google/wiki40b huggingface dataset:
קרל היינץ רומניגה

באיירן מינכן

רומניגה גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה ליפשטאט, ובשנת 1974 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן. כבר בעונתו הראשונה היה בורג משמעותי בקבוצה, שזכתה שלוש פעמים ברציפות בגביע אירופה לאלופות, בין השנים 1974–1976, כאשר הוא היה שותף לשתי הפעמים האחרונות, ואף שיחק במשחק הגמר נגד סנט אטיין בשנת 1976, בה זכתה באיירן מינכן גם בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו. רומינגה היה מבקיע שערים מחונן, וזכה בתואר מלך השערים שלוש פעמים. 
רומניגה נודע בשיתוף הפעולה שלו בקבוצה עם פול ברייטנר, כאשר זכו שניהם לכינוי "ברייטניגה", הלחם של שמות המשפחה שלהם, והכינוי אף הפך לכינוי למועדון כולו, פ.צ. ברייטניגה. צמד זה הפך לאימת הבונדסליגה בתחילת שנות ה-80, אך לא יכול היה לאסטון וילה בגמר גביע אירופה לאלופות 1982, בו הפסידה באיירן מינכן 1:0.
בשנת 1980 נבחר רומניגה לכדורגלן השנה בגרמניה ולכדור הזהב, כשבאחרון זכה גם בשנת 1981. אלה תארים אישיים המצטרפים לשלל תארים קבוצתיים להם היה שותף רומניגה בעשר השנים בהן שיחק בבאיירן מינכן. לבד משתי הזכיות שלו בגביע אירופה לאלופות והזכייה בטורניר הגביע הביניבשתי, זכה רומניגה בשתי אליפויות הבונדסליגה, שני גביעים מקומיים, וסופר קאפ אחד. רומניגה כבש 162 שערים ב-310 הופעות בבונדסליגה, ונכון לשנת 2015, הוא ממוקם במקום השני בטבלת המבקיעים של באיירן מינכן בכל הזמנים, אחרי גרד מילר.

אינטר מילאנו וסרבט ז'נבה

בשנת 1984 נמכר רומניגה לאינטר מילאנו תמורת סכום גבוה. רומניגה סייע לאינטר לזכות באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה, אך סבל מפציעות רבות בהמשך, ובשנת 1987 עבר לסרבט ז'נבה, בה סיים כמלך השערים של ליגת העל השווייצרית וזכה בתואר הכדורגלן הזר של השנה בשנת 1989, שהייתה עונתו האחרונה כשחקן פעיל.

קריירה בינלאומית

רומניגה לקח חלק בשלושה מונדיאלים ושני טורנירי יורו. במונדיאל 1978 הודח עם נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים השני, אך בשני המונדיאלים הבאים הפסיד רק בגמרים. במונדיאל 1982 נוצחה נבחרת גרמניה המערבית על ידי נבחרת איטליה,  ובמונדיאל 1986 נוצחה על ידי נבחרת ארגנטינה. לרומניגה הייתה גם זכייה בטורניר גדול עם נבחרת גרמניה המערבית, ביורו 1980, בו ניצחה הנבחרת המערב גרמנית בגמר את נבחרת בלגיה. בטורניר יורו 1984 כשלו רומניגה והנבחרת, והודחו כבר בשלב הבתים. רומניגה שיחק בנבחרת גרמניה המערבית במשך עשר שנים, צבר 95 הופעות, הבקיע 45 שערים, ופרש ממנה לאחר מונדיאל 1986, כשבשנותיו האחרונות בנבחרת שימש כקפטן.

קריירת ניהול

רומניגה שימש כפרשן כדורגל בטלוויזיה הגרמנית בין השנים 1990–1994. בשנת 1991 הוזמן על ידי באיירן מינכן לשמש כסגן נשיא המועדון, יחד עם אגדת עבר אחרת, פרנץ בקנבאואר. את התפקיד הזה מילא עד לשנת 2002, אז מונה ליושב ראש מועצת המנהלים ואחראי קשרי החוץ של המועדון, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2009. נכון לשנת 2015, רומניגה הוא יושב ראש ה-ECA, ארגון המועדונים האירופיים. בנוסף, משמש כמנהל עסקי בקבוצת בת של באיירן מינכן.

