google/wiki40b huggingface dataset:
The Daily Talk

The Daily Talk הוא אמצעי תקשורת בשפה האנגלית המפורסם באופן יומי על גבי לוח בשדרת טובמן של מרכז מונרוביה עיר הבירה של ליבריה. לפי ניו יורק טיימס זהו התסקיר "המופץ בתפוצה הרחבה ביותר" בעיר משום שלתושביו אין מספיק כסף או חשמל הנדרשים על מנת לצרוך אמצעי תקשורת המוניים מתקדמים יותר.
מייסדה, העורך והעובד היחיד של דיילי טוק הוא אלפרד ג'יי סירליף שיצר אותו מתוך אמונה כי אזרחים שיש להם את המידע על ארצם הם הכלי לשיקומה של ליבריה אחרי מלחמת האזרחים.
הכתבות שהוא רושם על הלוח מורכבות מדיווחי עיתונים וכתבים מתנדבים. המימון שלו מתבצע באופן ארעי על ידי תרומות כספיות מזדמנות וכרטיסי חיוג לטלפון סלולרי. יש לו תא הצעות לקוראים.

היסטוריית המיזם

סירליף יצר את הלוח בשנת 2000. הוא גם הקים חדר חדשות בסמוך ללוח עוד במהלך כהונתו של צ'ארלס טיילור אך לאחר ביקורת על שלטונו החדר נהרס על ידי חיילי צבא ליבריה וסירליף עצמו נכלא לתקופה קצרה.
החדר הוקם מחדש על ידו בעזרת ידידיו שבוע לפני בחירות של 2005 בהם זכתה אלן ג'ונסון-סירליף (יש לה שם משפחה זהה אך היא אינה קרובת משפחתו של סירליף) ומאז הלוח המשיך לפעול.
אגם נקורו

גאוגרפיה

אורכו של האגם מצפון-לדרום הוא כ-9.5 ק"מ ורוחבו המרבי מגיע ל-6.5 ק"מ. שטחו של האגם משתנה בקיצוניות בהתאם לעונות השנה, והוא משתרע בממוצע על-פני 40 קמ"ר. האגם מנקז שטח של כ-1,800 קמ"ר, והוא שוכן בגובה של 1,757 מטרים מעל פני הים. סביב האגם, סמוך לשפכי הנהרות הזורמים אליו ולמעיינות הסמוכים לו, משתרעות קרקעות בוציות בסיסיות וביצתיות המכוסות בצמחייה עשבונית. בכל צדדיו של האגם למעט בדרומו מתרוממים מדרונות תלולים למדי, שגובהם נע בין 100 ל-200 מטרים, ומעבר לאלה משתרעת רמה המנוצלת לחקלאות ולמגורים.

החי והצומח

האגם מוקף בצמחייה עשבונית וביערות הנשלטים על ידי עצי שיטה, ובסביבתו נצפו כ-550 מיני צמחים שונים. 
באגם נצפו כ-480 מיני עופות, והבולט שבהם הוא הפלמינגו הזוטר, שאוכלוסייתו עשויה להגיע לכ-1.5 מיליון פריטים, הניזונים מהאצות המשגשגות באגם. באגם נקורו לא חיים דגים, למעט דגי אמנון שהובאו אליו בשנת 1962, וכיום הם משמשים כמזונם של רוב עופות המים החיים בו, בעיקר השקנאי. השקנאים מקננים על איונים סלעיים באגם אלמנטייטה השוכן במרחק של 12 ק"מ בלבד דרומית-מזרחית לאגם נקורו, והם באים אליו מדי יום כדי להיזון. עוד משמש האגם כתחנה בדרכם של עופות פליארקטים החולפים דרכו בנדודיהם או חורפים בו. עם היונקים החיים סביב האגם נמנים כ-125 פרטים של קרנפים צרי-שפה, כ-200 פרטים של ג'ירף רוטשילד וכן אוכלוסיות גדולות של קובוס המים, צבאים ותאו אפריקני.
קיוסק

קיוסק הוא חנות קטנה למימכר מוצרי צריכה נדרשים שערכם הכספי נמוך, כמו: סיגריות, עיתונים, בקבוקי שתייה, ומוצרי מזון עמידים בשקיות - שלגונים, ממתקים וחטיפים שונים. לעיתים מוסיפים הקיוסקאים למכירה מזון מהיר הכנה כמו: כריכים ופיתות. ישנם קיוסקים המוכרים טופסי הימורים של מפעל הפיס.

