי.
רודולפו פיסארו

פצ'וקה

פיסארו נולד בטמפיקו שבמקסיקו. הוא גדל במחלקת הנוער של פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית. הוא שיחק במועדון במשך חמש עונות, בהן ערך 134 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.

גוודלחרה

בחודש דצמבר 2016 חתם פיסארו בגוודלחרה מליגת העל המקסיקנית, אליו עבר בחודש ינואר 2017.

קריירה בינלאומית

ב-30 בינואר 2014 ערך פיסארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, כששיחק 90 דקות בניצחון 4-0 על נבחרת קוריאה הדרומית במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016. ב-11 בפברואר 2016 הבקיע פיסארו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 2-0 על נבחרת סנגל במשחק ידידות.
דניאל פסארלה

קריירת משחק

פסארלה החל את הקריירה בשנת 1971 בקבוצת "סרמיינטו" מהעיר חונין הנמצאת במחוז בואנוס איירס. הוא עבר לריבר פלייט ב-1974 והפך לאחד השחקנים הגדולים בתולדות המועדון. למרות ששיחק כבלם הירבה פסארלה להבקיע ותרם להתפחותו של עמדת הליברו. יכולתו הגבוהה ובנוסף כושר המנהיגות, הלהט והתשוקה שלו למשחק זיכו אותו בתואר "אל גראן קפיטן" (הקפטן הענק).
ב-1982 הוא עבר לשחק במדי קבוצת פיורנטינה האיטלקית ובהמשך (1986) עבר לקבוצת אינטר איתה זכה באליפות איטליה. ב-6 השנים בהן שיחק באיטליה כבש פסארלה 35 שערים ב-152 משחקים.
פסארלה נחשב גם לאחד השחקנים הגדולים של נבחרת ארגנטינה, הוא שימש כקפטן הנבחרת במונדיאל 1978 אותו אירחה ארגנטינה והיה לקפטן הארגנטינאי הראשון להניף את הגביע העולמי. הוא שימש גם כקפטן הנבחרת במונדיאל 1982 שנערך בספרד. הוא היה חבר בסגל ארגנטינה למונדיאל 1986 שנערך במקסיקו, בו זכתה ארגנטינה בפעם השנייה בתולדותיה, אך לא שיחק כתוצאה ממחלת מעיים דלקתית בה הוא לקה. פסארלה כבש 22 שערים ב-70 הופעותיו במדי הנבחרת.
לאחר פרישתו החל פסארלה לאמן את ריבר פלייט איתה הוא זכה ב-3 אליפויות.

קריירת אימון

הוא מונה למאמן הנבחרת ב-1994 והחליף את אלפיו באסילה. פסארלה שנודע בקשיחותו הסתכסך עם חלק משחקניו בשל דרישתו מהשחקנים להסתפר, בין השחקנים איתם הוא הסתכסך היו פרננדו רדונדו וקלאודיו קאניג'ה. פסארז'ה הדריך את ארגנטינה במהלך מונדיאל 1998 שנערך בצרפת, לאחר התחלה מעודדת וניצחון יוקרתי על נבחרת אנגליה בשמינית הגמר, הודחה ארגנטינה ברבע הגמר על ידי נבחרת הולנד משער שכבש דניס ברגקאמפ בתוספת הזמן של המשחק.
פסארלה התפטר מתפקידו כמאמן הנבחרת לאחר המונדיאל ובמקומו מונה מרסלו בייאלסה.
לאחר מכן אימן פסארלה את נבחרת אורוגוואי (1999 - 2001), קבוצת פארמה האיטלקית (1999, פוטר לאחר תקופה קצרה), מונטריי המקסיקנית (2002 - 2004) וקורינתיאנס הברזילאית (2005, פוטר בשל מחלוקת עם ראשי המועדון).
הוא חזר לאמן את ריבר פלייט בקיץ 2006 אך אחרי שנכשל בניסיונו להחזיר את ריבר פלייט לצמרת הליגה, התפטר מתפקידו בדצמבר 2007 ובמקומו התמנה דייגו סימאונה.
ימימה מילוא

