google/wiki40b huggingface dataset:
התאבדותה של אמנדה טוד

התאבדותה של אמנדה טוד  (באנגלית: Amanda Michelle Todd;‏ 27 בנובמבר 1996 - 10 באוקטובר 2012) הוא מקרה התאבדות של נערה קנדית בעקבות בריונות רשת שזכה להד נרחב. טוד תיעדה את סיפורה ביוטיוב בסרטון שזכה למספר רב של צפיות (מעל ל-13 מיליון צפיות), והוביל אנשים רבים לתעד את סיפוריהם בצורה דומה.

סיפור המקרה

אמנדה טוד הכירה אנשים באתרי אינטרנט. אחד מהם החמיא לה לאורך זמן באתר BlogTV, ולבסוף שכנע אותה לשדר באתר זה את עצמה חשופת חזה באמצעות מצלמת הרשת שלה. לאחר מכן הזר החל לסחוט אותה, בעודו מאיים שיפרסם את התמונה לחבריה. בחופשת חג המולד, דפקו שוטרים בארבע לפנות בוקר בדלתה, וכך גילתה שתמונתה פורסמה לכולם. אמנדה סיפרה כי החלה להשתמש בסמים ובאלכוהול בעקבות המצוקה הרגשית שחוותה. הוריה ניסו להעביר אותה לבית ספר אחר פעמיים. אבל אותו הזר ארב לה, ופרסם את התמונה כתמונת הפרופיל שלו. בעקבות התמונה הסתכסכה אמנדה גם  עם תלמידי בתי הספר האחרים. מצוקתה הנפשית הותירה אותה בודדה לגמרי. התגובות שהמשיכה לקבל דרך האינטרנט הרעו את המצב. תגובות אלה אופייניות לבריונות רשת.
טוד עברה לבית ספר חדש בפעם השנייה, שם הייתה יושבת לבדה בארוחות הצהריים. מצבה הנפשי הלך והתדרדר. לאחר חצי שנה, היא חזרה לדבר עם ידיד ישן, שהזמין אותה לביתו, בזמן שחברתו הייתה בחופשה, ושם קיימו יחסי מין. שבוע לאחר מכן, אותו ידיד, מלווה בחברתו ו-15 אנשים נוספים, התעמת עם טוד בבית ספרה מול קהל תלמידים. טוד הותקפה והוטחה ברצפה, בזמן שתלמידים מסביבה צילמו את המתרחש. לאחר שאביה מצא אותה בתוך תעלה ואסף אותה לביתה, ניסתה טוד להתאבד בשתיית אקונומיקה, אך ניסיון ההתאבדות שלה נמנע. לאחר שחזרה מבית החולים, נתקלה טוד בתמונות של אקונומיקה והעלאות בפייסבוק, בהן היא מתויגת, בצירוף קריאות המעודדות אותה להתאבד.
כחודש לפני מותה פרסמה את הסרטון שמספר את סיפורה, בו היא כלל לא מדברת, אלא רואים אותה מעבירה כרטיסים עליהם כתוב הסיפור בכתב ידה. התאורה בחדר מעומעמת, והתמונה חתוכה מלמעלה כך שלא רואים את פניה במלואם. ב-10 באוקטובר 2012 היא נמצאה ללא רוח חיים. אנשים רבים ראו את הסרטון שלה, חלקם יצרו סרטונים בהשראתה, בהם גם הם מספרים את הסיפור שלהם עם כרטיסים.

החקירה המשטרתית

המשטרה ניסתה לאתר את הזר שסחט אותה. על המקרה עבדו כעשרים שוטרים. יחידות משטרה הפועלות במרחב הווירטואלי הקדישו לעניין זמן רב.
קבוצת הרשת אנונימוס האשימה גבר קנדי במעשה הסחיטה, והוא נעצר על ידי המשטרה. אנשים רבים חשו זעם כלפיו ואיימו על חייו. האיש הודה בקשר צ'אט עם טוד, אך בסופו של דבר הוכח שלא הוא זה שסחט אותה וגרם לה להתאבד, והוא שוחרר.
באפריל 2014 נעצר אדם הולנדי ממוצא טורקי בחשד לאחריות למעשה ולמעשים דומים אחרים, לאחר משפט ארוך הוא הורשע במרץ 2017.

התגובות לסרטון

הסרטון גרר תגובות רבות. מהרגע שהסיפור התפרסם אנשים הביעו את צערם ורצו לעזור. אנשים קיימו עצרות זיכרון, ואירועים לזכרה. הסיפור התפרסם במדינות רבות כולל ישראל. צעירים תעדו את סיפורם דרך סרטוני יוטיוב עם כרטיסים כמחווה לאמנדה. סרטונים רבים צולמו על תגובותיהם של צעירים לסיפור. אנשים הצטערו לשמוע על המאורעות ורצו למצוא דרך למנוע הישנות מקרים דומים. אנשים רבים גם הביעו את כעסם על אותם אנשים שהובילו להתאבדותה.
אמה הקימה לזכרה קרן שנועדה לעזור לפעול נגד בריונות ולעזור לנערים ונערות במצוקה.