מקור השם ומאפיינים

השם "קיוסק" שמקורו פרסי (کوشک - כּושכּ) התייחס במקור לסוג המבנה שבו ממוקמת עמדת המכירה. קיוסק הממכר הקלאסי הוא ביתן קטן ממדים, פעמים מעוגל או רב-צלעות, שהמוכר ממוקם בתוכו ומשרת לקוחות העומדים מחוץ לו דרך חלון שירות. כיום מתייחס המונח לנקודות מכירה העובדות במתכונת דומה אך אינן בהכרח במבנה בודד, ועשויות להיות חלק ממבנה שלם או משורת חנויות רציפה. 
הקיוסק ממוקם על פי רוב במקומות אסטרטגיים על אם הדרך, בצמתים מרכזיים, במקומות הומים, או בקרנות הרחוב. על פי סקר של דן אנד ברדסטריט שפורסם באתר "הרשות לעסקים קטנים" בנובמבר 2004 – פועלים בישראל כ-2,500 קיוסקים (כולל פיצוציות שהן "גרסה" מורחבת של הקיוסק). מחזור המכירות בענף נאמד בכ-4.5 מיליארד ש"ח.

בישראל

הקיוסק הוא חלק בלתי נפרד מהנוף הישראלי. הקיוסקים הראשונים בישראל הוקמו כבר בימי העלייה השנייה, בעיקר בעיר תל אביב.

היסטוריה

ב-1910 הוקם הקיוסק הראשון של תל אביב בפינת שדרות רוטשילד ורחוב הרצל. קדמה לפתיחת הקיוסק ישיבת ועד תל אביב בא' בסיוון תר"ע בה הוחלט בין השאר שמידותיו של המבנה יהיו 2 על 2 מטרים וימכרו בו משקאות קרים אך לא חריפים. באמצע שנות העשרים, בימי העלייה הרביעית, גדל מאוד מספר הקיוסקים בעיר. בשל כך אף הוענק לעלייה זו הכינוי "עליית הקיוסקים". בשנותיה הראשונות של המדינה שימש הקיוסק הפינתי נקודת מפגש לילדי השכונות סביבו, וסיפורי נוסטלגיה רבים מעלים אותו על נס. 
הרישיונות להקמת קיוסקים ניתנו בתל אביב בתחילה לבעלי מום או למקרים סוציאלים קשים. בשנות ה-40 גדל מאד מספר הקיוסקים. פרט לקיוסקים מורשים, התווספו בעלי רישיונות לרוכלות ניידת שהשתקעו במקום אחד, וקיוסקים חסרי רישיון. בסוף שנות ה-40 החלה התמרמרות רבה של בעלי קיוסקים. ריבוי הרישיונות גורם לכך ש"עוד מעט מספר מוכרי הגזוז יהיה גדול משותי הגזוז בתל אביב ומחוצה לה". ב-1949 התקיימה שביתה בת יום אחד של בעלי קיוסקים ומוכרי משקאות תוססים קרים. העילה לשביתה: ההחלטה להוריד את מחירי המשקאות התוססים במחצית. שביתות על רקע מחירי המשקאות הקלים התקיימו גם ב-1951. 
בדצמבר 1952 התקיימה הוועידה הארצית הראשונה של "אגודת בעלי הקיוסקים וחנויות הגזוז בישראל". באוקטובר 1953 נוספה לתוצרת הנמכרת בקיוסקים גם מכירת "שפריץ יין שולחן לבן ואדום" בקיבולת של שליש הכוס, תוך הבטחת פיקוח משטרתי על המינון והאיכות. ב-1954 היו בישראל 5000 קיוסקים והועסקו בהם כ-6000 חברים. ב-1970 הגיע מספר הקיוסקים בתל אביב לכ-450. שטח מרביתם לא עלה על 10 מ"ר. הצפיפות הקשתה לשמור על דרישות ההיגיינה. בנוסף המכולות הפכו למתחרות רציניות לקיוסקים כי ניתן היה להשיג בהם משקאות קרים, סיגריות ועיתונים
במאי 1980 הוציא התמ"ת צו, הקובע רווח מקסימלי של 125 אחוז על משקאות קלים בקיוסקים ובמזנונים.
ערוץ מצו

ערוץ Mezzo Live HD

ערוץ נוסף מאותו הבית הוא "ערוץ מצו לייב", המשדר תכנים מעט שונים מהערוץ המקורי. בישראל משודר ב-HOT.
מולטימדיה

מולטימדיה (Multimedia) הוא היכולת לנהל ולהפעיל מספר סוגים של מדיה בסביבה תפעולית ממוחשבת אחת (מולטי הוא ריבוי ו-מדיה בהקשר זה הוא אמצעי לאחסון מידע).
בעוד שבעבר אמצעי האחסנה העיקרי של מידע היה טקסטואלי, כיום ניתן לשלב מגוון רחב של יכולות גרפיות, ויזואליות, קוליות ואחרות. יישום מולטימדיה יכיל לרוב שילוב של קול (צליל) ומידע חזותי (תמונה), אמצעי הפלט יהיו לרוב שילוב של צג (או מקרן) עם רמקולים.
מדיות מטכנולוגיות שונות דורשות לרוב שמירת המידע בקבצים בעלי מבנה (פורמט) פנימי ייחודי. לדוגמה, קובצי DOC של תוכנת Word, או קובצי HTML המשמשים לתצוגה בדפדפן.
סוגים נפוצים של קובצי מולטימדיה מכילים מידע טקסטואלי פשוט או עשיר (RTF), מצגות, גליונות אלקטרוניים, קובצי גרפיקה, אנימציה, צילומים, ו-קול.
בהשוואה ליישומים טקסטואליים, הפעלת המדיות במחשב דורשות משאבי זיכרון מחשב ועוצמת מעבד גדולים יותר - אמצעים שבעבר היו יקרים ונדירים.
השימושים הנפוצים במולטימידיה הם משחקי מחשב, מצגות, כלי הדרכה ממוחשבת ופרסום ממוחשב.
הוצאה לאור

