google/wiki40b huggingface dataset:
מרי אוליבר

תחילת דרכה

מרי אוליבר נולדה לאדוארד ויליאם והלן מ. (ולאסק) אוליבר ב-10 בספטמבר 1935, במייפל הייטס, אוהיו, פרבר כפרי למחצה של קליבלנד. אביה היה מורה מדעי החברה ומאמן אתלטיקה בבתי הספר הציבוריים בקליבלנד.
כילדה, היא בילתה הרבה זמן בחוץ, שם נהנתה לצאת לטיולים או לקרוא. בראיון עם מריה שרייבר תיארה אוליבר את משפחתה כבלתי מתפקדת, והוסיפה כי למרות ילדותה הקשה מאוד, הכתיבה עזרה לה ליצור עולם משלה. אוליבר חשפה בראיון שהיא עברה התעללות מינית כילדה, וחוותה בעקבות זאת סיוטים חוזרים ונשנים. אוליבר החלה לכתוב שירה בגיל 14. היא למדה בתיכון המקומי במייפל הייטס. בקיץ 1951, בגיל 15, השתתפה במחנה המוזיקה הלאומי באינטרלוקן, מישיגן, שם ניגנה בכלי הקשה בתזמורת הלאומית. בגיל 17 היא ביקרה בביתה של המשוררת זוכת הפוליצר עדנה סנט וינסנט מיליי, באוסטרליץ, ניו יורק, שם יצרה ידידות עם אחותה של המשוררת המנוחה, נורמה. אוליבר ונורמה בילו את שש או שבע השנים הבאות באחוזתה, בארגון ניירותיה של עדנה סנט וינסנט מיליי.
אוליבר למדה באוניברסיטת המדינה של אוהיו ובמכללת ואסאר באמצע שנות החמישים, אך לא סיימה תואר.

בגרותה

אוסף השירים הראשון של אוליבר, No Voyage and Other Poems, יצא לאור בשנת 1963, כשהייתה בת 28. בתחילת שנות ה-1980, אוליבר לימדה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. אוסף השירה החמישי שלה, American Primitive, זכה בפרס פוליצר לשירה בשנת 1984. היא הייתה משוררת הבית באוניברסיטת באקנל (1986) ובעלת הקתדרה האורחת לכתיבה על שם מרגרט באניסטר מכללת סוויט ברייר (1991), ולאחר מכן עברה לבנינגטון, ורמונט, שם היא החזיקה בקתדרת קתרין אוזגוד פוסטר להוראה מצטיינת במכללת בנינגטון עד 2001.
היא זכתה בפרס כריסטופר ובפרס ל. ל. וינשיפ /PEN ניו אינגלנד עבור יצירתה House of Light‏ (1990), וספרה New and Selected Poems‏ (1992) זכה בפרס הספר הלאומי. האוספים שלה Winter Hours: Winter Hours: Prose, Prose Poems, and Poems (1999), Why I Wake Early (2004), ו- New and Selected Poems, Volume 2 (2004) מייצגים את התמות של החיבור לטבע, וההתפעלות האינסופית של אוליבר ממנו. החלק הראשון והשני של Leaf and the Cloud מופיעים באנתולוגיית השירים The Best American Poetry של השנים 1999 ו-2000, ומסות שכתבה מופיעות באוספים Best American Essays 1996, 1998 ו-2001.
בביקור חוזר באוסטרליץ, בסוף שנות החמישים, פגשה אוליבר את הצלמת מולי מאלון קוק, שהייתה לשותפתה לחיים למשך למעלה מארבעים שנה. קוק שמשה בתור הסוכנת הספרותית של אוליבר. הן חיו בעיקר בפרובינסטאון, מסצ'וסטס, עד מותה של קוק בשנת 2005, ואוליבר המשיכה לחיות שם תקופה נוספת עד שעברה לפלורידה. אוליבר הייתה קנאית לפרטיותה, והעניקה מעט מאוד ראיונות, באומרה שהיא מעדיפה שהכתיבה שלה תדבר בעד עצמה.
בשנת 2012 אובחנה אוליבר בסרטן הריאה, אך טופלה והייתה ברמיסיה. בסופו של דבר היא נפטרה מלימפומה ב-17 בינואר 2019, בביתה בפלורידה.
Hepatitis D virus

דרכי הדבקות

נגיף הפטיטיס D אינו שכיח בקרב המדינות המפותחות כך שדרך ההדבקות המרכזית במדינות אלה היא בקרב צרכני הסמים על ידי שימוש במחטים מזוהמות. יחד עם זאת, הנגיף אנדמי לאגן הים התיכון ובמיוחד המזרח התיכון ואפריקה שמדרום לסהרה.

