google/wiki40b huggingface dataset:
המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (פלמים)

היסטוריה

ההיסטוריה הפוליטית של המפלגה מגיעה עד למאה ה-19, בקיומן של מפלגות דתיות שמרניות. הפלטפורמה הנוכחית הוקמה בשנת 1968. מאז ועד שנת 1999, המפלגה הייתה כמעט תמיד בשלטון, למעט בשנים 1954-1958. בשנת 2004 המפלגה החלה להתחזק שוב ובשנת 2008 שבה לשלטון. הממשלה נפלה בשנת 2010 כתוצאה מסכסוכים קואליציוניים. הבחירות באותה השנה גרמו לאובדן כוח משמעותי מאוד עבור המפלגה. בשנת 2012 המפלגה ניצחה והתחזקה מאוד ברשויות המקומיות.
שיא כוחה של המפלגה היה בשנת 1995, כאשר השיגה 26% מקולות הבוחרים בבחירות לבית הנבחרים הארצי.
זווית הקבלה

היסטוריה

המונח זווית ההקבלה והנוסחאות המקושרות אליו הוצג ופותח בהרחבה ב-1840 בחיבור "חקירות גאומטריות על התאוריה של קווים מקבילים" של המתמטיקאי ניקולאי לובצ'בסקי, ממגלי הגאומטריה הלא-אוקלידית. יאנוש בולאי גילה בנייה גאומטרית אלגנטית ממנה ניתן לגזור את הנוסחה לזווית ההקבלה. 
קרל פרידריך גאוס הציג בכתב לא מפורסם קצר "התאוריה של קווים מקבילים" הגדרה זהה; הוא הגדיר ישר מקביל גבולי דרך נקודה מחוץ לישר נתון כחתך בין הישרים שפוגשים את הישר הנתון לישרים שלא פוגשים אותו. באותו חיבור הוא הוכיח גם כי יחס ההקבלה הוא יחס שקילות מעל אוסף הישרים ההיפרבוליים - הווה אומר שהוא חילופי (סימטרית) וטרנזיטיבי. עובדות אלו הן  טריוויאליות בגאומטריה אוקלידית, אולם מצריכות הוכחה דקדקנית בגאומטריה אחרת; פרטי ההוכחה טריקיים מאוד, ועשו שימוש ברעיונות המאוחרים יותר של מוריץ פש (Pasch).
המלך העליון של אירלנד

המלכים העליונים של אירלנד (באירית:  Ard Rí na hÉireann) הם דמויות, חלקן היסטוריות וחלקן מיתולוגיות, ששלטו או נטען ששלטו, בכל אירלנד. ספרות אירית מימי הביניים ומתחילת העת החדשה מתארת רצף כמעט שלם של מלכים ששלטו מטארה במשך אלפי שנים. היסטוריונים מודרניים מאמינים כי תיאורים אלו הם מלאכותיים, ונוצרו במאה ה-8 מתוך מסורות גנאלוגיות של קבוצות-כוח פוליטיות על מנת להצדיק את הסטטוס הנוכחי של אותן קבוצות באמצעות שיקופם לעבר הרחוק. רעיון הממלכה הלאומית נהגה לראשונה במאה ה-7, אך הפך למציאות פוליטית רק במאה ה-8 בתקופה הוויקינגית, וגם אז לא באופן עקבי.
טבעה של המלוכה הקדומה היה מקודש. בכתבים המוקדמים תוארו מלכים שנשאו את אלת הריבונות, היו חסרי כל פגם ואכפו את הסמכויות הסמליות.
מידת השליטה של המלכים העליונים השונים לא הייתה זהה, אך אירלנד מעולם לא נשלטה על ידם כיישות פוליטית מאוחדת.  
על פי כתבים משפטיים מהמאות ה-7 וה-8, התקיימה היררכיה של ממלכות קטנות. כל מלך בממלכה כזו שלט בגבולות ממלכתו, כינס אספות עם, גבה מיסים, חוקק חוקים ואכף אותם.
טיל לינדמן

ביוגרפיה

טיל לינדמן נולד בלייפציג, מזרח גרמניה, אך הוא גדל בונדיש רמבוב (Wendisch-Rambow), כפר ליד שוורין. אביו, ורנר לינדמן (Werner Lindemann), היה משורר ילדים, ואמו, בריגיטה "גיטה" הילדגרד לינדמן, הייתה עיתונאית וכתבת עד שפרשה. ללינדמן אחות אחת, אשר קטנה ממנו ב-6 שנים. כשהיה לינדמן כבן 11, עבר לבית ספר לספורט ברוסטוק, ומ-1977 עד 1980 למד בפנימייה. לאחר 1975 הוריו חיו בנפרד מטעמי קריירה.
בשנת 1978, לינדמן השתתף באליפות אירופה לשחייה לקטינים בפירנצה, כאשר סיים במקום ה-11 במקצה סגנון חופשי לאורך 1500 מטר, ובמקום השביעי במקצה סגנון חופשי לאורך 400 מטר בזמן של 4:17:58. הודות לזמן זה, לינדמן היה מועמד לאולימפיאדת מוסקבה, אולם אפשרות זו ירדה מהפרק זמן קצר לאחר מכן עקב פציעה.
על פי לינדמן, "למעשה מעולם לא אהבתי את ביה"ס לספורט, הוא היה אינטנסיבי מאוד. אבל בתור ילד אינך יכול להתנגד". מאוחר יותר, לינדמן עבד כנגר חניך, טכנאי גלריה, חותך כבול, ועוד.

