google/wiki40b huggingface dataset:
פרנק ויילד

ג'ון רוברט פרנסיס ויילד (באנגלית: John Robert Francis Wild ‏ 10 באפריל 1873 - 19 באוגוסט 1939), שנודע בשם פרנק ויילד, היה קומנדר בצי המלכותי, חבר בחברה הגאוגרפית המלכותית וחוקר ארצות. הוא יצא לחמש משלחות לאנטארקטיקה, עליהן קיבל את מדליית הקוטב עם ארבעה פסים, אחד מן השניים שזכו לכבוד זה. השני היה ארנסט ג'ויס.

חייו

פרנק ויילד נולד בסקלטון-אין-קליבלנד, נורת' יורקשייר, הבכור לשמונה בנים ושלוש בנות שנולדו למורה בנג'מין ויילד ולאשתו מרי, שהייתה תופרת. מקום הולדתו של ויילד היה קרוב למרטון, מקום הולדתו של קפטיין ג'יימס קוק, שלדברי אמו של ויילד היה מאבות משפחתה. בשנת 1875 עברה המשפחה מסקלטון לסטיקפורד בלינקולנשייר, ובשלהי 1880 עברה שוב לוולדרייק, סמוך ליורק.
לבסוף עקרה משפחת ויילד את משכנה לברדפורדשייר. אבי המשפחה מונה ללבלר קרן הצדקה הכנסייתית ופרנק למד בבדפורד. בשנת 1889, בן 16, התגייס לצי הסוחר וקיבל הכשרה ראשונית בשיוט בספינת המפרשים "סובארון". בצי הסוחר עלה לדרגת קצין שני. בשנת 1900, בגיל 26, התגייס לצי המלכותי. מפקד תושבים לשנת 1901 מלמד, שבזמן זה שירת כחובל כשיר באונייה אדינבורו, שעגנה בנמל שירנז.

לאחר המשלחת

עם שובו לממלכה המאוחדת ב-1916, התנדב ויילד לשירות במלחמת העולם הראשונה וקיבל דרגת לייטננט זמני בכוח העתודה ההתנדבותי של הצי המלכותי. אחרי קורס ברוסית, מונה ויילד לקצין תובלה של הצי המלכותי בארכנגלסק, שם פיקח על אמצעי לחימה שהגיעו במהלך המעורבות של בעלות הברית ברוסיה. אחרי המלחמה נסע ויילד לדרום אפריקה, שם ניהל חוה בניאזאלנד עם פרנסיס ביקרטון וג'יימס מק אילרוי, עמיתים משכבר הימים באנטארקטיקה.

משלחת שקלטון-רווט

בשנים 1922-1921 היה ויילד סגן מפקד במשלחת שקלטון-רווט, משלחת שלקתה בחסר הן בציוד והן בתוכנית פעולה ברורה, בספינה קטנה בשם "קווסט". ארנסט שקלטון מת בהתקף לב במהלך המשלחת, בג'ורג'יה הדרומית, וויילד קיבל עליו את הפיקוד והשלים את המסע, במאבק כנגד תנאי מזג אוויר קשים בדרכו אל אי הפיל ולאורך החוף האנטארקטי.
אחיו הצעיר של פרנק, ארנסט ויילד, הלך בדרכו והיה גם הוא לימאי בצי הסוחר וחוקר אנטארקטיקה, וקיבל את מדליית הקוטב.

השנים הבאות

ב-24 באוקטובר 1922 נשא ויילד אישה. אחרי משלחת שקלטון-רווט חזר ויילד לדרום אפריקה עם אשתו ועסק בעבודה חקלאית. ניסיון לגדל כותנה התגלה ככישלון פיננסי צורב, ולאחר חמש שנות בצורת ואחריהן שיטפון, אמר ויילד נואש. לאחר זאת נכנס לעסקי בניית מסילות רכבת וחוזה להארכת המסילה הדרום-אפריקאית עד לגבול עם סוואזילנד הנחיל לו הצלחה מסוימת לזמן מה, אך עם תום החוזה, נאלץ לחפש עבודה במקום אחר.
נישואיו של ויילד לא עלו יפה ואשתו, ורה, ביקשה להתגרש. הגירושין נכנסו לתוקף בשנת 1928. לאחר זאת עבד ויילד כמוזג בבאר של מלון בסואזילנד, שהיה שייך לחברו. השפל של 1930 אילץ אותו לעבור מעבודה לעבודה, בין השאר כמנהל עבודה במכרה יהלומים שפשט רגל, כמחפש מחצבים ברודזיה וכמנהל מחצבה. את הכנסתו הזעומה הגדיל במתן הרצאות מזדמנות על משלחת "אנדיורנס".
בשנת 1931 נישא ויילד בשנית, והפעם היו אלה נישואים מאושרים. בתשע השנים הבאות זכה למידה מסוימת של הצלחה כלכלית, אך בהמשך התערערה בריאותו, אם כי השלווה והחביבות שאפיינו אותו כל חייו לא נפגמו. 
פרנק ויילד מת מדלקת ריאות וסוכרת בקלרקסדורפ, דרום אפריקה, ב-19 באוגוסט 1939.
שפרה (נהר)