הוצאה לאור היא תהליך הבאתה של יצירה כתובה (רומן, סיפור קצר, מאמר, כתבה עיתונאית וכדומה) מרשות היחיד של מחבר היצירה לרשות הרבים של הקוראים, בצורה של ספר, עיתון, כתב עת, אתר אינטרנט וכדומה. האדם העוסק בהוצאה לאור קרוי מוציא לאור (מו"ל). הוצאה לאור של יצירות באמצעים אחרים של תקשורת המונים, כגון העלאה של מחזה בתיאטרון או יצירה של תקליטור או סרט קולנוע, קרויה הפקה.

הוצאה לאור במימון המחבר

לעיתים מגלה המחבר שאין ביכולתו למצוא הוצאה לאור שתיקח על עצמה את כל עלויות ההפקה של הספר שכתב. במקרה זה עומדת למחבר האפשרות להשתמש בשירותי הוצאת ספרים המתמחה בהוצאה לאור של ספרים במימון המחבר. ההוצאה לאור מספקת למחבר את כל שירותי ההפקה וההפצה, תמורת תשלום של המחבר המכסה את העלויות של שירותים אלה, ומותיר רווח למו"ל. בדרך כלל מובטחים במצב זה למחבר תמלוגים גבוהים יותר מאלה המקובלים במקרה שהמו"ל לוקח על עצמו את עלויות ההפקה ואת הסיכון העסקי שבהשקעה בהפקה.
בצורת מימון זו מקובל גם כי המחבר וההוצאה חולקים ביניהם את זכויות היוצרים, לעומת הפקה במימון ההוצאה, שם כל הזכויות שייכות למו"ל.
אפשרות נוספת במצב זה היא השגת מימון מצד שלישי. אפשרות זו נפוצה בספרות אקדמית, שבה מגייס המחבר תמיכה של קרנות מתאימות בהוצאה לאור של ספרו. תמיכה זו אינה בהכרח מימון מלא של הפקת הספר, אך די בה כדי לאפשר את הוצאתו לאור.

הוצאה עצמית

לעיתים, ובפרט כאשר המחבר אינו מוצא מו"ל לספרו, נעשית ההוצאה לאור על ידי המחבר (הוצאה עצמית). עם התפתחותו של מימון ההמונים בישראל, החלה האפשרות של הוצאה עצמית להיות יותר אטרקטיבית. וזאת על רקע התמורה הנמוכה המשולמת לרוב למחברים על ידי הוצאות הספרים המסחריות.

הדפסה נוספת

הדפסה נוספת של ספר נעשית לפי שיקול דעתו של המו"ל, לאחר שאזל המלאי של ההדפסה האחרונה וממשיך להתקיים ביקוש לספר, או מתעורר מחדש ביקוש כזה. בהדפסה נוספת מודפס הספר בדיוק כפי שהודפס בעבר, לעיתים תוך שינוי מינורי כגון שינוי העטיפה. הדפסה נוספת היא צעד סביר כאשר מדובר בגרסה מקורית (לא מתורגמת) של ספרות יפה, שאותה לא נהוג לעדכן, וכן כאשר עברו שנים לא רבות מאז שיצאה לאור ההדפסה הראשונה של ספר עיון, כך שהספר עודנו רלוונטי. 
שיקולים כלכליים ואחרים גורמים להוצאת הדפסה חוזרת של ספר אף שמבחינת טובת הקורא עדיף להוציא מהדורה חדשה. במיוחד יש משמעות לשיקולים כלכליים אלה בשוק קטן יחסית כמו בישראל. דוגמה להמחשת הבעייתיות שבצעד זה: בשנת 1984 יצא לאור בהוצאת "עם עובד" תרגום עברי לספרו של דניס מק-סמית, "מוסוליני". עשרים שנה לאחר מכן יצאה לאור מהדורה נוספת של הספר, ובה שני שינויים בולטים: העטיפה עוצבה מחדש, ובסוף הספר נוסף מפתח עניינים. בתוכן הספר לא חל כל שינוי. בעיה ראשונה בולטת לעין: במהלך תקופה ארוכה זו השתנו כללי הכתיב המלא, ומילים כדוגמת "פארלאמנט", "מיספר", "ריפובליקה", "סינאטור", שאולי נראו סבירות בשנת 1984, נראות שגויות בעליל בשנת 2004.