ביוגרפיה

ימימה מילוא נולדה לשושנה פרסיץ, מנהיגה ציונית ואשת ציבור, וליוסף יצחק במשפחה בת ארבעה ילדים בפרנקפורט שבגרמניה. אביה היה איש עסקים מצליח, ונפטר בפתאומיות בהיותה בת 3.
זמן קצר לאחר פטירתו, עלתה לארץ ישראל בנובמבר 1925 עם משפחתה.
בשנת 1942 נישאה ליוסף מילוא. ובשנת 1944 הייתה בין חמשת המייסדים של התיאטרון הקאמרי. בשנת 1949 יצאה לפריס להשתלמות במשחק ושהתה שם כשנה. עם שובה ייסדה את בית הספר למשחק של התיאטרון וגם ניהלה אותו עד לסגירתו מחוסר תקציב ב-1954.
היא השתתפה במחזות רבים ובהם "מאז ועד היום", "אלוף בצלות", "משרתם של שני אדונים", "העולם בו אנו חיים", "אנטיגונה", "הנפש הטובה מסצ'ואן", ועוד. בשנת 1964 שיחקה ימימה מילוא בתפקיד אמא קוראז', במחזהו של ברטולד ברכט, בתיאטרון החדש דאז, תיאטרון חיפה.
בסוף שנות ה-70 עברה לירושלים.
לימימה ויוסף בת משותפת, אורנה (נולדה ב-1951 בתל אביב).
ימימה מילוא נפטרה בירושלים ממחלה קשה ונטמנה בהר הזיתים.
יילנה טידר

תולדות הלהקה

בשנת 1977 פגש פר גסלה את מאטס פרסון, שהיה חבר בלהקה Audiovisuellt Angrepp ("מִתקפה אודיו-ויזואלית"). השניים הקימו את ההרכב Grape Rock. בהמשך, הצטרפו מיק אנדרסון, אנדרס הֵרלין ויֶרַאן פריצוֹן והחמישייה הפכה ליילנה טידר.
בשנת 1978 הפכו חברי הלהקה לסלבריטאים בעקבות קונצרטים שקיימו בעיר האלמסטד. בהמשך הוציאו תקליט בשם "Billy", ובשנת 1980 הוציאו לראשונה אלבום בשם "Gyllene Tider". הלהיט הגדול של אותו אלבום היה "Flickorna på TV2" ("הבחורות מערוץ 2").
ב-1981 יצא האלבום השני - Moderna Tider ("זמנים מודרניים"), שהיה להצלחה אף הוא. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ברחבי שוודיה. בשנה שלאחר מכן יצא האלבום Puls ("פעימה"), ואיתו הסינגלים "Sommartider" ו-"Flickan i en Cole-Porter-sång" ("נערה משיר של קול פורטר").
ב-1984 ניסתה הלהקה לפרוץ לשוק האמריקני עם האלבום "Heartland". האלבום נכשל לאחר שנמכרו ממנו 8,000 עותקים בלבד. גרסה של אלבום זה, "The Heartland Café", יצאה בשוודיה תחת שם-ההרכב "רוקסט" (Roxette). הייתה זו הפעם הראשונה שפר גסלה השתמש בשם זה, לפני שפצח בקריירה משותפת לצידה של מארי פרדריקסון והפך את השם רוקסט למשהו אחר לגמרי.
ב-1985 התפרקה יילנה טידר רשמית. במרוצת השנים יצאו, עם זאת, מספר אוספים ונעשו איחודים, אחד המצליחים בהם זה של 1996, תחת השם "Återtåget" ("הרכבת חזרה").
בשנת 2004 ציינה הלהקה את יום הולדתה ה-25 עם האלבום הראשון מזה 20 שנה וסיבוב הופעות שהתקיים בחודשים יולי ואוגוסט; סיבוב ההופעות - "GT25", היה הצלחה מרשימה, והיה הגדול ביותר שנערך בסקנדינביה והשני בגודלו באירופה. יילנה טידר סחפה מעריצים מכל רחבי שוודיה. כשהתאספו חברי הלהקה באצטדיון בגטבורג, הריעו להם שם 59 אלף איש.
אווירונאוטיקה

אווירונאוטיקה הוא המדע העוסק בהיבטים המתמטיים והמכניים של טיסה, ובפרט בכלי טיס כגון מטוסים, מסוקים ומערכות מוטסות כגון רקטות וטילים.
רונית רוקאס

