google/wiki40b huggingface dataset:
הלל ברגמן-אביחנן

הלל בּרֶגמן-אביחנן (23 בנובמבר 1897 – 8 בפברואר 1978) היה מערכונאי, מתרגם, פזמונאי ועיתונאי ישראלי יליד פולין.

ביוגרפיה

הוא נולד בז' בחשוון תרנ"ח לאריה ברגמן, סוחר, ולחנה בת שבתי בישקוביץ בוורשה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
למד תיאטרון במוסקבה ובאקדמיה לתיאטרון בקייב. ב"סטודיו לדרמה עברית" בקייב הכיר את אשתו לעתיד, חווה זליקובסקי. כחבר בקבוצת "אמנות", חסיד של תרבות התיאטרון בשפה העברית, היה עד בשנות ה-20 לדיכוי השימוש בשפה זו על ידי השלטונות הסובייטים באמצעות ה"יבסקציה".
בשנת 1926 עלו אביחנן ואשתו לארץ ישראל. אשתו מצאה משרת זמרת בלהקת האופרה הארצישראלית של גולינקין בתל אביב, בעוד אביחנן השתתף בשנים 1927–1928 בפעילות התיאטרון הסאטירי "הקומקום" בניהולו של אביגדור המאירי.
בהמשך, במשך עשרים שנה, בין השנים 1928–1948, כתב מערכונים, הופיע לעיתים כשחקן וערך תוכניות בידור בתיאטרון "המטאטא" בתל אביב. אחת מהתוכניות הללו הייתה "הכל בסדר". בנוסף התפרנס מהעבודה כמזכיר אדמיניסטרטיבי של תיאטרון "האהל" (1929–1936) ושל התזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית (1936–1946).
עסק רבות בתרגומי שירי זמר משפות שונות – רוסית, פולנית, גרמנית, צרפתית ויידיש, ובתרגומי לבריות אופרות ואופרטות. כתב נוסח עברי חדש ללבריות האופרטות "הלנה היפה" מאת אופנבך ו"גלאתיאה היפה" מאת פרנץ פון זופה, ותרגם  את התמלילים לאופרטה "ברון הצוענים" מאת יוהאן שטראוס, לאופרות "תאיס" מאת ז'יל מאסנה ו"מאדאם באטרפליי" מאת פוצ'יני.
כעיתונאי השתתף בעריכת השבועון הסאטירי "סיכות", והוציא גם כתב עת משלו בשם "עקרב". כתב גם לעיתונים "דבר", "אשמורת", "תשע בערב", "על המשמר" ועוד.
לאחר קום המדינה עבד גם ביחסי ציבור במשרד התחבורה, וכן כתב מערכונים לתיאטרון הבובות "סטיריקון".
ברגמן-אביחנן נפטר בפברואר 1978, בגיל 80. נקבר בבית עלמין הדרום. הותיר אישה, חוה, בן, אלחנן, ונכדים.
בנו, אלחנן ברגמן, היה צ'לן בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בין תרומותיו לזמר העברי יש לציין את השירים:
"למולדתי" (או "פקד ה'"), ללחן של מרדכי זעירא (1927);
"עיניים ירוקות", ללחן מאת נלו מנזטו (1948);
"צ'יק צ'יק בום בום";
"הורה אין דבר", ללחן של יצחק ברומברג;
ובתרגום: "בהגה אחד" מאת היינריך היינה, ללחן מאת פליקס מנדלסון-ברתולדי.
טופי

טופי הוא ממתק המיוצר על ידי הרתחת דבשה או סוכר עם חמאה, חלב ולעיתים גם קמח. התערובת מחוממת לטמפרטורה של 150-160° צלזיוס, ולעיתים מוסיפים לה צימוקים. התערובת הרתוחה מוכנסת לתבניות בעלות צורות שונות. בהתאם למשך ההרתחה והטמפרטורה, משתנה מידת הדביקות והקשיות של הטופי לאחר התקררותו.
טופי אנגלי מיוצר באופן דומה, ונהוג להוסיף לו שקדים.
סוג נוסף של טופי המכונה "חלת דבש" או "טופי ספוג" מיוצר על ידי הוספת בועות אוויר לתערובת (המבוצעת באמצעות הוספת סודה לשתייה וחומץ לתערובת).
ממתק נפוץ אחר (המוגש בעיקר בחג המולד או בליל כל הקדושים) הוא תפוח טופי - תפוח הטבול בטופי, המוחזק על מקל.

מקור השם

מקור השם "טופי" אינו ברור. המילה הגיעה לשפה העברית מהשפה האנגלית. על פי מילון אוקספורד, המילה הגיעה לשפה האנגלית בשנת 1825.