חמו"ל

ברשימות קטלוגיות של ספרים ופרסומים מצוי לעיתים הקיצור חמו"ל ליד הסעיף הוצאת ספרים. הפירוש המילולי של הקיצור הוא "חסר מו"ל" וכוונתו ששם המו"ל אינו רשום על גבי הפרסום ושהמקטלג לא הצליח לגלות מי המו"ל של הפרסום.
אדם ריס

חייו

ריס נולד למשפחה יהודית שנמלטה בשנת 1936 מגרמניה לארצות הברית. המשפחה השתקעה בוורן, ניו ג'רזי. אביו, מיכאל רייס, היה מהנדס שהחזיק בבעלותו חברת מזון קפוא, ואמו דוריס עבדה כפסיכולוגית קלינית. לריס שתי אחיות, גייל מישל זלץ, פסיכיאטרית, והולי הגרמן, אמנית.
ריס למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (תואר ראשון בשנת 1992) וקיבל דוקטורט, בשנת 1996 מאוניברסיטת הרווארד, על חקר סופרנובות מסוג I, בהנחיית רוברט קירשנר. משנת 1992 עבד במעבדה הלאומית על שם לורנס ליברמור. בשנת 1996 עבד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובין השנים 1999–2005 כיהן כמדען בכיר במכון למדעי טלסקופ החלל.
מאז 2006 הוא מכהן כפרופסור לפיזיקה ולאסטרונומיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בשנת 2008 מונה לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, וב-2009 באקדמיה הלאומית למדעים.

פעלו

ריס היה חלק מקבוצת הקוסמולוגים "High-z Supernova Search Team" בהובלת בריאן שמידט, שהייתה אחת משתי קבוצות מתחרות שגילו בסוף שנות ה-90 שהיקום מאיץ התפשטותו. שתי הקבוצות זכו בפרס נובל לפיזיקה על הגילוי, כאשר הקבוצה בראשות ריס קיבלה חצי מהפרס והקבוצה השנייה בהובלת סול פרלמוטר קיבלה את החצי השני.
כמו כן מוביל ריס את התוכנית "Z SN Search" שעושה שימוש בטלסקופ החלל האבל כדי לגלות את הסופרנובות הרחוקות ביותר שלא נחשפו עד כה. הצוות שלו ערך מעקב לאחור על התפשטות היקום החל מלפני 10 מיליארד שנות אור. הממצא העיקרי היה הגילוי שהסופרנובות הרחוקות יותר מתרחקות במהירות גדולה יותר מאיתנו.
דיק קאוץ'

חייו

קאוץ' נולד וגדל במיסיסיפי וגדל בעיירה מרטינסוויל שבאינדיאנה. בשנת 1965 החל קאוץ' את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בשנת 1967, בסיום לימודיו, הוסמך כקצין בצי ארצות הברית. קאוץ' שירת כקצין במשחתת ובשנת 1968 מכן התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קאוץ' לחם במלחמת וייטנאם כמפקד מחלקה בצוות 1 של הקומנדו הימי. בשנת 1970 ביצע צוות בפיקודו את אחת הפשיטות המוצלחות הבודדות באותה מלחמה לחילוץ שבויי מלחמה אמריקנים. בשנת 1972 פרש מן השירות בצי והצטרף לשורות ה-CIA. קאוץ' שירת כקצין שדה למבצעים ימיים ובאגף לפעולות מיוחדות. לאחר שפרש מן הסוכנות בשנת 1990 הפך לסופר ופרסם מספר ספרי היסטוריה צבאית אודות יחידות הכוחות המיוחדים האמריקנים וספרי מתח. קאוץ' הוסיף לשרת במילואי הצי ופרש בדרגת קפטן.
יערון גדול

תיאור חיצוני

יערון גדול הוא מכרסם בינוני.
לעיתים הוא בגוון חום ולעיתים עם אפור. האפרכסות שלו ארוכות וכאשר הוא מתמתח הן יכולות לכסות את העיניים. עיניו גדולות, הזנב ארוך יותר מהגוף, וגב הזנב כהה. אין הבדלי גודל משמעותיים בין הזכר לבין הנקבה. היערון דומה בצורתו לחולדה, אך קטן ממנה, וצבע זנבו שהוא אפור שונה מצבע זנבה של החולדה שהוא ורוד
בכפות רגליו ישנן גבשושיות עור שעוזרות לו לטפס על סלעים, הגבשושיות בולטות בעיקר ברגליו האחוריות. משקלו הוא כ-20–57 גרם.

מקום מחיה

היערון הגדול נמצא בחבל הים התיכוני בחורש סבוך ובשרידי חורש העשירים בסלעים.  בנוסף הוא גם שוכן בטרשונים (סלעים חשופים, בעלי חריצים ושקעים) בחרמון בגובה של 1900 מטרים. הוא נמצא גם במדינות אחרות כגון: יוגוסלביה, טורקיה, קווקז, עיראק, סוריה, לבנון וירדן.

התנהגות

היערון הגדול פעיל בשעות הלילה. הוא אינו חופר מחילות משלו, אלא נח בקן בסדקי סלעים.
היערון הוא צמחוני, הוא מגוון את תפריטו במזון מן החי כגון חרקים ושבלולים.
היערון הגדול חי בטבע 7–8 חודשים.

