google/wiki40b huggingface dataset:
יוליוס אייכברג

יוליוס אייכברג (בגרמנית: Julius Eichberg; ‏13 ביוני 1824, דיסלדורף - 18 בינואר 1893, בוסטון) היה מלחין, מורה למוזיקה ומנהל מוזיקלי יהודי אמריקאי יליד גרמניה. עיקר פעילותו הייתה בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית.

קורות חיים

קיבל חינוך מוזיקלי לראשונה מאביו, שניגן על כינור. הוא למד גם במוסדות ללימוד מוזיקה כילד. בהמלצת פליקס מנדלסון-ברתולדי, הוא נכנס לקונסרבטוריון  של בריסל עוד בגיל 19 וכבר בתקופת לימודיו שם זכה בפרסים בגין נגינתו בפסנתר וכמלחין. במשך 11 שנה לימד בקונסרבטוריון של ז'נבה ובתקופה זו גם נישא לסופי מרטנס ונולדה לו בתו היחידה אני אייכברג (Annie Philippine Eichberg). בשנת 1857 היגר לארצות הברית ובתחילה גר ב ניו יורק כשנתיים ולאחר מכן, עבר לבוסטון. ב-1867 ייסד ולאחר מכן ניהל את הקונסרבטוריון של בוסטון ובמקביל כיהן כמפקח על בתי הספר הציבוריים למוזיקה בעיר זו.
נשקי רמינגטון

רובה צלפים מודל 700

ב-1962 הציגה את הרובה רמינגטון מודל 700, רובה צלפים בריחי. הרובה נהפך לאחד מכלי הירייה המוצלחים ביותר של החברה, ועל תכנונו הבסיסי פותחו מספר רב של דגמים, גרסאות ונגזרות, כולל רובי צלפים למשטרה ולצבא. רובים מבוססי רמינגטון 700, בהם מודל 700 BDL ומודל 700P הם מרובי הצלפים המשטרתיים הנפוצים באמריקה ובעלי דיוק של כ-0.75 דקת קשת. חיל הנחתים האמריקני, שהיה צריך רובה צלפים בריחי מדויק יותר מה-M14 וה-M21, קנה מספר גדול של רובי רמינגטון מודל 700 ונָשָקֵי המרינס הסבו אותם לרובי צלפים צבאיים, שזכו לציון רובה M40. במהלך השנים שופרו רובים אלו על ידי נשקי המרינס, המעצה המוחלף והם עודכנו בהתאם להתפתחות רובי הצליפה בעולם. דגמים משופרים אלו נקראו M40A1,‏ M40A3 והדגם הנוכחי M40A5. רובי ה-M40 הם בעלי דיוק של 1.0 עד 0.5 דקת קשת לטווח של 800 מטר. צבא ארצות הברית התרשם מרובה ה-M40 של חיל הנחתים, והזמין מרמינגטון רובי צלפים בעלי "פעולה ארוכה" בקליבר .30-06 ספרינגפילד, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ובחר בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. הרובה שפותח ב-1988 נקרא M24 Sniper Weapons System והיה בעל דיוק של 1.0 דקת קשת עם תחמושת רגילה ודיוק של 0.5 דקת קשת עם תחמושת צליפה, וטווח יעיל של בין 800 ל-915 מטר. ביצועים אלו הציבו אותו בשורה הראשונה של רובי הצלפים הצבאיים בתקופתו. ה-M24 היה רובה הצלפים התקני של צבא ארצות הברית בשנים 1988–2010 ועדיין משרת בתפקיד זה בצבאות אחרים בעולם, בהם צה"ל. גם חברות אחרות פיתחו רובי צלפים על בסיס הפעולה האמינה והמדויקת של מודל 700, הידוע שבהם הוא טנגו 51 של טקטיקל אופריישנס בע"מ בעל התחייבות לדיוק של 0.25 דקת קשת.
בפברואר 2017 פורסם בתוכנית 60 דקות כי ביותר מ-200 מקרים שונים הרובה ירה מעצמו לאחר ששוחררה הנצרה, וגרם למוות ופציעות רבות ברחבי ארצות הברית, וכי למעלה מ-1,300,000 רובים עם הדק תקול עדיין נמצאים בשוק.