לקריאה נוספת

מקגי, הארולד, On Food and Cooking.
מייגן פוקס

ביוגרפיה

פוקס נולדה באוק רידג', טנסי למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי בעיקרה. הוריה, גלוריה דרלין (סיסון) ופרנקלין תומאס פוקס- התגרשו כשהייתה צעירה. היא ואחותה גדלו עם אמה ואביה החורג. בגיל חמש החלה באימוני דרמה וריקוד והייתה מעורבת בפעילויות קהילתיות, בהן במקהלת בית ספרה. היא המשיכה באימוניה לאחר מעבר המשפחה לסיינט פיטרסברג, פלורידה. בילדותה גדלה על ערכי הכנסייה הפנטקוסטלית, אך לאחר מכן במשך עשור הלכה לבית ספר קתולי.
סרט הביכורים של פוקס היה בשנת 2001. בשנים 2003-2002 כיכבה באופרת הסבון השוודית-אמריקאית "שדרת האוקיינוס" ברשת TV4, בתפקיד הראשי של לונה סטאר.
עד לשנת 2007, בה לוהקה לסרט "רובוטריקים" של הבמאי מייקל ביי, הופיעה פוקס בסרטים "בחורים רעים 2", "וידויה של מלכת הכיתה" ובסדרות "אחיות או לא להיות", "שני גברים וחצי" ו"הופ ופיית'".
בשנת 2010 השתתפה, לצידו של דומיניק מונאהן, בקליפ של השיר "Love The Way You Lie" של אמינם וריהאנה.
בשנת 2016 פוקס הופיעה גם במספר פרקים של תוכנית הטלוויזיה "הבחורה החדשה", והחליפה זמנית את מקומה של זואי דשנל, אשר יצאה לחופשת לידה.
על הופעתה ב"רובוטריקים" הייתה מועמדת לפרס ה-MTV.

חיים אישיים

פוקס מגדירה עצמה כביסקסואלית. בראיון למגזין הגברים "GQ" סיפרה שכאשר הייתה בת 18, התאהבה בחשפנית וביקשה לקיים עמה מערכת יחסים. בראיון ל-CNN אמרה שהיא השתמשה בחוויה זו כדי להמחיש את אמונתה שכל אדם נולד עם היכולת להימשך אל שני המינים. במאי 2009, בראיון למגזין "אסקווייר", חזרה פוקס ואישרה את עובדת היותה ביסקסואלית.
ביולי 2010 נישאה לבן זוגה מזה ארבע השנים בריאן אוסטין גרין. בשנת 2012 נולד בנם הבכור. בפברואר 2014 נולד בנם השני.
בשנת 2016, הודיעו השניים על פרידה. למרות החלטתם, באותה השנה הודיעו כי הם מצפים לילדם השלישי. בנם השלישי נולד ב-4 באוגוסט 2016.
טראמו (נפה)

היסטוריה

שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת  "אברוצו אולטריורה פרימו"   (באיטלקית: Abruzzo Ulteriore Primo) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " אברוציום אולטרה  פלומן  פסקאריה " ( Aprutium ultra flumen Piscariae) שמשמעה "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה (Fiume Aterno-Pescara)".
נפת התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 12,025 נפש. בירת הנפה הייתה העיר טראמו. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.

גאוגרפיה

הנפה משתרעת על שטח של 1,948 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 296,063 נפש. בירתה של הנפה בעיר טראמו. 
הנפה גובלת בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בצפון, בנפת פסקארה במחוז אברוצו בדרום, בנפת ל'אקווילה במחוז אברוצו בדרום ובמערב,  בנפת ריאטי במחוז לאציו במערב  ובים האדריאטי במזרח.
אלטע זאכן

אלטע זאכן (נקרא: אַלְטֶה זָכְן, ולפעמים אף נכתב במילה אחת: אלטעזאכן) פירושו ביידיש: "דברים ישנים". הכינוי דבק ברוכלים הסוחרים במוצרי חשמל, ריהוט וכלי בית משומשים כמו שולחנות, תנורים, מכונות תפירה, מכונות כביסה, ספות, שטיחים וסחורה משומשת דומה. הכינוי דבק בהם שכן זו הייתה קריאתם המסורתית בעודם עוברים בין בתי קהל לקוחותיהם ומצהירים על מרכולתם בקולי קולות. את החפצים הסוחרים היו קונים מתושבי המקום, אשר היו מציעים את חפציהם הישנים שאין בהם צורך עוד.
נוהג זה רווח במזרח אירופה, והיהודים שעלו מארצות אלה לישראל הביאו את הנוהג עמם. מרבית הרוכלים בתחום זה היו יהודים דוברי יידיש, והם טבעו את השימוש במילים אלה. 
בתחילה הרוכלים הסתובבו בשכונות העירוניות עם סוס ועגלה ובהמשך רובם עברו להשתמש ברכב משא. אף שמרבית העוסקים בתחום כיום בישראל אינם דוברי יידיש, נטמע השימוש בביטוי "אלטע זאכן" גם אצלם, ואף נשמע בפי רוכלים דוברי ערבית בהגייה ערבית. כיום ביטוי זה הפך למטבע לשון של דבר מה בעל ערך נמוך או ישן ומיושן, אם כי חפצי האלטע זאכן הישנים זכו למעמד של כבוד בעלי ערך נוסטלגי יקר. 
כיום בעידן האינטרנט גם אתרים ופורומים למסירת חפצים משומשים אימצו את הביטוי.
משלח יד דומה ולעיתים מקביל הוא סמרטוטר, העוסק בקניית ומכירת סחורה משומשת, בין השאר מוצרי טקסטיל.
גרמלינס