אויבים

אויביו של היערון הגדול הם: נחשים, דורסי לילה ויונקים טורפים (בעיקר דלק סלעים).
החפת לווייתנים

החפת לווייתנים ("החפה" מלשון חוף; מכונה גם התאבדות לווייתנים) היא תופעה שבמסגרתה עולים יונקים ימיים, בעיקר לווייתנים או דולפינים, אל החוף מן האוקיינוס או הים. תופעה זו גורמת פעמים רבות למותם אם בני אדם אינם מסייעים להם לחזור אל המים או אם הם אינם מצליחים לחזור בעצמם עקב התייבשות, משום שריאותיהם אינן יכולות לתפקד תחת כובד משקלם כאשר אינם בתוך המים, או בשל דימום כתוצאה מהשינוי המהיר בלחץ. לעיתים קרובות מנסים אנשים לסייע לבעלי החיים שעולים אל החוף, אולם לעיתים אין הדבר עולה בידם, אם מסיבות טכניות ואם כתוצאה מהתנגדות בעלי החיים לחזרה למים. לעיתים עולים אל החוף לווייתנים בודדים, ופעמים אף להקות שלמות.
אם היונק שעלה אל החוף אינו מצליח לחזור אל המים, הוא ימות לאחר מספר שעות. גופת הלווייתן יכולה להוות מקור למחלות וזיהומים, ובהיותו כבד וגדול כל כך, פעמים רבות נתקלים בני האדם בקשיים בשינוע גופתו. במקרים קיצוניים, משתמשים בחומר נפץ כדי לפוצץ את גופת הלווייתן ובכך לסלק את המטרד מן החוף. לעיתים הלווייתן מתפוצץ כתוצאה מהצטברות גזים ולחץ פנימי.
נאם לה

ביוגרפיה

כשהיה בן פחות משנה היגר עם הוריו מווייטנאם לאוסטרליה בסירת פליטים. למד בבית הספר היסודי במלבורן (Melbourne Grammar School) ובאוניברסיטת מלבורן. לאחר סיום לימודיו עבד כפרקליט. בשנת 2004 החליט, בגלל אהבתו לקריאה, להסב את מקצועו לכתיבה. הוא למד בסדנת כתיבה בתוכנית לכתיבה יצירתית (Iowa Writers' Workshop) במדינת איווה בארצות הברית וסיים תואר שני בכתיבה יצירתית. חזר לאוסטרליה בשנת 2008 ואחר כך עבר לבריטניה בה הוא עמית כתיבה באוניברסיטה של מזרח אנגליה.
בראיון שערכה עמו סופרת הסיפורים הקצרים קייט קנדי (Cate Kennedy) האוסטרלית, סיפר נאם לה שספרו "הסירה" השיב את הסיפורים הקצרים למרכז הבמה הספרותית. בראיון שהתקיים איתו ב-21 באוגוסט 2008 סיפר כי מקור ההשראה שלו הוא ההורים שלו בגלל הבחירות שעשו ובגלל ההקרבות שהקריבו.

סיפורים קצרים

סיפורים קצרים (במקור באנגלית The Boat), הוא ספר שכתב נאם לה ויצא לאור בשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי יצהר ורדי ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2009. הספר כולל שבעה סיפורים קצרים שכל אחד מהם מתרחש במקום שונה ומציג דמות שונה בכל סיפור בנקודות מפנה חשובות בחייהם של הדמויות שבהן עוסק הסיפור. הסיפור הראשון הוא אודות המחבר נאם לה, יליד וייטנאם הלומד בסדנת כתיבה ונפגש עם אביו. 
הסיפורים מתרחשים בתקופות זמן שונות ובמקומות שונים בעולם. נאם לה מיטיב לתאר את הקשר בין האנשים בסיפורים השונים, קשר ראשוני המתקיים בסיפור בין הדמויות הנוטלות בו חלק פעיל בזמן הסיפור וקשרים משניים שהתקיימו בעבר או ברקע של האירועים המתוארים. לדוגמה הקשר של נאם לה עם אביו שאיננו מרוצה מהסיפור שהוא כותב, אך קשרים דומים קיימים גם בסיפורים האחרים.
דיטר בורדנסקי