גאוגרפיה

מוצאו של נהר השפרה מאזור לאוזיץ שבגבול גרמניה וצ'כיה. הנהר זורם לאזור ביצות שפרוולד, וזורם דרך העיר ברלין עד לשפך נהר השפרה אל לנהר ההאבל במערב ברלין.
הנהר עובר דרך הערים באוצן, שפרמברג, קוטבוס, ליבנאו, ליבן, פירסטנוולד ולבסוף ברלין.
על שמו של הנהר קרויים המחוזות בהן הוא זורם – שפרה נייסה ואודר שפרה.
זנון מאליאה

פרדוקס אכילס והצב

במיתולוגיה היוונית, אכילס הוא סמל האדם המהיר בתבל. אכילס מבצע תחרות ריצה עם צב בה מוסכם כי לצב יהיה יתרון התחלתי של 10 מטרים על אכילס. ידוע כי אכילס מהיר פי עשרה מהצב, אך למעשה לאחר שאכילס יעבור את עשרת המטרים הראשונים שהפרידו בינו לבין הצב - הצב יתקדם במטר נוסף, ובזמן שאכילס ירוץ את המטר הנוסף הצב יתקדם בעשירית המטר וכן הלאה, וכך למעשה אכילס לעולם לא ידביק את הצב, בניגוד לניסיון החושים. פרדוקס זה ניתן לפתירה באמצעות שימוש בחשבון אינפיניטסימלי, שמשתמש במושג הגבול כדי להסביר כיצד תהליכים אינסופיים יכולים למעשה להיות בעלי תוצאה סופית.

פרדוקס הדיכוטומיה (פרדוקס האצטדיון)

פרדוקס הדיכוטומיה עוסק באי האפשרות לעבור מרחק סופי בזמן סופי.
אם אכילס נע מנקודה א' לנקודה ב', עליו לעבור את מחצית המרחק בין שתי הנקודות לפני שהוא יכול להגיע אל נקודת הסיום. כדי להגיע למחצית המרחק עליו להגיע קודם כל לרבע המרחק - אך לפני כן עליו להגיע לשמינית המרחק וכן הלאה. כיוון שכל קטע סופי ניתן לחלק לשני חצאים, על אכילס לעבור אינסוף שלבים לפני שהוא מגיע לסוף הדרך, ולכן הוא לעולם לא יתחיל לנוע, מה שלטענת זנון מוכיח שהתנועה עצמה היא אשליה. פרדוקס זה עוסק בתכונת הצפיפות של נקודות הישר הממשי - בין כל שתי נקודות קיימת נקודה נוספת.

פרדוקס החץ

בפרדוקס החץ, זנון מתייחס לחץ שנורה מקשת. בכל רגע נתון, החץ עצמו סטטי - ולכן, לטענת זנון, התנועה של החץ היא אשליה, וכך כל תנועה אחרת.

הפרדוקס בדבר אי-קיומו של המרחב

זנון טען כי המרחב אינו קיים, משום שכשם שלכל עצם יש מקום, הרי שגם למקום זה יש מקום משלו, וכך עד אינסוף.
ביץ' האוס

הקמה ואלבום ראשון

ויטוריה לגראן שסיימה את לימודיה ב-Vassar College ב-2003, ואלכס סקאלי שסיים את לימודיו ב-Oberlin College ב-2004, הקימו את הלהקה ב-2004 לאחר שהכירו בסצנת האינדי-רוק של בולטימור, כאשר הם מפיקים מוזיקה שהורכבה בעיקר מאורגן, מכונת תופים וגיטרת סלייד.
באוקטובר 2006 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה Beach House. באותה שנה, אתר המוזיקה פיצ׳פורק דירג את האלבום במקום ה-16 ברשימת האלבומים הטובים של אותה השנה.