רמינגטון MSR

הרמינגטון MSR (ראשי תיבות של Modular Sniper Rifle) הוא רובה צלפים מודולרי שתכננה רמינגטון עבור מכרז USSOCOM Precision Sniper Rifle של צבא ארצות הברית לרובה צלפים הסטנדרטי שיחליף את הרובים הנמצאים כיום בשימוש, בעיקר M2010, שהוא בעצמו רמינגטון M24 מוסב. הרובה זכה במכרז ב-2013 ורמינגטון החלה ליצרו עבור הצבא. הרובה תומך במספר קליברים, בהם 7.62x51 מ"מ נאט"ו ו-0.338 לפואה מגנום. הדיוק של הרובה הוא 0.7 דקת קשת וטווח הירי המרבי נע בין 800 ל-1500 מטר, כתלות בקליבר ובתחמושת.
אולפנת מעלה לבונה

היסטוריה ומאפיינים

האולפנה נוסדה בשנת 1996 על ידי הרב גדי בן זמרה ואשתו נורית מתושבי היישוב מעלה לבונה.
האולפנה מתאפיינת בצורת הלימוד ברוח היהודית בלימוד המדע, חינוך ויצירה. שיטה זה נעשית בהתאם להשקפתו של הראי"ה קוק ובהתאם לרוח תורת החסידות. זהו שילוב ייחודי בציונות הדתית.
בתורת החסידות ניתן דגש על חסידות ברסלב וחב"ד ובפרט תורת הנפש של הרב יצחק גינזבורג.
באולפנה תוכנית הלימודים המכשירה את הבנות לבחינות הבגרות העיוניות בכל המקצועות. המגמות הנלמדות הן: ביולוגיה- 5 יח"ל, ארץ ישראל - 5 יח"ל, תקשורת - 5 יח"ל, אומנות - 3 יח"ל, היסטוריה מורחב - 5 יח"ל, חסידות- 4 יח"ל ומוט"ב - 3 יח"ל.
באולפנה ישנן תוכניות לימוד נוספות בדמות קורס מבוא לפסיכולוגיה בשיתוף עם אוניברסיטת אריאל. דבר נוסף הקיים באולפנה הוא 'בית מדרש' המונחה ומודרך על ידי הרב ישראל אריאל.
באולפנה מתקיימות התוועדויות מדי חודש וכן באירועים מיוחדים. הרב יצחק גינזבורג העביר מספר פעמים התוועדות באולפנה. כמו כן מועברים שיעורים רבים בתורת הנפש ובפסיכולוגיה יהודית.
כחלק מהייחודיות של האולפנה מרבית בוגרות האולפנה מנהלות אורח חיים חסידי וחלק ניכר מהן מתחתנות בגיל צעיר - במקרים רבים עם תלמידים מישיבות חסידיות בציונות הדתית ועם בחורים הקשורים לאידאולוגיה של הרב יצחק גינזבורג, שהוא מורה דרכה של האולפנה.
באולפנה לומדות כ-200 תלמידות.
מר דגדוג

עלילה

הסיפור של מר דגדוג מתחיל כשהוא נמצא במיטה מכין לעצמו ארוחת בוקר מבלי לקום בגלל ידיו הארוכות בצורה יוצאת דופן. הוא מחליט שיום זה הוא יום מסוג דגדוג וכך הוא מתהלך ברחבי העיר ומדגדג אנשים - מורה, שוטר, ירקן, ילד, מאבטח, טייס, רופא, קצב ודוור.
הספר מסתיים עם אזהרה לכך שמר דגדוג יכול לארוב לכם מאחורי הדלת, מחכה לדגדג אתכם או את ילדכם.
ספריו של הרגריבס נרקחו על פי מתכון קבוע ובדוק, ונועדו לשעשע ולא תמיד לחנך. שום מוסר השכל לא מצפה לילד המקשיב לסיפור, רק כמה דגדוגים מפתיעים בסופו.
צבי יהודה רבינוביץ' תאומים

הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (ו' בסיוון ה'תר"ב, 1842 או ה'תר"ג, 1843 - כ"ד בכסלו ה'תרמ"ח, 1887) היה רב בליטא. אחיו התאום של האדר"ת וחותנו של הרב קוק מנישואיו השניים של הרב קוק.

קורותיו

נולד לרב בנימין רבינוביץ', שהיה רב בכמה ערים בליטא. מגיל צעיר התבלט בכשרונותיו יחד עם אחיו התאום אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, ובהיותם כבני עשר הוציאו יחדיו ספר שלם בשם "שבת אחים" על כללי התלמוד, שנכתב בכתב יד אך במתכונת של ספר, עם שער והקדמה.
בשנת תר"כ (1860) נישא לצפורה-רחל, בת הרב אלעזר ראוויד מטלז. לאחר נישואיו כיהן כרבה של ליגום, ולאחר מכן מילא את מקום אביו בעיר רוגולי.
נפטר בשנת תרמ"ח. אשתו עלתה לארץ ישראל ונפטרה ביפו בשנת תרס"ט.
דבק חם

דבק חם הוא סוג של דבק תרמו-פלסטי אשר נרכש כמקל מוצק אשר מומס בעזרת אקדח דבק מיוחד. הדבק נמכר בגלילים באורכים שונים אשר מונחים בתוך אקדח הדבק החם החשמלי. האקדח מכיל גוף חימום אשר ממיס את הדבק הפלסטי, אשר פועל כל עוד האקדח מחובר לחשמל. כאשר לוחצים על הדק האקדח, מקל הדבק מוצב מול גוף החימום, ופולט דבק מותך לוהט (העלול לגרום לכוויות). הדבק דביק ורך בעודו חם, אבל נהפך למוצק ומפסיק להיות דביק לאחר מספר שניות עד דקה.
במכונות הדבקה חמה בתעשיות שונות, נצרך דבק חם בצורת גרגירים, גושים או פתיתים בגדלים שונים, המוזנים למכל התכה במכונה, ומיושמים על המשטחים המיועדים להדבקה באופן אוטומטי, באמצעות מורחת (גלגלת) או מזרק.
דבק עצמות בו משתמשים כאשר הוא חם, שימש לעבודות עץ עוד ממצרים העתיקה. דבק זה מחומם בסיר דבק מיוחד ומשתמשים בו בעזרת מברשת.