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתארת את סיפורו של בילי פלצר (זק גליגאן), בחור צעיר מעיירה קטנה בארצות הברית, המקבל יצור מוזר שנקרא מוגוואיי כחיית מחמד, אשר מתרבה ומביא לעולם יצורים נוספים, שהופכים למפלצות קטנות, רעות, הרסניות וקטלניות המטילות אימה על תושבי העיירה. ביחד עם חברתו קייט (פיבי קייטס), בילי יוצא על מנת לעצור את המפלצות.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי וזכה לציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 42 ביקורות.
התמחות (מערכות)

התמחות היא הפרדת משימות בתוך מערכת, כאשר לכל אחד מרכיבי המערכת משימה ייחודית לו.

עולם הטבע

התמחות מאפיינת את עולם הטבע: ביצור רב-תאי, התאים מתמחים במשימות כגון בניית עצם או הובלת חמצן.

עולם הכלכלה

אדם סמית תיאר התמחות כלכלית בעבודתו הקלאסית, "עושר העמים". בחברות קפיטליסטיות, מתמחים עובדים בודדים במשימות ספציפיות. ההתמחות מאפשרת את השגת המטרות ביעילות רבה. יחד עם זה, בחברה מתמחה קטנה היכולת של אנשים לשרוד מחוץ למערכת המכילה את כל הרכיבים המיוחדים.
אריה זילבר

ביוגרפיה

זילבר עלה לארץ ישראל בשנת 1907. בארץ פגש בשרה לבית לויטין, שעלתה באותה שנה מסמולנסק, והשניים נישאו. שרה עבדה כתופרת ופרנסה את הזוג, שעה שאריה זילבר צייר בביתו ולא עבד לפרנסתו. למרות שהיה חסר-כל כמעט הצטרף לאגודת אחוזת בית שרוב חבריה היו סוחרים אמידים או בעלי מקצוע וקיבל הלוואה מבנק אפ"ק, בערבות יתר החברים באגודה. את בית משפחתו, על המגרש שהגריל בשדרות רוטשילד 15 בנה בצוותא עם אליהו בריסקר, הספר הראשון של תל אביב.
בגירוש תל אביב ירדה משפחת זילבר, כמו חלק מיהודי תל אביב, למצרים. אולם אריה זילבר לא עלה חזרה לארץ אלא נשאר במצרים ועבד כצייר שלטים. ב-1936 ביקש לעלות חזרה, אך נפטר במצרים.
בנו בן עמי זילבר היה הכנר הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. אשת בנו הייתה הזמרת ברכה צפירה ונכדו – הזמר אריאל זילבר.