אלבום שני ופרויקטים נוספים

אלבומם השני של ביץ׳ האוס Devotion שוחרר בפברואר 2008. כמו האלבום הקודם, גם זה זכה לאהדת המבקרים ונכלל במקום 46 ברשימת האלבומים הטובים ביותר של פיצ׳פורק לאותה שנה.
הלהקה הקליטה גרסת כיסוי ל-Play the Game של להקת Queen עבור האלבום Dark Was the Night, פרויקט שנועד לגייס כספים ולעורר מודעות לנגיף האיידס.
בשנת 2009 לגראן תרמה קולות רקע לשיר Two Weeks של להקת האינדי-רוק Gizzly Bear. מאוחר יותר היא שיתפה פעולה עם הלהקה בשנית כשהיא שרה ב-Slow Life, תרומת הלהקה לפסקול הסרט דמדומים: ירח חדש.

Teen Dream

אלבומם השלישי של הצמד יצא בינואר 2010 על ידי חברת התקליטים Sub Pop. האלבום הופק על ידי כריס קואודי שעבד בעבר עם הלהקות Yeah Yeah Yeahs, TV on the Radio, Grizzly Bear. האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד לצד והרחיב את מאגר המעריצים של הלהקה, כשבין היתר נצפו Jay-Z ו-Beyonce בהופעות הלהקה. Teen Dream דורג במקום החמישי ברשימת 50 האלבומים הטובים ביותר של פיצ׳פורק לשנת 2010.

Bloom

במאי 2012 הוציאה הלהקה את האלבום Bloom דרך Sub Pop. הסינגלים ששוחררו מהאלבום היו Myth, Lazuli, Wild, Wishes, כאשר לכולם פרט ל-Myth הוכן אף קליפ וידאו. בפברואר 2013 הלהקה שחררה סרט קצר, Forever Still. הסרט, שהושפע מ- Live at Pompeii בו Pink Floyd מנגנים באמפיתיאטרון רומי ריק, מציג את הלהקה מנגנת שירים מ-Bloom באתרים שונים בטורנילו, טקסס, היכן שהאלבום הוקלט.

Depression Cherry ו- Thank Your Lucky Stars

במאי 2015 הלהקה הוציאה את אלבומה החמישי Depression Cherry דרך Sub Pop, והכריזה על סיבוב הופעות עולמי. הלהקה הצהירה שהכיוון היצירתי באלבום זה הוא חזרה לפשטות, עם שירים הבנויים מסביב למלודיה ומספר כלים מועט, כאשר התופים משחקים תפקיד משני בלבד. באוקטובר 2015, חמישה חודשים בלבד לאחר יציאת אלבומם הקודם, הלהקה הכריזה על אלבום נוסף Thank Your Lucky Stars.

7

ב-11 במאי 2018 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי 7 דרך חברת התקליטים Sub Pop. ארבעת הסינגלים ששוחררו מהאלבום הם: Lemon Glow, Dive, Dark Spring ו-Black Car. הקלטת האלבום נמשכה אחד עשר חודשים, בשונה מההליך המהיר על אלבומיהם הקודמים. הלהקה הצהירה שמטרתם במהלך הקלטת האלבום הייתה: "לידה מחדש והשבת נעורים". 7 קיבל שבחים ממבקרי מוזיקה אשר היללו את האווירה ההרפתקנית של האלבום ואת העקביות של הלהקה.
יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

יקטרינה נולדה ב-10 במאי 1788 בסנט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. יקטרינה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. יקטרינה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות, והייתה בקשר טוב במיוחד עם אחיה אלכסנדר, שאהב אותה בכל לבו.
בשנת 1808 החליט נפוליאון להתגרש מאשתו ז'וזפין דה בוארנה מכיוון שלא העמידה לו ילדים, וביקש להתחתן עם יקטרינה. משפחתה המזועזעת סירבו להצעה, ומיהרו לחתנה עם בן דודה גאורג, דוכס אולדנבורג. הזוג הצעיר התגורר בטבר, שם מונה גאורג למושל, ונולדו להם במהירות שני בנים. בשנת 1812 מת לפתע גאורג כתוצאה ממחלת הטיפוס, ויקטרינה בילתה את השנים הבאות עם אחיה. בשנת 1813 התלוותה יקטרינה לאלכסנדר בנסיעתו לבריטניה, שם נפגשו עם ג'ורג', נסיך ויילס, שהיה השליט בפועל בבריטניה, ובשנת 1815 התלוותה אליו במהלך קונגרס וינה. ליקטרינה לא הייתה השפעה פוליטית על אחיה, אולם היא קידמה את נישואי אחותה הצעירה אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה עם וילם, נסיך אורנז'.
באנגליה פגשה יקטרינה את וילהלם, נסיך הכתר של וירטמברג, ומיד התאהבו השניים ממבט ראשון. עם זאת, וילהלם היה נשוי עם קרולינה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ובשל כך ביקש בקשה להתגרש ממנה, בטענה כי הנישואים לא קויימו, ואכן בשנת 1816 התגרש וילהלם לאחר שקיבל היתר מהאפיפיור, וזמן קצר לאחר מכן התחתנה גרושתו עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה. ב-24 בינואר 1816 התחתנו וילהלם ויקטרינה בסנקט פטרבורג.
ב-30 באוקטובר 1816 נולדה בתם הבכורה מריה פרדריקה שרלוטה, נסיכת וירטמברג, ובדיוק באותו יום מת חמיה פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ובעלה הוכתר כוילהלם הראשון, מלך וירטמברג. יקטרינה פעלה בעבודות צדקה בממלכה, והקימה מוסדות רבים לטובת הציבור. היא תמכה בחינוך היסודי, ואף ארגנה קרן צדקה במהלך הרעב של 1816. בשנת 1818 היא ילדה עוד בת, סופיה, נסיכת וירטמברג, שלימים התחתנה עם וילם השלישי, מלך הולנד, והפכה למלכת הולנד.
ב-9 בינואר 1819, שישה חודשים לאחר לידת בת הזקונים שלה, מתה יקטרינה בשטוטגרט, כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות, והיא רק בת 30 שנים.
ריצ'רד סוואן לול