אופן השימוש

ראשית, טוענים את האקדח במקל דבק, מחברים אותו לחשמל וממתינים 5 עד 10 דקות, שלאחרן הדבק מוכן לשימוש. הדבק מתקשה במהרה ולא יהיה זמן לפזר אותו - יש להדק את החלקים מיידית. בסיום העבודה, יש לנתק את אקדח הדבק החם מהחשמל ולהשאיר אותו להתקרר לפחות לרבע שעה לפני שמחזירים למקומו.

מקורו של הדבק החם

הדבק החם הומצא על ידי ג'ורג שולץ, יליד בוסטון כאשר היה בן 82 בשלהי שנות ה-40 של המאה העשרים. את רעיונו שאב שולץ מעובדי מפעל לייצור נעליים, שעובדיו היו משתמשים בדבק שהורתח בסיר.
בארוקדה - קולקטיב הבארוק הישראלי

פעילות

ההרכב כולל בוני כלים המתמחים בבניית כלים תקופתיים וכל כלי הקשת של נגני הבארוקדה נבנו על ידי חברי ההרכב בעצמם.
לבארוקדה קבוצת באסו קונטינואו גדולה ומגוונת של כלים עתיקים. מגוון זה מעניק מצע עשיר ותומך לכלי הסופרן ולזמרים ומצלול מיוחד וצבעוני להרכב כולו.
מכיוון שההרכב פועל ללא מנצח, לכל נגן יש קול משלו, והמוזיקה היא תוצר אורגני של דיאלוג אמיתי בין הנגנים.
בדומה לאופן בה התזמורת פועלת ללא מנצח בארוקדה גם מתנהלת כקולקטיב: כל ההחלטות, מוזיקליות ואדמיניסטרטיבית, נעשות על ידי חבריה.
הבארוקדה לא מגבילה את עצמה לביצוע מוזיקה מתקופות הבארוק והרנסאנס ומתנסה במוזיקה מתקופות שונות.
אחת המטרות של בארוקדה היא להפיל את המחיצות המקטלגות ומפרידות בין המוזיקה הקלאסית לסגנונות אחרים מתוך הבנה שקלאסיקה היא תו היכר של איכות אשר חוצה גבולות גאוגרפיים, תקופות ותרבויות.
כמו כן נוסדה צלע נוספת של ההרכב – בארוקדה ווקאל, הרכב זמרים קאמרי מקצועי המתמחה במוזיקת הבארוק והרנסאנס על סגנוניו וגווניו השונים – מדריגלים, מוזיקה כנסייתית, אורטוריות ואופרות.
אנשיל פפר

ילדות והשכלה

פפר נולד במנצ'סטר שבבריטניה למשפחה ממוצא פולני, בנם הבכור מבין ששת ילדיהם של דוד, יבואן רהיטים, ומרים (לבית טננבאום), מזכירה רפואית. קיבל השכלה פורמלית בבית ספר יהודי. בשנת 1981 עלתה משפחתו לישראל, השתקעה בירושלים, בה עשה אביו הסבה לתחום המחשבים. פפר גדל בבית שבו היה לספרות מקום מיוחד והעביר שעות רבות בקריאת ספרים. 
התחנך בבית הספר היסודי של רשת החינוך "חורב", ולאחר מכן בישיבה התיכונית של הרשת בירושלים. לאחר שהשתחרר מהשירות הצבאי בגולני, חזר ללמוד הוראה ורבנות בישיבת מעלה אדומים אך לא סיים את ההסמכה לרבנות, והחל לעבוד במשרה חלקית ככתב לענייני חרדים במקומון הירושלמי "כל העיר" בירושלים. במקביל, שימש כמחנך ומורה לתנ"ך ולתלמוד בתיכון המדעי "מוריה", ולאחר שנה החליט לעזוב את מקצוע ההוראה בשל תחושתו שקיים מרוץ נגד הזמן בבתי הספר שלא מאפשר התקדמות עם התלמידים.