קורות חייה

רונית רוקאס למדה בבית ספר תיכון מקיף א' באשדוד.
בוגרת תואר ראשון בתיאטרון ובספרות עברית באוניברסיטת תל אביב ובוגרת תואר שני בספרות כללית באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1995 עד 2009 עסקה בכתיבה, עריכה ושכתוב בעיתון הארץ. כתבה וערכה את המדורים "פינת הילד" ו"קפטן אינטרנט" ב"גלריה". הכתבות התמקדו בתרבות דיגיטלית ובתרבות ילדים לצד ביקורות על ספרים, תיאטרון ילדים ואתרי אינטרנט. כמו כן כתבה ביקורות על ספרות נוער במוסף "ספרים" של העיתון.
בשנים 2009 עד 2013 שמשה לקטורית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן וכן איתרה, ערכה ותרגמה ספרים בהוצאת עם עובד ובהוצאת כרמל.
בשנים 2011 עד 2013 שימשה עורכת ראשית של הוצאת טל מאי, המיועדת לספרי ילדים ונוער.
משנת 2011 מנחה סדנאות כתיבה לילדים, לנוער ולמבוגרים.
בשנת 2011 ראה אור ספרה הראשון "בדרך של גליה" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן .
בשנת 2012 יצא לאור הספר השני "החוקים הסודיים של אביגיל" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן. הספר השתתף במצעד הספרים השנתי תשע"ד וזכה בפרס ע"ש דבורה עומר לספר נוער 2015 .
בשנת 2013 יצא לאור הספר השלישי "הנסיכה זוהרה" בהוצאת ידיעות אחרונות/טל-מאי .
משנת 2014 עורכת ומו"לית של הוצאת כנפיים לספרי ילדים ונוער (הוצאה שותפה של כתר).
בשנת 2016 יצא לאור ספרה הרביעי "לא קל להיות גיבור-על" בהוצאת כנפיים וכתר וזכה בפרס רמת גן לספרות למצוינות ספרותית 
.
רונית רוקאס זכתה בפרסים בהם פרס דבורה עומר לספר נוער 2015 ובפרס רמת גן לספרות למצוינות ספרותית 2016.
מתגוררת עם משפחתה במודיעין.
מסדר השמש העולה

דרגות

עד 2003 הכיל המסדר תשע דרגות, אז הפך עיטור פרחי הפאולוניה למסדר בפני עצמו ובוטלו שתי הדרגות הנמוכות ביותר. באופן מסורתי מלווה את העיטור תעודה רשמית, ולעיתים נדירות יוסיף הקיסר את חתימתו האישית.
דיימון נייט