ביוגרפיה

לול נולד באנאפוליס, מרילנד, בן לקצין בחיל הים האמריקאי אדוארד פלפס ואליזבת ברטון, בתו של הגנרל הנרי ברטון. 
לול למד זואולוגיה במכללת ראטגרס בה קיבל תואר ראשון ותואר שני. הוא עבד במחלקה לאנטולוגיה של מחלקת החקלאות של ארצות הברית וב-1894 נהפך לעוזר פרופסור לזואולוגיה במכללת המדינה לחקלאות באמהרסט (Amherst) שכיום מהווה חלק מאוניברסיטת מסצ'וסטס. העניין של לול בעקבות מאובנות החל במכללת אמהרסט הידועה באוסף העקבות המאובנות, ולבסוף שינה את התמחותו מאנטומולוגיה לפלאונטולוגיה.
ב-1899 עבד לול כחבר משלחת מחקר של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע ל-Bone Cabin Quarry בויומינג, ושם עזר לחפור את שלד הברונטוזאורוס (כיום אפטוזאורוס) שנמצא במוזיאון. ב-1902 הצטרף לצוות המוזיאון במונטנה ואז למד באוניברסיטת קולומביה לדוקטורט תחת הנחייתו של הנרי פיירפילד אוסבורן. ב-1903 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה, ב-1906, אחרי תקופה קצרה באמהרסט, התקבל כ"פרופסור עוזר" לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות במכללת ייל ואוצר חבר במחלקת פלאונטולוגיה של בעלי חוליות במוזיאון פיבודי להיסטוריה של הטבע. בין השאר, השלים את המונוגרפיה על הצרטופסים שהחלו לכתוב עותניאל צ'ארלס מארש וג'ון בל האטצ'ר שמתו לפני שהשלימו אותה. הוא נשאר באוניברסיטת ייל למשך 50 שנה, שם חקר ועבד. ב-1933 זכה לול במדליית דניאל ג'יראוד אליוד של האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית).
אומוני אובולי

תחילת דרכה

אובולי נולדה בבנין סיטי, במדינת אדו שבניגריה. בתואר הראשון, היא למדה צרפתית באוניברסיטת בנין.

קריירה

את הקריירה הקולנועית שלה החלה אובולי בסרט Bitter Encounter (1996), שבו היא שיחקה תפקיד מזכירה. סרטה הבא היה Shame. בסרטיה הבאים, היא שיחקה את התפקיד הראשי: Not My Will, Destined To Die ו- Another Campus Tale. אחרי הצלחה קצרה זו בשנת 1996, היא חזרה ללימודים כדי לסיים את התואר הראשון, ואז נישאה מיד עם תום לימודיה. לתעשיית הקולנוע חזרה שוב רק כעבור עשור.
בין התסריטים שכתבה אובולי הם Wives On Strike, The Rivals, סרט שהיא גם הייתה מפיקה שותפה שלו, ועבורה היא זכתה בפרס הדרמה הבינלאומית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומיים של ניו יורק. אובולי גילמה תפקידים בסרטים מהזרם המרכזי של התעשייה הניגרית, כולל: Figurine (2009), Anchor Baby (2010), Being Mrs Elliot, Fifty (2015). בין הסרטים שהיא ביימה כלולים Being Mrs Elliott, The First Lady, Wives on Strike, ו-Okafor's Law.
אובולי הקימה את קרן אומוני אובולי, אשר מטרתה היא סיוע לנשים וילדים נזקקים בחברה הניגרית.