כתיבה עיתונאית

פפר שימש במגוון תפקידי עריכה וכתיבה בעיתונות הישראלית. ככתב ב"כל העיר", עבר לסקר את תחום החינוך, ופרסם טור מזדמן בשם "סרג'נט פפר" אותו כתב כששהה במילואים, וכן טור קבוע "בס"ד" שעסק בחברה החרדית. פרסם כתבות בנושאים אלו גם במגזינים העין השביעית וארץ אחרת.
בתחילת 2002 כיהן תקופה קצרה ככתב "הארץ" לענייני חרדים. ביולי אותה שנה מונה לתפקיד עורך "כל העיר", מינוי שעורר הד תקשורתי והתנגדות מצד פעילי שמאל אשר ראו בו "צעיר דתי שידוע בנטייתו הימנית" ואף איימו בהחרמת העיתון. לאחר כשנה עזב את "כל העיר" ובסוף שנת 2003 חזר לכתוב ב"הארץ" ככתב לענייני חינוך.
ב-2004 שימש מספר חודשים כסגן עורך העיתון "ג'רוזלם פוסט". באותה שנה הוציא לאור את ספרו המשותף עם ניצן חן: "מרן - עובדיה יוסף. הביוגרפיה".
במרץ 2005 מונה לעורך החדשות בעיתון מקור ראשון, כחלק מהמאמץ של איש העסקים שלמה בן צבי למתג מחדש את העיתון. בהמשך עבר לשמש ככתב חדשות בכיר ופרשן בעיתון, וכבעל טור ביקורת ספרים, יין וביקורת התקשורת. בתחילת 2006, הצטרף כרכז הכתבים לחינמון "ישראלי" שבבעלותו של בן צבי. במרץ אותה שנה התפטר מתפקידיו בשני העיתונים.
בתחילת 2007 חזר ל"הארץ" ככתב לענייני העולם היהודי. שימש תקופה קצרה כשליח העיתון ללונדון. בתחילת 2009 מונה ככתב העיתון לענייני צבא וביטחון, ובין היתר כתב סדרת כתבות שעקבה אחר פלוגת טירונים בחטיבת גולני. לאחר מכן שימש גם כשליח לסיקור אירועים בינלאומיים, כולל במדינות אויב אליהן נכנס עם דרכונו הבריטי. בין היתר סיקר את מתקפת הטרור בבית חב"ד בשנת 2008 במומבאי, את מלחמת רוסיה-גיאורגיה ושפעת החזירים במקסיקו. היה הכתב הישראלי הראשון שדיווח מקהיר על המהומות במצרים, וניסה לאזן את הדיווחים בתקשורת הישראלית על השקפות אנטי ישראליות של המפגינים. בסוף שנת 2011 עבר לכתוב בעיקר עבור המהדורה הדיגיטלית "הארץ און-ליין" באנגלית, וממרץ 2012, כשליח "הארץ" לבריטניה.
מאז שנת 2007 מפרסם טור שבועי במהדורה האנגלית של הארץ המסקר את יהדות התפוצות תחת הכותרת "ירושלים ובבל" (Jerusalem & Babylon), ושעבורו זכה בשנת 2010 באות הוקרה מטעם ארגון בני ברית, המוענק לאישים שפעלו למען העם היהודי ולמען מדינת ישראל.
בנוסף לעבודתו העיתונאית מרבה פפר לפרסם ב"הארץ" מאמרי דעה בנושאים מגוונים, כגון העלאת יהודי הפלשמורה ועתיד הציונות. במאמר אישי שכתב לאחר פרסום החשדות להטרדה מינית שיוחסו לרבו, הרב מרדכי אלון, התריע על הסכנה שבהתחברות יתר לכריזמה של רבנים ואנשי חינוך. בשנת 2018 יצאה ביוגרפיה באנגלית שחיבר על בנימין נתניהו.

משפחתו

היה נשוי לרחל (לבית הדני), להם ארבעה ילדים משותפים. אב לבן נוסף ממערכת יחסים שנייה.
מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג

תולדות המרכז

ראשיתו של המרכז בבית החולים לסרטן של ניו יורק, שנוסד במנהטן בשנת 1884 בתרומתה של קבוצת נדבנים, ביניהם היו ג'ון ג'ייקוב אסטור השלישי ואשתו שרלוט. בשנת 1899 שינה המוסד את שמו לבית החולים הכללי ממוריאל לטיפול בסרטן ומחלות נלוות. ב-1916 קוצר שמו לבית החולים ממוריאל.
בשנת 1910 ייסד ג'יימס יואינג, פרופסור לפתולוגיה מאוניברסיטת קורנל, שיתוף פעולה בינה לבין בית החולים בסיוע כספי של הפילנתרופ ג'יימס דאגלס. יואינג הפך לחלוץ בתחום מחקר הטיפול ברדיום בסרטן והיה למנהל בפועל של בית החולים, תפקיד שמילא עד 1939. ב-1931 הוכנס לשימוש בבית החולים מכשיר ההקרנה החזק ביותר בארצות הברית בקרינת X מתוצרת ג'נרל אלקטריק. בהנהגת יואינג הפך בית החולים, ששילב טיפול רפואי עם מחקר מדעי, למודל למרכזי סרטן אחרים בארצות הברית.
ב-1934 תרם ג'ון ד. רוקפלר קרקע להקמת מבנה חדש לבית החולים בשדרת יורק במנהטן, האתר שבו הוא ממוקם עד היום. המוסד עבר אליו ב-1939. ב-1945 נוסד מכון המחקר בסרטן סלואן קטרינג, בתרומתם של יושב ראש ג'נרל מוטורס אלפרד סלואן וסגן נשיא החברה צ'ארלס קטרינג, שהתמקם בקרבת בית החולים ממוריאל. ב-1960 הוקם תאגיד מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג כדי לתאם את פעילות בית החולים ומכון המחקר. הוא אוחדו פורמלית ב-1980. בשנות ה-60 הסתבך המוסד בפרשה של ניסויים רפואיים שעשו בו כמה מרופאיו במטופלים ובאסירים ללא קבלת הסכמתם.
בסוף שנות ה-60 הקים בית החולים מרכז לטיפול יום לילדים, וב-1977 נוסד השירות הפסיכיאטרי בכית החולים, מהראשונים מסוגו בארצות הברית.
ב-1984 נוסדה תוכנית ה-MD-Ph.D המשולשת, שבה שותפים מרכז ממוריאל סלואן קטרינג, בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת רוקפלר.
בשנת 2004 נפתח במרכז בית הספר האקדמי לביו-רפואה על שם לואיס גרסטנר.
בשנת 2006 חנך המרכז במנהטן את מגדל מרכז המחקר על שם מורטימר צוקרמן, שבו 23 קומות והוא מאכלס כ-100 מעבדות.
בשנת 2019 העסיק המרכז 17,300 עובדים.
בין אנשי סגל המרכז נמנו חתני פרס נובל ג'יימס אליסון וג'יימס רותמן.
אי-יציבות הידרודינמית

אי-יציבות הידרודינמית היא תחום מחקר במכניקת הזורמים, החוקר התפתחות של הפרעות בזרימה. הפרעות אי-יציבות בזרימה יכולות להתפתח לטורבולנציה.
התחום החל להתפתח בסוף המאה ה-19, כאשר היסודות הונחו על ידי הרמן פון הלמהולץ, לורד ריילי, אוסבורן ריינולדס ו-לורד קלווין.
הדוגמאות הנפוצות ביותר לאי-יציבויות בזרימה בטבע הן בעננים ובשימושים אסטרופיזיקליים, למשל בכוכבי לכת.

אי יציבות ריילי-טיילור‏

אי יציבות זו מתרחשת כאשר חומר קל מאיץ חומר כבד. מערכת מוגדרת כ"לא יציבה ריילי טיילור" כאשר גראדיינט הלחץ הפוך לגראדיינט הצפיפות. אי יציבות באה לידי ביטוי כאשר מנסים להחזיק נוזל כבד מעל נוזל קל (כמו מים ושמן). מערכות נוספות בהן קיימת אי יציבות זו: סופרנובות, היתוך בכליאה אינרציאלית ועוד.

אי יציבות קלווין-הלמהולץ

אי יציבות זו מתרחשת כאשר קיימת מהירות גזירה בין שני זורמים. מצב זה הוא לא יציב וצפויות להתפתח מערבולות בממשק בין החומרים. ניתן לחזות באי יציבות מסוג זה בעננים, בגלים באוקייאנוס ובמערכות אסטרופיזיקאליות שונות.
פסוקו של יום

"פסוקו של יום" הייתה פינה יומית קצרה בערוץ הראשון, שסיימה יום שידורים בהקראת פסוקים נבחרים מהתנ"ך או מהמדרש והאגדה. 
לפינה הטלוויזיונית קדמה מסורת בת יותר מ-24 שנים של קריאת פרקי תנ"ך ברדיו בישראל, שהחלה ב-1945 ב"קול ירושלים" (השידורים העבריים בתחנת הרדיו המנדטורית), ולאחר קום המדינה נמשכה במסגרת שידורי "קול ישראל".
בקיץ 1968 החלו שידוריה של הטלוויזיה הישראלית, ובחודש נובמבר 1969 הורחבו שעות השידור היומיות והטלוויזיה עברה לשידורים יומיים. כבר באותו חודש הוחל בשידורי הפינה "פסוקו של יום", ביוזמתו של בנימין צביאלי, מנהל המחלקה למורשת ישראל ברשות השידור. הוא הראשון שקרא את הפסוקים, ומזכירת המחלקה, לאה, העבירה את האצבע המורה (אחר כך צורפו הקריינים יעקב בנאי, משה חובב, בצלאל לוי ומרדכי פרימן). לאחר פרישתו של צביאלי בשנות ה-80 החליף אותו בתפקיד מרדכי פרימן. ב־2012 הוחלט להוריד את הפינה מלוח השידורים.
הפינה שודרה מידי לילה לקראת סיום השידורים הרגילים, במתכונת קבועה שלא השתנתה במשך יותר משלושים שנה: על המסך נראו הפסוקים כתובים בגופנים מסורתיים, והקריין (לפי תור: בנימין צביאלי, יעקב בנאי, משה חובב, בצלאל לוי ומרדכי פרימן) הקריא אותם, בעוד ה"אצבע" מעיטורי ספר תורה, הצביעה על הכתוב והוליכה את קצב ההקראה מילה במילה. קטע מוזיקלי קצר, בסגנון ניגון טעמי המקרא, פתח וסיים את הפינה.
בסיום הפינה, לסיום יום השידורים, נשמעה קריינות בקולו של מלאכי חזקיה: "כאן נסתיימו שידורי הטלויזיה הישראלית לערב זה, לילה טוב מירושלים" על רקע קו הרקיע של ירושלים, ובסופה נשמע המנון המדינה על רקע תמונתם של דגלי ישראל מתנופפים ברוח.
בשנות השמונים והתשעים הופקו לפינה מספר תוכניות בת, כמו "פסוקו של מקום" ו"אגדה של מקום", שהציגו אתרים בארץ ופסוקים ואגדות הקשורים אליהם.