מבנה

נגיף ה-HDV מכיל גנום RNA דו גדילי חלקי מעגלי בעל מובן שלילי המכיל כ-1700 נוקלאוטידים. פרט לכך הנגיף מכיל שני חלבונים הקרואים "חלבוני דלתא". חלבונים אלה הם אנטיגן דלתא קטן (HDAg-S) ואנטיגן דלתא גדול (HDAg-L). סינתזת החלבונים נעשית באותה מסגרת קריאה בדומה לחלבוני המעטפת של הפטיטיס B היוצרת שני חלבונים זהים כמעט לגמרי מבחינת רצף חומצות האמינו פרט ל-19 חומצות אמינו הנוספות בקצה הקרבוקסילי של אנטיגן דלתא גדול. תפקידו של אנטיגן דלתא קטן בא לידי ביטוי בשלבים המוקדמים של ההדבקה בתור המשפעל של תהליך הרפליקציה של הנגיף בתא המאחסן, בעוד שתפקידו של אנטיגן דלתא הגדול הוא לדכא את הרפליקציה הנגיפית ולעזור בהרכבת החלקיק הנגיפי (אריזה לתוך הקפסיד). חלבון זה פעיל בשלבים המאוחרים של מחזור ההתרבות של ה-HDV.

הדבקה ומחזור ההתרבות

הנגיף זקוק לחלבוני המעטפת של HBV כדי לחדור אל תוך התאים ולהדביקם. מיד לאחר החדירה מנצל הנגיף את האנזים RNA פולימראז התאי באמצעות אנטיגן דלתא קטן על מנת שזה ישכפל עבורו את הגנום. כאן חשוב לציין שפעילות מעין זו חריגה ואינה אופיינית בטבע, מפני שהאנזים RNA פולימראז המצוי בתאים הוא מסוג DDRP) DNA dependent RNA polymerase), כלומר אנזים שבונה גדיל RNA על סמך תבנית DNA, אולם ככל הנראה הנגיף גורם לאנזים להיות מסוג RNA dependent RNA polymerase - RdRP, כלומר לסנתז גדיל RNA חדש מתבנית RNA קיימת (שהיא הגנום הנגיפי). ה-RNA פולימראז מסנתז מולקולת RNA ארוכה אשר מורכבת מיחידות RNA החוזר על עצמו מספר רב של פעמים הקרוי קונקטמר. בשלב הבא הנגיף משתמש באתרים הקטליטיים המצויים על גבי ה-RNA שלו עצמו הקרואים ריבוזים (Ribozymes) אשר חותכים בין היחידות החוזרות של הקונקטמר ויוצרות בכך מולקולות RNA נפרדות הנארזות בשלב האחרון לתוך הקפסיד בעזרת אנטיגן דלתא גדול.

אבחנה וטיפול

היות שהנגיף זקוק להפטיטיס B על מנת להמשיך להדביק, חולים אשר ידועים כנשאים כרוניים של HBV או כאלה שנמצאים בשלב האקוטי של מחלת הצהבת הנגרמת מ-HBV סביר להניח שידבקו גם בהפטיטיס D. האבחנה הראשונית תצביע על נוכחות חלבוני המעטפת HBs יחד עם עליה חדה ברמות נוגדני IgM כנגד חלבוני הדלתא של HDV בדם. כעבור פרק זמן מסוים ניתן יהיה לאתר גם RNA ויראלי על ידי ביצוע RT-PCR.
הטיפול היעיל ביותר כנגד הפטיטיס D הוא מיגור הפטיטיס B ובמקרים קשים של המחלה ניתן להשתמש באינטרפרון אלפא כתרופה נגד ה-HDV. מתן החיסון הסטנדרטי כנגד הפטיטיס B ימנע הדבקות עתידיות ב-HDV.
רוברט לואיס סטיבנסון

יצירות

סטיבנסון הרבה לטייל ברחבי העולם וכתב ספרי מסעות רבים. לאחר כתיבת מגוון מאמרים בכתב העת "קורנהיל" ערך סיור באירופה ופרסם את ספרו הראשון ב-1878, "מסע בפנים הארץ" (An Inland Voyage) – אסופת סיפורים קצרים אותם כתב בהשראת טיוליו.
ב-1882 כתב את "אי המטמון" שהיה להצלחתו הראשונה כסופר. הספר מספר על נער המוצא מפת מטמון ויוצא לחפשו בלוויית חברות ימאים, בדרך רצופת סכנות ומכשולים.
בינואר 1886 התפרסם ספרו "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד", המספר את סיפורו של דוקטור ג'קיל, ג'נטלמן מכובד העוסק במחקר רפואי, המגלה שיקוי המאפשר להדחיק זמנית את הצד הטוב באישיותו של אדם. כאשר הוא בולע אותו, משתנים מראהו ואישיותו והוא הופך לדמותו של "מיסטר הייד" - יצור אפל, מעוות ואלים. הספר זכה להצלחה אדירה ומשמעותית יותר. מאוחר יותר סיפרה רעייתו של הסופר, פאני אוסבורן-סטיבנסון, כי מקורו של הסיפור בחלום בלהות שחווה סטיבנסון עת טיפל באביו החולה בבורנמות'. 
לאחר מכן כתב את ספרו "החטוף" – רומן היסטורי, אשר עלילתו מתרחשת במאה ה-18, המתאר את קורותיו של נער המנושל מירושתו ואת הרפתקאותיו הרבות עד שהוא זוכה לתקן את המעוות, על רקע התקוממות היעקוביטים בסקוטלנד.
יוסי כץ