מחלוקת משפטית

עם צאת הסרט Okafor's Law בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-2016, האשים התסריטאי ג'וד אידדה את אובולי שהפרה את זכויות היוצרים שלו, וכי הוא כתב את הסיפור שבבסיס הסרט וחלק מהתסריט,במרץ 2017, בערב הקרנת הבכורה הרשמית של הסרט, קיבלה אובולי צו מניעה בעקבות תביעה מצד Raconteur Productions, והאירוע בוטל, וכך גם הקרנות עתידיות. ואולם, הצו הוסר כעבור שלושה ימים, בהיעדר ראיות מספקות בבית המשפט להצדיק את גניזת הסרט. הסרט יצא בבתי הקולנוע ב-31 במרץ, התאריך המקורי לצאת הסרט. עם זאת, נערכו שימועים בבית המשפט במהלך החודשים אפריל ומאי 2017, בהם אובולי ואידדה (לא צד בתביעה) העידו. נכון לאוקטובר 2018, לא פורסמה קביעת בית המשפט בתקשורת.

פרסים

ב-2010 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי הקולנוע של לוס אנג'לס, ואת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של הארלם. היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע ב-2011.
בשנת 2014, היא זכתה בפרס שחקנית הקולנוע הטובה ביותר של השנה בפרסי ELOY, עבור משחקה בסרט Being Mrs Elliott. ב-2015, הוענק לה פרס "אישיות השנה" מטעם Sun Nollywood.
שעוונית זוחלת

מאפיינים

לעלי הצמח צורת לב, והם יוצאים מגבעול בצורת חוט ארוך, שקוטרו כמילימטר. הגבעולים מגיעים לאורך של מספר מטרים, והם עשויים לצמח לאורכם מספר פקעות (הפקעות נוחות להוצאת שורשים כאשר הן מתכסות באדמה). לשעוונית תרמילי זרעים, ופרחים ורודים בעלי צוואר ארוך. השעוונית אוגרת מים בעליה, שצבעם ירוק, עם שרטוטים בצבע אפור. 
השעוונית זקוקה לתאורה טובה, אבל סובלת מקרינת שמש ישירה ומלאה. עלים שנחשפים לקרינת שמש ישירה מקבלים גוונים ורודים וסגולים.
לחם (סרט טלוויזיה)

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיירת פיתוח בדרום. מאפייה מקומית נקלעת לקשיים כלכליים ומתחילה לשלם משכורות לעובדי הייצור בלחם במקום בכסף. העובדים הממורמרים פונים אל סגן ראש המועצה (שמיל בן-ארי) ואל ההסתדרות. מאחר שזה לא עוזר, הם מחבלים בציוד. בהמשך, נסגרת המאפייה ומפטרת את עובדיה ללא פיצויי פיטורים.
אחד העובדים המפוטרים הוא שלמה אלמליח (רמי דנון), אבי המשפחה שבמרכז העלילה, מעולי מרוקו, שעבד כ-20 שנה במקום. הוא אינו מרשה לאשתו (רבקה בכר) לצאת לעבודה, שוקע בדיכאון, פותח בשביתת רעב, מסתגר בשתיקה ובאדישות ונועל את דלת הדירה על משפחתו. השביתה וההתבצרות תופשים את תשומת הלב בעיירה אך בני הדור הצעיר, ילידי הארץ, הבת נאוה (אתי אנקרי), החוזרת מלימודיה בתל אביב והבן ברוך (משה איבגי) לא מצליחים לעורר תמיכה, ולרתום את השביתה למאמץ ציבורי. הם מודעים לזכויותיהם, אך לא לדרך השגתן. לבסוף, כחלק מפשרה עם ההסתדרות, על סמך מאבקים אחרים המתרחשים במקומות שונים בארץ, זוכה המאפייה בסיוע הממשלה ושבה לעבודה תקינה. אך מאוחר מדי עבור שלמה אלמליח, שמת (מצער או מרעב) בביתו.
עליבותה של העיירה ותושביה מוצגים גם דרך סיפורו של הבן, ברוך. הוא פותח עסק ומתחתן. החתונה דלת התקציב מתקיימת בכיתה, בבית הספר המקומי וברוך שאינו יודע להתמודד כלכלית עם מתחריו, שורף את העסק שלהם ובורח אל השממה שמחוץ לעיירה.