בפולקלור

הפינה מהווה חלק מהפולקלור הישראלי, והיא נזכרת במגוון רחב של הקשרים הנעים מכובד-ראש ועד זלזול.
בעיני רבים, שידורה הקבוע ייחד את שידורי הטלוויזיה העברית ונתן לה את התבלין היהודי-מסורתי. היא הזכירה את המושג "דף יומי", העבירה קורטוב של יהדות גם לציבור החילוני, והייתה חלק מהמורשת בישראל.
הפינה גם הייתה מטרה לחצי לעג. שידורה בשעת לילה מאוחרת מעורר אסוציאציה של עייפות ושינה, הפורמט הקבוע והבלתי משתנה נראה מיושן, והתוכן המסורתי העתיק עִם מילים שאינן שגורות ביום-יום – כל אלה היוו חומרים של הומור, הן בשיח היומיומי והן בכתיבה סאטירית.

חזרה למסך

במסגרת מבצע הערוץ הראשון להחזרת תוכניות ישנות לחודשיים בסוף 2016, צולמו 30 פרקים חדשים בהגשת מאור כהן, המוקדשים להיסטוריה של רשות השידור. הפרקים החדשים נכתבו על ידי גיל סלוביק ואסף וול מחברת "המתכנה" ובוימו בידי הבמאית טלי רייף
האחים לב-ארי

עלילת הספר

גיבור הספר, אשר משמש גם כדמות המספר, הוא קרל ליאון, ילד בן 9 הסובל ממחלות כרוניות ומבלה את ילדותו במיטת חוליו. שמו של קרל לא מוזכר כמעט לאורך כל הספר, והוא מכונה "צימוקי" - כינוי חיבה שהעניק לו אחיו. קרל, אשר מבין כי הוא עלול למות בקרוב בעקבות מחלותיו המרובות, משוחח על המוות עם אחיו הנערץ יונתן, וזה מספר לו על ארץ פנטזיה בשם ננגיאלה - אליה מגיעים לאחר המוות.
מעט מאוחר יותר, נהרג יונתן בגבורה, תוך שהוא מציל את אחיו החולה קרל משריפה שפרצה בביתם בקפיצה מהחלון. לאחר מותו, זוכה יונתן לכינוי "יונתן לב-ארי". בבוא הזמן, נפטר גם קרל ממחלתו, ומגלה את עצמו בננגיאלה. קרל מגלה כי הארץ השלווה אינה מושלמת כפי שתיאר אותה יונתן, וכי היא מאויימת על ידי כוחות רשע. הספר מגולל את הרפתקאות הגבורה של "צימוקי" ושל יונתן, במלחמתם כנגד אנשי רוע ומדון, בראשם טנגיל הרשע, וכנגד מפלצות ודרקונים. שני האחים מקריבים את עצמם בסופו של דבר על מנת להביא לשקט ולשלווה בננגיאלה, וסופו של הספר הוא פתח לעולם הרפתקאות חדש, עם מותם של שני האחים ומעברם לארץ בדיונית אחרת - ננגילימה.
הספר כתוב ברובו כספר ילדים, אך עם זאת הוא עוסק בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ועם פחד, העולם הבא, רעות והקרבה עצמית.

ביקורות

הספר זכה לביקורות מרובות כאשר פורסם, במיוחד בשל כך שהתרכז בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ובשל כך שעסק גם בהתאבדות. אחדים אף סברו כי הספר העביר מסר כי התאבדות היא הפתרון לכל הבעיות.