ביוגרפיה

כץ נולד בחיפה. לפני היבחרו לכנסת, שימש כץ, עורך דין במקצועו, כחבר מועצת קריית טבעון וכיועץ המשפטי של ההסתדרות במרחב חיפה.
כץ כיהן כיושב ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת ה-13, כיושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת ה-14 וכיושב ראש ועדת הכנסת בכנסת ה-15.
כן עמד, במהלך הכנסת ה-15, בראש ועדה מיוחדת לעניין החקיקה הנלווית לאי-חידוש ההכרזה על מצב חירום ובראש הוועדה המיוחדת שגיבשה את חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם ("חוק טל").
בשנת 2000 החליטה הממשלה למנות את כץ לשגריר בגרמניה, על אף התנגדותה של ועדת המינויים לכך. ההחלטה ספגה ביקורת קשה, ולבסוף לא מונה כץ לשגריר. בפריימריז שנערכו לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, ניסה כץ להתמודד על מקום ברשימת המפלגה דרך הרשימה הארצית, ולא דרך המקום המשוריין למחוז חיפה, כפי שעשה עד אז. כץ לא הצליח להתברג ברשימה, ולא נבחר לכנסת ה-16.
לאחר פרישתו מהכנסת, חזר לעבוד כעורך דין והשתלב כיועץ בכיר במשרד עורכי הדין "ליפא מאיר ושות'". בתפקיד זה הִרְבָּה כץ לעסוק בדיני עבודה ופנסיה. בשנת 2009 פרש ממשרד ליפא מאיר, ופתח משרד עצמאי.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף כץ למפלגת גיל. הוא הוצב במקום השלישי ברשימתה לכנסת, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. עקב כך, פרש מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2014 שמו עלה כמועמד לשופט בבית הדין הארצי לעבודה, אולם הוא לא זכה בתפקיד.
ירון קסטנבוים

ביוגרפיה

בשל גובהו של ירון קסטנבוים, אביו ייעד לו קריירה בכדורסל, ואף בילדותו שיחק כדורסל במספר קבוצות, אולם הוא רצה ליצור אמנות. נקודת המפנה בחייו החלה בשנת 1988 בחגיגת הבר מצווה של אחיו הצעיר. המשפחה חגגה במסעדת "קליפורניה" וקסטנבוים התרגש מהאוכל שבושל על ידי פטריק באואר. החוויה הותירה בו התרשמות עמוקה והוא ביקש להתחיל לעבוד כמלצר במקום, אך מכיוון שלא הייתה משרה פנויה, החל לעבוד במטבח במקום זאת.
לאחר מכן החל לעבוד ב"קייטרינג מייקל שטרן", שם גם הכיר את רן שמואלי. 
בשנת 1990 נסע ללמוד במכון הקולינרי ה-C.I.A ‏ (The Culinary Institute of America) ‏, במדינת ניו יורק.
בחופשתו, בסיום השנה הראשונה, נסע לאנטיגואה שבקריביים, שם עבד במלון יוקרתי השייך לרשת סיינט ג'יימס, החביבה על עשירי העולם. בנסיעתו גילה קסטנבוים את המטבח הקריבי.
לאחר שקסטנבוים סיים את לימודיו במכון, אחרי שהחזיק בתפקיד נשיא מועדון היין של בית הספר, וזכה לארבעה פרסי הצטיינות, נבחר לעבוד אצל השף ז'ורז' בלאן, ורכש את התמחותו במסעדות 3 כוכבים של המדריך היוקרתי מישלן, אצל השפים הצרפתיים אלן דיקאס, ופייר גנייר.
בשנת 1993 אביו של קסטנבוים, יצחק, נפטר ממחלת הסרטן, ומחלתו זירזה את חזרתו של קסטנבוים לארץ. 
בסמוך לחזרתו לישראל, קטסנבוים החל לעבוד במסעדת "קרן" תחת חיים כהן. בעבודתו התיידד עם המלצרית רונית ברונפמן שהכירה לו את הקונדיטור דני הקר (בוגר הקורדון בלו) ויחד בשנת 1993 הם הקימו את חברת "פוד ארט". לאחר זמן מה, הצטרפו לחברה איתן תגר ואילן בן דוד, ויחד הם מתגו אותה כחברת קייטרינג ברמה גבוהה. "פוד ארט" הפעילה גם מסעדה בשעות הצהריים, המסעדה נבחרה מספר שנים כאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בידי שגיא כהן, שהיה אז מבקר המסעדות של העיתון מעריב. 
בשנת 1997 הקים את הגרסה הכשרה של הקייטרינג בשם "מזל טלה". 
משנת 2008 קסטנבוים שימש כפרשן, לצד השף רן שמואלי, בארבע עונות תוכנית הטלוויזיה קרב סכינים ששודרה בערוץ 10.
עם השפים המוערכים על קסטנבוים נמנים ז'אן ג'ורג' מניו יורק, פייר גנייר מפריז, ונובו מטסוהיסה. והישראלים, עזרא קדם, רונן דברת בלוך, אבי קונפורטי, רפי כהן וארז קומרובסקי.
כיום קסטנבוים הוא שותף במסעדת "חדר אוכל" שבתל אביב. ומתגורר בתל אביב עם בתו שירה, מאשתו הראשונה, אשתו הנוכחית ענת טל וילדיהם המשותפים ינאי ודריה ועוסק, בין היתר, בגלישת גלים.
בית עלי ביבי