חיים אישיים

רומניגה נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
רומניגה הוא אחיו הגדול של הכדורגלן מיכאל רומניגה, שגם לו הייתה קריירה מוצלחת בבאיירן מינכן, וגם בבורוסיה דורטמונד.
רומניגה נשוי למרטינה, ולהם שלושה בנים ושתי בנות.
שיחנית הזית

תיאורה של השיחנית

חלקי גופה העליונים של שיחנית הזית הם בצבע חום אפור זית וחלקי גופה התחתונים בהירים יותר. ראשה של השיחנית קמור, גבת עינה בהירה, מקורה ארוך וכתום, שולי הכנפיים שלה בהירים והרגליים שלה כחולות אפורות כהות . היא מקימה את קניה על העצים . מידות גופה של שיחנית הזית הן- 16–18 ס"מ ומשקלה מגיע לעד 500 גרם . שיחנית הזית ניזונה בעיקר מחרקים ופירות . סטטוס השימור הבין – לאומי והאזורי של שיחנית הזית הוא ללא חשש אך נראה שבספר האדום הקרוב תיכלל ברשימת המינים בסכנת הכחדה.

מקום מגוריה ותפוצה

בית גידולה של שיחנית זית הוא מצומצם ביותר ומשתרע באזור הבלקן, טורקיה, לבנון ובתקופות החורף נודדת השיחנית אל מזרח אפריקה .
שיחנית הזית חיה בעיקר בשדות בעלי שיחים בעלי צפיפות לא כל כך גבוהה, בחורשים פתוחים, ביערות דלילים ובמטעים .
בישראל שיחנית הזית נחשבת לדוגרת נדירה ולא הרבה ידוע על דגירתה בארץ, בשל העובדה שאינה מבקרת לרוב בישראל .
מספרים קטנים של שיחנית הזית נצפים בישראל בחודשים יולי ואוגוסט, ובאביב היא נודדת בכמויות מעט גדולות יותר, מסוף חודש אפריל ועד תחילת חודש מאי באזור הערבה ובאזור הגליל העליון .
מעבר לכך, התחנה לחקר ציפורים בירושלים מהווה אתר עצירה חשוב למין זה במהלך נדידת האביב- ומדי שנה מתוארים כ-100 פרטים .
בשנים האחרונות, חלה עלייה עקבית אך הדרגתית בכמות הפרטים של שיחנית הזית המתועדים בישראל .

צקצוקה של השיחנית

שיחניות וסבכים מצקצקים במהלך היום. לכל מין צקצוק וצליל מיוחד. השיחנית הקטנה בעלת ציקצוק חרגולי מעט. בתחילת עונת הנדידה דרושה הכנה ושינון מחדש של עוצמת הציקצוקים. בשיא הנדידה הציקצוק העמוק של שיחנית הזית מתערבב עם הצקצוק הצהבהב של צהובת הבטן ועם צקצוקה של השיחנית הגדולה.

קינון השיחנית

קינונה של השיחנית מתחיל מחציו השני של חודש מאי וממשיך במהלך יוני. קינה של השיחנית נבנה על עצים נמוכים (לרוב עצי אלון או עצי זית) או בשיח.
קינה של השיחנית נבנה בצורה קערית עמוקה עשויה עשבים, גבעולים, קליפות גזע, שורשים, ולעיתים מכיל גם שיער סוס וקורי עכביש – המשמשים לחיזוק הקן בהיקפו החיצוני.
Hallelujah (פאניק! אט דה דיסקו)

רקע

בראיון עם radio.com סולן הלהקה ברנדון יורי דיבר על השיר ואמר: "רציתי לדבר על משהו שעברתי בעבר, ויחד עם זאת להראות שזה בסדר להרגיש אשם על דברים מסוימים. רק צריך לקחת אחריות על העבר שלך ועל הדברים שעשית ולקבל את זה". בנוסף אמר יורי כי את השיר כתב מיד לאחר שהודיע לו מתופף הלהקה, ספנסר סמית', על כוונתו לעזוב את הלהקה.
אנריקו, דוכס פארמה

ביוגרפיה

אנריקו נולד ב-13 ביוני 1873 ברורשאך, שווייץ, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1882 מתה אמו במהלך לידת הילד השנים עשר, ובשנת 1884 התחתן אביו בשנית עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה היו לאביו עוד 12 ילדים. המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. אנריקו ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה.
בשנת 1907 נפטר אביו ואנריקו ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש אחיו אליא כעוצר במקומו. בשנת 1910 הגיעו אליא ואחיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו זיטה, נישאה לארכידוכס קרל, ובעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אחיו אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי בירושה של אביהם. אחיו סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא של 11 מיליון פרנק.
ב-16 בנובמבר 1939 מת אנריקו בלוקה, ואחיו ג'וזפה, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו.
מיכאל פייגה