שולמית, בתו, הייתה כנרת אף היא.
Late Registration

רקע

מטרת האלבום הייתה להתגבר על השפל והבעיות של סטודנטים בשנה השנייה, אשר לרוב פוגעת באמני ראפ שמצפים מהם להצלחה רבה והוא ממשיך בעקבות אלבומו הראשון The College Dropout. האלבום הראה התקדמות במיומנות הלירית של וסט בנוסף להרחבת הצבעים המוזיקליים בעיניו. באותה תקופה המוקד של סגנון ייצור ההפקה של וסט היה שימוש ב"High Pitched Sampes" כאשר הוא משנה קצב וגובה של מוזיקת סול והטכניקה באה לחיקוי על ידי מספר עצום של יצרנים. כאוהד ותיק של להקת הטריפ הופ הבריטית פורטיסהד, קניה הושפע באופן משמעותי מאלבום ההופעה Roseland NYC Live של הלהקה. בשלב מוקדם בקריירה האלבום נתן לו השראה בכתיבת שיריו וגם באלבום.
וסט הציג לקהל המוזיקה את הטעימה הראשונה מהאלבום Late Registration ב-20 באפריל 2005 כשהוא הופיע בתחנת רדיו בניו יורק, שם הוא ביצע את הסינגל הראשון "Diamonds from Sierra Leone". האלבום היה אמור לצאת ב-12 ביולי 2005, אך הוצאתו נדחתה פעמיים עד ל-30 באוגוסט כיוון שקניה היה צריך עוד קצת זמן כדי להשלים את האלבום. Late Registration הייתה צפויה להיות המכירה הגדולה ביותר של השנה, כשיותר מ-1.6 מיליון עותקים הופצו בחנויות לקראת השבוע הראשון של ההפצה. ב-iTunes האלבום הפך לאחד האלבומים הכי המוזמנים מראש בהיסטורית חנויות המדיה הדיגיטליות. פרסומת טלוויזיה מצוירת לחברת עיצוב שנוהלה על ידי מגי רוג'רס, אבי ג'ונסון ופול טורסלי הציגה גרסה ענקית של הקמע טדי הדובון של וסט שנשר מהקולג' נודד ברחובות לונדון. הפרסומת קיבלה פרס ממגזין בריטי כ"פרסומת הטלוויזיה המסחרית הטובה ביותר של השבוע". ביום השחרור של האלבום, קניה הופיע בחנות בניו יורק כדי לחתום ולמכור למעריצים עותקים של האלבום.
וסט עבד על האלבום יותר משנה והקדיש כשני מיליון דולר על הוצאתו. עד נובמבר 2004, וסט השלים כמעט 75% מהאלבום. קניה הרגיש מרוצה כשסיים את עבודת האלבום במרץ 2005.
בנימין דה-פריס

בנימין "אנדרי" דה-פְרִיס (Benjamin de Vries; ב' באב תרס"ה, 2 באוגוסט 1905 – י"ד בחשון ה'תשכ"ז, 28 באוקטובר 1966) היה רב, חוקר תלמוד והלכה, מורה ומחנך, ופרופסור באוניברסיטה העברית.

ביוגרפיה


דה-פריס נולד בכפר אונסטוֶודה (Onstwedde) שבתחומי העיירה סטאדטקנאל (Stadskanaal), במחוז חרונינגן שבצפון-מזרח הולנד. כשהיה בן 4 עברה משפחתו להארלם שבקרבת אמסטרדם, ושם התחנך בגן ובבית ספר נוצרי, ולמד תורה מפי אביו, ר' נפתלי, ששימש כחר"ש (חזן, רבי ושוחט) בקהילה. בגיל 13 נשלח ללמוד בבית המדרש לרבנים ולמורים האשכנזי סעדת בחורים באמסטרדם (שם היה תלמידו של הרב ד"ר יקותיאל יעקב נויבואר). בהמשך למד באוניברסיטאות אמסטרדם וליידן פילולוגיה שמית ותולדות האסלאם. הוא התמנה לנשיא המזרחי בהולנד. נישא לבֶּרתה (ברכה) דה בֵּר (de Beer) (אחותה, ציפורה, הייתה אשתו של הפילולוג וחוקר התלמוד פרופ' יעקב נחום אפשטיין).
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בארץ שימש כמורה ומנהל בבתי ספר יסודיים. תחילה שימש כמנהל בית הספר היסודי של "המזרחי" בעפולה.
ב-1936 התיישב בבת ים (בית וגן), בה שימש כמורה בבית הספר "תחכמוני" וכיהן כחבר המועצה המקומית הראשונה, שמונתה על ידי שלטונות המנדט.
בהמשך כיהן כמפקח ומורה בבית ספר תיכון.
דה פריס היה ממנהיגי ארגון עולי הולנד בישראל. היה מראשי סיעת "יצירה ובנין" של הפועל המזרחי עם הקמתה ב-1941.
הוא לימד באוניברסיטאות תל אביב, בר-אילן והאוניברסיטה העברית בירושלים. עסק רבות בחינוך ליהדות ולתלמוד, וכתב מספר ספרי לימוד בנושא. במאמרו "להוראת התלמוד בבית הספר התיכוני החילוני", שהתפרסם ב"החינוך", המליץ דה-פריס על ייסוד "מגמה יהדותית" בבית-הספר הממלכתי, אשר בה יתפוס התלמוד מקום מרכזי.
דה-פריס נמנה עם יועצי הפרויקט הפרשני "דעת מקרא", וחיבר מספר ערכים באנציקלופדיה העברית, בהם הערך "הלכה". הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי העת "סיני" ו"תרביץ". שימש כרב וערך חופות.
דה פריס נפטר בסתיו 1966, כשהיה בשנת שבתון בהולנד, בן 61 במותו. הובא לקבורה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לבני הזוג דה-פריס לא נולדו ילדים, אולם הם אימצו  תינוקת בשם רחל וילד נוסף בן 13 שעלה בגפו מסלובקיה במסגרת עליית הנוער בתחילת מלחמת העולם השנייה: לימים הרב עקיבא הכרמי, רבה של שכונת קריית שמואל בחיפה.
רחל נישאה לאלחנן מאיר פרופסור לפסיכולוגיה. כלתה של רחל היא דפנה מאיר שנרצחה בפיגוע בעותניאל.
אהרן שכטר

