google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי סובול

ביוגרפיה

סובול נולד בתל אביב למאיר וסופיה (זיסלה), עולים מפולין. בנערותו הכיר את החזן שלמה רביץ, והפך לאחד מגדולי תלמידיו. רביץ הוריש לו את ספרייתו המוזיקלית. סובול נודע גם כאספן וכידען בכל הקשור למוזיקה הליטורגית ולחזנות.
סובול זכה בצעירותו בפרס ראשון בתחרות חזנים צעירים אשר זיכה אותו במלגה ללימודי חזנות לכל החיים, וקיבל את פרס החינוך מידי הנשיא יצחק נבון ובשנת 2006 את פרס ירושלים על תרומתו החשובה להחייאת החזנות בישראל.
סובול שימש כמנהל מוזיקלי ומנצח של אנסמבל "יובל" המורכב מתזמורת סימפונית וממקהלת חזנות, והפיק עימם מספר קונצרטים בשנה. 
הגיש את התוכנית "לפני התיבה" ברדיו קול חי בכל יום שישי בצהרים בה השמיע מגוון של יצירות חזנות מכל הזמנים.
הוציא עשרות תקליטים, בהם תקליט עם הזמר חיים משה, ותקליט עם להקת אתניקס ויהורם גאון.
בין תלמידיו הבולטים של סובול נמנים החזנים: חיים אדלר, ליפא גלנץ, יצחק מאיר הלפגוט, צבי וייס, נתנאל הרשטיק, ישראל רנד, שמחה רוטנברג, לייזר ברוק, נתנאל אילוביצקי ודביר שפיגל.
שימש כשליח ציבור בימים הנוראים במשך 27 שנים בבית הכנסת הקונסרבטיבי "Temple Israel of Great Neck" שבארצות הברית.
בשנת 2011 הוציא את "שמע קולנו", אלבום חזנות בביצועיו.
בין השנים 2015–2016 שימש כשופט ראשי בתוכנית "הקול הבא" של רדיו קול חי.
בשנת 2018 יצא לארצות הברית, כמדי שנה, לתפילות הימים הנוראים. ב-15 בספטמבר 2018 נפטר בבית חולים באטלנטה, שבו אושפז ימים אחדים קודם לכן כתוצאה ממפרצת מוחית.
בסיס חצור

היסטוריה

שדה התעופה הוקם ב-1942, בתקופת המנדט הבריטי, על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי. שמו המקורי של השדה היה "RAF Qastina" על שם היישוב הערבי קסטינה והמחנה הצבאי הבריטי - "מחנה קסטינה" שהיו בקרבת מקום. ב-25 בפברואר 1946 הותקף שדה התעופה על ידי האצ"ל, במסגרת תנועת המרי העברי. כ-20 מטוסים בריטיים הושמדו בהתקפה, ביניהם מפציצים מסוג "הליפקס". ב-15 במרץ 1948 פינה הצבא הבריטי את המקום, וכוחות ההגנה השתלטו עליו ללא קרב.
במלחמת העצמאות, בתקרית האוויר הישראלית-בריטית, רביעיית מטוסי ספיטפייר שהמריאה מחצור בהובלתו של עזר ויצמן הפילה 5 ספיטפיירים בריטיים מעל קיבוץ נירים. בנובמבר 1948 הועברה למקום טייסת 101 מבסיסה הראשון שהיה בשדה התעופה הרצליה. הבסיס נקרא אז "שדה שמואל", לזכרו של סאם (שמואל) פומרנץ, שנהרג ב"מבצע ולווטה", כאשר העביר מטוס ספיטפייר מצ'כוסלובקיה לישראל. 
הבסיס נסגר במהלך 1949 וכנף 4 הועברה לעקרון. הכנף חזרה לחצור ב-1951. בשנת 1952 קיבלה טייסת 109 25 מטוסי מוסקיטו, עברה מבסיס תל נוף לבסיס חצור והפכה לטייסת התקיפה הראשונה של חיל האוויר. והיא פעלה בבסיס עד שנת 1956. ב-2 באוגוסט 1953 הוקמה בחצור טייסת 110 אשר הפעילה מטוסי מוסקיטו, והיא פעלה בבסיס עד 5 באוקטובר 1955. בשנת 1955 הוקמה בבסיס טייסת 113 שפעלה בו ברציפות עד שנת 1986.
בשבת, 7 באפריל 1962, נחתו בחצור שני המיראז'ים הראשונים של חיל האוויר הישראלי, מטוסים אלו היו הראשונים שהגיעו למהירות מאך 2 בשירות חיל האוויר. 
ב-19 בינואר 1964, בשעה 10:37 לפי שעון ישראל, נחת בחצור מטוס אימון מסוג יאק-11 שהוטס על ידי קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי. עם נחיתתו הודיע חילמי: "באתי הנה מרצוני החופשי, אני מבקש מקלט מדיני". ב-15 באוגוסט 1966 נחת בחצור מטוס מיג-21 עיראקי שהובא ארצה על ידי מוניר רדפא, עריק מחיל האוויר העיראקי, במבצע שאורגן על ידי "המוסד".
במלחמת ששת הימים פיקד על הבסיס בני פלד, לימים מפקד חיל האוויר, ולבסיס היה חלק נכבד בפעילותו של חיל האוויר במלחמה זו. בשנת 1968 הוקמה בבסיס טייסת 102 שהטיסה מטוסי סקייהוק. מאוחר יותר, במהלך מלחמת ההתשה, עברה הטייסת לבסיס חצרים. ב-17 באוגוסט 1969 הוקמה בבסיס טייסת 201 ("האחת") תחת פיקודו של רס"ן שמואל חץ, וב-5 בספטמבר קלטה את רביעיית מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") הראשונים שקיבל חיל האוויר הישראלי. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הבסיס אל"ם עמוס לפידות, לימים מפקד חיל האוויר. 
ב-1 בינואר 1988 נחת בבסיס מטוס ה-F-16D ("ברק 1" דו-מושבי) הראשון שנמסר לחיל האוויר הישראלי. המטוס נקלט בטייסת 101. בעקבות שינויי היערכות בחיל האוויר הועברה ב-19 ביוני 1988 טייסת 201 מחצור לתל נוף.
ב-1 ביולי 2019 עברו כל היחידות משדה דוב שנסגר לחצור.