ביוגרפיה

פייגה נולד ב-1957 בישראל. למד תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1995 השלים מיכאל פייגה את עבודת הדוקטורט שלו, "תנועות חברתיות, הגמוניה ומיתוס פוליטי: בחינה משווה של האידאולוגיות של גוש אמונים ושלום עכשיו", שאותה כתב במסגרת לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ד"ר פייגה היה עמית מחקר בכיר ומרצה במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש מסלול לתואר ראשון ללימודי מדינת ישראל . הוא עסק בחברה הישראלית, בזיכרון קולקטיבי ובמיתוס פוליטי (Political myth) נודע בסגנון ההוראה הישיר שלו והדריך חוקרים רבים מישראל ומהעולם בעבודות הדוקטורט והתזה שלהם.
פייגה ערך יחד עם פרופסור פנינה מוצפי-האלר את כתב העת "הגר" (Hagar), היוצא לאור בשפה האנגלית בישראל ועניינו לימודי חברה.
ב-8 ביוני 2016 נרצח בפיגוע הירי במתחם שרונה.

משפחתו

פייגה היה נשוי לנורית, ולהם שלוש בנות. התגורר עם משפחתו ביישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון ואחר כך ברמת גן. אחיו, אוריאל פייגה, הוא מדען מחשב במכון ויצמן למדע.

פרסים

בשנת 2010 זכה פייגה בפרס שפירא לספר הטוב ביותר בלימודי ישראל שיוצא לאור מדי שנה, על ספרו "שתי מפות לגדה: גוש אמונים, שלום עכשיו ועיצוב המרחב בישראל" שבחן את תופעת ההתיישבות האידאולוגית דרך בחינת התנועה הלאומית דתית גוש אמונים.
גוסטב שרדר

גוסטב שרדר (בגרמנית: Gustav Schroeder; ‏27 בספטמבר 1885–10 בינואר 1959) היה רב חובל גרמני שהתפרסם בשל פיקודו על אוניית הפליטים הגרמנית סנט לואיס. בשנת 1993 הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.

ביוגרפיה

גוסטב שרדר נולד בשנת 1885 בצפון גרמניה באזור הגבול עם דנמרק. בשנת 1902 בהיותו בן 17 עזב את לימודיו התיכוניים ועלה בנמל המבורג כימאי מתלמד על ספינת אימונים. בסיום אימוניו נתקבל כימאי בספינה "גרמניה" שהפליגה בקביעות בקו המבורג - ארצות הברית. לאחר מכן קיבל תפקיד של קצין שני בחברות ספנות שפעלו מהונג קונג. במשך השנים עבד כקצין ספנות בחברות שונות, ביניהן 6 שנים בכלכותה. 
בשנת 1921 החל שרדר לעבוד בחברת הספנות "המבורג - ארצות הברית". בשנת 1936 קיבל שרדר מינוי של רב חובל והפליג על ספינות שפעלו עבור ארגון הנופש הנאצי כוח באמצעות שמחה שסיפק הפלגות נופש במחירים זולים לפועלים. במסגרת זו ביצע הפלגות לים התיכון ולסקנדינביה, אף כי שרדר עצמו לא היה חבר המפלגה הנאצית.

אותות והנצחה

בשנת 1957 הוענק לגוסטב שרדר על ידי ממשלת מערב גרמניה צלב ההצטיינות הפדרלי על פועלו למען נוסעי הספינה. שנתיים לאחר מכן בשנת 1959 הלך גוסטב שרדר לעולמו. לאחר מותו הוענק לשרדר ב-11 במרץ 1993 התואר חסיד אומות העולם על ידי ארגון יד ושם.
בסרט הקולנוע העלילתי מסע הארורים שהופק בשנת 1976 אודות מסע התלאות של הספינה, מגלם את דמותו של רב החובל שרדר השחקן מקס פון סידוב.
בשנת 2000 נקרא רחוב על שמו של גוסטב שרדר בהמבורג.
סוף

מאפיינים

מיני הסוג הם עשבוניים רב שנתיים, שעליהם הארוכים (עד 2 מטרים) צומחים בשושנה סביב השורשים. התפרחות צומחות על גבי עמודי תפרחת ארוכים - כשני מטרים ויותר אורכם. העמוד ספוגי וחתכו עגול. התפרחות - הזכרית בראש העמוד והנקבית מעט מתחתיה נראות כמברשות ארוכות. 
מיני הסוף צומחים על גדות נחלים ומקווי מים מתוקים, בחגורת הצומח הראשונה. שורשיהם מסוגלים לנבוט אף כ-30 ס"מ תחת פני המים, והעלים מצוידים ברקמות אוגרות אוויר - תאים חלולים גדולים מאוד, המסייעים לצמח לנשום תחת המים. רקמה אוגרת אוויר זו נקראת אארנכימה. 
בסוג 11 מינים, תפוצתם באזורים הממוזגים בחצי הכדור הצפוני. בארץ מיוצג הסוג על ידי סוף הַקָּרִין, סוף מצוי, סוף רחב עלים