להקת Lindemann

במהלך 2013 הקים יחד עם פיטר טגארטן (Peter Tägtgren) מלהקת Hypocrisy להקה נוספת בשם Lindemann. להקה זו הוציא אלבום בשם Skills In Pills (כישורים בכדורים) ב-2015 בו טיל לינדמן שר בשפה האנגלית. 
"praise abort", "skills in pills", "home sweet home", "ladyboy": הבולטים ביותר באלבום זה הם

חיים אישיים

בתו הבכורה של לינדמן, נֶלֵה, נולדה בשנת 1985, והוזכר בראיון גרמני שלינדמן היה אב חד-הורי במשך כ-7 שנים. ללינדמן יש בת שנייה עם אשתו לשעבר אניה קוזלינג (Anja Köseling), ששמה מרי לואיז (Marie Louise), אשר נולדה ב-1993. לינדמן הזכיר את הבת הבכורה שלו בראיונות. חרף העובדה שיש לו רק שני ילדים, בראיון עם מגזין פלייבוי, לינדמן הודה בפשטות שיש לו "ילדים רבים", בשל עניינים רבים וסטוצים. לינדמן גם הצהיר בראיון הזה שהוא יצא עם מישהי באותה העת, אך הוא אישר שהוא יצא עם הדוגמנית הגרמנייה סופיה תומאלה בשנת 2011.
חוקת אנדורה

מבוא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

ערבויות של זכויות וחירויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
קבוצת הארמיות וילהלם

היסטוריה

ב-26 בנובמבר 1916 הוקמה קבוצת הארמיות במרכז החזית המערבית, והיא השתתפה בשלב האחרון של קרב ורדן. לאחר מכן השתתפה הארמייה בקרבות על האן ובשמפאן, במתקפת האביב הגרמנית, ובבלימת מתקפת מאה הימים של מעצמות ההסכמה.
ב-11 בנובמבר 1918 נכנעה הקיסרות הגרמנית למעצמות ההסכמה, ובעקבות כך פורקה קבוצת הארמיות.
ישראל בן-יהודה

חייו

בן יהודה נולד בירושלים למשפחה ממוצא בוכרי ב-1915. בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המשפחה לרוסיה כנתינים רוסים, ושבה לירושלים רק בשנת 1921. בגיל 15 התגייס בן יהודה לארגון ההגנה. בתקופת המרד הערבי הגדול שירת ביחידות הנודדת ופו"ש שהקים יצחק שדה.
בסמוך להקמת הפלמ"ח הצטרף לשורות הארגון. הפלמ"ח הוקם ערב המערכה בסוריה ובלבנון בה פלשו כוחות בעלות הברית לסוריה וללבנון שהיו בשליטת אנשי צרפת של וישי שהיה חשש שיעברו לצד מדינות הציר. היה צורך בצעירים דוברי ערבית שיוכלו לשמש בתפקידים מיוחדים בסוריה ובלבנון לקראת הפלישה ובמהלכה. בן יהודה, שכונה בכינוי המחתרתי "עבדו" גויס למסגרת שכונתה "המחלקה הסורית", לצד יהושע פלמון, חיים לבקוב וירוחם כהן. ביחד עם לבקוב חדר לסוריה ערב הפלישה, במאי 1941. עד לתחילת הלחימה לא היה לבן יהודה וללבקוב קשר עם מפקדת בעלות הברית, אך לאחר תחילת הלחימה חודש הקשר והם נשלחו לאזור חלב כדי לפגוע במתקנים של הצרפתים, שגילו עדיין התנגדות. כאשר הגיעו אנשי החוליה לשדה התעופה בחאלב גילו כי המטוסים המוצבים שם הם מטוסי דמה. הם החליטו לפגוע במטרות אחרות וחיבלו בתחנת רכבת ובמאגרי דלק.
לאחר הפעולה בסוריה המשיך בן יהודה בשירות בפלמ"ח במסגרת המחלקה הערבית ובמסגרות אחרות, והתמחה בחבלה. במהלך מלחמת העצמאות שירת בתחילה כמומחה לייצור פצצות וחבלה. לאחר מכן הקים יחידה בשם "גב"ס" (גיוס בלתי סדירים) שהורכבה מבני מיעוטים שביצעו פעולות חבלה בעורף האויב. ב-1951 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן. הוא המשיך בשירות במילואים, ולאחר מלחמת ששת הימים שימש זמן מה כסגן מושל יריחו.
לאחר שחרורו של בן יהודה מהצבא, הקים עם חבריו יוסי הראל ויצחק לוי, עסק למסחר בנשק בשם "להב" (שם המבוסס על ראשי התיבות של שמותיהם - לוי, הראל, בן יהודה). הראל שב לאחר זמן מה לשירות בצה"ל וביחידות המודיעין, ולוי ובן יהודה המשיכו לפתח את העסק בעצמם. החברה עסקה בסחר ובייבוא נשק, והיא פעילה גם כיום כאחד הגורמים העיקריים בישראל בתחום הסחר בנשק.
בן יהודה היה נשוי, ואב לשני בנים. בנו הבכור, אלישע, נהרג בשנת 1967 בשירות צבא ההגנה לישראל. בנו יריב הצטרף לחברת להב, ומשמש כמנכ"ל החברה.
בן יהודה נפטר בשנת 1999.
דגל ברזיל