בית עלי ביבי הוא בית באר ברחוב עזה ביפו, המשמש את בית הספר הדמוקרטי "יאפא".
הבית נבנה ב-1910 בידי עלי ביבי, אדם אמיד שהיה בעליהם של אדמות, מבנים ופרדסים רבים באזור יפו. המבנה נבנה מכורכר, כמקובל באותה העת, אך התוספות המאוחרות יותר שנבנו בו היו מבטון. בדומה לבתי באר אחרים, ראשיתו של המבנה בבאר. המים מהבאר נשאבו בתחילה באמצעות בהמות שסובבו גלגלת שהעלתה את המים בכדים. מהכדים נשפכו המים לבריכה, וממנה זרמו בתעלות לפרדס הסמוך, ששטחו כששים דונם. בסמוך לבריכה הוקם מחסן. בהמשך, הורחב המחסן ונוספה לו קומה שנייה, ששימשה למגורים. בתחילה הוביל אליה גרם מדרגות חיצוני, אך לאחר הרחבה נוספת של המבנה נוסף גם גרם מדרגות פנימי. במהלך ההרחבה השנייה שוכללה גם מערכת ההשקיה, והמים נשאבו באמצעות משאבה מכנית. הרעפים שבגג הבית הובאו ממרסיי, והקירות והרצפות עוטרו באיורים. הבית הוקף בגדר ובה שני שערים - שער גדול להובלת תפוזים ולכניסת כלי רכב ובהמות משא, ושער קטן יותר לכניסת הולכי רגל.
במהלך מלחמת העצמאות עזבה משפחת ביבי את יפו. במקום התמקמה עד 1952 המפקדה המרכזית של יחידת האזנה של צה"ל, שכן הבית היה מרוחק משאר הבתים ומוקף גדר גבוהה וחזקה. על הבית הוחל חוק נכסי נפקדים, והוא הועבר בתחילה לידי עמידר, ובהמשך לבעלות פרטית. ב-1951 החלה לפעול בו נגרייה, ולאחר מכן פעלו בו גם מחלבה ותעשיות זעירות נוספות. במשך שנים רבות פעלה בו גמנסיה סוקולוב-לאור, בית ספר תיכון  פרטי, שהחל מ-1988 היה בבעלותה של רשת אנקורי. בית הספר נסגר ב-2004, ונשכר בידי האגודה למען ערביי יפו. האגודה שיפצה את המבנה, והחלה להפעיל במקום את בית הספר הדמוקרטי "יאפא". בסמוך לבית הוקמה המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
חוות וגונר

חוות וגונר (באנגלית: Waggoner Ranch) היא חווה היסטורית בצפון-מערב טקסס שהוקמה לראשונה בשנת 1899. היא כוללת מטעים, משק חי של כבשים ורביית סוסים וכן ייצור שמן. היא החווה הגדולה ביותר בארצות הברית המגודרת בגדר אחת.
בחווה כ-1,000 בארות נפט.
החווה ממוקמת ליד ויצ'יטה פולס שבטקסס, דרומית לוורנון, וליד הנהר האדום. שטחה הכולל הוא קצת מעל 2,100 קילומטרים רבועים, גדולה יותר משטחן של הערים ניו-יורק ולוס אנג'לס יחדיו או כ-10% משטח מדינת ישראל.
החווה הועמדה למכירה מספר פעמים. באוקטובר 2015 היה תג המחיר 750 מיליון דולר.
ג'יימסון (ויסקי אירי)

היסטוריה

ויסקי ג'יימסון הופק לראשונה על ידי ג'ון ג'יימסון,  סקוטי שהיגר לדבלין, בירת אירלנד, שהייתה אז המקום בו היו מספר מזקקות הויסקי הגדול בעולם. בדבלין התחתן בנו של ג'ון עם ביתו של ג'ון שטיין אשר היה בעליה של מזקקה ברח' באו (Dublin's Bow Street). ב-1780, לאחר שרכש ג'ון האב את המזקקה ושינה את שמה לג'יימסון החל לייצר את הויסקי. כעבור 30 שנה מזקקת ג'יימסון הפכה למזקקה השנייה בגודלה באירלנד. ב-1966 חברה ג'יימסון לשתי מזקקות נוספות, ג'ון פאוורס וקורק דילסטילרס, ויחד ייסדו את "קבוצת המזקקים האיריים" (Irish Distillers Group) לאחר מכן עברה פעילות המזקקה מדבלין למזקקת מידלטון (midleton), בעיר קורק בדרום אירלנד, ומאז ועד היום מיוצרים בקבוקי הויסקי לכל העולם בעיר זו.
בשנת 1988 נרכשה קבוצת המזקקים האיריים על ידי התאגיד "פרנו-ריקאר" וג'יימסון קיבל תאוצה שיווקית ברחבי העולם. כך שכיום זהו הויסקי האירי הנמכר ביותר בעולם.