קורות חיים

דיימון נייט נולד בבייקר, אורגון בשנת 1922, וגדל בהוד ריבר, אורגון. הוא החל לאהוב מדע בדיוני בגיל אחת עשרה, ופרסם שתי חוברות של פאנזין בשם "עוקצני" (Snide).
היצירה הראשונה שמכר היה ציור קומיקס למגזין מדע בדיוני, סיפורים מדהימים (Amazing Stories). הסיפור הראשון שלו, "שעת הגירוד" (The Itching Hour), הופיעו בקיץ 1940 במגזין Futuria Fantasia בעריכת ריי ברדבורי. לאחר מכן פרסם את "חוסן" (Resilience) בגיליון פברואר 1941 של Stirring Science Stories, בעריכת דונלד וולהיים. טעות עריכה גרמה לסיום הסיפור להיות בלתי מובן, והוא נדפס מחדש במגזין ב-1978 בארבעה עמודים עם הקדמה של שני עמודים על ידי נייט.
נייט ייסד את איגוד סופרי הפנטזיה והמדע בדיוני אמריקה (SFWA), שותף בהקמת פדרציית חובבי הפנטזיה הלאומית (National Fantasy Fan Federation/N3F), ממייסדי סדנת הסופרים במילפורד, ואחד מייסדים של סדנת הכתיבה בקלריון (Clarion Workshop).
עד למותו, נייט התגורר ביוג'ין, אורגון, עם אשתו קייט וילהלם, סופרת בעצמה בז'אנרים המדע הבדיוני והפנטזיה ספרי מתח ופשע.
את סיפורו הראשון פרסם כשחי בניו יורק, והיה חבר ב-Futurians קבוצה של חובבי מדע בדיוני שרבים מחבריה הפכו לסופרים ועורכים בז'אנר. אחד מסיפוריו הקצרים מתאר הפרעה על טבעית בקבוצת אוהדי מדע בדיוני, ומכיל הופעות אורח של חברי הקבוצה ושל אחרים תחת שמות בדויים.
בסדרה של ביקורות לכתבי עת שונות, הוא התפרסם כמבקר מדע בדיוני. הקריירה החלה כאשר כתב בשנת 1945 כי א. א. ואן ווגט "הוא לא ענק כמו שמתואר. הוא רק ננס שלמד להפעיל מכונת כתיבה הגדולה ממידותיו" (). לאחר תשע שנים כמבקר, הוא הפסיק כאשר מגזין סירב לפרסם ביקורת אחת בדיוק כפי שכתב אותה. ביקורות אלה נאספו מאוחר יותר בספר "In Search of Wonder".
לציבור הרחב, הוא ידוע בעיקר כמחבר של "לשרת את האדם" (To Serve Man), סיפור קצר מ-1950 שעובד לאזור הדמדומים.
נייט זכור גם בזכות המונח הביקורתי "עלילת האידיוט" (idiot plot), המתאר סיפור שמצליח להתקיים, רק משום שכל הגיבורים הם אידיוטים (אחרת היו פותרים את בעיית הסיפור כבר בתחילתו); המונח כנראה הומצא על ידי ג'יימס בליש, אך הפך לנפוץ בזכות השימוש התכוף של נייט במאמרי הביקורת שלו.

פרסים והנצחה

הוא זכה בפרס הוגו על "מבקר הספרות הטוב ביותר" ב-1956, וסיפורו To Serve Man זכה ב"רטרו הוגו" בשנת 2001 כ"סיפור הקצר הטוב ביותר של 1950" (זכייה בהוגו בדיעבד לשנים שקדמו חלוקת פרסי ההוגו).
הוא הוכתר כגראנד מאסטר מטעם ה-SFWA בשנת 1995. ולאחר מותו 2002 פרס האגודה ניתן על שמו.
נייט צורף להיכל התהילה של המדע הבדיוני בשנת 2003.
אנה טיכו