הפקת הסרט

התסריט נכתב על ידי גלעד עברון, מאיר דורון ורם לוי לבקשת מחלקת הדרמה של הטלוויזיה הישראלית שביקשה להפיק דרמת טלוויזיה על ישראל השנייה. התסריט נכתב במשך שנתיים בהן בילו הכותבים בדימונה, ירוחם ושדרות.
אחד הגורמים לתחושה האותנטית של הסרט הוא הליהוק. העלילה מתרחשת בעיירה שתושביה עלו ממרוקו וכמעט כל השחקנים בסרט ממוצא מרוקאי. מעבר לזה, שניים מהשחקנים, משה איבגי ואבנר דן, התפרסמו לפני הפקת הסרט, בגילום דמויות משכבות מצוקה. איבגי שיחק דמויות כאלה קודם בסרטים גבי בן יקר ומתחת לאף ובהצגה ביער ביער. אבנר דן גילם במערכונים שלו שלל דמויות כאלה. דן שהיה בדרן קסטות (שיווק קלטות דרך דוכני הקלטות של התחנה המרכזית) היה אחד מסמליה של ישראל השנייה. בתפקידו בסרט זה, בתור פועל המאפייה זגורי, הוא מדבר במבטא מרוקאי כבד.

תגובות

הסרט זכה לשבחים מן הביקורת. מאיר שניצר כתב במעריב: "בעיטה בבטן. זעקת הכלים השבורים. מבנה מפואר. לשדר עוד פעם ועוד פעם" ורחל נאמן כתבה בשבועון "כותרת ראשית": "מסר חברתי חריף, מהודק בתסריט בנוי היטב". ב-2009 כתב אורי קליין בנוגע להוצאתו של הסרט ב-DVD: "עוצמתו של הסרט עדיין רבה, והוא נדמה רלוונטי היום כמו ביום שבו הוא שודר לראשונה".
בשנת הפקתו זכה הסרט בפרס רשות השידור האיטלקית RAI "פרס איטליה" (Prix Italia) לדרמת טלוויזיה לא-תיעודית.
אלי ששר

הרב אלי ששר (1932 - 26 בדצמבר 1996) היה איש חינוך ישראלי ומייסד אולפנת כפר פינס.

ביוגרפיה

נולד בגרמניה למשפחת שרשבסקי, משפחה של רופאים, שעלתה ארצה כשהיה בן שנתים. למד בתיכון צייטלין בתל אביב. בצעירותו הדריך ששר בסניף בני עקיבא בבת ים ולאחר מכן אף היה למרכזו. לאחר שירותו בצה"ל, למד גאולוגיה באוניברסיטה העברית ולמד בישיבת חברון במשך שנה אחת. הוא היה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק בישיבת מרכז הרב.
בשנים ה'תשי"ב - ה'תשי"ג עבד במחלקת הנוער של הפועל המזרחי יחד עם פינחס קהתי ופעל רבות במעברות.
בשנת ה'תש"ך, בהיותו בן 28, נשלח בידי הרב משה צבי נריה להקים את האולפנה בכפר פינס, "אם האולפנות", תפקיד אותו מילא במשך 7 שנים. במסגרת זו, היה ממייסדי מוסד השירות הלאומי לבנות דתיות.
לאחר מכן, התגורר בקרני שומרון, ניהל בית ספר תיכון בכפר סבא והיה מנהל האגף הדתי בעליית הנוער.
בשנים ה'תש"ן - ה'תשנ"ג, היה ראש אולפנת השומרון באלקנה.
נפטר באופן פתאומי בט"ז בטבת ה'תשנ"ז (26 בדצמבר 1996) בעת הדרכת מורים בקריית ארבע.
על שמו קרויה מדרשת אליה הפועלת במסגרת הגרעין התורני בחריש. בית הכנסת המרכזי בקרני שומרון קרוי על שמו.
קמרובו (מחוז)

היסטוריה

התושבים המקוריים של האזור הם שורי וטלאוטים. התיישבות רוסית החלה בשנת 1618. בשנת 1721 התגלו מרבצי פחם באזור העיר קמרובו. בתחילת המאה ה-20 החל פיתוח מואץ של תעשיית הפחם והפלדה באזור.

דמוגרפיה

כ-85% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. רוב תושבי המחוז הם רוסים, אך קיימות גם קהילות גדולות של שורים, טטרים, אוקראינים, צ'ובשים וגרמנים. הערים הגדולות הן נובוקוזנצק (כ-560 אלף תושבים) וקמרובו (כ-520 אלף תושבים).