שיכון משפחות

שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה מרים.
משה ויינפלד

ביוגרפיה

משה ויינפלד נולד בשנת 1925 בפולין, בנם של מרדכי ומלכה ויינפלד.
בשנת 1965 סיים ויינפלד את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1969 נתמנה להיות מרצה בכיר בחוג למקרא באוניברסיטה. במהלך 1973 קודם לדרגת פרופסור חבר, ושוב בשנת 1978 לדרגת פרופסור מן המניין.
מחקריו של ויינפלד עסקו רבות בזיקות שבין המקרא לבין תרבויות המזרח הקדום ויוון העתיקה.
במשך הקריירה האקדמית שלו שימש ויינפלד בתפקידים במוסדות הבאים: בית המדרש לרבנים באמריקה (1969-1967), אוניברסיטת ברנדייס (1968), אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (1981) ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1989). 
בשנת 1993 זכה בפרס יצחק בן צבי לתולדות ארץ ישראל על ספרו "מיהושע ועד יאשיהו".
קומזיץ

קוּמְזיץ הוא מפגש חברתי הנערך סביב מדורה.

אטימולוגיה

מקורה של המילה קומזיץ ביידיש: פירוש הצירוף "קום זיץ" הוא "בוא/י שב/י". במשמעותה המקורית לא היה הכרח למדורה דווקא, אלא לארוחה שמתקיימת בחוץ. מאוחר יותר אומץ המונח בידי אנשי הפלמ"ח לתיאור הישיבה סביב המדורה, ובמשמעותה זו נותרה עד ימינו. הבלשן יצחק אבינרי הציע את המילה "שֵׁבנָא" (וברבים: שבנאות) כחלופה עברית שהיא כעין תרגום שאילה של המילה ביידיש, אך זו לא התקבלה. הוצעה גם המילה התלמודית "טוזיג", הקיימת גם בערבית, וגם המילה "כֵּרָה", המופיעה במקרא (מלכים ב' ו, כג), אך גם הן לא הצליחו להחליף את מקום ה"קומזיץ" (המילה "טוזיג" הוצעה גם כחלופה למונח פיקניק, וגם במקרה זה לא התקבלה). בשיר "דּוּדוּ", שכתב חיים חפר (פיינר) על מ"מ הפלמ"ח דוד צ'רקסקי שנפל בקרב, מסופר: "אִתָּנוּ הָלַךְ בַּמַּסָּע הַמְּפָרֵךְ / אִתָּנוּ סִיֵּר הוּא בַּגְּבוּל / בַּקוּמְזִיץ הָיָה מְזַמֵּר וְעוֹד אֵיךְ / אִתָּנוּ סָחַב מִן הַלּוּל...". בשנות ה-40 היה מקובל בשימוש גם הפועל הנגזר מהשם, "לקמזץ".

מאפיינים

הקומזיץ היה חלק מהווי הפלמ"ח והוא כלל שירה בציבור, צ'יזבטים ואכילת קַרטושקֶס – תפוחי אדמה שנאפים במדורה עצמה. 
לאחר קום מדינת ישראל הפך הקומזיץ לפעילות נפוצה בתנועות הנוער. כיום מקובל לערוך קומזיצים לציון מאורעות שונים וגם ללא סיבה מיוחדת. קומזיץ הוא המנהג הידוע ביותר לציון ל"ג בעומר.
במהלך השנים חלו מספר התפתחויות בתחום הקולינרי: תפוחי האדמה נעטפים לעיתים ברדיד אלומיניום בטרם השלכתם למדורה, ולתפריט נוספו בצל, מרשמלו ונקניקיות.
תקיפה

תקיפה היא יזום אלימות ללא הסכמה ובניגוד לחוק.
במדינות שונות יש מערכות חקיקה שונות המגדירות את הפרמטרים של עבירת התקיפה לפי המקובל באותה מדינה. בישראל אסורה ענישה גופנית וביצועה, גם על ידי הורים או מחנכים, נחשבת לתקיפה, אולם מערכות חקיקה אחרות מתירות ענישה גופנית מוגבלת.