הרכב

ג'יימסון הוא ויסקי מסוג בלנדד (מורכב מערבוב של מספר סוגי ויסקי, בדרך כלל מחביות שונות), המופק בעיקר משעורה, מתערובות של לתת (דגנים אשר עברו תהליך של הלתתה. מה שמכונה בלועזית מאלט) ומדגנים שלא עברו הלתתה. בטעמו של הויסקי מורגש שמלבד השעורה מרכיבים אותו דגנים נוספים, מה שנותן ייחוד לויסקי זה. ייבוש הלתת נעשה בתנורים סגורים, דבר המבטיח טעם מיוחד וטבעי ללא עשן. הויסקי עובר שלושה זיקוקים, והיישון נעשה בעיקרו בחביות עץ אלון אמריקאיות.
מרצישור

מְרְצִישוׂר (ברומנית: Mărţişor (מידע • עזרה)) הוא חג אביב רומני מסורתי הנחוג בתאריך 1 במרץ בכל שנה.
מרצישור הוא חג המסמל את המעבר מחורף לאביב, ניצחון הטוב על הרע וכדומה. מקובל לתת בחג זה מתנות קטנות לבנות ולנשים בכל הגילאים. המתנה המקובלת היא קישוט קטן הקשור בשרוך בצבעים אדום ולבן (האדום מסמל את האביב והלבן מסמל את החורף). בשווקים יש מבחר עצום של קישוטים כאלה, הקרויים "מרצישור", בדומה לשיווק כרטיסי הברכה לשנה החדשה שהיו מקובלים בישראל לפני שנים.
קיימת אמונה שענידת הקישוטים, בעיקר של השרוכים האדומים-לבנים, היא סגולה למזל טוב.
פרט למרצישור, מקובל לתת במתנה גם צרור קטן של פרחי אביב, מיוחד
גיוצ'ל (ghiocel) (באנגלית snowdrop),
(Galanthus nivalis), מין פרח לבן, הפרח הראשון המופיע עם תחילת הפשרת השלגים.
החג מרצישור מקובל באזורים נוספים של חצי האי הבלקני, באזורים שאוכלסו בימי קדם על ידי שבטים תראקים ואילירים - בבולגריה השכנה שם הוא קרוי מרטניצה (Мартеница) עם אותה המשמעות, כמו כן במקדוניה ואלבניה. על פי ממצאים ארכאולוגיים מסוימים יש שסבורים כי החג תועד כבר לפני אלפי שנים, בתקופת הגטים/דאקים או התראקים.
שם החג, ברומנית ובבולגרית, בא כמובן משמו של החודש מרץ, שמקורו בשם האל מרס, אל המלחמה הרומי שהיה בו זמנית גם אל בעל תפקיד בפוריות, בחקלאות ובתחיית הטבע. מרצישור הוא מילת הקטנה למרץ או מרס.
יעה

יעה (נקרא לעיתים כף אשפה), הוא כלי עזר לניקוי, ושימושו העיקרי נעשה בדרך כלל עם מטאטא.
היעה משמש ככף גדולה לאיסוף אשפה בתום הטיאטוא. בשימוש ביתי הוא ידני, ובשימוש מוסדי מחובר אליו מקל ארוך המאפשר לבצע את פעולת הניקוי בעמידה, כדי למנוע מהמשתמש לעצור בקביעות ובמיוחד מונע את הצורך בהתכופפות המשתמש.
היעה הידני ניתן לשימוש ביחד עם מברשת קטנה, כדי לנקות במקומות קטנים ומקומיים.
במקרא היעה היה אחד מכלי המקדש, ששימש לגרוף את האפר ממזבח העולה.
בטקס בדיקת החמץ בלילה שאחרי י"ג בניסן (אור לי"ד) נוהגים רבים להשתמש ביעה מיוחד כדי לאסוף את פירורי החמץ שיימצאו. את היעה נהוג לשרוף יחד עם החמץ למחרת בבוקר.
כנסיית הגואל שעל הדם

כנסיית הגואל שעל הדם (ברוסית: Храм Спаса на Крови) היא כנסייה רוסית אורתודוקסית הממוקמת בסנקט פטרבורג שברוסיה. הכנסייה ידועה בסגנונה הרוסי הנאו-ביזנטי, והיא אחד מהאתרים הידועים ביותר בעיר. שמה הרשמי של הכנסייה הוא "קתדרלת התחייה של ישו" (Собор Воскресения Христова).
שמה של הכנסייה מתייחס לבנייתה באתר שבו נרצח הצאר אלכסנדר השני ב-13 במרץ 1881 (על פי הלוח היוליאני: ב-1 במרץ).