ביוגרפיה

נולד לפרומה רחל ולעסקן יוסף שכטר. למד בישיבת רבנו חיים ברלין. נישא לשושנה (הנצ'ה ראזא) לייכטונג (נפטרה בתשע"ו).
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 התמנה בידי ראש הישיבה, הרב יצחק הוטנר לר"מ בישיבה. ב-1957 הדפיס את ספרו "עבודת אהרן". במאמר ביקורת שנכתב עם צאת הספר, זיהה בו המחבר "גדול דור" עתידי, שלראשונה יוצא מקרב יהדות ארצות הברית ואינו בא מאירופה.
בשנות ה-80 הצטרף למועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.
דוד פריזנהויזן

ר' דוד פריזִנהוֹיזֶן (בעברית על דרך היידיש; בגרמנית: David Friesenhausen, פריזנהַאוּזן;‏ 1756 – 23 במרץ 1828, קרלסבורג), מתמטיקאי, דיין ואיש תנועת ההשכלה, הראשון שהציע הקמת בית מדרש לרבנים באימפריה האוסטרית.

ביוגרפיה

דוד בן מאיר הכהן נולד בכפר פריזנהאוזן שבבוואריה בשנת 1756. למד תורה בעיר פירת (פיורדא) שבקרבת נירנברג עד גיל 30, אז החל ללמוד מדעים במשך כ-10 שנים נוספות. בשנת 1788 עבר לברלין, ובהּ פרסם את הספר "כליל החשבון" – ספר חשבון וגאומטריה ומבוא לאלגברה בעברית. בשנת 1796 הוא יצא למסע ברחבי אירופה כדי למכור את ספרו ולאסוף מנויים לספר נוסף שלו, "מוסדות תבל", המתאר את מבנה היקום על פי קופרניקוס.
בעקבות אכזבתו מהרדיקליות של תנועת ההשכלה בברלין, עבר פריזנהאוזן לעיירה אונסדורף שבהונגריה בסביבות שנת 1800, ונתמנה בה לדיין. במקביל עסק במסחר. בשנת 1806 עבר לתקופה קצרה לפשט, אך בהיעדר מקור פרנסה שם, שב במהרה לאונסדרף. באותה תקופה הגיש לקיסר האימפריה האוסטרו הונגרית הצעה להקמת שלושה בתי מדרש לרבנים, בהונגריה, בגליציה ובמורביה. תוכנית הלימודים המוצעת כללה בנוסף ללימודי תלמוד גם תנ"ך ולימודים כלליים. ההצעה נדחתה על ידי השלטונות, אך עוררה עליו רוגז רב מצד רבני הונגריה.
בין השנים 1808–1816 כיהן פריזהאוזן כדיין בעיירה שאטוראליאויהיי (בהונגרית: Sátoraljaújhely), ונודע כמתנגד לחסידות. בשנת 1816 יצא למסע שני באירופה, לשם גיוס מנויים לספרו "מוסדות תבל"; בעקבות הצלחתו לגייס מספיק מנויים, ובהם הרב משה סופר ואהרן חורין, יצא הספר לאור בווינה בשנת 1820. בנוסף לחלק האסטרונומי, כולל הספר הוכחה לפתרון הבעיה ה-11 של אוקלידס, וכן צוואה רוחנית, שבה מספר פריזנהאוזן על תוכניתו לייסוד בית מדרש לרבנים. סוגיית מידת תמיכתו בשינויים דתיים הייתה לסלע מחלוקת בין היסטוריונים שחקרו את כתביו.
פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו

ביוגרפיה

פלורסטאן הראשון נולד בפריז ב-10 באוקטובר 1785, לאונור הרביעי, נסיך מונקו ולואיז ד'אומון, בתם של לואי מארי ד'אומון, דוכס אומון השישי ולואיז ז'אן דה דורפור, דוכסית מזארין.
בשנת 1816 התחתן פלורסטאן עם השחקנית מארי קרוליין ז'יבר דה לאמץ, בתם של שארל תומאס ז'יבר דה לאמץ ומארי פרנסואה לה גראס דה ואוברסי, ונולדו להם שני ילדים.
בצעירותו היה פלורסטאן שחקן בתיאטרון "דה ל'אמביגו-קומיק" בצרפת. בשנת 1819 מת אחיו אונור החמישי, נסיך מונקו ללא צאצאים חוקיים, ובעקבות כך עלה פלורסטאן לשלטון במקומו.
בתקופת שלטונו הכוח האמיתי התנהל בידי אשתו מארי קרוליין, אשר הצליחה להביא להקלה במצב הכלכלי הקשה ששרר במדינה, בעקבות מעמדה החדש של מונקו באותה עת כבת חסות של ממלכת סרדיניה, דבר אשר עורר זעם בקרב התושבים וגרם לתסיסה פוליטית ומתח רב בנסיכות. הנסיך פלורסטאן ניסה לבצע רפורמות דמוקרטיות והציע שתי חוקות למדינה, אך אלו נדחו על ידי תושבי הערים מנטון ורוקברון. כאשר הבין פלורסטאן שכל מאמציו ולרצות את התושבים נידונו לכישלון, התכוון הנסיך להתפטר ולהעביר את השלטון לבנו שארל. אך דבר זה היה מאוחר מדי מכיוון שתושבי הערים מנטון ורוקברון התקוממו והכריזו על עירם כישויות נפרדות ממונקו, הם ניסו להסתפח לממלכת סרדיניה אך הדבר לא עלה בידם. בשל כך ביטל פלורסטאן את תוכניותיו להתפטר, והוא נשאר בשלטון.
ב-20 ביוני 1856 מת פלורסטאן בפריז, ובנו שארל השלישי, נסיך מונקו עלה לשלטון במקומו. גם לאחר מותו נשארה מונקו מפולגת עם כאוס רב. בנו שארל הוא זה שהביא בשנות שלטונו לרגיעה ולשיפור המצב במדינה.
כדור התעמלות

כדור התעמלות (באנגלית: Exercise ball) הוא כדור העשוי מחומר אלסטי רך, בדרך כלל בקוטר 35–85 סנטימטר, ומלא באוויר. לחץ האוויר ניתן לוויסות באמצעות שסתום.
כדור ההתעמלות משמש לרוב בפיזיותרפיה, אימון אתלטי, הרגעת כאבים לפני לידה פעילה, ופעילות גופנית כללית לצורכי בריאות.
הכדור מכונה בשמות שונים, הנפוצים בהם: כדור שווייצרי, כדור לידה, כדור איזון, כדור כושר (או כדור חדר כושר), פיטבול, כדור פעילות גופנית, כדור פיזיו, כדור פילאטיס או כדור יוגה.

היסטוריה

הכדור פותח לראשונה בשנת 1963 בידי יצרנית הפלסטיק האיטלקית "אקווילינו קוזני" (Aquilino Cosani). החידוש העיקרי שהביאו כדורים אלו היה יכולתם לשמור על צורתם הכדורית גם לאחר שנקבו בהם חורים. הכדורים, שכונו אז "כדורי פצי" (Pezzi), שימשו בתחילה בשווייץ בתוכניות טיפול התפתחותי לתינוקות, ובהמשך נעשה בהם שימוש לטיפולים נוירו-התפתחותיים גם למבוגרים לאחר תאונות. היו שהמליצו על שימוש בכדור למבוגרים בעלי בעיות אורתופדיות. כאשר טכניקות הטיפול הללו יובאו לארצות הברית בידי מטפלים אמריקאים שגילו את יתרונות הטיפולים בשווייץ, קיבל הכדור את השם "כדור שווייצרי".
במהלך השנים נעשה השימוש בכדורים אלו רווח בחדרי כושר ואולמות התעמלות, וישנם המשתמשים בהם כחלק משגרת כושר כללית. נעשה בהם שימוש גם בטכניקות אלטרנטיביות כמו פילאטיס ויוגה.
אברהם חיים אדאדי