היסטוריה

דגל ברזיל מבוסס על דגל האימפריה הברזילאית שהתקיימה בין השנים 1822–1889 (מעצמאות ברזיל ועד הקמת הרפובליקה). דגל זה היה מלבן ירוק ובו מעוין צהוב שבמרכזו סמל האימפריה. צבעי הדגל נקבעו לפי צבעי הבתים של שליטי ברזיל: הצבע הירוק סימל את בית ברגנסה של פדרו הראשון, קיסר ברזיל והצבע הצהוב את בית הבסבורג ממנו יצאה אשתו של פדרו, מריה.
לאחר הקמת הרפובליקה של ברזיל ב-15 בנובמבר 1889, הועלתה הצעה לעצב את דגל הרפובליקה באופן דומה לדגל ארצות הברית עם 13 פסים ב"צבעי הלאום" צהוב וירוק, ו-21 כוכבים כמניין מדינות ברזיל באותה עת. דגל כזה שימש כדגל זמני עד 19 בנובמבר, אך הוחלט לא להשתמש בו באופן קבוע עקב הדמיון הרב שלו לדגל ארצות הברית.
כדגל הרשמי הקבוע התקבל העיצוב של ריימונדו מנדס (Raimundo Teixeira Mendes) שהיה מבוסס על דגל האימפריה, אך עם מעוין קטן יותר ובתוכו עיגול כחול עם 21 כוכבים ועם סרט עם המוטו הלאומי. ברבות השנים, עם הקמת מדינות נוספות בברזיל, התווספו כוכבים נוספים לדגל והחל מ-11 במאי 1992 מספרם עומד על 27.
הארמייה ה-62 (ברית המועצות)

הקמת הארמייה

הארמייה הייתה ארמיית עתודה שהוקמה בסוף מאי 1942 בשם ארמיית העתודה ה-7, והשתייכה לעתודת הפיקוד העליון הסובייטי.

המערכה על סטלינגרד

ב-10 ביולי סופחה הארמייה לכוחות חזית סטלינגרד ושמה שונה לארמייה ה-62. הארמייה הוצבה באגף הימני של החזית ממערב לעיקול נהר הדון, והחל מ-23 בחודש ניהלה שורת קרבות מגננה קשים כנגד כוחות גרמניים עדיפים. בראשית אוגוסט הצליחה הארמייה הגרמנית השישית לכתר ולהשמיד את מרבית יחידות הארמייה וכמעט את כל הארטילריה שלה ממערב לנהר דון. הארמייה הוקמה מחדש מיחידות שהשתייכו לארמיית הטנקים הראשונה (שפורקה) ולארמייה ה-64. תחת לחץ גרמני כבד נסוגה הארמייה באיטיות לטבעת ההגנה הפנימית סביב העיר סטלינגרד, ולאחר שהגרמנים הצליחו לפרוץ אל הוולגה מצפון ומדרום לסטלינגרד, נותרה מבודדת בחורבות העיר. הארמייה כללה להלכה 11 דיוויזיות חי"ר, 7 בריגדות עצמאיות וקורפוס טנקים, אך כתוצאה מהאבדות הכבדות שספגו יחידותיה בקרבות הקודמים, כוחה בפועל ערב פתיחת המתקפה הגרמנית על סטלינגרד לא עלה על כ-20 אלף חיילים וכמה עשרות טנקים. מפקד הארמייה, גנרל א.י.לופאטין, שלא האמין ביכולת כוחותיו להגן על סטלינגרד, ורצה לסגת לגדה המזרחית של הוולגה, פוטר על ידי מטה החזית הדרום-מזרחית ב-11 בספטמבר והוחלף על ידי גנרל לוטננט ואסילי צ'ויקוב, שקיבל פקודה להגן על העיר עד האיש האחרון.
במהלך החודשיים הבאים (13 בספטמבר-18 בנובמבר 1942) ניהלה הארמייה ה-62 קרב הגנה עיקש בתוך העיר כנגד כוחות גרמניים עדיפים בהרבה, שהשתייכו לארמייה השישית ולארמיית הפאנצר הרביעית. היא ניצלה בצורה מקסימלית את היתרונות שהיו לה בלחימה בשטח בנוי, כדי לנטרל את העדיפות הגרמנית בטנקים ובמטוסים. למרות שהגרמנים הצליחו בסופו של דבר להשתלט על רוב שטחה של העיר, הצליחו יחידות הארמייה להמשיך להחזיק מספר מאחזים קטנים בתוך סטלינגרד, ולהתיש את הכוחות הגרמניים התוקפים. יחידות הארמייה ספגו אף הן אבידות כבדות ביותר במהלך הלחימה, וברוב הדיוויזיות שלה נותרו לא יותר מכמה מאות לוחמים כשירים. לחימת הארמייה ה-62 במערכה בתוך סטלינגרד מהווה את אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לגבורת המונים בהיסטוריה האנושית. לאחר פתיחת מתקפת הנגד הסובייטית וכיתור הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד בסוף נובמבר 1942, הפעילו יחידות הארמייה לחץ מתמיד על הכוחות הגרמניים שעמדו מולם, והרחיבו בהדרגה את השטח שבשליטתם. הארמייה נטלה חלק במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים שנלכדו ב"כיס סטלינגרד", מבצע שהושלם ב-2 בפברואר 1943.