דוגמאות להפעלת אלימות שאינה תקיפה לא חוקית

אלימות המתבצעת במהלך תחרויות ספורט, כמו אגרוף, היאבקות, כדורגל וכדומה או במהלך אימוני ספורט או סוגים שונים של קרב פנים אל פנים אינה נחשבת לתקיפה, כי השתתפות הקורבן בתחרויות או באימונים נחשבת למתן הסכמה מראש לאלימות שהופעלה כלפיו, אולם הסכמה זו ניתנת להתנהגות רגילה וצפויה בנסיבות כאלה ואלימות חריגה אינה זוכה לפטור זה.
גם אלימות המופעלת על ידי מי שהחוק הסמיך אותו להפעיל אלימות בנסיבות מסוימות, אינה נחשבת לתקיפה. בקטגוריה זו נכללות פעולות שיטור, הפעלת כוח למטרות רפואיות על ידי מי שהוסמך לכך, הפעלת כוח לשם טיפול וחינוך של ילדים, השתתפות במתקפה צבאית ועוד והכל כמובן במסגרת הפרמטרים שנקבעו בחוק.

החקיקה הישראלית

חוק העונשין, תשל"ז-1977, קובע בסימן ח' לפרק י': תקיפה, את העונש המרבי לתקיפה לסוגיה.
סעיף 378 מגדיר את עבירת התקיפה: "המכה אדם, נוגע בו, דוחפו או מפעיל על גופו כוח בדרך אחרת, במישרין או בעקיפין, בלא הסכמתו או בהסכמתו שהושגה בתרמית - הרי זו תקיפה; ולעניין זה, הפעלת כוח - לרבות הפעלת חום, אור, חשמל, גאז, ריח או כל דבר או חומר אחר, אם הפעילו אותם במידה שיש בה כדי לגרום נזק או אי נוחות."
סעיף 379 קובע עונש מרבי של שנתיים מאסר למי שביצע עבירת תקיפה שאין עליה עונש חמור יותר על פי סעיף אחר.
סעיף 380 קובע עונש מרבי של שלוש שנות מאסר למי שביצע תקיפה שבמהלכה נגרמה חבלה לקורבן התקיפה.
סעיף 381 קובע עונש מרבי של שלוש שנות מאסר למי שביצע תקיפה במטרה לבצע פשע או לגנוב או להכשיל מעצר חוקי או שהתקיפה מכוונת נגד עובד ציבור במהלך ביצוע תפקידו.
סעיף 382 מכפיל את העונש המרבי הצפוי למבצעי תקיפה על פי הסעיפים הקודמים, אם התקיפה בוצעה על ידי מי שהוא חלק מקבוצה (שניים או יותר) או אם קורבן התקיפה הוא בן משפחה.

עבירות הכוללות יסוד של תקיפה

סעיפים נוספים בחוק העונשין הישראלי מכילים בתוכם יסודות של תקיפה, אך זכו להגדרה נפרדת משום התוצאה החמורה יותר של מעשה התקיפה, או משום מעמדם של הנתקפים או של התוקפים, או בגלל האופי המיני של העבירות. עבירות של גרימת פגיעות גופניות חמורות במיוחד כלולות בסעיפי החבלה (סעיף 333) הפציעה (סעיף 334), ובמיוחד בסעיף 329 העוסק בחבלה בכוונה מחמירה.
סעיפים מיוחדים נחקקו עבור עבירות הכוללות את יסוד התקיפה, אך עוסקות באוכלוסיות, שהמחוקק החליט, שהן זקוקות להגנה מיוחדת (עובדי ציבור, שוטרים, קטינים ואחרים). כך הדבר גם לגבי עבירות המבוצעות על רקע מיני.