ביוגרפיה

אנה טיכו נולדה לפנחס וברטה בראוןבעיר ברנו שבמוראביה (אז חלק מאוסטרו הונגריה, כיום חבל בצ'כיה). היא גדלה והתחנכה בווינה.
בגיל 15 החלה ללמוד ציור בווינה. בשנת 1912 עלתה לארץ ישראל עם בן דודה, רופא העיניים ד"ר אברהם אלברט טיכו, ובהמשך נישאה לו. הם התיישבו בירושלים ופתחו בה מרפאת עיניים, בה סייעה טיכו לבעלה.
ד"ר אפרים סיני שהיה אסיסטנט של ד"ר טיכו במשך כשנתיים (בשנות העשרים של המאה ה-20), מעלה זיכרונות בספרו "במלוא העין": "גברת טיכו הייתה הגבירה, המנהלת והאחות הראשית. בחדר הניתוח היו היא וד"ר טיכו צוות מאומן להפליא. היא הייתה יודעת, ללא דיבורים, להושיט בזמן הניתוח את המכשיר הדרוש ברגע הדרוש. נהגה לרדת לקומה התחתונה זמן קצר לפני תחילת הניתוחים, מסדרת את המכשירים, בוחנת את הסכינים, מכינה את הזריקות והחומר הסטרילי. הכול היה מסודר על שולחן המכשירים, מצוחצח ונוצץ. היא הייתה בקיאה בכל שלבי הניתוח ואצבעותיה היו מרחפות בין שולחן הניתוחים לבין שולחן המכשירים כידי פסנתרן הפורט על מנענעי הפסנתר."
בני הזוג טיכו התערו בחיי החברה והתרבות של ירושלים. בבית המידות שרכשו בירושלים ואשר קומתו הראשונה שימשה במקביל כמרפאה, ארחה טיכו את האליטה האינטלקטואלית של יוצאי גרמניה, וכן את מנהיגי היישוב, ראשי הממשל הבריטי, אמנים, סופרים ואינטלקטואלים - מארץ ישראל ומחו"ל.
משנות העשרים ואילך רשמה טיכו בעיפרון, דיו ופחם את נופי ירושלים וסביבותיה, כמו גם את תושבי ירושלים ומטופלים של בעלה. עתים עשתה זאת בסטודיו, אך בדרך כלל העדיפה לצאת לחיק הטבע ולרשום שם. בשנות השישים, אחרי מותו של בעלה, הפכו רישומיה לחופשיים יותר ויותר ונעו במידה מסוימת לכיוון של הפשטה. יצירותיה המאוחרות הפכו לפנורמיות וצבעוניות ונעשו בצבעי מים וצבעי פסטל.
ציוריה של אנה טיכו נמצאים באוספי מוזיאונים רבים, מהם מן החשובים בעולם.
בשנת 1970 הוענק לה התואר "יקירת ירושלים". בשנת 1980, זמן קצר לפני פטירתה, הוכתרה ככלת פרס ישראל לציור.
לקראת סוף ימיה החליטה טיכו לתרום את ביתה, על אוסף האמנות שבו הכולל את ציוריה ועוד שכיות חמדה שאסף בעלה על פני השנים, למען תושבי ירושלים. הבית פועל כיום כשלוחה של מוזיאון ישראל, תחת השם בית טיכו. ד"ר טיכו רכש בית נוסף במוצא. היה זה בית ערבי בן 150 מ"ר שאליו היו מגיעים בני הזוג בסופי-השבוע. בשנת 1990 נמכר הבית. בשנת 1980 נפטרה אנה טיכו ונטמנה לצד בעלה בהר המנוחות בירושלים.
חגיגת הכדורים הפורחים הבינלאומית באלבקרקי

חגיגת הכדורים הפורחים הבינלאומית באלבקרקי (Albuquerque International Balloon Fiesta) היא פסטיבל כדורים פורחים, הנערך בעיר אלבקרקי, העיר הגדולה במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. האירוע מתקיים מדי שנה במשך תשעה ימים בראשית חודש אוקטובר ובהשתתפות למעלה מ-500 כדורים פורחים והוא הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם.

תולדות הפסטיבל

ראשיתו של הפסטיבל באירוע שנערך בחורף 1972 לציון חמישים שנות פעילות של תחנת רדיו מקומית. השתתפו בו 13 כדורים פורחים מתשע מדינות בארצות הברית, בנוכחות קהל של 20,000 איש. בשנה שלאחר מכן אירחה אלבקרקי את האליפות העולמית של כדורים פורחים והפסטיבל הפך לאחר מכן לאירוע בינלאומי קבוע. מאז 1975 מתקיים הפסטיבל בחודש אוקטובר.
מספר הכדורים הפורחים המשתתף בפסטיבל גדל משנה לשנה ובשנת 2000 הגיע לשיא של 1,019. בשנה שלאחר מכן קבעה הוועדה המארגנת של הפסטיבל כי מספר הכדורים הפורחים שישתתפו בו לא יעלה על 750, ובשנת 2009 הופחת סף זה ל-600 כדורים פורחים. בכל אחד מימי הפסטיבל נוכחים בשטח ההמראה של הכדורים עד 100,000 צופים ורבים אחרים צופים במעופם ובנחיתותיהם.
הפסטיבל הפך לאטרקציה תיירותית עיקרית בעיר ולבעל חשיבות כלכלית רבה עבורה. בשולי מתקיימות תצוגות רבות אודות התרבות וההיסטוריה של מדינת ניו מקסיקו.
פארק חגיגת הכדורים הפורחים, שבו נערכות ההמראות, נמצא בפאתיה הצפוניים של העיר. בשנת 2005 נפתח שם מוזיאון המתאר את תולדות הפסטיבל והבלונאות בכלל.