הגרסה הקולנועית

בשנת 1977 יצא לאקרנים סרט שוודי הנושא את שם הספר, אשר בוים על ידי אולה הלבום. עיבוד הספר לתסריט עבור הסרט בוצע על ידי לינדגרן עצמה. בשנת 1985 הופקה על ידי הלבום גם סדרת טלוויזיה אודות האחים לב ארי, וגם את התסריט עבורה כתבה לינדגרן.
בחינה פסיכוטכנית

בחינה פסיכוטכנית היא כלי סינון ומיון שמהווה תנאי קבלה למספר מוסדות כגון: צה"ל, מוסדות להשכלה גבוהה ועוד. הבחינה נערכת על ידי פסיכולוגים תעסוקתיים ומטרתה לשקף מרכיבים באישיותו וכישוריו של הנבחן. בחינה פסיכוטכנית מורכבת ממספר חלקים: חלק פסיכולוגי, חלק ייעודי, חלק כמותי, חלק מילולי וחלק צורני. חלקי הבחינה השונים בודקים צדדים שונים באישיות הנבחן כאשר כל מבחן מותאם לבדיקת יכולת אישית מסוימת.
אין לבלבל בין בחינה פסיכוטכנית לבחינה פסיכומטרית שמטרתה ניבוי יכולת הנבחנים לעמוד בהצלחה בלימודים אקדמיים. הבחינה הפסיכוטכנית בודקת כישורים כלליים יותר, בעיקר חשיבה לוגית וההתמודדות עם משימות חדשות ולא מוכרות.

מבנה המבחן

חלק פסיכולוגי - נועד לאבחון תכונות אופי מסוימות, כישורים חברתיים, צורות התנהגות, יחסי אנוש, עבודת צוות וכדומה.
חלק ייעודי - נועד לאתר תכונות אופי המהוות חלק מדרישות הקבלה של הגוף הרלוונטי, למשל: דמיון, מקוריות, יצירתיות ועוד.
חלק כמותי - בחינת יכולת החשיבה הכמותית. בחלק הכמותי אפשר למצוא מבחנים שונים כמו: מבחני אומדן, ידע בחשבון בסיסי, בעיות מתמטיות, ניתוח מידע ועוד. חלק זה רלוונטי במיוחד למועמדים בתחומי המחשבים וההנדסה.
חלק מילולי - נועד לבחינת יכולת החשיבה המילולית, היכולת להסיק מסקנות והבנת טקסטים. בחלק המילולי אפשר למצוא מבחנים כמו: מבחני לוגיקה, השלמת משפטים, הבנת הנקרא, מבחני דקדוק, איות ואוצר מילים ועוד. המבחנים נעשים בשפה העברית ובשפה האנגלית.
חלק צורני - נועד לאבחון יכולות הסקה והשלכה לוגית מסדרות צורניות. מבחנים אלו יתבססו על יכולת תפיסה מרחבית מולדת.

סוגי בחינות פסיכוטכניות

מבחן קבלה צבאי - מהווה מדד מרכזי לקביעת הקב"א (קבוצת איכות) והתפקיד העתידי בצבא. המבחן הוא חד פעמי, נעשה במהלך הצו הראשון ואורך כשעתיים. המבחן הוא ממוחשב ומטרתו לבחון מיומנויות אנליטיות ומילוליות של המועמד, ולכן הוא מורכב משלושה חלקים: צורני, מילולי ומספרי.
מבחני קבלה בחברות השמה - כלי מיון שנועד לבחון מיומנויות חשיבה, יכולות אישיות וחברתיות ואת רמת האינטליגנציה של המועמדים ועל פיהם לאתר את המועמדים הרלוונטיים ביותר לתפקיד.
מבחני קבלה באקדמיה (למקצועות העיצוב) – כלי שמטרתו לבחון כישורים אישיים ותכונות אופי, כגון יצירתיות, מקוריות, דמיון, ראייה תלת ממדית, ראיה מרחבית, ועוד.

ההבדלים בין מבחן פסיכומטרי לפסיכוטכני

מבחן פסיכומטרי אינו מנסה לבדוק את האישיות של הנבחן, אלא מנסה לבחון את הפוטנציאל של המועמד להצליח בלימודיו (ללא קשר לתחום הלימוד). הבחינה הפסיכומטרית בישראל כוללת פרקים בעברית, אנגלית ומתמטיקה ובודקת את הכישורים המנטלים והחברתיים של הנבחן.
לעומת זאת, המבחן הפסיכוטכני בודק את ההתמודדות של הנבחן עם משימות חדשות ולא מוכרות, את החשיבה הלוגית שלו, את האיזון בין מהירות לאיכות והאם יש למתמודד יכולת התמדה.
ככלל, שתי הבחינות הן אמצעי סינון של המועמדים הרבים וככאלו הן יחסיות, אינטנסיביות ואף שנויות במחלוקת.
סונאטת סלסולי השטן