התפתחות החקיקה הישראלית

במהלך הזמן הותאמה החקיקה הישראלית לנורמות המשתנות ובהתאם לכך נאסרה ענישה גופנית כלשהי (בעבר הייתה מותרת ענישה גופנית מתונה שבוצעה על ידי הורים או מחנכים), יחסי מין כפויים במסגרת הנישואין נכללו בין עבירות האונס, בניגוד למקובל בעבר, נקבע עונש מאסר מינימום לעבירות של תקיפת שוטרים ועוד.
שינויי החקיקה נוגעים הן למהות העבירות והן לחומרה בה מתייחס אליהן המחוקק, חומרה הבאה לידי ביטוי בקביעת העונש המרבי.
בגלל עומס יתר המוטל על מערכת אכיפת הדין הישראלית, היא קיבלה רשות מהמחוקק לא לטפל, במצבים מסוימים, בעבירות קלות. עבירות תקיפה על פי סעיפים 379 ו-380 נכללות ברשימת העבירות הקלות, עבירות שהמשטרה יכולה לסרב לטפל בהן. במקרים בהן הודיעה המשטרה למתלונן על סירובה להמשיך את הטיפול בתלונה, רשאי המתלונן להגיש תביעה פלילית פרטית לבית משפט השלום.
סינוור

סינוור הוא התחושה הוויזואלית הנוצרת כאשר קיימים בשדה הראייה עצמים בוהקים. תחושה זו עשויה להתבטא בחוסר נוחות ואף באובדן יכולת חלקי או מלא להבחין בפרטים. סינוור חוסר נוחות מתבטא בתחושת צורך להעתיק את המבט ממקור האור בנוסף לאובדן היכולת להבחין בפרטים. סינוור אובדן יכולת מפריע להבחין בפרטים מבלי לגרום חוסר נוחות. דוגמה למצב כזה היא פעולה של נהיגה ברכב לכיוון מערב בעת שקיעת השמש.
עצמת הסינוור מושפעת מההפרש בעצמת האור, מהזווית בין העצם המסנוור למוקד המבט, ומרמת ההסתגלות הנדרשת מהעין לתאורה.

הגורמים לסינוור

סינוור יכול להגרם כתוצאה ממקור אור ישיר בתחום שדה הראייה (מלאכותי או טבעי) או כתוצאה מהחזר אור ממשטחים. על פי רוב, הגורם העיקרי לסינוור הוא ההפרש בין עצמת האור המוקרנת מהעצם המסנוור לעומת הסביבה והעצם בו ממוקד המבט, אך ייתכן גם סינוור גם כאשר עצמת התאורה אחידה ובלבד שמדובר בעצמה גבוהה מאוד (למשל אזור מושלג המחזיר אור שמש מלא). גורם אפשרי נוסף לסינוור הוא מעבר מאזור חשוך מאוד לאזור מואר מאוד (למשל יציאה מחניון חשוך ישירות לאור יום).

סינוור של מכשירים אופטיים

בדומה לסינוור הפיזיולוגי, תופעה של סינוור מתרחשת גם במכשירים אופטיים כגון מצלמות, טלסקופים, כוונות וכדומה. תופעת הסינוור של מכשירים אופטיים נגרמת בשל אותן הסיבות לסינוור הפזיולוגי, אך מתבטאת רק באבדן היעילות של המכשירים. בצילום מתרחשת גם תופעה של "זוהר" המופיע בצילום כתוצאה מסינוור.
ג'יימס ארל ראדר

חייו

סיימונס נולד בעיירה עדן שבטקסס. הוא למד באוניברסיטת טקסס A&M ובמסגרת העתודה האקדמית עבר קורס קציני מילואים של צבא ארצות הברית, והוסמך כקצין חי"ר. לאחר לימודיו עבד כמורה וכמאמן פוטבול. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, התגייס ראדר לצבא ושימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד בדיוויזיית החי"ר ה-83. בשנת 1943 מונה למפקד גדוד הריינג'רס ה-2. בפלישה לנורמנדי פיקד ראדר על צוות קרב של הריינג'רס שכלל את גדודי הריינג'רס ה-2 וה-5. זמן קצר בטרם הפלישה גילה ראדר כי סגנו, שאמור היה לפקד על כיבוש עמדת התותחים בפואנט דו אוק, אינו כשיר לתפקידו. בשל כך פיקד ראדר על גדוד הריינג'רס ה-2 שנחת בחוף אומהה וכבש את מתחם בפואנט דו אוק, לאחר לחימה קשה. על האופן שבו פיקד על הגדוד בקרב הוענק לראדר צלב השירות המצוין. בהמשך המלחמה פיקד על רגימנט הרגלים ה-109 במהלך קרב הבליטה, שם עוטר בכוכב הכסף על גבורתו.
לאחר המלחמה שימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד במילואים ועלה לדרגת מייג'ור גנרל. לאחר שחרורו שימש כנשיא אוניברסיטת טקסס A&M.
גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

