וינדהוק

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה בוינדהוק הוקמה ב-1840, על ידי המנהיג הרביעי במספר של האורלם - ג'ונקר אפריקנר, בשל הקרבה למעיינות באזור. המתיישבים התיישבו בפאתי העיר וינדהוק, על גדות המעיינות החמים. לימים היישוב שהוקם הפך לפרוור "קליין וינדהוק".
ביישוב שהוקם אפריקנר בנה כנסיית אבן, ששימשה גם כמוסד חינוכי.
בשנותיה הראשונות הקהילה שגשגה, אך בהמשך היישוב שהוקם הושמד במלחמות.
ב-1878 סיפחה בריטניה את השטח. לאחר תקופה קצרה קנתה גרמניה את השטח מידי בריטניה. ב-1890 הקימה גרמניה במקום מושבה גרמנית. ב-18 באוקטובר 1890 הוקמה הונחה אבן היסוד של מצודת "האלט פסטה", על ידי סרן קורט פון, מעמד אשר סימל את הקמתה של וינדהוק מחדש. מאז וינדהוק שגשגה. העיר זכתה לפיתוח מואץ ונהנתה מהגירה של תושבים שעברו מגרמניה וממדינות אפריקה, להתיישב בה.
ב-1915 פסק השגשוג, לאחר שהעיר נכבשה מידי גרמניה, במלחמת העולם הראשונה, על ידי כוחות דרום אפריקה, שפעלו מטעם בריטניה. לאחר הכיבוש דרום מערב אפריקה, כולל וינדהוק, נוהלה על ידי ממשל צבאי בריטי.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה וינדהוק להתפתח בקצב איטי, עד הכרזת העצמאות של נמיביה ב-1990, בה וינדהוק הוכרזה כבירתה. הכרזה זו משכה השקעות רבות לפיתוח העיר ושיפור התשתיות.

משמעות השם

ישנן מספר תאוריות על איך המקום קיבל את שמו. הרוב מאמינים שהשם נגזר מהמילה "וינדהוק" באפריקאנס (פינת הרוחות). תאוריה נוספת אומרת שאפריקנר נתן לוינדהוק את שמה על שם הרי וינטרהוק, המצויים בסמוך לעיירה טולבג שבדרום אפריקה, מקום מגוריהם של אבותיו של אפריקנר. האזכור הראשון של השם "וינדהוק" היה במכתב ששלח אפריקנר לג'וזף טינדל, ב-12 באוגוסט 1844.

שלטון

העיר מנוהלת על ידי מועצת העיר. המועצה מונה 15 חברים, הנבחרים בבחירות דמוקרטיות. המועצה מתכנסת פעם בחודש ומקבלת החלטות בנוגע לניהול העיר. לחברי המועצה אין סמכויות אישיות לקבלת החלטות. רק החלטות המועצה, המתקבלות ברוב הנדרש, הן החלטות שהתקבלו בסמכות וישן להן תוקף מחייב. 
כיום בראשות המועצה עומדת מפלגת (SWAPO (South West African People's Organisation שמחזיקה ב13 מנדטים (2 מנדטים נוספים מחזיקות מפלגות האופוזיציה).

גאוגרפיה

הרחבת אזור העיר- מלבד המגבלות הפיננסיות- הוכחה כמאתגרת בשל מיקומה הגאוגרפי. בחלקה הדרומי, המזרחי, והמערבי, וינדהוק מוקפת באזורים סלעיים, הרריים, אשר הופכים את פיתוח הקרקע ליקר. הצד הדרומי אינו מתאים לפיתוח תעשייתי בשל נוכחותם של אקוויפרים תת-קרקעיים. רק השטח מצפון לעיר הוא מקום אפשרי להרחבתה של העיר.
למועצת העיר של וינדהוק יש תוכניות להרחיב את גבולות העיר לכיוון צפון. על פי התוכניות וינדהוק צפויה להפוך לעיר השלישית בגודלה בעולם לפי, אחרי טיאנג'ין ואיסטנבול.

מזג אויר

העיר וינדהוק ממוקמת באזור מדברי. גשמים יורדים בעיקר בקיץ בחודשים ינואר-מרץ. ממוצע המשקעים הוא 370 מ"מ לשנה. ברוב ימות השנה ומזג האוויר יבש, עם שמש ורוח חלשה.
בתקופת הקיץ בדרך כלל חם ביום ובערב קר. בחודשי החורף, יוני-אוגוסט, במהלך היום קריר ובלילה קר מאוד. הטמפרטורה יכולה לרדת מתחת לאפס.

כבישים

בשנת 1928 נסלל הכביש הראשון בוינדהוק. לימים נקראה הדרך - שדרות העצמאות. עשר שנים לאחר מכן נסללה דרך "גובאביס", ששמה שונה ל- "סם נוג'ומה דרייב".
מתוך 40,000 קילומטר של דרכי גישה בנמיביה, כיום כ-5000 ק"מ סלולות.
שלושה כבישים ראשיים מחברים בין וינדהוק לערים שונות (רהובות, גובאביס וקהנדג'ה) כבישים אלה עמידים בפני שטפונות חזקים ויכולים לשאת תנועה שנוסעת במהירות 120 קמ"ש.

שדות תעופה

בוינדהוק יש שני שדות תעופה. הקרוב יותר לעיר הוא נמל התעופה ארוס, המיועד לתנועת כלי טיס קטנים, שהוא שדה תעופה קטן הממוקם 7 קילומטרים דרומית ממרכז העיר.
נמל התעופה הבינלאומי חוזה קוטאקו, הוא שדה התעופה הגדול המוקם 42 קילומטרים מזרחית לעיר. משדה תעופה זה יוצאות טיסות בינלאומיות, של חברות תעופה זרות ואליו גם מגיעות טיסות של חברות זרות, מיעדים שונים. 

יהודים

התיעוד הראשון, של יהודים בשטח שבו מצויה נמיביה היום, היה באמצע המאה ה-19. דובר על סוחרים יהודים שחיו באזור והיו בעלי עסקים, בו הוקמה נמיביה ב-1990. כשנמיביה הפכה למושבה גרמנית בסוף המאה ה-19 אוכלוסייה יהודית התיישבה בוינדהוק ופיתחה באזור מיזמים עסקיים. עד מלחמת העולם הראשונה מנתה וינדהוק אוכלוסייה בת כ־100 יהודים.
לאחר כיבוש נמיביה מידי גרמניה, כשנמיביה נשלטה על ידי דרום אפריקה, עקב הקשרים המפותחים של הקהילה היהודית עם דרום אפריקה, התרחבה הקהילה היהודית בנמיביה בכלל, ובוינדהוק בפרט, ומנתה כ־ 400 עד 500 יהודים (רובם התיישבו בוינדהוק עצמה).
בעקבות ביטול המנדט שניתן לדרום אפריקה לשלוט בנמיביה על ידי חבר הלאומים, נמיביה הפכה לעצמאית, ובעקבות עצמאותה הצטמצמה האוכלוסייה היהודית בנמיביה מאז 1965, בשיעור ניכר.
כיום אוכלוסיית היהודים בנמיביה מונה רק 60 עד 100 יהודים. מלבד בווינדהוק, כ־12 משפחות יהודיות מתגוררות בעיר בקיטמנסהופ.
למרות המספר המועט של האוכלוסייה היהודית, לווינדהוק יש קהילה יהודית משנת 1917. בעיר קיימים מבנים יהודיים- בית כנסת שנבנה ב -1925, תלמוד תורה ואולם קהילתי, ומתקיימת בה פעילות של התנועה הציונית, הנתמכת על ידי תרומות. בנמיביה מכהן שר יהודי.

ספורט

רוגבי הוא ספורט פופולרי בנמיביה. הקבוצה הלאומית נקראת "וולויצ'אס". נמיביה התמודדה בגביע העולם ברוגבי חמש פעמים, בשנים-1999,2003,2007,2011 וב-2015, אך מעולם לא זכתה.
בוינדהוק יש מספר קבוצות כדורגל - "אפריקן סטארס", "בלאק אפריקן", "סיביקס וינדהוק", "אורלנד פיירטס", "רמבלרס" ו"ספורט קלאב וינדהוק".
כן, מספר מתאגרפים מפורסמים, גדלו בוינדהוק - פאולוס מוזס, פאולוס אמבונדה ואבמרק.
בוינדהוק גם קבוצת הקריקט הלאומית של נמיביה, "הנשרים", שאת רוב משחקי הבית שלה משחקת במגרש הקריקט "וונדררס קירקט גראונד" שבוינדהוק. יש עוד מספר מגרשים בעיר, כמו "יונייטד גראונד" ו"טראנס נמיביה גרואנד".
הנשרים השתתפה בגביע העולמי בקריקט ב-2003 בדרום אפריקה, אך הפסידו בכל המשחקים. הקבוצה גם שיחקה בכל טורניר של "גביע אינטרקונטיננטל ICC".
בייסבול גברים הגיע לראשונה לנמיביה ב-1950 במועדון הספורט רמבלרס בוינדהוק.
מסלול המירוצים "מסלול מרוץ טוני ראסט" נפתח בשנת 2007, והוא מצוי מערבית לוינדהוק בדרך "דאן וילחואן".