תולדות חייו

נולד בטריפולי שבלוב למשפחת רבנים. אביו היה רבי מסעוד חי אדאדי, סבו היה רבי נתן אדאדי מחבר ספר "מאורות נתן" ואבי סבו היה רבי מסעוד חי רקח מחבר הספר "מעשה רקח". שם אשתו שרה.
בהיותו נער צעיר נפטרו הוריו, והוא גודל בבית סבו ר' נתן אדאדי, שם למד והתעלה בתורה שהייתה משאת נפשו.
בין התלמידים שלמדו בישיבתו של ר' נתן היה ר' יהודה לביא מצאצאי ר' שמעון לביא והיה אחד מרבותיו של ר' אברהם.
בשנת תקע"ח (1818) עלה רבי אברהם לארץ ישראל עם סבו ר' נתן וכל משפחתו והתיישב בעיר צפת, בה למד בישיבתו של רבי יוסף קארו, לימד ושימש בדיינות.
בדרכם לצפת הטילו עגן בנמלים שונים כדי להצטייד במזון ומים. תחנתם הראשונה הייתה בטריאסטה שבאיטליה. משם נסעו לחיפה, ומשם המשיכו לעכו, אליה הגיעו בבקר חג השבועות. לאחר החג שמו פעמיהם לצפת.
בעקבות המצב הכלכלי הקשה בארץ נאלץ ר' אברהם לצאת לארצות הגולה על מנת להתרים את הנדיבים למען יושבי הארץ. במסעות נדודיו הגיע לבבל, פרס, דמשק, איטליה וארצות צפון אפריקה.
בשנת תק"צ (1830) חזר רבי אברהם לעיר הולדתו טריפולי ושימש בה רב, ראש ישיבה ואב בית דין שבין דייניו היו הרבנים: רבי חיים הכהן, רבי פרג'אללה דאבוש, רבי שלום עגיב ורבי יעקב מימון.
בנו היה ר' שאול אדאדי, בעת שהותו בצפת היה עמו בקשרי מכתבים, מלאים ברבם בדברי תורה שנתחדשו לר' אברהם בארץ ישראל, ותשובות בהלכה לשאלות ששאל בנו.
בשנת תקצ"ז (1837) התחוללה רעידת אדמה בצפת שהחריבה את העיר, באותה העת שהה ר' אברהם בליוורנו שבאיטליה, לאחר מכן שב לטריפולי מכיוון שלא יכל לשוב לעירו צפת שנהרסה.
בשנת תרכ"ה (1865) חזר רבי אברהם, שוב, לצפת וישב בה עד פטירתו. בשנות ישיבתו בארץ ישראל יצא רבי אברהם כשד"ר בשליחות היישוב בצפת לקהילות יהודיות רבות בעולם ובהן מצרים, עיראק, פרס, מרוקו ותוניסיה.
ביום י"ט בחשוון תרכ"ט (1869) בנו הצעיר בן 15 נפטר. עליו התאבל רבות וקונן קינה קורעת לב.

פטירתו

בשנת תרל"א שלוש שנים לפני פטירתו כתב ר' אברהם צואה בה הוא מצווה שלא יכנוהו בתוארי כבוד אלא ידברו בשבחה של ארץ ישראל. וכן כתב רבי מרדכי הכהן בספרו הגיד מרדכי: "החכם רבי אברהם אדאדי צווה לפני מותו לבלתי יזכירו אותו בתור דיין, רק החכם הישיש"
ביום שבת בכ"ח בסיוון תרל"ד (1874) נפטר רבי אברהם ונקבר בבית העלמין של צפת ובהלוויתו השתתפו אלפים. וכן הקדיש את ביתו לקהילה חדר אחד להיות בית הכנסת וחדר נוסף מלא ספרי קודש להיות בית ועד לחכמים ללמוד שם.
בהיוודע מותו בעיר איזמיר שבטורקיה הספידו רבי אברהם פלאג'י בנו של רבי חיים פלאג'י ובספרו "אברהם את ידו" כתב: "וגם מעיר הקדש צפת ת"ו, אל הלקח ארון האלוקים סבא דמשפטים הרב אברהם אדאדי זצ"ל...שהיה פסקן גדול מפורסם בעולם ושם מצינו ענוונותו שהיה שולח לאבונא מרנן ז"ל. דרך כתיבתו כתלמיד לפני רבו, עם היותו רב זקן מופלג בתורה...".
הוא נטמן בבית העלמין בצפת בחלקת הרבנים.
ארבע שנים אחר כך נפטרה אשתו שרה, ונקברה סמוך לקברו.
חצאי הכדור של מגדבורג

ניסוי חצאי הכדור של מגדבורג נערך על ידי אוטו פון גריקה, ראש עיריית מגדבורג, בשנת 1654, ובא להמחיש את כוחו של לחץ האוויר.
אוטו פון גריקה היה מדען, ממציא ופוליטיקאי גרמני. בשנת 1650 המציא את משאבת הריק. המשאבה שלו נבנתה מגליל מתכת, בוכנה ושני שסתומים. ב-8 במאי 1654 הציג את המשאבה והניסויים שלו בפני הקיסר פרדיננד השלישי באספת הרייכסטאג ברגנסבורג. באירוע זה נערכה לראשונה ההדגמה הנודעת כיום בשם "ניסוי חצאי הכדור של מגדבורג". שני חצאי כדור עשויים נחושת, שקוטרם כחמישים ס"מ, הוצמדו זה לזה ליצירת כדור. לאחד משני הכדורים הייתה צינורית, חסומה בשסתום, שאיפשרה לרוקן את הכדור מאוויר באמצעות משאבת ריק. לאחר ריקון הכדור מאוויר; שלושים סוסים, חמישה-עשר מכל צד, לא הצליחו להפריד בין שני חצאי הכדור. פון גריקה חזר על הדגמה זו בעירו מגדבורג בשנת 1656, הפעם עם שמונה סוסים מכל צד. הדגמה נוספת ערך בברלין בפני פרידריך וילהלם מברנדנבורג, עם עשרים וארבעה סוסים.
לאחר שלמד על הניסוי של פון גריקה, פעל רוברט בויל, יחד עם רוברט הוק לפיתוח משאבת ואקום יעילה יותר. ניסויים שערך בהמשך לכך הובילו לניסוחו של חוק בויל-מריוט, לפיו מכפלת הנפח בלחץ של כמות קבועה של גז אידיאלי בטמפרטורה קבועה היא קבועה.
הניסוי שימש להמחשת כוחו של לחץ האוויר. יוצרו עותקים קטנים רבים של שני חצאי הכדור, והם משמשים עד היום בבתי ספר. אגודת אוטו פון גריקה חוזרת על הניסוי מעת לעת במקומות שונים בעולם.
יוסף בנימין וואזנר