קריירת מועדונים

בורדנסקי שיחק כנער במועדון הורסט-אמשר, ובשנת 1966 הצטרף לנוער של שאלקה 04. בשנת 1969 עלה לקבוצה הבוגרת, אך שימש כשוער המשנה לרוברט ניגבור, וכמעט שלא קיבל הזדמנויות בהרכב, ושיחק במשך שנתיים בשלושה משחקים בלבד. אחד מהמשחקים הללו, הפסד של שאלקה 1-0 לארמיניה בילפלד באפריל 1971, הועמד בהמשך תחת חקירה של התאחדות הכדורגל הגרמנית במסגרת פרשת הטיית משחקים שהתרחשה בשנת 1971, בה נחשד כי הועברו כספים בין קבוצות מסוימות על מנת שתפסדנה משחקים, והמשחק הזה היה אחד מהמשחקים שהועמדו תחת חקירה. בעוד ששחקנים כמו קלאוס פישר ורולף רוסמן ספגו עונשים כבדים בגין פרשה זו, הצליח בורדנסקי, שאף הוא נחשד במכירת המשחק, לצאת זכאי, ולא נענש. בקיץ 1971 עזב בורדנסקי את שאלקה 04 ועבר לאותה ארמיניה בילפלד, ששיחקה אז בבונדסליגה, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון. בורדנסקי ובילפלד הציגו בעונה זו את ההגנה הגרועה בליגה, ונשרו לליגה השנייה מהמקום האחרון לאחר שספגו 83 שערים. 
בקיץ 1972, לאחר שנשר עם ארמיניה בילפלד, חתם בורדנסקי בוורדר ברמן. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1972/73, שימש כשוער המחליף של גינטר ברנרד, אך החל מעונת 1973/74 תפס את אפודת השוער הראשון, תפקיד אותו מילא במשך 14 עונות רצופות בוורדר ברמן. בעונת 1975/76 אימן את ורדר ברמן אביו של דיטר בורדנסקי, הרברט בורדנסקי. האיחוד בין האב לבנו בוורדר ברמן לא נמשך זמן רב, שכן הרברט בורדנסקי פוטר עקב חוסר הצלחה, והוחלף באוטו רהאגל. נקודות ציון עיקריות נוספות בקריירה הארוכה של בורדנסקי בוורדר ברמן הן הבקעת השער היחיד בקריירה שלו בעונת 1979/80, בפנדל שבעט בהפסד 2-3 לשטוטגרט, ירידת הליגה באותה עונה, לאחר שהקבוצה ספגה 93 שערים וסבלה מההגנה הגרועה ביותר בבונדסליגה, והחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד. עונתו האחרונה של בורדנסקי בוורדר ברמן הייתה עונת 1987/88. בעונה זו העדיף המאמן אוטו רהאגל את השוער הצעיר אוליבר רק, ובורדנסקי ערך שלוש הופעות בלבד, אך הקבוצה זכתה בסיום עונה זו באליפות הבונדסליגה. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל, אך לאחר פרישתו שיחק משחקים בודדים בא.י.ק סולנה ובויטסה ארנהם. 
החל משנת 1997 הועסק בורדנסקי כמאמן שוערים בוורדר ברמן, ובשנת 2002, כאשר היה בן 52, הוזעק לשחק כשוער מחליף במשחק אחד בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, מאחר שכל השוערים היו פצועים. במשחק זה, הפסידה קבוצת המילואים של ורדר ברמן בתוצאה 3-1 לפ.צ. קמניצר. בשנת 2005 מונה בורדנסקי לקפטן של כבוד בוורדר ברמן.

קריירה בינלאומית

בשנת 1977 זומן בורדנסקי לראשונה לסגל נבחרת גרמניה המערבית, והיה מיועד לרשת את השוער הוותיק ספ מאייר במדים הלאומיים. בורדנסקי זומן למונדיאל 1978, אך לא שיחק בו דקה, והיווה גיבוי מהספסל לספ מאייר. בורדנסקי שיחק שלושה משחקים במוקדמות יורו 1980, אך לא זומן ליורו 1980 עצמו, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית. במאי 1984 ערך בורדנסקי את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה. לאחר מכן, זומן לסגל הגרמני ליורו 1984, אך לא שותף בו, ושימש מחליף לטוני שומאכר.
נוף בסביבות ירושלים

תיאור

"נוף בסביבות ירושלים" הוא הדפס המתאר נוף הררי של אזור נס הרים, בקרבת העיר ירושלים. תיאור נוף ירושלים הוא נושא שכיח ביצירות האמן. העבודה הודפסה בטכניקה של גיר, אקווטינטה וחומצה חיה במרכז גוטסמן לתחריט בכברי במהדורה של 6 עותקים. הנוף ההררי מחולק לשלוש גליונות נייר, במתכונת של טריפטיכון, בגובה כולל של 190 ס"מ וברוחב של 375 ס"מ. העבודה מאופיינת באקספרסביות של הרישום, שנוצרה על ידי השימוש בטכניקת האקווטינטה ובהוספת כתמי החומצה על פלטות התצריב העשויות נחושת.
העבודה הוצגה בתערוכת היחיד של ללוש בגלריה האוניברסיטאית (1994). בתערוכה "עופר ללוש: בין תחריט לפיסול" (2005) במוזיאון הפתוח תפן הוצגה גרסה צבועה של ההדפס.
רמת הרברט

גילוי הרמה

הרמה צולמה מן האוויר לראשונה על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד, שנערך בעונת המחקר 1957–1956; הרמה מופתה בהתבסס על תצלומים אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

מקור השם

שמה של הרמה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960.
הרמה נקראת על שמו של סר וולטר וו. הרברט ( Walter W. Herbert), שהיה סוקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בתחנת מפרץ התקווה בשנים 1956 ו- 1957.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
שש התחבולות