כלכלה

תעשיית הפחם מהווה חלק מרכזי בכלכלת המחוז. מכרות הפחם פזורים למעשה בכל שטחי המחוז ותוצרתם מהווה כ-56% מסך הפחם המופק ברוסיה.
בנוסף לכך יש לציין מפעלים גדולים לייצור פלדה, אלומיניום ואבץ שנבנו בתקופה הסובייטית.
שתי בנות כוס אחת

רקע

יוצר הסרט הוא הפורנוגרף הברזילאי מרקו אנטוניו פיוריטו (Marco Antônio Fiorito), המתאר את עצמו כ"בעל כפייה לפטישיזם". פיוריטו החל להתעניין בהפקת סרטי פטישיזם פורנוגרפיים ב-1994. ב-1996, הפך את העניין למקצוע ביחד עם אשתו, השחקנית הפורנוגרפית ג'ואילמה בריטו, שהשתמשה בשם הבמה "לטיסיה מילר". לאחר זמן קצר, החל פיוריטו בהפקת סרטי פורנוגרפיה קופרופיליים. הסרט הופק על ידי MFX Video, אחת מחברות הפורנוגרפיה שברשותו.

התוכן הגרפי

בסרט מופיעות השחקניות קארלה ולטיפה, שתי נשים המנהלות יחסי מין קופרופיליים זו עם זו, שבמהלכם הן מפרישות את צואתן לכוס, אוכלות את ההפרשה ומקיאות אותה בתורות האחת לפיה של השנייה. השיר "Lovers Theme", שהולחן על ידי הרווה רוי ולקוח מהסרט "שיגעון גדלות" ("Delusions of Grandeur"), מנוגן לכל אורך הקדימון.
הדרך בה התוכן הגרפי הקיצוני נוצר אינה ברורה, ויש המאמינים שבמהלך צילומי הסרט נעשה שימוש בגרפיקה ממוחשבת מתקדמת. רבים האמינו כי הצואה המוצגת בסרט אינה אותנטית, אלא תערובת של חומרי מזון כגון שוקולד, קרם קפה וחמאת בוטנים. תאוריה נוספת גורסת כי קארלה ולטיפה ניקו את חלחולותיהן וישבנן בטרם החדירו את החומרים אל פי הטבעת, כך שהאיבר דחה אותם באופן מיידי ונוצר אפקט של עשיית צרכים. בנוסף, יש המשערים כי הקיא של השחקניות אמיתי, אך נפלט בטרם הגיע אל הקיבה ואינו מכיל חומצות קיבה (בקדימון, רוב הקיא לא נכנס לתוך הפה).

תגובות וסרטוני תגובה

רוב התגובות לסרט ובעיקר לקדימון שלו "שתי בנות כוס אחת", היו ביקורות שליליות והובעו בהן תחושות זוועה וגועל מתוכנם הגרפי הגרוטסקי המציג שימוש לא שגרתי בצואה וקיא והנאה מהמעשים.
הרשת הוצפה בסדרת סרטוני תגובה רבים על הקדימון. הרבה מהסרטונים ב-YouTube של משתמשים שהציגו לחבריהם את הקדימון (שאינו מופיע בסרטוני התגובה אך מנוגן ברקע) ומצלמים את התגובה שלהם, אף על פי שחלקן היו מבוימות. אפילו ג'ו רוגן, מנחה שעשועון הטלוויזיה האמריקאי "אפקט הפחד", הרגיל לחזות בתמונות של קארלה ולטיפה אוכלות את הפרשותיהן, ונאלץ להפנות את ראשו בסרטון תגובה שפרסם בבלוג שלו. סרטון תגובה שבו מופיעה בובת הדמות הבדיונית קרמיט הצפרדע, היה מאוד פופולרי באתר האינטרנט הקהילתי Digg.
בינואר 2008, המגזין "סלייט" תיעד את סרטוני התגובות בתוך מצגת הכוללת סרטוני תגובה שונים לקדימון.
These Are Special Times

רקע והפקה

דיון עבדה בין היתר עם המפיקים דייוויד פוסטר וריס וויק אשר הפיקו את רוב שירי האלבום. מפיקים אחרים שעבדו על האלבום היו אר קלי ובריאן אדמס. האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות הן על גרסאות הכיסוי והן על השירים המקוריים. 
בילבורד סקרו את האלבום בחיוב, וסקרו גם את השירים שנכללו בו.

סינגלים והצלחה

הסינגל הראשון אשר יצא מהאלבום היה השיר "I'm Your Angel" (דואט עם אר קלי) אשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "The Prayer" (בשיתוף עם הזמר אנדראה בוצ'לי) אשר שימש כחלק מהפסקול לסרט החרב הקסומה ואף זיכה את דיון בפרס גלובוס הזהב.
האלבום מכר 5.44 מיליון עותקים בארצות הברית, ובכך הגיע למעמד פלטינה מחומשת במדינה מה שהופך אותו לאלבום חג המולד השמיני המצליח ביותר במדינה ולמקום הנשי השני הכי נמכר במדינה אי פעם בקטגוריית אלבומי חג המולד. בקנדה האלבום מכר מיליון עותקים ובכך הגיע למעמד יהלום. בעולם עצמו האלבום מכר 12 מיליון עותקים. באלבום אף בוצעה גרסה חדשה לשיר "O Holy Night".
איילי מושק