הרב יוסף בנימין וואזנר הוא ראש ישיבת "חכמי לובלין", ומסייע לאביו בהנהגת קהילת שבט הלוי, תלמידי סבו הרב שמואל וואזנר.

ספריו

הבינה והברכה - ענייני שלום בית
ידות טהרה - הלכות טהרת הבית וייחוד
שו"ת ידות הלוי חלק א' וב' - אורח חיים ויורה דעה
ידות החיים - פסקים בענייני רפואה ואבלות
Ultraviolence (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם דניאל הית' והופק על ידי דן אוירבך שהפיק את הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Brooklyn Baby". השיר הוא שיר בסגנון הרוק, אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
אורנה רב-הון

אורנה רב-הון היא משוררת עברית.

ביוגרפיה

החלה לפרסם בשנות ה-80. ספרה הראשון, "כעוף החול", יצא בשנת 1980 בהוצאת דביר. הספר השני, "נגיעות של כוכבים", אשר יצא בהוצאת ספרית מעריב, מכיל בעיקר שירי אהבה. 
הספר השלישי יצא בניו יורק בהוצאת CCC, הוצאה המפרסמת משוררים מתורגמים מכל רחבי העולם, ואורנה רב-הון זכתה לפתוח סדרה של שירה עברית מתורגמת לאנגלית. הספר יצא בהוצאה דו לשונית ועורר הדים גם בארץ וגם ברחבי העולם.
ספרה הרביעי "ברוכה אני שעשיתי עצמי אישה" יצא בהוצאת ביתן בשנת 2000. בשנה זו חל במשוררת מהפך רוחני גדול, שכלל הצטרפות לדרך רוחנית הקרויה "סידהה יוגה", כלומר היוגה של הקדושים. בהמשך החלה ללמוד גם קבלה ובכללם ספר הזוהר וכתבי האר"י.
באותו זמן נפתח עבורה ערוץ פרסום חדש, העיתון האלקטרוני "חדשות מחלקה ראשונה", News First Class, ובו החלה לפרסם כל שבוע שיר או כמה שירים בהשראת הזוהר של פרשת אותו שבוע.
אורנה רב-הון נבחרה פעמים רבות לוועד המרכזי של אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל ושימשה בתפקידים רבים ומגוונים באגודה: יו"ר ועדת קשרי חוץ, גזברית, עורכת מפיקה ומגישת אירועים מיוחדים באגודה, ביניהם "שישיר", סדרת מפגשים עם משוררים בבוקר יום שישי, ו"זוהר, שירה ופרשת השבוע", סדרת מפגשים מיוחדת במינה. בשנת 2007 נבחרה שוב לתפקיד חברת ועד והיא משמשת כיום גם כיו"ר הוועדה למיזמים מיוחדים של אגודת הסופרים. בתוקף תפקידה זה ארגנה לאחרונה שתי תערוכות של שירים התלויים על קירות בית הסופר. התערוכה הראשונה הייתה בנושא "שירי אהבה" וטקס הפתיחה שלה התקיים בט"ו באב, והתערוכה השנייה בנושא "שירי ארץ אהבתי" נפתחה בט"ו בשבט. 
לאחרונה התפטרה אורנה רב-הון מתפקידה כחברת ועד אגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל על רקע חילוקי דעות בנוגע לניהול האגודה. ההתפטרות פורסמה באמצעי התקשורת ועוררה הדים רבים.
לפני שהחלה לעסוק בקבלה הייתה אורנה רב-הון פעילה פוליטית נמרצת במפלגת מרצ ושמשה במספר תפקידים מרכזיים, ביניהם נציגת מרצ בהסתדרות ובנעמת וחברת צוות ההסברה של המפלגה.