תיבת אלבקרקי

אחת הסיבות להשתתפות הגדולה של כדורים פורחים בפסטיבל היא תיבת הרוחות של אלבקרקי. זו היא תופעה שבה הרוחות בסביבות העיר נוטות לנשוב בגובה נמוך כלפי צפון ובגובה רב הן נוטות לנשוב כלפי דרום. תבנית רוחות צפויה זו ניתנת לניצול על ידי משתתפי הפסטיבל לשם ניווט הכדורים הפורחים. כך, כדור פורח עשוי להמריא, לטוס צפונה או דרומה, ואז לנסוק או להנמיך לפי הצורך ולנוע בכיוון ההפוך, בתבנית של תיבה.
דייוויד פיימר

ביוגרפיה

פיימר נולד בפרבר אושנסייד שבניו יורק לסילביה ומרווין פיימר. הוא יהודי מצד אמו שברחה מבלגיה לארצות הברית במהלך הכיבוש הנאצי. לפיימר אח בשם סטיב. פיימר סיים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן עם תואר בפסיכולוגיה.
את הופעתו הראשונה בסרט מקומי ערך ב-1979 בסרט "חותנים צמודים לדולר". לאחר תפקידים משניים בהם הופעה בקומדיית המערבונים המצליחה "תעצרו את העיר אני רוצה לרדת!", הגיע פיימר לשיאו מבחינה מקצועית כשהיה בשנת 1992 מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמה הקומית של בילי קריסטל "מר מוצ"ש". בסרט גילם פיימר את דמותו של סטן אחיו ומנהלו האישי של הקומיקאי באדי יאנג (בילי קריסטל).
לאחר מכן הופיע בדרמה הקומית "לחפש את בובי פישר" ובדרמה ההיסטורית מועמדת 4 פרסי אוסקר של רוברט רדפורד "חידון האשליות" בו גילם את דן אנרייט. ב-1995 השתתף בדרמה הביוגרפית מועמדת 4 פרסי אוסקר של אוליבר סטון "ניקסון", בדרמה הקומית רומנטית "הנשיא מאוהב" ובקומדיית הפשע "תפוס את שורטי".
ב-1996 היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "פשע המדינה". ב-1997 גילם את דמותו של המדינאי ג'ון פורסית' בדרמת המסתורין ההיסטורית מועמדת ארבעה פרסי האוסקר של סטיבן ספילברג "אמיסטאד".
ב-2003 שיחק בסדרה "קו האש", בכיכובה של לסלי ביב. בסדרה שלא האריכה ימים וירדה מהאוויר לאחר 13 פרקים, גילם פיימר את ג'ונה מלוי, ראש מאפייה מריצ'מונד, וירג'יניה. ב-2004 הופיע בדרמה הרומנטית "בחברה טובה".
ב-2009 שיחק במותחן האימה של סם ריימי "קחי אותי לגיהינום", שם גילם את דמותו של ג'ים ג'אקס.
בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.
קיה פיקנטו

קיה פיקנטו (באנגלית: Kia Picanto) היא מכונית מיני מתוצרת חברת קיה הקוריאנית. היא הוצגה לראשונה בשנת 2003 במספר שווקים מצומצם. הדור השני של קיה פיקנטו הוצג בתחילת שנת 2011 וזכה להצלחה גדולה הרבה יותר. שיווק רכב בישראל החל באותה שנה. בשנים 2015 ו-2017 היה הפיקנטו לרכב הנמכר ביותר בישראל.

היסטוריה

הדור הראשון של פיקנטו הוצג בשנת 2003 כשהוא מתבסס על פלטפורמה מקוצרת של יונדאי גטס וחלקה כמה מכלולים עם מכונית המיני יונדאי אטוס. הדור הראשון של הפיקנטו מעולם לא שווק בישראל באופן סדיר. הדור השני של המכונית, המוכר יותר בישראל, הושק באירופה באביב 2011 והגיע ארצה כמה חודשים מאוחר יותר. הדור הזה חלק את רוב מכלוליו עם יונדאי i10, המכונית שהחליפה את האטוס בהיצע הדגמים של יונדאי. הדור השני של המכונית זכה להצלחה גדולה בישראל והמכונית הייתה למכונית המיני הנמכרת ביותר בישראל בשנים 2012 עד 2014.
במהלך שנת 2015 צפויה המכונית לעבור מתיחת פנים קלה שתכלול מספר עדכונים קוסמטיים וכן מנוע טורבו-בנזין חדש שישודך לגיר אוטומטי חדש.