היסטוריה

הקמת הכנסייה החלה בשנת 1883 בהוראת הצאר אלכסנדר השלישי, לזכרו של אביו, (הצאר אלכסנדר השני). עבודות הבנייה התקדמו באיטיות, והכנסייה הושלמה רק בשנת 1907 בתקופת כהונתו של הצאר ניקולאי השני. הכנסייה הוקמה במימון משפחת המלוכה ותורמים פרטיים, באתר ההתנקשות.
הכנסייה ממוקמת לצד תעלת גריבוידוב, במקום בו נזרק רימון יד לעבר מרכבתו של הצאר אלכסנדר השני. הצאר לא נפגע בהתפוצצות, אולם יצא ממרכבתו. מתנקש שני, איגנסי הרניוויסקי הטיל פצצה נוספת שפצעה את הצאר פצעי מוות (הרניוויסקי עצמו איבד את הכרתו ומאוחר יותר מת מפצעיו). הצאר הפצוע נלקח לארמון החורף בו הוא נפטר מספר שעות לאחר מכן.
לאחר הרצח הוקם באתר מזבח זמני, בעת שמבנה הנצחה קבוע תוכנן. הוחלט להקים את מבנה הכנסייה על הרחוב באתר בו אירעה ההתנקשות. לצורך כך הוצרה התעלה, על מנת שמקום ההתנקשות יהיה במרכז הכנסייה. המקום מסומן בכנסייה באבנים יקרות המקיפות את אבני הרחוב הפשוטות שעליהן נשפך דמו של הצאר.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917 נבזזה הכנסייה וניזוקו עיטוריה. הממשלה הסובייטית סגרה את הכנסייה בראשית שנות ה-30. במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן המצור על לנינגרד, נעשה שימוש בכנסייה לאכסן את גופות המתים עקב ההפגזות הגרמניות, ועקב הרעב. בנוסף נפגעה הכנסייה מהפצצות התותחים הגרמניות.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה הכנסייה כמחסן לאחסון ירקות (ובאותה עת זכתה לכינוי "הגואל שעל תפוחי האדמה").
ביולי 1970 עברה הכנסייה לידי מוזיאון קתדרלת איסק הקדוש, והנהלת המוזיאון שיקמה את הכנסייה במשך 27 שנים. הכנסייה נפתחה לציבור באוגוסט 1997, על מנת לשמש כמוזיאון. הכנסייה לא נחנכה מחדש, ולכן אינה משמשת לתפילות. כיום, הכנסייה היא אחד מאתרי התיירות העיקריים של העיר.

תיאור המבנה

הכנסייה שונה בתכנונה מיתר כנסיות סנקט פטרבורג. בעוד שמרבית כנסיות העיר בנויות בסגנון בארוק או סגנון נאו קלאסי, הכנסייה בנויה בסגנון רוסי ביניימי (רוסי ביזנטי) ברוח הלאומנות הרומנטית של תקופת הבנייה.
הכנסייה נבנתה בסגנון מסורתי שהיה מקובל במאה ה-17 ותוך רצון לחקות את כנסיית וסילי הקדוש שבכיכר האדומה במוסקבה.
פנים הכנסייה תוכנן על ידי האמנים המובילים בעת הקמת הכנסייה: ויקטור וסנצוב, מיכאיל נסטרוב ומיכאיל ורובל, ועל ידי האדריכל אלפרד אלכסנדרוביץ' פארלנד (אדריכל לא ידוע באותה עת).
בכנסייה למעלה מ-7,500 מטרים רבועים של פסיפסים המתארים אישים או אירועים מהתנ"ך ומהברית החדשה.
בשל פארה הרב חרגה הקמת הכנסייה מהתקציב המתוכנן שהוערך ב-3.6 מיליון רובלים, והעלות הגיעה לבסוף ל-4.6 מיליון רובלים.
דילן חרונבחן

2012

חרונבחן הצטרף לקבוצת דה ריז'ק שאנקס, מדרג הקונטיננטל. הוא סיים 9 במרוץ האומלופ ון הט האוטלנד, ורביעי במרוץ המונסטרלנד ג'ירו.

2013

חרונבחן סיים שני במרוץ הרונדה ון פלנדרן לצעירים, לאחר שהפסיד לריק זאבל בספרינט. הוא ניצח את מרוץ הרונדה ון נורד הולנד. הוא השתתף בטור רויאל סמילד, והגיע שני בקטע הרביעי ובמקום ה-7 הכללי.
בהמשך העונה, חרונבחן ניצח את המרוץ החד יומי, קרנן אומלופ אחט סוסטרן.

2014

את עונת 2014 פתח חרונבחן עם מקום 3 במרוץ הטרופאו פלמה. הוא השתתף בטור דה נורמנדי, וניצח את הקטע ה-2. חרונבחן ניצח גם את מרוץ הרונדה ון פלנדרן לצעירים.

2015

חרונבחן הצטרף לקבוצת רומפוט אורנז' פלוטון, מדרג הפרו קונטיננטל. הוא השתתף במרוץ הקורן - בריסל - קורן היוקרתי, אך לא הצליח לסיים אותו. הוא סיים במקום החמישי בהנדזאמה קלאסיק. הוא השתתף בטור של גרמניה, והישגו הבכיר היה מקומו ה-4 בקטע החמישי והאחרון. הוא סיים רביעי באליפות הולנד, שביעי בסטאד זוטגם, וניצח את קלאסיקת ארנהיים וינבנדאל. ואת קלאסיקת בריסל.