בישראל

בישראל פורסם סיפורו של ג'ורג' עמירה, נער שסבל מבריונות רשת וצילם את עצמו ליוטיוב, שם הוא מספר את סיפורו. נשיא המדינה רובי רבלין ראה את הסרטון והזמין את ג'ורג'. יחד הם צילמו סרט זהה לסרט הראשון, אך עם מסר מעודד.
חיים יעקב נפתלי זילברברג

הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג (כונה: ר' נפתלי וירשובר; תר"י, 1860 - תר"ץ, 1930) היה מו"צ בוורשה, נודע כמו"ל ספרי מהרא"ל צינץ.

קורותיו

נולד בפולין, בנו של הרב אברהם בנימין זילברברג, רב ואב"ד קוטנא ווירשוב. היה מתלמידי רבי ישראל מסלנט ורבי יוסף דב סולובייצ'יק מבריסק. היה מקורב לנצי"ב מוולוז'ין ולחפץ חיים, וכמו כן נסע לרבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב ולאדמו"ר בעל השפת אמת מגור.
נישא למאניה בת ר' שמריה יוסף קלפפיש, שהיה אחיו של הרב זנוויל קלפפיש ראב"ד ורשה, ושימש במשך שנים רבות כמו"צ בוורשה.

פועלו התורני

הרב זילברברג חיבר חיבורים תורניים רבים, אך רק מעט מהם הוציא בחייו. לאחר פטירתו עסק בהדפסתם בנו הרב מיכאל משה יהודה זילברברג.
ערך לדפוס את כתבי אביו וסבו. כסבו אף הוא עסק בתורת רבי עקיבא איגר והחל בהכנתו לדפוס של ספרו של רבי עקיבא איגר "דרוש וחידוש – תנינא". את הספר השלים והוציא לאור נכדו הרב אברהם בנימין זילברברג בוורשה בשנת תרצ"ב. 
במשך שנים רבות הקדיש חלק נכבד מזמנו לביאורם ולהוצאתם לאור של ספרי מהרא"ל צינץ, שלפני מותו הבטיח בכתב ידו: "מי שישתדל בהדפסת ספריי אהיה לו למליץ". לאחר מותו המשיך בכך נכדו הרב אברהם בנימין זילברברג. כיום עוסק בכך נכדו של הרב אברהם בנימין, שמואל זילברברג.
לגולס

לגולס הוא דמות בדיונית מעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין.

ביוגרפיה

לגולס הוא אלף (בן לילית) ובן למשפחת אצולה. לגולס מופיע לראשונה בשר הטבעות כאשר אלרונד מזמן את המועצה הלבנה (וכך מקים אותה) לדון בענייני סאורון, לגולס מצטרף לפרודו בגינס, אחיינו של בילבו בגינס - גיבור הספר "ההוביט", ואל נציגים ממספר גזעים דמויי אנוש נוספים, למסע להשמדת הטבעת של סאורון - הטבעת האחת.
במהלך העלילה חל תהליך של התקרבות והתיידדות בין גימלי הגמד ללגולס האלף. בין הגמדים והאלפים שררה איבה בת אלפי שנים, שנולדה בעקבות סירובו של תינגול לתת סילמריל לגמדים. האלפים ראו בגמדים יצורים גסים, חמדנים וחסרי חן ואילו הגמדים ראו באלפים סנובים מתנשאים שלעולם לא יוכלו להעריך גמדים ומה שגמדים אוהבים. תהליך זה מתבטא בידידות ובשבירת דעות קדומות - כאשר גימלי מראה ללגולס שהוא אינו מה שחשב בנוגע לגמדים.

תיאור

לאורך הסיפור מוכיח עצמו לגולס כבן לוויה חשוב ומועיל, וכן כלוחם אמיץ ויעיל. עקב היותו בן לילית, ראייתו של לגולס חדה ביותר, וכן הוא אמן בשימוש בחץ וקשת. הוא מצויד בפיגיון אלפים לבן, בקשת ובאשפת חיצים. לגולס נועל סנדלים קלים שמגבירים את מהירותו.