שש התחבולות (בסינית מסורתית: 六韜; בסינית מפושטת: 六韬; בפין-יין: Liù Tāo, לְיוֹ טָאו) הוא ספר, אחד משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין, והיחיד שנכתבה מנקודת מבטו של המהפכן.
הספר מיוחס במסורת לג'יאנג דזה יה המכונה "הדוכס האדיר", יועץ ומצביא של מלכי שושלת ג'ואו הראשונים, אולם על פי המחקר הטקסט נכתב בתקופת המדינות הלוחמות, כ-800 שנים מאוחר יותר. הספר מחולק ל-6 מגילות, אחת לכל תחבולה, ומכיל כעשרים אלף סימנים.

חשיבות

"שש התחבולות" משמש מומחים צבאיים החל מתקופת שושלת סונג, אז נכלל בשבע הקלאסיקות הצבאיות. הוא עד היום מוערך מאוד בקרב מומחי צבא בסין וביפן. הוא מתאפיין בעיסוק בפן המדיני והארגוני, ולא רק בפן הצבאי, בניגוד לקלאסיקות צבאיות אחרות, ובשל כך נחשב גם כבעל ערך בהקשר ניהולי ועסקי.
ב"תחבולת התרבות" מדגימה היצירה אידאולוגיות מן הדאואיזם, הקונפוציאניזם והלגאליזם, לעיתים על סף סתירה עצמית. לפיכך הפרקים בתחבולה זו (ואולי גם ב"תחבולת המלחמה") נראים כאוסף מסמכים שנלקטו על בסיס ניסיון פרקטי. התחבולות האחרות מציגות קו אחיד יותר המתמקד בפן הצבאי-מעשי של הדברים.

תרגומים

הספר תורגם לאנגלית, צרפתית, יפנית, קוריאנית ווייטנאמית. התרגום הוותיק ביותר הוא התרגום הצרפתי שנעשה במאה ה-18.
הספר תורגם לעברית במלואו בידי עופר ולדמן בשנת 2016. עד כה פורסם מהתרגום רק הפרק הראשון "תחבולת התרבות" שזמין באינטרנט.

היסטוריה וגרסאות

עוד מתקופת שושלת סונג נחשדה היצירה כזיוף מאוחר, או לפחות כבעלת ייחוס שגוי לדוכס האדיר. ממצאים מחפירות ב-1972 ו-1973 העלו כי פרקים מן היצירה הממוקדים במדיניות התקיימו כלשונם עוד בתקופת שושלת האן, אולם נראה שאז עוד היוו חלק מיצירה אחרת בשם "הדוכס האדיר" - יצירה בעלת אופי שלטוני-דאואיסטי, והחלקים העוסקים בצבא (ארבע התחבולות האחרונות) קובצו לאלו רק בשלב מאוחר יותר, וכך יצרו את "שש התחבולות" המוכרת כיום.
הגרסאות הקיימות כיום הן שלוש גרסאות קדומות וחלקיות של "הדוכס האדיר" שנחשפו בחפירות, הגרסה המרכזית מתוך "שבע הקלאסיקות הצבאיות" של שושלת סונג וגרסה אחת קדומה יותר מימי שושלת טאנג, אשר אינה מסודרת, אינה כוללת תוכן עניינים, וחסרה את "תחבולת הפנתר".
חלוקה מנהלית של טורקיה

אזורים מטרופוליטניים

8 ערים בטורקיה הוכרזו כאזור מטרופוליטני (יחיד Büyükşehir - "עיר גדולה", רבים Büyükşehirler) שבראש כל אחת מהן עירייה מטרופוליטנית (Büyükşehir belediyesi), והן מחולקות לרבעים שמנוהלים על ידי עיריות מקומיות (בדומה לרובעי פריז). הערים המטרופוליטניות הן איסטנבול, אנקרה, איזמיר, אדנה, בורסה, גזיאנטפ, קייסרי וקוניה. 7 ערים נוספות נחשבות גם הן ל"עיר גדולה": איזמיט (קוג'אלי), סמסון, אסקישהיר, אנטליה, ארזורום, מרסין (איצ'ל) ודיארבקיר.

תת-הנפות והשלטון המקומי

הנפות מחולקות בתורן ל-923 תת-נפות (יחיד ilçe, רבים ilçeler). אחת מתת-הנפות בכל נפה היא "תת-נפה המרכזית" (merkez ilçe) ובה שוכנת גם בירת הנפה. בכל תת-הנפות יש יישוב מרכזי הנקרא "מרכז תת-הנפה" (ilçe merkezi) ובו שוכנים משרדיה של הנהלת תת-הנפה (kaymakamlık) שבראשם עומד מעין נציב (kaymakam). בתת-נפה המרכזית אין ניצב והיא מנוהלת על ידי המשנה למושל הנפה. תת-הנפות מחולקות לרשויות מקומיות לפי הצורך, ולרבעים (יחיד mahalle, רבים mahalleler) ולכפרים (יחיד köy, רבים köyler) שבראשן עומד מוהטר (muhtar).
פרנץ ורפל

חייו

פרנץ ורפל היה בנם של יצרן הכפפות האמיד רודולף ורפל ואשתו אלבינה. המשפחה, כמרבית יהודי פראג, הייתה דוברת-גרמנית ומשולבת בתרבות הגרמנית. במהלך כל חייו היה מיודד עם בני גילו הסופרים וילי האס, ארנסט דויטש, מקס ברוד ופרנץ קפקא.
את תעודת הבגרות השלים ורפל בשנת 1909 בגימנסיה הגרמנית ברחוב שטפן בפראג. כבר במהלך ימי בית הספר פרסם משיריו הראשונים.
בשנים 1912-1911 התנדב לשנת שירות צבאי בחיל-המצב בפראג. בשנים 1912–1915 היה לֶקטור בהוצאת ספרים בלייפציג. סדרת הכתבים האקספריוניסטים "Der jüngste Tag" ראתה אור בהשתתפותו. הוא נפגש עם המשורר ריינר מריה רילקה ויצר קשרי חברות עם הפובליציסט היהודי קרל קראוס. בשנים 1915–1917 שירת כחייל בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה, בחזית גליציה המזרחית.
בשנת 1917 הועבר לתפקיד דוברות צבאית בווינה והתחבר עם אלמה מאהלר (אז אלמה מאהלר-גרופיוס). בהשפעתה החל מתרחק מהחיים הציבוריים והרבה בנסיעות. בשנת 1925 זכה ורפל בפרס גרילפרצר, בשנת 1927 בפרס הממלכתי הצ'כוסלובקי ובפרס שילר. בשנת 1929 נישא לאלמה מאהלר, אלמנתו של גוסטב מאהלר וגרושתו של ולטר גרופיוס. ורפל ביקר פעמיים בארץ ישראל, ב-1929 וב-1930. בשנת 1937 זכה ורפל בצלב הכבוד האוסטרי לאמנויות ומדעים.
לאחר סיפוח אוסטריה, נמלט ורפל בשנים 1938 עד 1940 מפני הנאצים לצרפת, לסנרי-סיר-מר (Sanary-sur-Mer), ואחרי 1940 ללוּרד (Lourdes). ביחד עם הסופרים היינריך מאן וגולו מאן נמלט ורפל מעבר להרי הפירנאים לספרד, עבר משם לפורטוגל ומשם היגר לארצות הברית, לבוורלי הילס וסנטה ברברה. בשנת 1943 החמירה מחלת הלב שלו (אנגינה פקטוריס) ופקדו אותו שני התקפי לב. באותה שנה הוסרט בהצלחה רבה ספרו "שירת ברנדט" עם ג'ניפר ג'ונס בתפקיד הראשי. ב-1944 כתב את המחזה יעקובובסקי והקולונל שהועלה בהצלחה בברודוויי. בשנת 1945 נפטר ורפל מהתקף לב, ונטמן בבוורלי הילס. בשנת 1975 הוקמה אנדרטה לזכרו בבית הקברות המרכזי של וינה.
על שמו קרוי פרס פרנץ ורפל לזכויות האדם.
כפר לאם

היסטוריה

על פי ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי, שכן באזור כפר בשם כפר לאב נוסד במאה ה-8 לספירה על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ.
במהלך התקופה הערבית נבנה בכפר לאב מבצר כפרלט, שנחשב כייחודי בשל סגנונו האדריכלי, שמאופיין במגדלים עגולים בפינותיו. המצודה נכבשה על ידי הצלבנים בסוף המאה ה-11, אך בשנת 1291, בעת ההתקפות הממלוכיות על מעוזי הצלבנים, נפל גם המבצר בידי המוסלמים ונחרב.
לורנס אוליפנט ביקר בכפר בשנת 1884, הוא סיפר שגילה שני מבנים מקומרים גדולים שתקרתם נתמכה בחמש קשתות. הוא גם קיבל מאנשי הכפר מנורות עתיקות ומטבעות.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, היו בכפר 215 תושבים ו-50 בתים נושבים. על פי נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, הוערכה אוכלוסייתו בכ-340 תושבים, שהתפרנסו ברובם מחקלאות על אדמות שהתפרשו על פני 6,838 דונם. מתוכם 1,734 שטחים ציבוריים.
הכפר שנהרס במלחמת העצמאות ב-16 ביולי 1948. במסגרת מבצע כיבוש הכפרים הערביים בחוף הכרמל, תקפו האוניות "חנה סנש" ו"התקווה" את הכפר, והוא נכבש כעבור זמן קצר לאחר שמרבית תושביו נטשו את המקום. על-פי ספר תולדות ההגנה, מה שייחד את המבצע הוא שנעשה בו שימוש ראשון במלחמה בירי על ידי כוח ימי, משתי ספינות מלחמה שירו מנשק קל על כפר לאם וא-סרפנד.