2016

חרונבחן חתם בקבוצת לוטו.אנ.אל יומבו מדרג הוורלד טור (כיום ויסמה יומבו). הוא ניצח את הקטע השלישי בוואלטה ולנסיה.
הוא סיים רביעי בקורן - בריסל - קורן, ושישי בלה סאמין. חרונבחן ניצח את הקטע הראשון בדרידאסה ון ווסט פלנדרן. סיים שלישי במרוץ הרונדה ון דרנט, שלישי במרוץ הנוקר - קורס, שני בהנדזמה קלאסיק, ותשיעי במרוץ שלדפרייס. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור של יורקשיר וניצח את קטגוריית המאיצים באותו המרוץ. הוא ניצח את מרוץ ההייסטה פייל ואת מרוץ הרונד אום קלן. הוא ניצח את הקטע השלישי בסטר זי.אל.אם וניצח את קטגורית המאיצים, וגם את אליפות הולנד. בעקבות יכולתו המרשימה של חרונבחן, הוא נבחר לטור דה פראנס. הישגו הבכיר היה המקום הרביעי שלו בקטע הרביעי. הוא ניצח בפעם השנייה ברציפות את מרוץ הארנהיים - וינבנדאל, את הקטע הרביעי בטור של בריטניה ואת קטגוריית המאיצים במרוץ זה. הוא ניצח את הקטע ראשון של אנקו טור, ואת הטור של יורומטרופול (מרוץ חד יומי).

2017

חרונבחן השתתף בטור דובאי, וניצח את קטגוריית הצעירים. הוא ניצח את הקטע הראשון של הטור של יורקשיר, ועוד שני קטעים בטור של נורווגיה. הוא ניצח עוד שני קטעים במרוץ סטר. זי.אל.אמ. הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף הולנד, וסיים שלישי, כשמקדימים אותו רמון סינקלדם וווטר וויפרט. הוא נבחר לטור דה פראנס שנית, וניצח את הקטע האחרון. הוא ניצח את הקטע השביעי בטור של בריטניה, וניצח את הקטע החמישי בטור של גואנשי.

2018

חרונבחן ניצח את הקטע הראשון של טור דובאי, ועוד שני קטעים בוואלטה אלגראבה, ואת המרוץ החד יומי, הקורן - בריסל - קורן. הוא ניצח את הקטע השני של פריז - ניס, ועוד שלושה קטעים בטור של נורווגיה. ואת הקטע השני של טור סלובניה. הוא נבחר לטור דה פראנס, וניצח את הקטע השביעי והשמיני. הוא ניצח את מרוץ הוינבדנאל - וינבנדאל (בעבר ארנהיים - וינבנדאל), ואת מרוץ קאמפיונשאפ ון פלנדרן. חרונבחן ניצח את הקטע הראשון בטור של גואנשי.

2019

חרונבחן פתח את העונה עם ניצחון בקטע החמישי של וואלטה ולנסיה, ואת הקטע הרביעי של וואלטה אלגראבה. הוא ניצח את שני הקטעים הראשונים בפריז - ניס, ואת מרוץ הדרידאסה דה פאנה. הוא ניצח את שלושת הקטעים הראשונים במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, הוא נבחר לטור דה פראנס בפעם הרביעית, וניצח בקטע השביעי. בטור של זי.אל.אמ, ניצח בשני קטעים. הוא השתתף בטור של בריטניה, וניצח את הקטע הראשון.
וו יין

חיים מוקדמים וקריירה

וו ין נולדה בטיינג'ין, שושלת צ'ינג ב-1909 למשפחה מג'יאנגסו. כשהייתה קטנה היא אומצה על ידי אח בדם של אביה, ושמה שונה לינג יינג (杨瑛).
היא חזרה לגור עם הוריה הביולוגים בגיל 13. היא למדה ציור בשאנגחאי, שם היא הושפעה מהדרמה המודרנית. ב-1929 היא הופיעה לראשונה בהצגה של טיאן טן "שיחת לילה בסוג'ואו". באותו זמן היא כבר הייתה נשואה, אבל המשפחה שלה התנגדה בתוקף למשחק שלה. כשהייתה נחושה להמשיך בקריירת המשחק שלה, היא התגרשה מבעלה.

קריירת קולנוע

ב-1935 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "אישה חדשה". ב-1936, מוצגת על ידי יינג יונאיי, הצטרפה לחברת הסרטים "מינגשינג" והופיעה שם ביותר מעשרה סרטים, כולל "צומת".
במלחמת סין-יפן השנייה ב-1937, וו יין ברחה משאנגחאי לצ'ונגצ'ינג, שם היא שיחקה בהרבה הצגות ולפחות בשלושה סרטים. לאחר הכניעה היפנית ב-1945, היא חזרה לשאנגחאי והצטרפה לחברת הסרטים "קונלון". שם היא הופיעה בהרבה סרטים כולל "שמונת אלפים לי של ענן וירח" ו"אהבה מרחוק".

אחרי 1949

לאחר הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1949, שיחקה במגוון סרטים לפני שכונתה "ימנית" ב-1957 במהלך התנועה האנטי-ימנית. במהלך מהפכת התרבות בסין היא עונתה ואיבדה את היכולת ללכת, ובעלה, יוצר הסרטים, מנג ג'ונמו (孟君谋), נרדף למוות.
לאחר הסוף של מהפכת התרבות, וו יין שוקמה פוליטית ב-11 בדצמבר 1978 והצטרפה למפלגה הקומוניסטית של סין ב-1985. היא הופיעה בעוד כמה סרטים, ומתה ב-1991.