סונאטת סלסולי השטן (באיטלקית: il trillo del diavolo) היא סונאטה לכינור ופסנתר שאותו כתב המלחין האיטלקי ג'וזפה טרטיני.
על פי המסופר, בתקופת גלותו באסיזי חלם טרטיני שהשטן נפגש איתו וביקש ממנו להשאיל לו את כינורו. השטן התחיל לנגן נעימה נפלאה מלאה בסלסולים. טרטיני היה מוקסם ומהופנט עד שנשימתו נעצרה והוא התעורר. מיד תפס את הכינור כדי לשמר חלק מהיצירה ששמע בחלום, אך לשווא. בעקבות החלום כתב את יצירתו "סונאטת סלסולי השטן". טרטיני אמר כי זו הייתה היצירה הטובה ביותר שיצר בימי חייו, אבל לדבריו "ההבדל בינה לבין מה ששמעתי בחלום היה כה גדול, עד שהייתי מוכן להרוס את כינורי ולא לשוב אל המוזיקה לעולמים, אילו רק נתאפשר לי לשוב ולחוות את העונג שהתענגתי אז".
הסונאטה מהווה עד היום אתגר טכני לכנרים. על פי האגדה לטרטיני היו שש אצבעות ביד שמאל, דבר שהקל עליו את נגינת היצירה.
המשורר הגרמני אפולוניוס פון מלטיץ חיבר סונטה בשם "סונאטת השטן", בהשפעת סיפורו של טרטיני.
ארון אולנארה

קריירת מועדונים

אולאנרה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות שוטינג סטארס ודולפינס המקומיות. בשנת 2012 אולנראה חתם בואלרנגה מליגת העל הנורווגית. ב-10 ביולי 2013 אולנראה חתם בסרפסבורג 08.
ב-9 ביולי 2014 אולנראה חתם לשנתיים וחצי בגואנגג'ואו R&F מליגת העל הסינית תמורת 1.4 מיליון אירו. 10 ימים לאחר מכן, הוא ערך את הבכורה שלו בליגה בהפסד 3-2 ל ג'יאנגסו גואוקסין-סיינטי. ב-31 ביולי 2014 אולנראה הבקיע את שער הבכורה שלו בסין בניצחון 1-5 נגד ליאונינג ווהווין.
ב-17 בפברואר 2016 אולנארה הושאל לצסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית עד לסיום העונה. ב-2 במאי 2016 נפצע בברכו בגמר הגביע נגד זניט סנקט פטרבורג. למרות הפציעה, ב-28 בינואר 2017 אולנארה חתם בצסק"א לארבע וחצי עונות.
ב-22 בפברואר 2018 הושאל לאמקאר פרם עד לסיום העונה, וב-31 במרץ כבש צמד בניצחון 1-2 נגד לוקומוטיב מוסקבה.
ב-14 באוגוסט 2018 שוחרר אולנארה מצסק"א, וב-12 באוקטובר של אותה שנה חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל. ב-27 באוקטובר פתח החלוץ בהרכב ורשם את הופעת הבכורה שלו במועדון, הוא כבש גם שער בכורה, שהיה השער היחיד בתבוסה 5-1 לבני יהודה. כעבור חודשיים בלבד ובעקבות שרשרת של הפרות משמעת מצידו, שוחרר מהקבוצה ב-13 בדצמבר 2018. ב-1 במרץ 2019 חתם בסיצ'ואן לונגפור מהליגה הסינית השנייה.
אהרנפריד בגה

קריירה מוקדמת

בגה נולד ב-11 בנובמבר 1889 באוסטרובו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף בגה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1934 הועלה בגה לדרגת מיור, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-84. ב-1 במרץ 1937 הועלה בגה לדרגת אוברסט לוטננט, ובנובמבר 1938 מונה למדריך באקדמיה הצבאית בפוטסדאם.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה בגה במטה של היטלר, וב-1 בדצמבר 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-161, וב-1 בפברואר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך המערכה על צרפת פיקד בגה על הרגימנט כחלק מהדיוויזיה ה-81 במסגרת הקורפוס ה-18, וב-13 ביולי 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7. במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחם בגה עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-28 במסגרת הקורפוס ה-8, וב-22 בדצמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-13 בפברואר 1942 מונה בגה למפקד הדיוויזיה ה-197, שהייתה חלק מהקורפוס ה-7 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1942 הועברה הדיוויזיה להקורפוס ה-9 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן פעלה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמיות שהשתייכו לקבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בינואר 1943 הועלה בגה לדרגת גנרל לוטננט, וב-13 בינואר 1943 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב.
בנובמבר 1943 נשלח בגה לקורס פיקוד ומטה, וב-1 בפברואר 1944 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-41, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-25 במרץ 1944 מונה בגה למפקד הקורפוס ה-43, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 ביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-2 בספטמבר 1944 מונה בגה למפקד הארמייה ה-18, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות צפון, ולאחר מכן חלק מקבוצת ארמיות קורלנד. ב-21 בספטמבר 1944 הוענק לבגה תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובסוף המלחמה נכנע בראש כוחותיו והלך לשבי הרוסי.

לאחר המלחמה

בגה שוחרר מהשבי באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר בגה בהילדסהיים, וב-31 בדצמבר 1965 מת, והוא בן 76 שנים.