הבלוטה הריחנית ושימושיה

בזכרים בוגרים של איילי מושק מצויה בלוטת ריח מיוחדת סמוך לאברי המין, המפרישה חומר ריחני בתקופת החיזור שלהם. מקור שמו של החומר יקר הערך, מושק, הוא בשפת הסנסקריט, ומשמעותו "אשך". חומר זה שימש מאז ימי קדם לייצור בשמים, אולם לשם הפקתו היה צורך בציד בעלי חיים אלה ובהריגתם. מחירו של קילוגרם מושק טבעי מגיע לעשרות אלפי דולרים, משום שמכל זכר ניתן להפיק רק 25 גרם מהחומר החום והשמנוני. כיום, ניתן לסנתז את המושקון, המרכיב העיקרי במושק, מה שמוזיל באופן ניכר את מחיר בשמי המושק ומאפשר להגן על חיות הבר, אשר מצב השימור שלהן הוגדר כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי.

בספרות ההלכה

בתלמוד הבבלי מסכת ברכות נאמר: "אמר רב חסדא אמר רב: על כל המוגמרות מברכין עליהן בורא עצי בשמים, חוץ ממושק שמין חיה הוא, שמברכין עליו בורא מיני בשמים".
שולמית לבנברג

ביוגרפיה

לבנברג למדה באולפנת כפר פינס ועשתה שירות לאומי כמדריכת טיולים בבית ספר שדה בירושלים. בוגרת תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בפקולטה לרפואה בעין כרם, ובוגרת מסלול ישיר לדוקטורט בהנחייתו של פרופסור בני גייגר בתחום הביולוגיה המולקולרית במדרשת פיינברג שבמכון ויצמן למדע. שהתה לצורך הפוסט דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שם שימשה 5 שנים כעמיתת מחקר אצל פרופסור רוברט לנגר, חתן פרס הארווי של הטכניון.
בשנים 2011–2012 במסגרת שנת שבתון שימשה כפרופ' אורח באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 2005 פירסמה מחקר משותף עם פרופסור רוברט לנגר מ-MIT, שהיווה פריצת דרך ביצירת חלקי רקמה אנושית, בו הצליחה ליצור רקמת שריר מתפקדת מתאי גזע עובריים שהושתלה בהצלחה בעכברים. מחקר זה אמור לקרב את הרפואה ליצירת איברים חלופיים לאיברים, אשר נפגעו כתוצאה מטראומה גופנית או ממחלה, והוא בעל חשיבות רבה בתחום הנדסת הרקמות.
בתחילת 2007 התפרסם כי הצליחה עם פרופסור ליאור גפשטיין ליצור במעבדה רקמת לב פועמת מתאי גזע עובריים אנושיים, על גבי פיגום ספוגי מתכלה. בעבודה זו ישנם שני חידושים: שימוש בתאי גזע עובריים אנושיים, ויצירת מערך כלי הדם ברקמה, שקריטי לצורך השתלת הרקמה בגוף.
לבנברג, נשואה ליהודה ולהם שישה ילדים, מתגוררים במורשת שבמועצה אזורית משגב שבגליל התחתון.
יגאל כהן (חוקר)

יגאל כהן הוא פרופסור אמריטוס לפיתופתולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל לחקר החקלאות.

ביוגרפיה

כהן סיים לימודי תואר ראשון בחקלאות (1963) ותואר שני בפתולוגיה של צמחים (1965) במסגרת הפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 הוסמך כדוקטור והצטרף כמרצה למחלקה למדעי החיים של אוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1972–1973 ערך פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מקגיל שבקנדה. בשובו לישראל קודם באוניברסיטת בר-אילן לדרגת מרצה בכיר (1974), דרגת פרופסור חבר (1977) ודרגת פרופסור מן המניין (1980). ב-2009 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס
בשנים 1977–1979 שימש כהן דיקן הפקולטה למדעי הטבע, ומשנת 1980 הוא חבר סנאט האוניברסיטה. כפרופסור אורח שימש באוניברסיטת קנטקי (1979–1980) ואוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד (1984). כמו כן שימש כהן נשיא האגודה הישראלית לפיתופתולוגיה (1986–1988), היה חבר מערכת בבטאונים המקצועיים "Phytopathology"  ו-"Phytoparasitica"‏ (1985–1988), ומשנת 1990 משמש עורך “Phytoparasitica”.
בשנת 1999 הוענק לכהן פרס ישראל לחקר החקלאות.