ארמיית המשמר השמינית

בעקבות הצטיינותה במערכה בתוך סטלינגרד שונה שמה של הארמייה ה-62 ב-16 באפריל לארמיית המשמר השמינית.
סולימאן מנסור

חייו

מנסור נולד בביר זית. הוא למד באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. הוא חבר מייסד באגודת האמנים הפלסטים הפלסטינית.
אחת מעבודותיו המפורסמות ביותר היא הכרזה "הגמל נושא המשאות" (1973) בה מתואר סבל ערבי זקן וכפוף הנושא על גבו שק המכיל בתוכו את בניינים ואתרי הקודש של ירושלים. הכרזה הייתה להצלחה גדולה בקרב הפלסטינים. הוא היה מהמייסדים של מרכז אל-וסיטי לאמנות בירושלים וכיום משמש כמנהלו.
בשנת 1988 יצר סדרת ציורים על הכפרים הפלסטיניים ההרוסים יבנא, בית דג'אן, עמואס ויאלו.
זכה בפרס "אות הנילוס" בביאנלה של קהיר בשנת 1988 ובפרס פלסטין לאמנות פלסטית בשנת 1998. ייצג את פלסטין בביאנלה ה-25 של סאו פאולו והציג את בה היצירה "עבודת אדמה". 
כיום מתגורר בבית חנינא בירושלים. הוא מחזיק בתעודת זהות ישראלית.
הולוגרמה רפואית לשעת חירום

הולוגרמה רפואית לשעת חירום (באנגלית: Emergency Medical Hologram, או בקיצור: EMH) היא תוכנית מחשב הולוגרפית לטיפול בחולים במצבי חירום, או כאשר צוות הרפואי הרגיל אינו זמין או יכול לפעול, המופיעה ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". הולוגרמות כאלו הן הסטנדרט בכל ספינות צי הכוכבים, אבל הן שם רק כדי להשלים את צוות הרפואי החי, ולא נועדו להחליף אותו.
ההולוגרמה מתוכנתת עם גינונים של רופאי פדרציה היסטוריים ועם כל הידע הנוכחי של מפקדת הרפואה של צי הכוכבים, לרבות ספרייה של יותר מ-5 מיליון טיפולים רפואיים שונים מ-2000 הפניות רפואיות ו-47 רופאים.
ההולוגרמה עצמה נוצרת על ידי סדרה של פולטי הולגרמה המותקנים במרפאה, כמו אלו הקיימים בהולודק. טווח התנועה שלה מוגבל למקום הימצאותם הפיזי של פולטים אלו, כלומר: הרופא יכול להופיע גם בהולודק, למשל, ולא רק במרפאה; עם זאת, בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", ה-EMH של וויאג'ר מצליח, בסופו של דבר, לעזוב את המרפאה, וזאת באמצעות פיסת טכנולוגיה מהמאה ה-29 המכונית "פולט [הולוגרמה] נייד".

הולוגרמה רפואית לשעת חירום, סימן 1

להולוגרמה הרפואית לשעת חירום, סימן 1 יש את המראה הפיזי של המתכנתת שלה, ד"ר לואיס צימרמן (רוברט פיקארדו).

הולוגרמה רפואית לשעת חירום, סימן 2

על המסך הופיע רק עדכון אחד להולוגרמה סימן 1; את ההולוגרמה הרפואית לשעת חירום, סימן 2 גילם השחקן אנדי דיק בפרק "Message in a Bottle" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שלכאורה היה בעל יחסים אישיים "טובים יותר" מאשר סימן 1, כמו גם מאגר נתונים רפואי מעודכן יותר. בפרקים מאוחרים יותר יצויין כי פרט לסימן 2, קיימות גרסאות נוספות של ההולוגרמה הרפואית לשעת חירום.