דור שני

הדור השני של הפיקנטו הוצג בתערוכת ז'נבה בשנת 2011 וזכה להצלחה אדירה מיד עם השקתו. הדור השני הציע ממדים נדיבים משמעותית מאלו שהציע קודמו, עם בסיס גלגלים באורך של 238 סנטימטרים ואורך כללי של 359 סנטימטרים. בנוסף זכה הדור השני לעיצוב מודרני שהותאם לטעמו של הלקוח האירופאי, כשעל עיצוב המכונית ניצח פיטר שרייר. 
היצע המנועים כלל שני מנועי בנזין. הראשון בנפח 1.0 ליטר (998 סמ"ק) עם שלושה צילינדרים ובהספק מרבי של 69 כוחות סוס. השני בנפח של 1.2 ליטר (1,248 סמ"ק) עם ארבעה צילינדרים ובהספק מרבי של 85 כוחות סוס. המנוע הראשון הוצע רק בשידוך לתיבת הילוכים ידנית ואף הוצע בגרסאות המותאמות להנעה בגז ובאתנול. המנוע השני הוצע גם בשידוך לתיבת הילוכים ידנית וגם בשידוך לתיבת הילוכים אוטומטית עם 4 הילוכים.
מאוחר יותר בשנת 2011 הציגה קיה את גרסת ה-3 דלתות של הפיקנטו שזכתה לכינוי "קיה פיקנטו ספורט". הפיקנטו ספורט הציגה מידות דומות לאלו של גרסת ה-5 דלתות אך קיבלה עיצוב חיצוני ספורטיבי יותר. בנוסף קיבלה המכונית חישוקי סגסוגת שונים, גריל קדמי שונה ופגושים שונים שהדגישו את העיצוב החדש. חלק מהעדכונים הללו צפויים להגיע גם לגרסת ה-5 דלתות, במסגרת מתיחת הפנים של שנת 2015.

דור שלישי

בתערוכת ז'נבה של 2017 הוצג הדור השלישי של הםיקנטו. מלבד שינוי מראה חיצוני, חלה מודרניזציה גם בתא הנוסעים, שכן במרכז הקונסולה שוכן צג מרכזי או מסך מולטימדיה (בהתאם לרמת הגימור), גלגל הגה עם תפעול רב יותר מוצע וכן הלאה. בתחום המנועים לא חל שינוי - ההיצע עומד על מנועים בנפח  1.0 ל' 3 ציל' או 1.25 ל' 4 ציל' המוכרים מהדגם הקודם.

בישראל

בישראל זכתה המכונית להצלחה רבה מיד עם השקתה בשנת 2011 וסבלה מזמני אספקה ארוכים למדי, שארכו חודשים רבים. בעיות אספקה אלו נפתרו במהלך שנת 2012, אז גם גדלה משמעותית כמות רכבי הפיקנטו שנמכרה בישראל. עם זאת, המכונית גררה ביקורת מצד לקוחות, בעיקר בשל צריכת הדלק הגבוהה שהציג הדגם האוטומטי. ביולי 2013 הוגשה תובענה ייצוגית כנגד טלקאר (יבואנית קיה לישראל) בנוגע לצריכת הדלק האמיתית של המכונית, שגבוהה משמעותית מצריכת הדלק עליה דיווח היצרן.
בשנת 2015 ובשנת 2017 היה הפיקנטו הרכב הנמכר בישראל (12,699 ו-11,765 רכבים, בהתאמה).
עמוס בידרמן

ביוגרפיה

נולד בכפר גליקסון לאירמה ואסקר, אשר עלו ארצה מהונגריה. לאחר שירותו הצבאי סיים בידרמן לימודי עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות "בצלאל". אייר בעיתונים "העיר", "כל העיר", "חדשות" ו"הארץ", שבו הוא מאייר מאז 1999 קריקטורה יומית. ב-2015 פרסם טור אישי בהארץ. הציג תערוכת יחיד והשתתף במגוון תערוכות בישראל ובחו"ל. זכה בפרס מטעם האו"ם וב-2002 היה לזוכה הראשון בפרס דוש לקריקטורה הניתן מטעם עיריית תל אביב-יפו. אייר את הספר "גיורא" של מיכל אהרוני.
מלבד איוריו המפורסמים הוא גם מצייר בצבעי אקריליק בסטודיו הביתי שלו. נושאים של טבע, אורבניות, ונוף.
נשוי לסנדרה, מעצבת ויוצרת ישראלית ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
לוקאס הרננדס