גאורג וילהלם נולד ב-11 ביולי 1722 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, ללודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולשארלוטה מהנאו-ליכטנברג, בתם של יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג ודורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך. בשנת 1738 מונה גאורג וילהלם למפקד רגימנט בהסן, ובשנת 1740 מונה בנוסף למפקד רגימנט בצבא הפרוסי, שבו הגיע לדרגת גנרל חיל הפרשים. גאורג וילהלם שימש כיועצו הרשמי של אביו, בעוד אחיו לודוויג הסתמך בעיקר על הדוגמה של פרידריך השני, מלך פרוסיה.
בשנת 1748 התחתן גאורג וילהלם עם מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בתם של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים וקתרינה פוליקסיאנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, ועם נישואיו קיבל את הנחלות של ברויך, אוברשטיין, אספרמונט, בורגל ורייפולצקירכן. בשנת 1764 קיבל גאורג וילהלם מאביו שהעדיפו על פני אחיו הבכור, את הארמון הישן בדרמשטאדט, בעוד אחיו התגורר בעיקר בפירמזנס.
ב-21 ביוני 1782 מת גאורג וילהלם בעיר דרמשטאדט, והוא בן 60 שנים.
מדי משטרת ישראל

מדי משטרת ישראל הם המדים הנהוגים במשטרת ישראל ובמשמר הגבול שהוא זרוע מבצעית של המשטרה.

היסטוריה

בתחילה היו מדי המשטרה וסימני הדרגות ירושה של מדי משטרת המנדט הבריטי. עם הזמן חלו בהם שינויים, לרוב בדומה למדי צה"ל.
רק לאחר העשור הראשון של מדינת ישראל נוצרה אחידות במדי המשטרה: בדומה לצה"ל של אותה תקופה הייתה חלוקה למדי חורף, מדי זית מבד ומעיל חאקי, ומדי קיץ, בצבע חאקי בהיר.
לכובע המשטרה נוסף במהלך עשור זה פס כסף, דק לזוטרים ורחב לקצינים, שבוטל עד סוף העשור השני של מדינת ישראל.
בשנות ה-60 שונה צבע המדים מחאקי לבז', ושמות הדרגות הוחלפו לשמות עבריים.
במהלך שנות ה-90 שונו המדים לחולצה בצבע תכלת ומכנסיים בצבע כחול כהה.
ענת קלאוזנר

ביוגרפיה

קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.
השתתפה בסרטי סטודנטים, ובסרט ימים קפואים. על תפקידה ב"ימים קפואים" זכתה בפרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פרס אופיר. ביוני 2006 השתתפה בסרט "הבוגד הקטן" על פי ספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף". הסרט צולם בישראל, ומתרחש בשנת 1947 ועוסק בקשר מיוחד בין ילד ארצישראלי לחייל בריטי, כשחושדים בילד שהוא מסר לחייל ידיעות. אלפרד מולינה משחק את החייל הבריטי וקלאוזנר מגלמת דמות פאם פאטאל.
בהמשך דרכה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" בתפקיד הרופאה המטפלת בעפר שכטר.
בשנת 2009 הופיעה ב"החברים של נאור" בפרק הרביעי. באותה שנה שיחקה בהצגה "אדיפוס בקולונוס", מאת סופוקלס, בעיבודו ובימויו של ניקו ניתאי, שמוצגת בתיאטרון קרוב.
NGC 4503

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.97 והיא התגלתה ב-15 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.66, כאשר היא מתוארת רק כדי בהירה. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג תחת הציון 1313, כאשר היא מתוארת כדי בהירה, עגולה ועם מרכז שמתבהר בהדרגה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3052 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4503, כאשר היא מתוארת כדי בהירה, קטנה, עגולה ושמרכזה מתבהר בהדרגה.

תצפית

הגלקסיה נמצאת במרכזו של צביר הבתולה, כ-7.4 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.7 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה. כ-1.1 מעלות ממזרח לה נמצאות NGC 4567 ו-NGC 4568 ובאותו מרחק ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4564, כ-1.6 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת M89 וכ-1.3 מעלות מצפון-צפון-מערב לה נמצאת M87. כ-2.1 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת NGC 4388, כ-1.8 מעלות ממערב-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4371, כ-1.15 מעלות ממערב לה נמצאת NGC 4429, כ-1.7 מעלות מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4442 וכ-2.2 מעלות וכ-2.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לה נמצאות בהתאמה NGC 4596 ו-NGC 4608, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4564 הוא כ-3.5 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של מעט יותר מ-50,000 שנות אור, או מעט יותר מחצי הקוטר של שביל החלב, ומסתה מוערכת בכ-‎3.4×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-6% ממסת שביל החלב. כ-60% מהמסה או כ-‎2.4×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה, ובנוסף יש בה גם כמות קטנה מאוד של מימן אטומי ומימן מולקולרי, שכמותם המשותפת מוערכת בפחות מ-30 מיליון מסות שמש, כך שבסך הכל כמות המימן החופשי בגלקסיה היא פחות מאלפית של מסתה הכוללת. כתוצאה מהמחסור במימן, קצב יצירת הכוכבים החדשים בגלקסיה נמוך מאוד ומוערך בכ-1.2 מאיות של מסת שמש בשנה או במסת שמש בכ-80 שנים, ובהתאם לכך אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה זקנה מאוד עם גיל ממוצע של כ-14 מיליארד שנים ומתכתיות נמוכה של כ-56% מהמתכתיות של השמש.
Gh (צירוף אותיות)

Gh  הוא צירוף אותיות - ביגרף, המופיע בחלק מהשפות הנכתבות באותיות לטיניות, כמו גם בייצוגים באותיות לטיניות, של שפות, שעל פי רוב נכתבות באותיות אחרות.