בסרטי ההוביט ושר הטבעות של פיטר ג'קסון

בסרטי ההוביט ושר הטבעות של פיטר ג'קסון משחק את לגולס השחקן אורלנדו בלום. הוא מתאהב בטוריאל אשר התאהבה בפילי שהתאהב בה.
יחיאל המאירי

ביוגרפיה

יליד קיבוץ כפר בלום שבגליל העליון. ב-1965 היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. לזכותו הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה. המאירי זומן על ידי עמנואל שפר לסגל הנבחרת למונדיאל 1970, וכך היה לנציגה השני של הפועל חיפה יחד עם חברו להגנה, יוחנן וולך.
בשנת 1972 אובה קלימצ'בסקי (גר'), מאמן הפועל חיפה שאימן קבוצות בכירות בבונדסליגה הגרמנית, יחד עם יוחנן וולך, דב עצמון, אבא גינדין ומאיר אילוז, יצרו קו הגנתי איכותי שהיווה את הסיבה המרכזית למיקומה של הפועל חיפה בצמרת הטבלה.
בשנת 1974 זכה עם הפועל חיפה בגביע המדינה תחת הדרכתו של יעקב גרונדמן. לאחר מכן שיחק במדי הפועל עכו ולפני פרישתו הספיק גם לשחק בהפועל טמרה.
פסח סלבוסקי

ביוגרפיה

סלבוסקי נולד בשנת 1947 בדטרויט שבמישיגן, שם הושפע מציורי הקיר של דייגו ריברה, שבמכון לאמנויות של דטרויט. בשנת 1978 עלה לישראל והתיישב בירושלים.
יצירותיו של סלבוסקי משלבות בין ציור אקספרסיבי ומופשט ובין טכניקות פיסוליות תלת-ממדיות כגון אסמבלאז'. בשנת 1987 זכה סלבוסקי בפרס אוסקר הנדלר מטעם קיבוץ לוחמי הגטאות, בשנת 1995 בפרס ישראכרט לאמנות לאמן ישראלי מטעם מוזיאון תל אביב לאמנות ובשנת 1999 זכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט ובפרס סנדברג לאמנות ישראלית מטעם מוזיאון ישראל.
רותניום

תכונות

רותניום הוא מתכת חזקה לבנה, ששייכת ל"קבוצת הפלטינה" (שכוללת את המתכות: רותניום, רודיום, פלדיום, אוסמיום, אירידיום ופלטינה) ויש לו ארבע צורות גבישיות. רותניום מתמוסס במתכות אלקליות נוזליות, מגיב עם הלוגנים בטמפרטורות גבוהות ולא מושפע מחומצות. כמויות קטנות של רותניום מקשיחות פלטינה ופלדיום. העמידות בפני קורוזיה של טיטניום עולה כאשר מוסיפים לו כמות קטנה של רותניום.
דרגת החמצון של רותניום נעה מ־1+ ל8+. הדרגות 2+, 3+ ו־4+ הן הנפוצות ביותר.

היסטוריה

הרותניום (בלטינית Ruthenia שפירושה "רוסיה") זוהה ובודד על ידי קרל ארנסט קלאוס (Karl Klaus) ב-1844. קלאוס הראה שתחמוצת רותניום מכילה מתכת חדשה והפיק 6 גרם שלה מפלטינה גולמית. כמה שנים קודם, יונס יאקוב ברצליוס (Jöns Jacob Berzelius) וגוטפריד אוסאן (Gottfried Osann) כמעט גילו את הרותניום ב-1827, כשבחנו משקע שנשאר לאחר שהשרו פלטינה גולמית במי מלך (תערובת חומצות שיכולה להמיס פלטינה וזהב).
ברצליוס לא מצא מתכת חדשה, אבל אוסאן חשב שמצא שלוש מתכות חדשות וקרא לאחת מהן "רותניום".
ייתכן שכימאי פולני בודד את יסוד 44 (וקרא לו וסטיום) ממחצב פלטינה ב-1807, אך נושא זה שנוי במחלוקת.
הכימאית מרי לו גוד תרמה להבנת פעולת רותניום כזרז.

צורה בטבע

רותניום נמצא בדרך כלל במכרות עם מתכות אחרות מקבוצת הפלטינה בהרי אורל ובצפון ודרום אמריקה.
רותניום מופק מסחרית בתהליך כימי מורכב שבו משתמשים במימן בשביל לבודד רותניום מתרכובת אמוניום וכלור ((NH₄)₂RuCl₆). כמו כן ניתן למצות רותניום מדלק גרעיני שיצא משימוש, שבדרך כלל מכיל כמה אחוזי רותניום.

תרכובות

לתרכובות רותניום תכונות כימיות דומות לאלו של אוסמיום שלהן שמונה דרגות חמצון, שמהן 2+, 3+ ו-4+ הן הנפוצות ביותר.
תרכובת נפוצה היא תחמוצת של רותניום 4+, או RuO₂, והיא בעלת שימושים בקטליזה ובתהליכי אלקטרוכימיה. תחמוצת זו היא גם מוליכה חשמלית.

אמצעי זהירות

התרכובת RuO₄, שדומה מאוד לאוסמיום טטרוקסיד מאוד רעילה ויכולה להתלקח. לרותניום אין תפקיד ביולוגי והוא יכול להכתים את העור. רותניום יכול להיות חומר מסרטן שמצטבר בעצמות.
בדיקת CRAAP

בדיקת CRAAP פותחה על ידי Sara Blakeslee וצוות הספרנים באוניברסיטת קליפורניה, צ'יקו   כדי להעריך איכות של מקורות מידע המשמשים למחקר אקדמי בתחומי דעת שונים.  המספר העצום של מקורות באינטרנט, מקשה על בחירת המקורות שניתן לבסס עליהם מחקר אקדמי. בדיקת CRAAP נועדה להקל על מרצים וסטודנטים לקבוע אם ניתן להסתמך על המקורות שאיתרו. הערכת מקורות באמצעות בדיקת CRAAP היא שיטה הנלמדת בעיקר בהדרכות של ספרנים בספריות אקדמיות.

רקע היסטורי

הערכת מקורות באמצעות בדיקת CRAAP נלמדה לראשונה בשנת 2004 במסגרת סדנה שערכה Sarah Blakeslee למרצים של סטודנטים בשנה הראשונה.  Sara המציאה את ראשי התיבות כדי לזכור את הקריטריונים להערכת מקורות.  היא רצתה ללמד שיטה קלה יותר לקבוע רמת איכות של מקורות.   
אחת השיטות להערכת מקורות בהן השתמשו לפני בדיקת CRAAP היא בדיקת SAILS: Standardized Assessment of Information Literacy Skills.  בדיקה זו נוצרה בשנת 2002 על ידי קבוצה של ספרנים באוניברסיטת קנט סטייט בעקבות הדרישה לבדיקת הערכה שתעזור לסטודנטים להתמצא במקורות חשובים.

הערכת אתרי אינטרנט

מאז החל השימוש בבדיקת CRAAP באוניברסיטת  CSU Chico, אוניברסיטאות אחרות אימצו אותה כדי לסייע בהערכת האתרי אינטרנט.  במאמר שלה, Cara Berg, ספרנית יעץ ורכזת הדרכת משתמשים באוניברסיטת William Paterson, מתייחסת בהרחבה להערכת אתרי אינטרנט ככלי למחקר פעיל. הערכת אתרים באמצעות CRAAP נלמדה במסגרת קורסי כתיבה לסטודנטים שנה ראשונה, כדי לסייע להם לחדד את מיומנויות המחקר שלהם.

אתגרים

כאשר בדיקת CRAAP הוטמעה לראשונה, היו מספר אתגרים טכניים.  הסדנה להערכת אתרים הייתה מואצת וברוב המקרים הספרן לא הצליח להעביר את החומר בשלמותו.  סטודנטים רבים לא הבינו שהם צריכים להעריך את האתר ובמקום זאת העריכו את התוכן שפורסם בו.  חלק מהסטודנטים השלימו את המשימה מבלי להבין את ההנחיות. היה צורך בהנחיות יותר מפורטות וכאשר ניתנו כאלה, הסטודנטים הצליחו להעריך אתרים בעזרת בדיקת CRAAP.

שימושים פדגוגיים

בדיקת CRAAP נלמדת בדרך כלל בהדרכות ספרייה לסטודנטים שנה הראשונה. השימוש הנפוץ ביותר הוא בקורסי כתיבה, אך משתמשים בה גם בקורסים רבים אחרים, ובהם קורסים בתחומי המדעים וההנדסה.

ביקורת

מאמר שפרסמו ספרן היעץ Toni M. Carter ומרצה בקורסי כתיבה בשנת 2016 יצא כנגד הנטייה של ספרנים בספריות אקדמיות  לספק "רשימת מכולת" של קריטריונים להערכת מקורות, ובדיקת CRAAP היא הדוגמה העיקרית לרשימות מסוג זה. הטענה היא שרשימות כאלה מוותרות על המורכבות והניואנסים שבהערכת מקורות ומעודדות הערכת מידע דיכוטומית (נכון / לא נכון).
במאמר נטען כי רשימות מסוג זה ספגו ביקורת רבה מאז ש-ACRL פרסמה קווים מנחים להנחלת אוריינות מידע בשנת 2015. לפי קווים אלה נדרשת גישה הוליסטית ופדגוגיה אותנטית המתמקדת בפרקטיקות של למידה מהתנסות ביצירת מידע ורפלקציה.
תלמיד חכם

ביהדות תלמיד חכם או תלמיד חכמים הוא יהודי שלמד מחכמים רבניים, ולו ידע ובקיאות בספרות התורנית. כינוי זה מותנה ביראת השמים של האדם. כיום, נוהגים לכנות כך אדם שבקיא היטב בש"ס ובשולחן ערוך.

הלכה

צורתו המקורית של הביטוי, המופיעה בכתבי יד, היא "תלמיד חכמים". במקורו שימש הביטוי לכינוי אדם שעבר את שלב לימודו הראשוני ("צורבא מרבנן") אך עדיין לא הגיע לדרגת 'חכם', והוא עדיין רק "תלמידם של חכמים". לאחר מכן התרחב הביטוי, והוא שימש לתיאור כל אדם שנחשב לבן-תורה מובהק. 
כפי שמציין וייסברג ב"לשוננו לעם"  תשנ"א מקור הצירוף "תלמיד חכם" הוא גזירה לאחור של הצירוף  "תלמידי חכמים", כלומר תלמידים של חכמים. המילה חכם משמשת כסומך ולא כתואר השם.
בהלכה ניתן להצביע על כמה הגדרות למהותו של תלמיד חכם, ועל אופנים שונים לזכויותיו וחובותיו.

תלמיד חכם באמנות

המושג תלמיד חכם הגיע אף לאמנות. כך לדוגמה, צייר הצייר יוסף ישראלס ציור שכונה בשם "תלמיד חכם".
בספרות: ראו את סיפורו של ש"י עגנון: שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו.
וורמס

רקע כללי

בימי הרומאים הייתה העיר מאחז צבאי אסטרטגי על הדרך הראשית שמובילה לנהר הריין, ולימים - עיר מסחר משגשגת. בשנת 14 אחר הספירה נכבשה על ידי המצביא דרוסוס. את שרידי העיר הרומאית שפיתח דרוסוס ניתן לראות עד היום במבני הרחוב הרומאי, בפורום, ובשרידי המקדש לאל יופיטר. בימי הביניים הייתה לעיר קיסרית חופשית, ומאז ימי קארל הגדול שימשה לעיתים כעיר מושבו של הקיסר ועמדה במרכזם של אירועים היסטוריים חשובים. כבר במאה ה-14 מנתה העיר 20,000 תושבים (הרבה יותר מבפרנקפורט). 
וורמס היא אחת הערים הגרמניות המוזכרות עוד בשירת הניבלונגים, מהיצירות המוקדמות ביותר בספרות הגרמנית, שנכתבה בסביבות המאה ה-13. מספר פעמים במהלך ההיסטוריה, נהרסה העיר כמעט לחלוטין. במהלך מלחמת תשע השנים בשנת 1689 נבזזה העיר על ידי כוחות צרפתיים בראשות לואי ה-14, שאף הצליח להחזיק בה לזמן קצר. ב-1792 נכבשה העיר שוב על ידי כוחות הצבא הצרפתי המהפכני; העיר הייתה בשליטת צרפת עד שנת 1815, אז נמסרה לידי הדוכס הגדול של הסן במסגרת קונגרס וינה. בפעם נוספת נחרבה העיר בשנת 1945 בהפצצות אוויריות של חיל האוויר הבריטי, לקראת תום מלחמת העולם השנייה.
תותח מתנייע M-50

פיתוח

ה-M-50 פותח בצה"ל בעקבות המחסור בתותחים מתנייעים. עד אז נבנה חיל התותחנים הישראלי בעיקר על בסיס תותחים נייחים הנגררים על ידי משאיות, אולם עם התפתחות חיל השריון כחיל היבשה העיקרי וכחלק מלקחי מלחמת סיני, נוצר הצורך במערך תותחים מתנייעים שיוכל להתקדם יחד עם כוחות השריון.
ה-M-50 פותח על ידי חיל החימוש בשנות ה-60. הוא מבוסס על תובת טנק שרמן, עליה הוצב תותח 155 מ"מ מודל 50 (Obusier de 155 mm Modèle 50) מתוצרת צרפת, אשר היה בשימוש בצה"ל. תובת השרמן נחתכה כדי להתאים לתותח. התותח המותקן באחורי הכלי חייב הזזת המנוע לקדמת התובה.
ברשות צה"ל היו כ-150 תותחים מסוג זה.

שירות מבצעי

ה-M-50 נכנס לשירות ב-1967 וסוללות M-50 השתתפו בירי על בתי הזיקוק בסואץ (מבצע אבוקה) באותה שנה. ה-M-50 שירת בחיל התותחנים במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בכל החזיתות. התומ"ת הוצא משימוש בצה"ל בשנת 1983.
ה-M-50 היווה את עמוד השדרה של חיל התותחנים הישראלי בשנות ה-70 עד כניסתם לשירות של התומ"תים האמריקאים המתקדמים כדוגמת ה-M-109 ("רוכב").
משה (מיכלאנג'לו)

היסטוריה של הפסל

התכנון המקורי של הקבר שבו אמור היה הפסל להיות משובץ, כלל מבנה בעל שלוש קומות, שבו אמורים היו להיות משובצים כ-40 פסלים שונים. לאחר מותו של יוליוס בשנת 1513 קטנו ממדי הפרויקט. בשנת 1542 הוצא חוזה נוסף, ובו התבקש מיכלאנג'לו ליצור מבנה פשוט הצמוד לקיר הכנסייה, שבו ישובצו פסלים מעטים.

תיאור

משה מתואר יושב כשהוא לבוש מעין טוגה או בד כשפלג גופו העליון עירום. ביד אחת הוא אוחז אל גופו לוח מרובע המסמל את לוחות הברית, ואילו ידו השנייה מונחת בחיקו. ראשו עטור הזקן מופנה לשמאל, והוא מביט בריכוז אל נקודה מרוחקת מאתנו. מיכלאנג'לו תיאר את זקנו כמפותל וארוך ומגיע עד לחיקו. הוא נעול סנדלים בעלי רצועות עור הקשורות על שוקיו.
על ראשו עיצב מיכלאנג'לו זוג קרניים קטנות. ייצוג זה בא ככל הנראה בעקבות פרשנות מוטעה של הנאמר בשמות "כִּי קָרַן עוֹר פָּנָיו" (ל"ד, כט), שבתרגום הוולגטה תורגם כאילו הכוונה היא לקרן כאיבר בגוף ולא לקרן אור. ואולם יש הטוענים כי לא סביר שמיכלאנג'לו, איש רנסאנס בעל השכלה רחבה וידע בשפות, הוטעה בעקבות תרגום הוולגטה כאשר עמדו בפניו תרגומים נוספים והמקור, ולכן הסיבה לכך עודנה בגדר חידה.] מבחינה פיסולית הקרן
מצביעה על כיוון  שמדגיש את מבטו המרוחק של משה והמנוגד לזרועו הנטויה.
לושיצה

תולדות היישוב

לושיצה נזכרת לראשונה בשנת 1264 כיישוב שהתקיים עוד במאה ה-11. בשנת 1505 הוענקו ללושיצה זכויות עיר. באמצע במאה ה-17 כמעט שהוחרבה העיירה לחלוטין בידי גייסות האימפריה השוודית.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום שליטת אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1867 ניטלו מלושיצה זכויותיה העירוניות, בעקבות מרד ינואר, אך אלה הושבו לה בהמשך.

יהודי לושיצה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,900 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בשנת 1920 נערך ביהודי העיירה פוגרום.
ב-12 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, אך כעבור זמן קצר עברה לשליטת הצבא האדום. בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב שבה העיירה לשליטה גרמנית, ואלו החלו במעשי שוד ורצח של יהודיה.
יודנרט שמונה בעיירה בתחילת שנת 1940, בראשות גרשון לוין, צווה לספק לגרמנים מאות עובדים יהודים לעבודות כפייה במחנות עבודה. בהמשך, הובאו לעיירה יהודים רבים מיישובי הסביבה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים נוספים, ואשר מעת לעת הוצאו בו יהודים להורג, ונדרשו בו תשלומי כופר מהיהודים. במאי 1942 הגיע מספר יושבי גטו לושיצה לכ-6,000 איש.
ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים, והצעידו את יושביו לשדליץ, תוך רצח כ-1,000 איש בדרך. כ-5,500 היהודים הנותרים הועמסו על קרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-300 יהודים שהושארו בגטו לושיצה עבור איסוף רכוש המגורשים שולחו להשמדה ב-27 בנובמבר 1942.
גני טל

הקמת היישוב

המשפחות שפונו מגני טל שבגוש קטיף רצו לשמור על מסגרת הקהילה שהייתה ביישוב הישן, ולכן לאחר הפינוי עברו כולן לאתר מגורים זמני שהוקם ביישוב יד בנימין, ובד בבד איתרו מקום בו יוכלו להקים יישוב חדש אליו יעבירו את הקהילה בשלמותה. הוחלט שהקהילה תעבור לקיבוץ חפץ חיים, שם תוקם בעבורם הרחבה לקיבוץ. מאוחר יותר הוחלט כי ההרחבה תקבל מעמד של יישוב נפרד. במהלך שנת 2010 החלו העבודות להקמת היישוב, ובשנת 2012 החלו המשפחות לעבור מאתר המגורים הזמני ביד בנימין אל היישוב החדש.

שירותי דת

עד לשנת תשס"ז כיהן הרב גבריאל קדוש כרב היישוב. החל מסוף שנת תשס"ח מכהן הרב ד"ר אביעד ספרוני כרב המושב.
מאדאם דה סבינייה

מרי דה רביטן-שנטל, המרקיזה מסבינייה (בצרפתית: Marie de Rabutin-Chantal, marquise de Sévigné;‏ 5 בפברואר 1626 – 18 באפריל 1696) הייתה מחברת מכתבים צרפתייה.
מאדאם דה סבינייה נולדה בפריז למשפחת אצולה בשנת 1626. היא התייתמה מהוריה כשהייתה בת שבע שנים, אך ירשה את עושרם הרב וקיבלה את חינוכה מטובי המחנכים בפריז, תחת השגחתו של דודה, שהיה האפוטרופוס שלה. בגיל 18 היא נישאה לאנרי, המרקיז של סבינייה מברטאן, ובגיל 25 התאלמנה כשבעלה נהרג בדו-קרב, בשנת 1651. היא ירשה את התואר "מרקיזה" ואת בית הכפר של בעלה בחבל ברטאן שבצפון מערב צרפת.
על אף שהיו לה מחזרים רבים, מאדאם דה סבינייה לא נישאה שנית, ודאגה לחינוכם של בנה ושל בתה. בנה קרא לה את הסיפורים של רבלה כדי לשעשע אותה. היא קראה את פסקל, אך לא הושפעה מחווייתו הדתית. היא קראה את ורגיליוס ואת סלוסטיוס בלטינית, את מונטיין בצרפתית, והכירה היטב גם את מחזותיהם של קורניי ושל רסין. מאדאם דה סבינייה השתתפה בחיי החברה הגבוהה ובחוגים הספרותיים של פריז. בין ידידיה היו הדוכסית מאדם דה לה פייט, פרנסואה דה לה רושפוקו וניקולה פוקה, שהיה שר הכספים של המלך לואי ה-14.
עד שנת 1661 היא נהגה לנסוע לביתה הכפרי בברטאן, והייתה מאושרת בחיק הטבע ובחברתם של האיכרים.
בשנת 1669 נישאה פרנסואז, בתה האהובה, לדוכס של גריניאן, שציפה להתמנות לתפקיד בחצרו של לואי ה-14. אך המלך מינה אותו למושל חבל פרובנס שבדרום מזרח צרפת. בשנת 1671 עזבה פרנסואז את פריז כדי להצטרף לבעלה בשאטו גריניאן שבפרובנס. מאורע זה גרם צער עמוק למאדאם דה סבינייה, שאהבה את בתה יותר מכל, כפי שכתבה באחד ממכתביה אליה: "התכתבותי אתך מהווה את האושר היחיד של חיי.".
בשנת 1673, מכתביה לבן דודה, הסופר רוז'ה דה ביסי-ראביטן, ומכתבים אחרים שלה, כולל קטעים ממכתביה לבתה, הועתקו ונקראו על ידי רבים מאנשי החוגים הספרותיים של פריז, אך היא סירבה להוציא לאור את מכתביה. בשנותיה האחרונות, חלתה מאדאם דה סבינייה בדלקת מפרקים. בשנת 1694 נסעה מאדאם דה סבינייה לביקורה האחרון אצל בתה, שממנו לא חזרה. היא נפטרה בשאטו גריניאן בשנת 1696.
Can't Take That Away (Mariah's Theme)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארי עצמה ודיאן וורן והופק על ידי קארי עצמה וצוות המפיקים ג'ימי ג'אם וטרי לואיס. הסינגל שוחרר כאיי-סייד של השיר "Crybaby" בלבד למען מדינות בודדות מה שמנע את ההצלחה שלו בעולם בין היתר.  
מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת פופ ו-R&B אשר משלבת נגינה של כינור, פסנתר ואורגן. מבחינה לירית השיר מדבר על מימוש עצמי והגשמת חלומות מבלי שמשהו יעצור בעדנו.

ביקורת והצלחה

השיר זכה לביקורות חיוביות מהמבקרים בשל המילים לשיר וגם בשל השירה של קארי. מבחינה מסחרית השיר לא זכה להצלחה בגלל הפורמט בו הוא השתחרר ובגלל סיבות אחרות. אחד מהם היה ככל הנראה בגלל הסכסוך של קארי עם חברת התקליטים שלה שגרמה להם להמעיט בניסיון לקדם את השיר.  
הוא הגיע בשיאו למקום ה-40 בולוניה, למקום ה-45 באיטליה ולמקום 65 בהולנד. בארצות הברית השיר לא הצליח להיכנס למצעד הרשמי של המדינה בשל החוק ששירים שמשתחררים כבי-סייד לא יכולים להיכנס למצעד, אך השיר הגיע למקום ה-6 במצעד שירי הדאנס קלאב של המדינה.

וידאו קליפ

לשיר יצאו שני קליפים. בשני הקליפים מראים 5 סיפורים אמיתיים של אנשים אשר מספרים על הכאב והתעללות הרגשית שחוו ואיך השיר עזר להם להתגבר על כך. בנוסף השיר מלווה גם בסיפורים של ספורטאים אשר הגשימו את חלמיותיהם כנגד כל הסיכויים. לקליפ זה יצאו 2 גרסאות כאשר בגרסה אחת מריה מביטה מבעד חלון גדול על קשת בענן ואילו בגרסה השנייה רואים אותה יוצאת אל עבר מרפסת ומשקיפה ממנה אל העיר. 
על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו קארי בתוכנית The Today Show ובתוכנית The View ובהמשך גם בסיבוב ההופעות "Charmbracelet World Tours".
מוזיאון קרנוולה

אוטל קרנוולה

האוטל (בית מידות) נבנה בתקופת הרנסאנס, בין השנים 1548 ל-1560, עבור ז'אק דה ליניירי (Jacques de Ligneris), נשיא הפרלמנט של פריז. בהשראת טירת ד'אקואן (château d'Écouen), המבנה תוכנן בצורת מרובע "בין חצר לגינה", וכונן חידוש אדריכלי, שהפך דוגמה עבור מספר בתי מידות אחרים. הפסלים שמעטרים את המבנה הם יצירות מופת של ז'אן גוּז'וֹן ושל האטלייה שלו.
בשנת 1578 עבר המבנה לבעלותה של פרנסואז דֶה קֶרנֶוונוּאָה (Françoise de Kernevenoy), אלמנתו של אדון דה-קרנוונואה מחבל ברטן ששמו שובש כהלצה לקרנוולה. בשנות החמישים של המאה ה-17 עבר הבית לידי קלוד בוּאלב (Claude Boislève), והיא הפקידה את תכנון הרחבתו בידי פרנסואה מנסר. הלה שינה את האגף השמאלי ואת מבנה הכניסה והוסיף גם אגף ימני מעוטר בפסליו של ז'ראר ואן אוסטל (Gérard Van Opstal). 
משנת 1664 ועד 1695 התגוררה בבית המידות מאדאם דה סבינייה, ואחריה ברונה דה ראנסי (Brunet de Rancy), מזכיר המלך עד 1777, ולאחר מכן משפחתו של דופרה דה סן-מור (Dupré de Saint-Maur).
לאחר המהפכה הצרפתית אוכלס המקום על ידי האקול דה פונט אה שוסה.
מיכאיל פרידמן

קורות חיים

פרידמן נולד בלבוב, כיום באוקראינה, ב-1964, למשפחה יהודית חילונית. הוא מגדיר את עצמו גם כיום כיהודי חילוני - אתאיסט. לפי עדותו, הקשר היחידי שלו לדת היהודית אותה עת היה המצות שסבתו הייתה אופה מידי פסח. אולם החותמת "יהודי" על דרכונו הבדילה בינו לבין הסביבה, ואף שיצרה הגבלות רבות, לרבות התנכלויות אנטישמיות מצד כל מי שידע, היא גם איחדה אותו עם יהודים אחרים וייחדה אותו כמי ששייך לעם היהודי.
בשנת 1986 סיים את לימודיו באוניברסיטה במקצוע מהנדס מתכות וב-1996 היה בין מייסדי הקונגרס היהודי הרוסי.
בשנים 2006 ו-2007 היה פרידמן חבר במושב הראשון של הלשכה הציבורית של רוסיה, גוף ממשלתי הממונה על ידי הנשיא, שמטרתו לבחון את החקיקה ודרכי פעולות הממשלה בסובייקטים הפדרליים המרכיבים את הפדרציה הרוסית.
פרידמן גרוש ואב לארבעה ילדים. משפחתו מתגוררת בפריז, בעוד הוא עצמו מתגורר במוסקבה. למרות המרחק הוא שומר על קשר הדוק עם ילדיו וביולי 2012 ביקר עם שלושת ילדיו הגדולים יותר, באושוויץ, כדי להגביר ולשמור על הקשר שלהם ליהדות.

עושרו

בתחילת דרכו בעולם העסקים, החזיק פרידמן דיסקוטק וחנות צילום ועסק במסחר ובשירותים פיננסיים. ב-1989 הקים את אלפה גרופ (Alfa Group Consortium), אשר הייתה לאחר התפרקות ברית המועצות למקור עושרו. הוא הרוויח סכומי כסף גדולים והפך לאחד מהאוליגרכים הרוסים. 
בשליטת קונסורציום אלפא שלו נמצא כיום Alfa Bank, אחד מגדולי הבנקים ברוסיה, חברת הנפט Tyumen Oil שנקראת כיום TNK-BP, רשת מרכולים וחברה לייצור וודקה, בנוסף לאמצעי תקשורת שונים.
על פי דירוג מגזין פורבס לשנת 2012 מוערך הונו בכ-13.4 מיליארד דולר (השווה להערכה ב-2009 - כ-6.3 מיליארד דולר), והוא מדורג במקום ה-57 ברשימת עשירי העולם של פורבס (לעומת ה-71 ברשימה זו ב-2009) (ב-2008 הוא דורג במקום ה-20 עם הון מוערך של כ-20 מיליארד דולר). בקרב עשירי רוסיה הוא מדורג במקום הששי נכון ל-2012.
פרידמן הוא המממן העיקרי של קרן ג'נסיס, התומכת בחיזוק הזהות היהודית בקרב יהודים דוברי רוסית ברחבי העולם. בין השאר, קרן ג'נסיס היא המממנת של פרס בראשית, אותו היא הקימה יחד עם ממשלת ישראל והסוכנות היהודית ביוני 2012, כאשר פרידמן התלווה לפוטין בביקורו בישראל. פרידמן ויהודים רוסים עשירים נוספים, הם שמימנו גם את הקמת האנדרטה לזכר ניצחון הצבא האדום על הנאצים במלחמת העולם השנייה, אנדרטה שפוטין חנך באותו ביקור, בנתניה.
במהלך חודש מאי 2016, פרידמן הודיע כי בכוונתו להעביר את כל עושרו למטרות צדקה לאחר פטירתו, ומבלי להותיר לילדיו חלק מהסכום.
פרידמן הוא בעל אזרחות ישראלית.