ביוגרפיה

הרננדס נולד במרסיי שבצרפת, כאשר אביו שיחק באולימפיק מרסיי. בגיל צעיר עבר הרננדס עם משפחתו לספרד. אביו הוא כדורגלן העבר ז'אן-פרנסואה הרננדס, ששיחק בין היתר באתלטיקו מדריד, ואחיו הוא הכדורגלן תאו הרננדז.

קריירת מועדונים

בשנת 2007 החל הרננדס לשחק במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד. ב-3 בדצמבר 2014 ערך הרננדס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-0 על ל'הוספיטלט במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-21 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 4-1 על אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור ה-16. זו הייתה הופעת הליגה היחידה שלו בעונת 2014/2015.
בעונת 2015/2016 ערך הרננדס 10 הופעות ליגה. הוא לקח חלק גם בליגת האלופות 2015/16, עם הופעה אחת בשלב שמינית הגמר מול פ.ס.וו. איינדהובן, שתי הופעות בשלב רבע הגמר מול ברצלונה וכניסה כמחליף בדקה ה-109 במקומו של פיליפה לואיס בהפסד לריאל מדריד בגמר בדו-קרב בעיטות עונשין.
במרץ 2019 חתם בבאיירן מינכן לחמש עונות בעבור 80 מיליון דולר. ההעברה הזאת היא ההעברה הגדולה ביותר בתולדות הבונדסליגה ובתולדות באיירן מינכן.

קריירת נבחרת

במרץ 2018 זומן הרננדס לנבחרת צרפת על ידי המאמן דידייה דשאן, לקראת צמד משחקי הידידות מול קולומביה ורוסיה.
הרננדס נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018, וערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר ב-16 ביוני, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 נגד נבחרת אוסטרליה. הרננדס השתתף בכל משחקי הנבחרת בטורניר, כאשר בשישה מתוכם שיחק את כל הדקות, כולל בגמר מונדיאל 2018, בה ניצחה צרפת את נבחרת קרואטיה בתוצאה 4-2.
בולניק

הקהילה היהודית בעיר

הקהילה היהודית בבולניק נוסדה במהלך סוף המאה ה-18. בשנת 1873 נבנה בה בית כנסת. בניגוד לעיירות רבות אחרות בליטא בתקופה ההיא, בבולניק אוכלוסיית היהודים הייתה דלה לעומת אוכלוסיית הליטאים המקומית. הקהילה התקיימה בעיקר מרוכלות עם התושבים המקומיים וסביב לה.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, גרו בעיירה בין 50 ל-60 משפחות יהודיות שרובן התקיימו מרוכלות ודיג. בזמן הכיבוש הרוסי במהלך מלחמת העולם השנייה, נמנעה מהיהודים בעיירה פעילות דתית. לאחר כיבוש ליטא על ידי הגרמנים, האוכלוסייה היהודית של בולניק הובלה ליער פיבוניה (Pivonija) שליד אוקמרגה, שם נטבחו ב-5 בספטמבר 1941.
נמל התעופה מנצ'סטר

טיסות לישראל וממנה

חברת התעופה איזיג'ט מבצעת טיסות ישירות בין נמל התעופה לתל אביב. 
חברת התעופה אל על מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
בעבר הפעילו גם החברות Jet2.com ומונרך איירליינס טיסות  לנמל התעופה בן-גוריון מנמל זה.
ויילס באירוויזיון הילדים

היסטוריה

ב-9 במאי 2018 הודיעה ויילס כי הם יעשו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות אירוויזיון הילדים 2018.
ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון הילדים אשר משתתפת כמדינה עצמאית.
ויילס השתתפה בעבר בתחרות כחלק מהממלכה המאוחדת ב-2003 ו-2005.