שפות שמיות ושפות בהשפעה שמית

מעט שפות שמיות, שפות דומות להן או שפות עם השפעה חזקה של שפות אלו, נכתבות באלפבית הלטיני. אולם, בחלק מאלו שכן נכתבות באלפבית זה, ניתן למצוא את הצירוף Gh. בסווהילי, למשל, שאינה שפה שמית, Gh מסמן את הצליל /ɣ/, המצוי במילים מושאלות מערבית. 
במלטזית – שפה שמית שבעבר נכתבה באלפבית הערבי, הסימון Għ החליף את הסימון הערבי ع. דהינו האות עי"ן. אולם ההגייה של הסימון אינה תמיד כהגייה המסורתית של האות עי"ן. לפעמים נהגית אל"ף, ה"א, /ħ/, הערכה לעיצור או לתנועה הקודמים, הפיכת עיצור קודם לעיצור נחצי או שפשוט לא נהגה דבר.
הלל מפאריץ'

רבי הלל הלוי מאליסוב (ידוע בכינוי רֶבּ הלל מפאריץ; תקנ"ה - י"א באב תרכ"ד), היה רב חסידי, מקובל, מלחין ומשפיע חב"די ברוסיה הלבנה ואוקראינה במחצית הראשונה של המאה ה-19.

תולדותיו

נולד לרבי מאיר בעיירה הרוסית חומץ. כבר בגיל 13 היה בקי בש"ס ובפוסקים, למד ספרי קבלה, התפלל על פי כוונות האר"י, התנהג בפרישות ועסק בתעניות וסיגופים. בקיאותו בתורה הקנתה לו את הכינוי "העילוי מחומץ".
תחילה נסע רבי הלל לר' מרדכי מצ'רנוביל, בחצרו החל ללכת בדרכי החסידות, והיה לתלמידו המובהק של רבי אברהם דב אוירבך מאבריטש שהיה רב בערים ז'יטומיר ואבריטש. כאשר החל ללמוד בספר התניא של רבי שניאור זלמן מליאדי החליט להפוך לחסיד חב"ד וללמוד את תורת החסידות. זאת על אף שלא ראה את רבי שניאור זלמן מעולם, כיוון שזכה להאריך ימים היה לחסיד של שלושה מאדמו"רי חב"ד וכל דבר שהיה שומע מרבותיו היה רושם ומוסיף עליהם ביאורים משלו, ובנוסף היה כותב דרושים משל עצמו שהיו בנויים על דברי רבותיו.
משנת ה'תקע"ח בהוראת רבי דובער שניאורי האדמו"ר השני של חסידות חב"ד, החל לנדוד ביישובים קטנים במחוז חרסון, על מנת לאסוף כספים לפדיון שבויים ולעזור לחיילים היהודים בצבא הרוסי באספקת מזון כשר. הוא התפרסם בזכות פעולותיו המסורות למען תושבי אותם יישובים ושימש כמנהיג רוחני לעשרות אלפי היהודים שחיו באותן מושבות חקלאיות, בפניהם היה גם "חוזר" חסידות, והיה מפיץ את תורת חב"ד בקרב אנשי הכפרים. אף על פי שתורת חב"ד עוסקת בנושאים עיוניים ומופשטים, השתדל רבי הלל לפשט את דברי התורה, גם לכפריים חסרי ההשכלה. גם כשלא הבינו את דבר החסידות שאמר, נוהג היה לומר שנשמתם מרותקת.
בערך בשנת ה'ת"ר התיישב בעיירה פאריטש, ושימש בה כרב, על שמה התפרסם. לאחר עזיבת רבי ברוך מרדכי אטינגר את כהונתו בעיר בוברויסק הסמוכה מונה ר' הלל לרב החסידי ולאב"ד בעיר. אדמו"ר האמצעי מליובאוויטש מינה אותו למשפיע ושלח אליו אברכים צעירים להדריכם בדרך החסידות וכך גם עשה אדמו"ר הצמח צדק. אדמו"ר הצמח צדק העיד עליו שהוא (ר' הלל) הגיע לדרגת "עובד" בעבודת ה' שלו.]
רבי הלל הלחין יותר מעשרה ניגונים חב"דיים, אותם היה שר בעת תפילתו ובהזדמנויות אחרות. המפורסמים בניגוניו הם "הניגון הגדול לר׳ הלל מפאריטש" ו"הניגון הארוך" גם הניגון "דער ז'בינער קאפ" מיוחס לר׳ הלל. ניגוניו נחשבים לניגונים עמוקים ומעוררי לב.