הולוגרמה רפואית לטווח ארוך

בעוד שההולוגרמה הרפואית לשעת חירום נועדה לשימוש לטווח קצר, בפרק "?‏Doctor Bashir, I Presume" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" ד"ר לואיס צימרמן מגיע אל תחנת החלל חלל עמוק 9, על מנת לסרוק את ד"ר ג'וליאן באשיר (אלכסנדר סידיג), על מנת ליצור בדמותו הולוגרמה רפואית לשימוש לטווח ארוך.
NBA 2K

היסטוריה

בארבעת המשחקים הראשונים של הסדרה קוריינו המשחקים על ידי קריינים פיקטיביים ששמם היה "בוב סטיל" ו"רוד ווסט", אך מהמשחק NBA 2K3 הקריינים הפכו לדמויות אמיתיות כמו ביל וולטון, טום טולברט , קווין פרייז'ר, מיקלה טפויה ובוב פיצגרלד. במשחקים 2K6 עד 2K8 הפרשנות נעשתה על ידי קני סמית' וקווין הארלן, כשפרשנות מהצד מקרייג סאגר. מהמשחקים הבאים המשיך הארלן, ואיתו קלארק קלוג כשפרשנות מהצד מוסיפה שריל מילר.
ב-2002 התחילה Sega, המפתחת של המשחקים, ליישם הסכם עם ערוץ ESPN. החברה עבדה עם הערוץ 3 שנים עד שהאחרון חתם הסכם עם יריבת ה-2K,‏ NBA Live. ב-2005 מכרה Sega את המשחק לחברה Visual Concepts, שמשווקת את המשחק עד היום.
כשהוצא המשחק NBA 2K9 נעשה בו שימוש בטכנולוגיה חדשה של גרפיקה, שהייתה שונה לחלוטין מהגרפיקה במשחקים הקודמים. המשחק היה הצלחה גדולה לחברה, והוא גבר על המשחק המתחרה הוותיק NBA Live. מאז המשחק הוא מתחרו העיקרי של סדרת NBA Live.
קלמנטה רודריגס

קריירת משחק

רודריגס החל את קריירת המשחק בקבוצת בוקה ג'וניורס, תחת המאמן קרלוס ביאנצ'י, והספיק ליטול חלק בשני משחקים בטורניר האפרטורה בשנת 2000, בו זכתה קבוצתו. עד מהרה השתלב קלמנטה, שיכול לשחק כמגן בשני האגפים, כשחקן הרכב קבוע בקבוצתו, וב-2001 זכה עימה בגביע ליברטדורס. רודריגס פתח בהרכב קבוצתו בשני משחקי הגמר מול קרוס אסול המקסיקנית. תחת ביאנצ'י, זכו בוקה ורודריגס בשלושה תארים שונים בשנת 2003 - טורניר האפרטורה בארגנטינה, גביע ליברטדורס לאחר ניצחון כפול בגמר מול סנטוס, והגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין מול מילאן. לרודריגס היה חלק משמעותי בכל הזכיות של קבוצתו באותה שנה, והוא אף פתח בכל משחקי הגמר בהן השתתפה קבוצתו.
בשנת 2004, לאחר חמישה תארים בארבע שנים במדי בוקה, עבר רודריגס לספרטק מוסקבה, אותה אימן אז נביו סקלה האיטלקי. לאחר שחווה חילופי מאמנים וקשיי התאקלמות בעונתו הראשונה ברוסיה, שותף רודריגס ברוב משחקיה של קבוצתו שסיימה כסגנית בליגה הרוסית במשך שתי עונות ברציפות, ב-2005 וב-2006.
ב-2007 הושאל רודריגס לקדנציה שנייה בבוקה ג'וניורס לתקופה של מספר חודשים, במהלכם זכה עם הקבוצה בפעם השלישית בקריירה בגביע ליברטדורס. רודריגס פתח בהרכב קבוצתו בשני מפגשי הגמר מול גרמיו, והיה חלק מחוליית ההגנה ששמרה על רשת נקייה בשני המפגשים. לקראת עונת 2007/2008, הושאל רודריגס פעם נוספת, לקבוצת אספניול מהליגה הספרדית. הוא בילה במדיה עונה אחת בלבד, בה רשם 17 הופעות ליגה בטרם חזר מהשאלה בחזרה לספרטק מוסקבה. 
לאחר שנתיים נוספות במוסקבה בהן לא מצא את מקומו ורשם 17 הופעות בלבד, חזר רודריגס למולדתו כשחתם במדי אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא שיחק בקבוצה במשך שנה אחת, תחת המאמן אלחנדרו סאבלה, וזכה עימה בגביע ליברטדורס 2009, שהיה הרביעי שלו בקריירה. 
ב-2010 חזר רודריגס לקדנציה שלישית בבוקה ג'וניורס, עימה זכה בטורניר האפרטורה 2011. בעונת 2011/2012 חזר לפעילות טורניר גביע ארגנטינה, ורודריגס סייע לקבוצתו לזכות גם בתואר זה, כשפתח בהרכב בגמר בו ניצחה קבוצתו 2-1 את ראסינג קלוב. 
ב-2013, עקב חילוקי דעות עם הנהלת הקבוצה לגבי הארכת חוזהו, סיים רודריגס את דרכו בבוקה ועבר לסאו פאולו הברזילאית. רודריגס התקשה להתאקלם בקבוצה, ורשם שלוש הופעות ליגה בלבד במדיה, בטרם חזר לארגנטינה בשנת 2015, כשחתם במדי אתלטיקו קולון.

נבחרת ארגנטינה

רודריגס החל את דרכו בנבחרת ארגנטינה תחת המאמן מרסלו בייאלסה בשנת 2003. שנה אחר כך היה שותף לזכייתה של הנבחרת האולימפית במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה.
באותה שנה זומן רודריגס לסגל של בייאלסה לקראת קופה אמריקה 2004 בפרו. רודריגס נטל חלק בשני משחקים בלבד בדרך למקום השני בטורניר, לאחר ההפסד בגמר לברזיל. 
בעקבות התקופה הקשה בספרטק מוסקבה, בה התקשה להתאקלם ולא שיחק באופן קבוע, לא זומן רודריגס לסגל ארגנטינה בין 2006 ל-2010, אך חזרתו לכושר במדי אסטודיאנטס לה פלאטה ובוקה ג'וניורס זיכתה אותו בזימון על ידי דייגו מראדונה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 בדרום אפריקה. הוא זומן לסגל על תקן מחליפו של גבריאל היינצה, וזכה לרשום הופעה אחת בלבד, כשפתח בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים, בו ניצחה ארגנטינה 2-0 את יוון.
הופעתו האחרונה של רודריגס במדי ארגנטינה הייתה בשנת 2013, ובסך הכל הוא רשם 20 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שער אחד.
מנחם מנדל הגר (בני ברק)

ביוגרפיה

נולד ללאה אסתר ולרבי משה יהושע הגר, האחרון מבין שישה ילדים. בברית שלו שימש כסנדק רבי שלום רוקח מסקאהל. נקרא על שם אבי אמו, רבי חיים מנחם מנדל מדעעש. למד במוסדות החינוך של חסידות ויז'ניץ בבני ברק. כשנה לאחר גיל בר מצווה עבר להתחנך בישיבת סקוור בארצות הברית. בתשל"ה נישא למרים, בתו של הרב אברהם דוד הורוביץ, אב"ד שטרסבורג וחבר בד"צ העדה החרדית בירושלים.
הוסמך להוראה בידי הרב יצחק יעקב וייס והרב משה הלברשטאם]. בשנת תש"מ מונה לרב בית המדרש ויז'ניץ ברחוב רבי טרפון במרכז בני ברק, במקום אחיו הרב ישראל שעבר לכהן כרב קריית ויז'ניץ. למשך תקופה קצרה היה רב קהילת ויזניץ באנטוורפן]. בשנת ה'תשמ"ד הרחיק אביהם את אחיו הרב ישראל מתפקידיו המרכזיים עד אז בחסידות. בי' בסיוון ה'תש"ן, במסגרת אירועי "ההתוועדות העולמית של חסידי ויז'ניץ" לציון יובל להקמת החסידות בארץ ישראל לאחר השואה, הוכתר הרב מנדל כרב ואב"ד של קריית ויז'ניץ בבני ברק. במסגרת הטקס נמסרה לידיו מגילת הכתרה שבה חתימותיהם של אביו ושל אישים חשובים בחסידות. 
בתשרי ה'תשס"ב השיב האב את הרב ישראל למעמדו המרכזי בחסידות. בעקבות כך התפתח מתח בחסידות. רובם של חסידי ויזניץ תמכו ברבי ישראל, אולם חלק אחר התקבץ סביב רבי מנדל שהקים חבורות לבחורים ואברכים, וכן החל להוציא עלון חודשי בשם "מלכות ויז'ניץ".

מרכז חסידי ויז'ניץ

בשנת ה'תשס"ד החל לערוך "באטע'ס" במבנה ששכר בקריית ויז'ניץ. בהמשך החל לערוך שם גם תפילות והקים למעשה חצר נפרדת כמעט לחלוטין. במקביל רכש שטח גדול ברחוב עזרא, סמוך לקריית ויז'ניץ, לצורך בניית קריה למוסדותיו ובשנת תשס"ט (2009) חנך במקום בית כנסת גדול, תלמוד תורה וישיבות. על בניין בית הכנסת נכתב "מרכז חסידי ויז'ניץ", כינוי שבהמשך הפך לסימן היכר של חצרו ('מוסדות ויז'ניץ מרכז'). פתח בתי כנסת ומוסדות חינוך באשדוד, אלעד וירושלים וכן מוסדות בלונדון, בורו פארק, ויליאמסבורג, מונטריאול, ליקווד ומונסי. לאחר פטירת אביו בתשע"ב החל לכהן כאדמו"ר. חצרו מנתה 659 בתי-אב ב-2016.
בשבט ה'תשע"ג פעל אחיו לצירופו למועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
החצר בראשותו מדגישה את חשיבות ההתבטלות המוחלטת כלפיו. היא מציינת את יום י"ב בשבט, התאריך שבו הקים את החצר, כ"ראש השנה לחסידות", שבו עוסקים בחשיבות ההתקשרות לצדיק. בה'תשע"ח אמר לחסידיו שעליהם לדבוק בו ולהיות "שוואנצעס" (ביידיש: "זנבות") ולא "באטשי'ס" (בהונגרית: "דודים", כלומר בעלי-בתים). הוא אף חיבר שיר בנושא שהפך למעין המנון של החצר ("השיטה הקדושה"). בין היתר שרים החסידים המנון זה לפני תקיעת שופר או הדלקת נרות חנוכה. יש בציבור החרדי מי ששרים את ההמנון בלעג. על רקע הנהגות חריגות אלו עזבו מספר משפחות את החסידות, בהם חסידים בולטים.
ניר וגלי

פעילות

בתחילת דרכם יצרו אנימציות לסרטוני פרסומת, בין השאר לקופת החולים הכללית ולדואר ישראל. הסרטון הראשון שפרסמו ביוטיוב יצא בינואר 2012 והיה תצוגה (שואוריל) של עבודות שיצרו בשנת 2011. בחודשים שלאחר מכן פרסמו סרטונים נוספים, חלקם אנימציות קומיות וחלקם סרטונים פרטיים שנעשו בהזמנה. חלק מהסרטונים זכה להצלחה ולאלפי צפיות.
בסוף שנת 2013 החלו ליצור סדרות סרטונים קצרות שהופיעו בתוכנית הסאטירה הטלוויזיונית "ארץ נהדרת". כל סדרה כוללת 10–12 פרקים, כשאורך כל פרק הוא בין 2 ל-4 דקות. הסדרה הראשונה, שנקראה "פינת ליטוף", התרחשה בפינת חי ועסקה בחיי בעלי החיים שבה. הסדרה השנייה נקראה "חדר וחצי" ועסקה בחייו של רווק צעיר ומוזנח בשם שולי שעובד בתור קוסם, ובחפצים שבדירה שלו. על פי ההתרחשויות בסדרה נוצרה אפליקציית משחק, שזכתה ליותר ממיליון הורדות. בשנת 2018 יצא משחק ההמשך לחדר וחצי, "חדר וחצי 2".
הסדרה השלישית שעלתה ב-2016 נקראת "תשע נשמות" ועוסקת בשגרת החיים של שלושה חתולי רחוב. הסדרה הרביעית שיצאה נקראת "חיי חברה" ועוסקת בחפצים ובעובדים של חברת הייטק מקומית.
אופי ההומור בסרטונים מורכב מכמה גורמים, ביניהם האנשה של חפצים ובעלי חיים, היוצרת דיאלוגים משונים וסיטואציות סוריאליסטיות בין הדמויות המדובבות. בניגוד לסוגי הומור אחרים, ההומור בסרטוני האנימציה של ניר וגלי לא תמיד מתבטא ב"פאנץ' ליין" מתוחכמת בסוף מהלך, ומתמקד יותר בהגחכת סיטואציות יומיומיות ופשוטות.
מלבד שני היוצרים, השתתפו בהפקת הסרטונים בין השאר האנימטורים טל גדון, אוסי ולד ומתן ים. למוזיקה בסדרות אחראי אלברטו שוורץ.

חיים אישיים

ניר וגלי הכירו במהלך לימודי אנימציה בבצלאל. הם נמצאים בזוגיות ולהם בת אחת.
שמואל אופנהיימר

שמואל אופנהיימר (כונה גם: שמואל היידלברג; י"א בתמוז ה'ש"ץ, 21 ביוני 1630, היידלברג - י"ז באייר ה'תס"ג, 3 במאי 1703, וינה) היה בנקאי יהודי, דיפלומט חצר קיסרי באימפריה הרומית הקדושה, שדלן, ופילנתרופ.

