ואלי אקספורט

ביוגרפיה

ואלי למדה במנזר עד גיל 14, למדה ציור ועיצוב בבית הספר הלאומי בתעשיית הטקסטיל בוינה, ועבדה תקופה קצרה בתעשיית הקולנוע כתסריטאית, עורכת ועוד.
הפמיניזם האוסטרי  נאלץ להתייחס לעובדה שעד שנות ה -70 היה עדיין דור אוסטרי שגישתו כלפי נשים התבססה על האידאולוגיה הנאצית. הם גם נאלצו להתמודד עם אשמת שביעות הרצון של ההורים (האמהות) במשטר הנאצי. ואלי אקספורט, לפני מהפכתה הפוליטית והאמנותית, הייתה אם ורעיה. בשנת 1967, היא שינתה את שמה לואלי אקספורט(VALIE EXPORT) הנכתב באותיות גדולות כמו לוגו אמנותי, משילה את שמות אביה ובעלה ואת שם משפחתה החדש מתוך מותג סיגריות פופולרי. בשיחה עם ג'רי אינדיאנה מ"בומב"(BOMB) מגזין, אקספורט תיארה כך את השינוי בשמה: 
"לא רציתי יותר לקבל את השם של אבי (להנר) ולא של בעלי לשעבר הולינגר. הרעיון שלי היה לייצא מה"חוץ שלי" וגם אקספורט מהיציאה הזו. חבילת הסיגריות היה מעיצוב וסגנון שאני יכולה להשתמש בהם ולא על ידי השראה. 
עם מחווה זו של הגדרה עצמית, אקספורט הצהירה בהדגשה את זהותה בסצנת האמנות הווינאית, אשר נשלט אז על ידי טאבו אמנות הביצועים של פעילי וינה כמו למשל, הרמן ניץ', גאנטר בראס, אוטו מוהל ורודולף שוורצקוגלר. בתנועה האקטיוויסטית, אקספורט אמרה, "הייתי מאוד מושפעת, לאו דווקא מהאקטיביזם עצמו אלא מכל התנועה בעיר. זו הייתה בהחלט תנועה נהדרת. היו לנו שערוריות גדולות, לפעמים נגד הפוליטיקה, זה עזר לי להביא את הרעיונות שלי".
כמו בני זוגה, היא חשפה את גופה לכאב ולסכנה בפעולות שנועדו  להתמודד עם השאננות הגוברת והקומוונציונליזם של התרבות האוסטרית שלאחר המלחמה. אבל האבחון שלה לדרכים שבהן יחסי הכוח הגלומים בייצוגים בתקשורת מכתיבים גופים ותודעה של נשים ומבדילים את פרויקט אקספורט כפמיניסטית באופן חד משמעי.

קריירה מוקדמת

הופעות הגרילה של אקספורט המוקדמים הגיעו למעמד אייקוני בתולדות האמנות הפמיניסטית. "Tapp- und Tast-Kino" (נקישה ונגיעה בסינמה) בוצע בעשר ערים אירופאיות ב-1968-1971.  בעבודתה המהפכנית המתוחכמת הזאת, לבשה ואלי אקספורט "אולם קולנוע" זעיר סביב גופה העירום העליון, כך שלא היה ניתן לראות את גופה אך ניתן היה לגעת ולהגיע אל חזית המכוסה וילונות של ה"תיאטרון".לאחר מכן הלכה לרחוב להזמין גברים, נשים וילדים לבוא ולגעת בה. התקשורת הגיבה לעבודה הפרובוקטיבית של ואלי בפאניקה ובפחד, ועיתון אחד היווה אותה למכשפה. אקספורט הגיבה, "היה באוסטריה מסע גדול נגדי".
חלק מעבודותיה האחרות הכוללות,"יריבים בלתי נראים", "סינטגמה","קורפרספליטר" הראו את גוף האמן בהקשר למבנים היסטוריים לא רק פיזית, אלא גם באופן סמלי. ההתקשרות הגופנית להתקדמות ההיסטורית של המרחב המגדרי והתפקידים הסטריאוטיפיים מייצגת את הגישה הפמיניסטית והפוליטית של אקספורט לאמנות.
סרטה הקצר של אקספורט ב-1973,"מרוחק, מרוחק"(remote,remote), מדגים את ההשלכות הכואבות של הגוף הנשי העומד בסטנדרטים חברתיים. ביצירה זו היא חופרת את ציפורניה בסכין במשך שתים עשרה דקות, ומייצגת את הנזק המושרה שמקורו בגוף הנשי המנסה לשמור על סטנדרט היופי והמסורת.
בתצלום שלה בשנת 1970, "גוף סימן פעולה" אקספורט מייצגת סדר יום טעון פוליטית באמצעות יצירות האמנות שלה. היצירה מכילה קעקוע של חגורת ביריות על הרגל העליונה של אקספורט. הבירית אינה מחוברת למעלה ורק מחוברת לרסיס של גרב בתחתית - ולכן תלויה על הרגל. במקום שהבירית תגדיר את הגוף באופן אובייקטיבי, הגוף מגדיר את הבירית באופן זה, היפוך תפקידים חברתיים נבנים ביחס לגוף הנשי.
בהופעה שלה בשנת 1968 "מכנסי פעולה: פאניקה של איברי המין" (Aktionshose:Genitalpanik), אקספורט נכנסה לקולנוע אמנות במינכן, לבושה מכנסיים נטולי פרווה והסתובבה בקהל עם איברי המין החשופים שלה בגובה הפנים. התצלומים הנלווים צולמו ב - 1969 בווינה, על ידי הצלם פיטר הסמן (Peter Hassmann). 
המופע בקולנוע האמנות ובתצלומים ב -1969 נועדו לעורר מחשבה על תפקידם הפסיבי של נשים בקולנוע ועל העימות עם האופי הפרטי של המיניות עם המקומות הציבוריים של הופעותיה. סיפורי אפוקליפטי קובעים כי האקציות: הופעה של "מכנסי פעולה" התרחשה בתיאטרון פורנו, וכללה את אקספורט מנופף מקלע ומאתגרת את הקהל, כפי שמתואר בכרזות ב-1969, אבל היא טוענת שזה מעולם לא קרה.
הניגוד עם מה שמכונה בדרך כלל "קולנוע" ברור, והוא חיוני למסר. בביצועי אקספורט, הגוף הנשי אינו ארוז ונמכר על ידי מנהלים ומפיקים גברים, אך הוא נשלט ומוצע בחופשיות על ידי האישה עצמה, בניגוד לכללים החברתיים ולמצוות המדינה. כמו כן, הקולנוע הרגיל שאושר על ידי המדינה הוא חוויה מציצנית במהותה, ואילו בביצועי אקספורט, ל"קהל " מגע ישיר ומישורי עם אדם אחר, וכמו כן עושה זאת בראייה מלאה של אקספורט ועוברי אורח.
קטעי וידאו פורצות דרך של ואלי, מול משפחתה (1971) היה אחד המקרים הראשונים של התערבות בטלוויזיה ושידור וידאו ארט. הסרטון, ששודר במקור בתוכנית הטלוויזיה האוסטרית קונטקטה(kontake) בשני בפברואר, 1971, מציג משפחה אוסטרית בורגנית צופה בטלוויזיה בזמן ארוחת הערב. כאשר משפחות אחרות מהמעמד הבינוני צפו בתוכנית זו בטלוויזיה, הטלוויזיה הייתה מחזיקה מראה עד לניסיון שלהם ותסבך את הקשר בין הנושא, הצופה והטלוויזיה. בשנת 1977 שוחרר הסרט האופייני הראשון שלה,"יריבים בלתי נראים" . עבור תסריט הסרט, היא שיתפה פעולה עם השותף לשעבר שלה, פיטר ווייבל. סרטה משנת 1985, "הפרקטיקה של אהבה", נכנס לפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה -35 של ברלין.
מאז 1995/1996 אקספורט החזיקה פרופסורה עבור ביצועי המולטימדיה באקדמיה לאמנויות מדיה קלן.
בסרט הניסוי שלה, 1983, סינטגמה, אקספורט ניסתה לשפץ את הגוף הנשי באמצעות מספר רב של "טכניקות מונטאז קולנועיות שונות - להכפיל את הגוף באמצעות שכבות, למשל". הסרט עוקב אחר אמונתו של אקספורט כי הגוף הנשי טופל לאורך ההיסטוריה על ידי גברים באמצעות אמנות וספרות. בראיון עם "ראיון מגזין", אקספורט דנה על הסרט שלה, סינטגמה(Syntagma), ואמרה, "הגוף הנשי תמיד היה בנייה".
במאמץ נוסף לחשוף את שליטתן של נשים על ידי גברים, אספה אקספורט את ההצהרות החזקות שלה במאמר שנכתב עבור תערוכה שארגנה תחת הכותרת מגנא(MAGNA), גמיניזם: אמנות ויצירתיות. במאמר זה, שכותרתו "אמנות נשים כמניפסט" (1972), היא כתבה הצהרות מעצימות המכוונות כקריאה לפעולה, "תן לנשים לדבר כך שיוכלו למצוא את עצמן, זה מה שאני מבקשת כדי להשיג דימוי עצמי של עצמנו ולפיכך ראייה שונה של הפונקציה החברתית של נשים ". כאן הצביעה אקספורט על הדרך הלא צודקת שבה חיו נשים את חייהן בגבולות שנוצרו על ידי גברים. באותה מניפסט אקספורט גם אומרת "ניתן להבין את האמנויות כמדיום ההגדרה העצמית שלנו והוספת ערכים חדשים לאמנויות. ערכים אלה, המועברים באמצעות תהליך הסימון התרבותי, ישנו את המציאות לקראת התאמה של צרכים נשיים ". כאן היא מתייחסת ישירות אל העבודה שלה להתקדמות של העצמת נשים. עם כל יצירה חדשה אקספורט משנה את הדרך בה החברה רואה את הנשים.