פטירתו

ר' הלל נפטר ביום השבת י"א באב ה'תרכ"ד. יומיים לפני פטירתו, התענה ביום תשעה באב בעיר ניקולייב וצם על אף שהרגיש חולשה. לאחר הצום שאל: 'היכן היו הרבנים?' (שלא אסרו עליו לצום) וביקש שיעבירו אותו במהירות לעיר חרסון היות שנהג שלא לצאת לדרך ביום שישי מחשש לחילול השבת. לפני חצות יום השישי הגיע לחרסון ולמחרת נפטר ונקבר בעיר. יהודי האזור נוהגים לעלות על קברו לבקשת ברכה ולתפלה, בעיקר ביום פטירתו, בשנת תשע"ז בנה הרב יוסף יצחק וולף רב ושליח חב"ד בחרסון אוהל מעל קברו.

לקריאה נוספת

ראשי פרקים מתולדותיו מאת הרבי מליובאוויטש - נדפס בראש ספריו - פלח הרימון על ספרים בראשית ושמות - הוצאת קה"ת, תשי"ד.
הפועל חבל מודיעין

היסטוריה

הקבוצה שיחקה את רוב שנותיה בליגות הנמוכות ובסיום עונת 2015/16 העפילה לליגה הארצית ושובצה במחוז דרום.
בעונת הבכורה שלה בליגה מינתה הקבוצה את פיני גרשון למנהלה המקצועי ובסופה סיימה את העונה הסדירה במקום ה-6 מרחק 2 ניצחונות מהפליאוף העליון.
בעונת 2017/18 צירפה הקבוצה את שחקנה העבר של הפועל ירושלים ג'ורג' אוסדצ'י ואת רז ניסים כהן ובהובלתם סיימה הקבוצה במקום הראשון עם מאזן של 16 ניצחונות ו-6 הפסדים וזכתה באירוח הפליאוף אך הפסידה לרביעית מכבי פתח תקווה בחצי הגמר.
לקראת עונת 2018/19 צרפה הקבוצה את ארז מרקוביץ' שיחד עם רז ניסים כהן הובילו את הקבוצה לסיום במקום הראשון בפעם השנייה ברציפות במאזן יוצא דופן של 21 ניצחונות והפסד בודד ובחצי גמר הפליאוף ניצחה 0-2 את הפועל לוד והעפילה לגמר בו ניצחה את מכבי שדרות 0-2 בסדרת הטוב משלוש והעפילה לראשונה לליגה הלאומית.
בקיץ 2019 לאחר ההעפלה לליגה הלאומית מינתה הקבוצה את אלון שטיין לתפקיד מאמן הקבוצה
אוראז

אוראז (Urease) הוא אנזים חלבוני המזרז הידרוליזה של שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה. אנזים זה קיים בבקטריות, שמרים ומספר סוגי צמחים.

התגובה הכימית מתבצעת כך:
(NH₂)₂CO + H₂O → CO₂ + 2NH₃
ב-1926 הראה ג'יימס בטשלר סאמנר כי האוראז הוא חלבון.
הטמפרטורה האופטימלית לפעילותו של החלבון היא 60 מעלות צלזיוס, וה-pH האופטימלי הוא 7.4. מתכות כבדות יכולות לעכב אנזים זה.
מוזיאון מיכאל סי. קרלוס

פעילות

בידי מוזיאון קרלוס נמצא האוסף הגדול ביותר בדרום מזרח ארצות הברית של פריטים ממצרים העתיקה, יוון, רומא, המזרח הקרוב והאמריקות. אוספי המוזיאון פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום.
המוזיאון נקרא על שמו של מיכאל סי. קרלוס, נדבן מאטלנטה, יושב ראש חברת ההפצה הלאומית. קרלוס תרם כמעט 20 מיליון דולרים למוזיאון במרוצת שני עשורים. קרלוס נפטר בדצמבר 2002 בגיל 75.
בשנת 1999 רכש המוזיאון מומיה בלתי מזוהה שאחדים סברו שיכולה להיות פרעה של ממלכה חדשה. לאחר מחקר ושיתוף פעולה עם מומחים לרפואה מהאוניברסיטה, זיהו מוזואולוגים את המומיה כרעמסס הראשון. המוזיאון החזיר את המומיה למצרים בשנת 2003 כמתנת רצון טוב ושיתוף פעולה תרבותי בינלאומי.
ברוס פורניס

ביוגרפיה

ברוס פורניס נולד בפרזנו, קליפורניה. הוא החל לשחות בגיל 7 על מנת להקל על כאב שממנו סבל עקב דלקת מפרקים.