קורות חיים

אופנהיימר, נהנה מקרבה מיוחדת לקיסר האימפריה הרומית הקדושה לאופולד הראשון, בשל סיועו במימון מסע המלחמה הטורקית הגדולה, ותרומתו לתמיכה רפואית בכוחות הלוחמים. סיוע זה ניתן למרות שהקיסר הצר מאוד ליהודי ממלכתו ובעוד יהודים אחרים פעלו דווקא לסייע לעות'מאנים שנחשבו ידידותיים ליהודים. 
אופנהיימר ניהל את כספיו של לאופולד וזכה לאמון בלתי מסויג. לאחר המלחמה הביא לו ראש מועצת המלחמה האוסטרית, הנסיך אויגן מסבויה, מספר רב של כתבי יד בעברית מטורקיה, כתבים אלו היוו את הבסיס לספרייתו המפורסמת של רבי דוד אופנהיים, השוכנת כיום בספרייה הבודליאנית באוניברסיטת אוקספורד.
אף על פי שישיבת יהודים בווינה נאסרה עם גירוש וינה ב-1670, התיר הקיסר לאופנהיימר להתיישב בה, והוא היה ליהודי הראשון שקיבל אשרת מגורים בווינה לאחר הגירוש. יחד עמו הותר לו להביא קהילה קטנה של מספר משפחות יהודיות, והוענק לו רישיון לבניית אחוזתו במרכז וינה. עסקיו בווינה נוהלו בידי "רב מדינת הונגריה" השתדלן ויהודי החצר, שמשון ורטהיימר.
אופנהיימר סייע לאנשי עליית רבי יהודה החסיד בהעמידו לרשותם שתי אוניות וכסף למסע לארץ ישראל.
אופנהיימר נשלח בידי הקיסר למשימות דיפלומטיות ופוליטיות בעלות אופי רגיש, וניצל את מעמדו להצרת צעדי גורמים אנטישמיים. לאחר שהשקיע כספים רבים בייצוג משפטי, הצליח להשיג צו קיסרי לעיכוב הדפסת המסה האנטישמית "Entdecktes Judenthum" (היהדות החשופה) של המזרחן הגרמני ומבקר היהדות יוהאן אנדריאס אייזנמנגר, הנחשב לאחד ממבשרי האנטישמיות בעת החדשה.
אופנהיימר נקבר בבית הקברות היהודי ברוסאו , אחד מבתי הקברות היהודים העתיקים ביותר בווינה (ברחוב Seegasse‏ 9), במלחמת העולם השנייה נעשה שימוש במצבות בית הקברות לצרכים שונים. במהלך שחזור בית הקברות בשנת 1980 לא שוחזרה מצבת קברו של אופנהיימר, מצאו מצבה בשנת 2008 וחזרה למקומה.
מעבדת צילום

מעבדת צילום היא מעבדה בה מפתחים סרטי צילום, ומדפיסים תמונות.
בעבר, פיתחו תמונות ידנית בחדר חושך, כשהמפתח טובל את כל אחת מהתמונות באמבטיות כימיקלים שונות.
כיום, רוב המעבדות מפתחות סרטים ותמונות במכונות הנקראות מינילאב (minilab). התהליך במכונות אלו זהה לזה שבחדר החושך, אך הסיכון למפעיל נמוך יותר, המהירות גבוהה הרבה יותר, השימוש קל והדיוק רב אך רכישת המכשיר יקרה והוא דורש אחזקה רבה וצורך בתחזוקה יומית.

הדפסת תמונות

עד לפני מספר שנים, הדפסת תמונות מסרטי צילום נעשתה בצורה כזו שאור ממנורה חזקה במיוחד הואר על נייר רגיש לאור דרך הסרט המפותח. במקרה של סרטי נגטיב, גם הנייר הוא נגטיבי. האור עובר דרך האזורים הכהים בסרט פחות מאשר בשקופים, ולכן האזורים השקופים בהירים יותר על הנייר.
כיום, רוב המכונות החדשות הן דיגיטליות (נוריצו, חברה יפנית המובילה בייצור ותכנון מינילאבים הפסיקה לייצר מכונות לא דיגיטליות). במקום הארה על נייר דרך הסרט המפותח, הסרט נסרק למחשב, והנייר נחשף על ידי לייזרים.
בשני המקרים, הנייר עובר דרך כימיקלים שפועלים בצורה דומה לכימיקלים של פיתוח הסרטים. השינויים העיקריים הם במרכיבי וריכוזי כל תמיסה ותמיסה.
המערכות הדיגיטליות עדיין בחיתוליהן, ולמרות שיש להן יתרונות רבים על המכונות האנלוגיות, הן עדיין איכותיות מעט פחות, ובדרך כלל גם מהירות מעט פחות (ההבדל במהירות זניח, משום שרוב זמן התהליך נצרך בשהייה בתמיסות הכימיקליות, שבהן הזמן זהה).

מצלמות דיגיטליות

כיום, התרחבה תפוצת המצלמות הדיגיטליות, ואין יותר צורך בפיתוח והדפסה של תמונות. אף על פי כן, הדפסת תמונות במעבדת צילום היא איכותית יותר מאשר הדפסה במדפסת ביתית. כמו כן, אפילו במצלמות הדיגיטליות המשוכללות ביותר ניכרת ירידה באיכות לעומת סרטי צילום. כמות הפרטים בכל פיקסל במצלמות דיגיטליות קטנה בהרבה מאשר בסרטי צילום, וחברות מקצועיות (כגון עיתונים) עדיין מעסיקות צלמים אנלוגיים.