פרסים

וו יין זכתה בפרס הראשון של משרד התרבות הסיני על תפקידה בסרט "עורבים ודרורים". בנובמבר 2005 היא נבחרה לאחת מ-100 השחקנים הסינים הטובים ביותר.
תחנת הרכבת מודיעין – מרכז

היסטוריה

ההחלטה על בניית תחנות רכבת במודיעין-מכבים-רעות התקבלה בשנת 2001. הוחלט כי יבנו שתי תחנות. האחת בשם מודיעין מרכז, הנמצאת במרכז העסקים הראשי של מודיעין (סמוך לקניון עזריאלי) משמשת לקו כתחנת קצה, והשנייה בשם פאתי מודיעין הסמוכה למרכז המסחרי ישפרו סנטר ומחלף ענבה. הבנייה החלה בשנת 2003 ותחנת מודיעין מרכז נפתחה ב-1 באפריל 2008.

קווי הרכבת היוצאים ונכנסים לתחנה

קווי הרכבת בתחנה זו מתחילים ב 5:48 ונמשכים עד השעה 23:18 שזה הקו האחרון בכל יום למעט יום שישי ויום שבת.
בכל חצי שעה יוצאת רכבת לנהריה.
ובשעות הערב מדי פעם לחיפה.
ברוב שעות היום יש שתי רכבות בכל שעה לתל אביב ולחיפה והן ממשיכות עד לנהריה. משך זמן הנסיעה לתחנת תל אביב השלום הוא כ-33 דקות ולחיפה מרכז כשעה ו-40 דקות

שירותי הזנה לתחנה

התחנה ממוקמת בכיכר התחבורה שהיא מוקד התחבורה המרכזי בעיר.
שישה קווים פנימיים במודיעין (50, 53, 54, 56, 58, 59) ומספר קווים אזוריים עוברים דרך הכיכר.
בנוסף התחנה המרכזית של מודיעין גם ממוקמת בכיכר. מהתחנה המרכזית ישנם שני קווים פנימיים (51, 55) וקווי שירות לתל אביב, רמלה, לוד, ראשון לציון, שוהם, רחובות, ירושלים, באר שבע ויישובי יהודה ושומרון.

מסילת רוחב בין נתיבי כביש 431

בעתיד הרחוק תמשיך מסילת הרכבת בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ולהוות מסילת רוחב (מסילת ראשון לציון - מודיעין) בין ערי דרום גוש דן ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים  ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. כהכנה לכך נבנתה מנהרת רכבת מתחת לנתיבי איילון, שאת פתחה ניתן לראות מדרום לתחנת הרכבת ראשון לציון מערב, ונשמרה זכות דרך למסילת ברזל מתחנת הראשונים עד לסמוך למחלף עין הקורא בכביש 431.
טירת וינדזור

היסטוריה

מלך אנגליה, ויליאם הכובש בנה את הטירה מעץ ב-1070 לספירה. הוא בחר מראש במיקום אסטרטגי המשקיף אל נהר התמזה, והעומד כמבצר הגנתי בקצה השטחים הסקסוניים של אנגליה. בשנה זו נבנו היסודות ורק כעבור 16 שנה, ב-1086 מלאכת בניית טירה הסתיימה. הנרי השני, מלך אנגליה פיאר עד מאוד את הטירה, והפך אותה למעשה לארמון לכל דבר. בנוסף הוא הרחיב את הארמון ובנה 2 חדרי מגורים עיקריים לבית המלוכה בנוסף לגדר המקיפה אותו. בשלהי המאה ה-12 החליט הנרי השני להחליף את קורות העץ מהם בנו את הטירה באבן יציבה. בשנת 1170 הוקם המגדל המעוגל המפורסם של הטירה לראשונה. הנרי השלישי המשיך את עבודותיו של הנרי השני והקים גם קפלה מלכותית לבית המלוכה בטירה.
בין השנים 1350–1370 שיפץ אדוארד השלישי, מלך אנגליה את הטירה אפילו יותר בסגנון גותי מובהק. אדוארד השלישי השקיע בפרויקט זה £50,000. בכך נהפך אדוארד למלך הימי-ביניימי שהשקיע את סכום הכספים הגדול ביותר במבנה בודד אי פעם בהיסטוריה. תחת חסותו של הבישוף ויליאם וייקהאם (William of Wykeham) האגף הצפוני של הארמון עבר שיפוץ מקיף בשנת 1357.
בטירה הוקמה קפלת סנט ג'ורג' - כנסייה בסגנון גותי אנגלי.

מקור שם משפחת המלוכה הבריטית

עד מלחמת העולם הראשונה נקראה משפחת המלוכה הבריטית בית סקסה-קובורג-גותה, אולם בשל העוינות הרבה של הציבור האנגלי כלפי גרמניה שינתה משפחת המלוכה את שמה ל"בית וינדזור" על שם הטירה.

השריפה הגדולה

ב-20 בנובמבר 1992 נשרף רוב חלקה העליון של הטירה. השריפה החלה בקפלה הפרטית של המלכה ונמשכה למעלה מ-15 שעות. ככל הנראה נדלקה האש בשל נורת תאורה שנגעה בווילון והתחממה.
עלות התיקונים בארמון הייתה מעל 40 מיליון ליש"ט. כדי לממן תיקונים אלה נפתחו ארמון בקינגהאם וטירת וינדזור לציבור הרחב.