קביעת שיאים עולמיים

במבחנים האמריקאים לאליפות העולם בשחייה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה בארצות הברית ביוני 1975 קבע פורניס 2 שיאים עולמיים באותו משחה, ב-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.89 דקות. 
לאליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 הגיע פורניס כשיאן עולם ובתחרות עצמה זכה פורניס בשלוש מדליות. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:24.85 דקות, לפני מערב גרמניה (2:29.55 דקות) ואיטליה (3:31.85 דקות). שתי מדליות כסף במשחים האישיים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.72 דקות, אחרי בן ארצו טים שו (1:51.04 דקות) ולפני בריאן ברינקלי מבריטניה (1:53.56 דקות) וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:57.71 דקות, אחרי שו (3:54.88 דקות) ולפני פרנק פיץ' ממזרח גרמניה (4:01.10 דקות). הוא וחבריו שהיו מועמדים בטוחים לניצחון גם במשחה ל-4x200 מטר חופשי, פסלו.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקנזס סיטי, מיזורי באוגוסט 1975 שיפר פורניס במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיא העולם של אחיו, סטיב ושל דייוויד וילקי מבריטניה בתוצאה של 2:06.08 דקות.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה פורניס בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 1:50.29 דקות לפני חבריו לנבחרת ג'ון נייבר (1:50.50 דקות) וג'ים מונטגומרי (1:50.58 דקות). בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (1:50.93 דקות). במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש 7:23.22 דקות, לפני ברית המועצות (7:27.97 דקות) ובריטניה (7:32.11 דקות). הוא קבע את הזמן המהיר בתחרות והיה לשחיין הראשון בעולם שירד מ-1:50 דקות עם "זינוק שליחים" (1:49.56 דקות). לרוע מזלו הוועד האולימפי הבינלאומי החליט באופן לא ברור לבטל את המשחים ל-200 מטר מעורב אישי ומשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (משחה שארצות הברית לא הפסידה עד אז) ובכך מנעו ממנו לזכות בעוד שתי מדליות זהב במשחים שבהם שלט.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה פורניס במדליית זהב במשחה ל-4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 7:20.82 דקות, לפני ברית המועצות (7:28.41 דקות) ומערב גרמניה (7:33.29 דקות).
בשנת 1979 סיים פורניס את התיאור הראשון בעיתונאות בבית ספר אננברג לתקשורת.
פורניס עובד בשיווק ויחסי ציבור. כמו כן הוא בעל טור במגזין השחייה האמריקאי, סווימינג וורלד.
הישגיו של פורניס מרשימים עוד יותר לנוכח העובדה שהוא נאלץ להילחם במחלת דלקת חוליות מקשחת (בלטינית Ankylosing spondylitis).
בליעת חרבות

בליעת חרבות היא מיומנות עתיקת יומין, בה אמן מחדיר לפיו חרב, אותה הוא מעביר דרך הוושט לכיוון קיבתו.

הבליעה

התהליך הפיזי הנדרש לבליעת חרב: על הבולע להרפות באופן רצוני את הלוע וסוגר הוושט העליון, ולהוריד את החרב לאורך הוושט. הרוק משמש כחומר סיכה בתהליך זה. היו לא מעט אנשים שביצעו בליעת חרבות וגרמו לעצמם סיבוכים רפואיים רציניים. השם שניתן לפעולה זו מטעה מבחינה טכנית, משום שהאמן שמבצע את "בליעת" החרב חייב לדכא את רפלקס החנק על מנת שלא לבלוע את החרב בעת שהיא יורדת במורד הגרון.
בליעת חרבות היא פעילות מסוכנת ביותר, ולאורך השנים היו אנשים רבים שנהרגו בעת שביצעו את המופע.
כיום ישנם בסביבות מאה אמנים ברחבי העולם שמסוגלים לבצע בליעת חרבות. רובם חברים באגודת בולעי החרבות הבינלאומית (SSAI). על מנת להתקבל לארגון על המועמד להוכיח שביכולתו לבלוע חרב פלדה באורך 38 ס"מ ובעובי 2 ס"מ. השיא הבלתי רשמי לחרב הארוכה ביותר שנבלעה שייך לג'ורג' הענק, בגובה 2.20, שבלע חרב באורך 82 ס"מ.
ענן קוונטי

ענן קוונטי או ענן קוונטום (באנגלית: Quantum Cloud) הוא פסל מעשה ידי הפסל הבריטי אנטוני גורמלי. הפסל הוצב בסמוך למבנה כיפת המילניום (לימים O2 ארנה) בגריניץ' שבלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

תיאור היצירה

גובהו של הפסל 30 מטרים, והוא הגבוה בפסלים שיציר גורמלי. רוחבה של היצירה 16 מטרים ועובייה 10 מטרים.
המבנה עשוי מאוסף של יחידות טטרהרליות העשויות מיחידות פלדה שאורכן 1.5 מטרים כל אחת, המסודרים באקראיות ליצור צורה אליפסואידית. היצירות הוצבו בצורה שתיצור מראה צפוף יותר במרכז היצירה, המדמה את דמותו גופו של הפסל, שגובהה 20 מטרים.
בעת בניית הפסל, היה זה הפסל הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת.