120 פעימות בדקה

תקציר העלילה

בראשית שנות ה-90, קבוצה של אקטיביסטים הקשורים לארגון ACT UP בפריז פועלים למען זכויות להט"ב בצרפת ונגד מגפת האיידס המשתוללת. הם מחליטים לנקוט במחאה ציבורית נגד הממשלה וחברות התרופות, אך נאבקים גם ביניהם לבין עצמם בנוגע לאסטרטגיה הנכונה שיש לנקוט בה.
הסרט עובר בהדרגה מהסיפור החברתי של פעולות המחאה של הקבוצה אל סיפוריהם האישיים של החברים בה: ג'רמי, צעיר נשא איידס שבריאותו מתדרדרת במהירות; נתן (ארנו ולואה), שאינו נשא בעצמו, המצטרף אל הארגון ומתחיל להתאהב בשון (נאוול פרז ביסקיארט), נשא ותיק.

הפקה

הבמאי רובין קמפילו כתב את התסריט, והתייחס אל עצמו כאל "אקטיביסט מיליטנטי של ACT UP בשנות התשעים", כלומר לא היה עליו לבצע שום תחקיר על מנת לדעת כיצד יש לתאר את האירועים בצורה נאמנה. סצנה אחת בסרט התבססה גם על הניסיון האישי שלו עם מגפת האיידס, כפי שאמר: "אני הלבשתי בן-זוג לאחר מותו". גם שותפו לכתיבת התסריט, התסריטאי פיליפ מנג'ו היה מעורב ב-ACT UP.‏
בקאן, הסביר קמפילו את החלטתו להמשיך בבימוי הסרט, ואמר כי "מעל לכל, BPM הוא סרט שרציתי לעשות במקום שבו כוחן של המילים הופך לרגעים טהורים של אקשן". התקציב להפקת הסרט, כ-5 מיליון דולר, גויס בתוך חודשים ספורים.

הפצה

הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-20 במאי 2017.‏ ב-24 ביוני הוא הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, ולאחר מכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בניו זילנד בחודש יולי. על אף שהחל משנת 2016 הופחתו מספר הסרטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, הסרט בכל זאת התקבל לפסטיבל זה, שנערך בספטמבר 2017.
בקאן, חברת ההפצה The Orchard רכשה את זכויות להפצת הסרט בארצות הברית. הסרט יצא לאקרנים בצרפת ב-23 באוגוסט 2017. בישראל, הסרט הופץ ברשת בתי קולנוע לב החל מה-19 באפריל 2018.

ביקורות

באתר האינטרנט הצרפתי AlloCiné, הסרט קיבל ציון ממוצע של 4.5 מתוך 5 על סמך 31 ביקורות, מה שהופך אותו לסרט עם הדירוג הגבוה ביותר של השנה. לסרט דירוג של 98% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 107 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 7.8 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר זה, הסרט "מרגש מבלי להיות מלודרמטי ... מציע מבט מרתק על תקופה מרכזית בהיסטוריה, שמותירה [את הצופים] מהורהרים זמן רב לאחר סיום ההקרנה". באתר Metacritic, לסרט יש ציון של 84 מתוך 100, בהתבסס על 25 ביקורות.
ג'אדה יואן (Vulture.com) כתבה כי הסרט מרגש עד דמעות, ושיבחה אותו על היותו "דיוקן ייחודי ואינטימי של הקהילה מבפנים". פיטר האוול ("Toronto Star") כתב כי המבקרים הצרפתיים בפסטיבל הקולנוע בקאן התרגשו מסרט זה וסימנו אותו כסרט הראוי לזכות בפרס חשוב. מבקר של ההוליווד ריפורטר, דוד רוני, סקר באופן חיובי את הדיאלוגים ואת צוות השחקנים הצעיר, תוך שהוא מותח ביקורת על הקצב של הסרט. טים רובי (דיילי טלגרף) העניק לסרט שלושה מתוך חמישה כוכבים, החמיא לרגעים הקומדיים ולסצנת הסקס, אשר לדעתו מאזנת היטב בין המודעות לסיכון (בקיום יחסי מין כאשר אחד הפרטנרים הוא נשא HIV) לבין סקסיות. מבקר הואניטי פייר, ריצ'רד לוסון, שיבח את הסרט כ-"חצי דוקו-דרמה מפוכחת ומקיפה, וחצי נרטיב על התמודדות אישית עם מחלה ארורה". לוסון והמבקרים בהוליווד ריפורטר השוו את הסרט למחזה "הלב הנורמלי" של לארי קרמר.

תקריות

ב-4 בפברואר 2018 שיבשה קבוצת מפגינים נוצריים המחזיקים בסמלים דתיים כשהם שרים מוזיקה כנסייתית את הקרנת הסרט במוזיאון האיכרים הרומני בבוקרשט. המפגינים נשאו שלטים עם מסרים לאומיים ונוצריים וטענו כי "סרט עם עלילה כזו אינו מקובל" במוזיאון האיכרים הרומני, שכן "זהו סרט על הומוסקסואלים" ו-"האיכר הרומני הוא אורתודוקסי נוצרי". לאחר חצי שעה הוציאה המשטרה את המפגינים מהקולנוע. הקרנה זו של הסרט הייתה חלק מסדרת אירועים המוקדשים להיסטוריה של הלהט"ב. הבמאי טודור ג'יורג'יו, תומך בזכויות להט"ב ועד למה שקרה, מתח ביקורת בפוסט בפייסבוק על התנהגות פוגענית זו וביקש אמצעי אבטחה באולמות הקולנוע שבהם מוקרנים סרטי להט"ב.