הסוף במקרא

הסוף נזכר 4 פעמים כצמח מים הגדל על שפת היאור שבתוכו הוסתרה תיבת משה (שמות ב ג-ה). הוא גדל בסמוך ל'קנה', ועם התייבשות מי היאור צמחים אלה קמלים: "קנה וסוף קמלו" (ישעיהו יט ו). פעם אחת נזכר בתפילת יונה כצמח הנמצא בים: "אפפוני מים עד נפש, תהום יסבבני סוף חבוש לראשי" (יונה ב ו). כנראה ש"ים סוף" (הנזכר 23 פעמים במקרא) נקרא על שם ה'סוף' שגדל בו או על שפתו.
ל'סוף' אין מסורת זיהוי מוצקה, אך לפי הקשר הפסוקים וכן לפי רוב התרגומים יש להבחין בין ה'סוף' הנזכר בספר יונה כצמח של ים הגדל בים התיכון (יונה א, ג) שמזוהה כאלג"א (אצות) על ידי אחד המפרשים, לבין שאר האזכורים המתייחסים לצמח הגדל בנילוס, שהוא מקווה מים מתוקים. לפי פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן, ה'סוף' המקראי הוא כנראה שם קיבוצי לכלל הצמחים היוצרים נוף סבוך במקווי מים מתוקים ומלוחים. הצמח הנקרא בימינו סוף מצוי (Typha domingensis) הוא אפוא רק אחד מהאפשרויות לזיהוי ה"סוף" המקראי.
צפניה דרורי

ביוגרפיה

נולד וגדל במושב שדה יעקב. למד בישיבת כפר הרוא"ה בשנותיה הראשונות, בעת שראש הישיבה היה הרב משה צבי נריה. הוא נמנה עם שבט איתנים בתנועת בני עקיבא, הידוע בהקמת מפעלים חינוכים תורניים-לאומיים שהשפיעו על דרכו של הדור הבא של הכיפות הסרוגות. לאחר מכן ייסד עם חבריו לשבט את ישיבת כרם ביבנה, ומאוחר יותר עבר, כמו רוב חבריו, לישיבת מרכז הרב והיה אחד מתלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק. הוסמך לרבנות על ידי הרב יצחק אריאלי והראשון לציון הרב יצחק ניסים. במקביל ללימודיו בישיבה שימש כמדריך לנוער עולה והיה פעיל במאבק תלמידי הישיבה נגד המיסיון בירושלים.
בשנת תשכ"ד (1964) הצטרף לחברו, הרב יעקב פילבר ונטל חלק בהקמתה של ישיבת ירושלים לצעירים. מטרת הקמת הישיבה הייתה ליצור מסגרת לבני תיכון שרצו ללמוד תורה ועם זאת לעשות בגרות מלאה, על פי השקפת הרב קוק. כיהן בה כר"מ מספר שנים.
בשנת תשכ"ח (1968), לאחר שעזב את ישיבת מרכז הרב, עלה הרב דרורי צפונה בברכת הרצי"ה קוק, התיישב בקריית שמונה מתוך שליחות לחזק את ערכי היהדות באזור הצפון, ומונה לרבה של העיר. במקביל החל לשדר תוכנית "הלכה יומית" בקול ישראל.
בשנת תשל"ד הקים בעיר כולל אברכים ועמד בראשו. בשנת תשל"ז (1977) הקים הרב דרורי את ישיבת קריית שמונה, ויחד עמו כיהן כראש הישיבה הרב אפרים שחור, מיום ייסודה של הישיבה, ועד שנפטר בכ"ב בכסלו תשמ"ג. מאז פטירת הרב שחור ועד היום מכהן הרב דרורי כראש הישיבה ביחד עם הרב ישראל קירשטיין, בנוסף על היותו רב העיר קריית שמונה. בעזרת אברכי הישיבה הוא גם עוסק במתן היתרי כשרות למספר רב של יצרני מזון.
הרב דרורי יסד סדרה ארוכה של שיעורי יהדות בקיבוצי הצפון ובהם בנאות מרדכי ובמשגב עם. בנוסף הקים את המרכז החברתי "מועדון תקוותנו" בקריית שמונה, וגם את המרכז לחינוך יהודי בעיר, שבו מועברים חוגים שונים לתושבי העיר.
פעילותו הרצופה של הרב דרורי בעיר הצפונית מאז שנת 1968 סייעה לתמוך בעיר בתקופות ביטחוניות וכלכליות קשות, שבהן נחתו בעיר קטיושות ואנשי עסקים עזבו אותה, הוא הקפיד להישאר בעיר ויחד עם תלמידיו לתרום לתושבים. במהלך תקופה זו חוותה העיר את מלחמת שלום הגליל, מבצע דין וחשבון, מבצע ענבי זעם, מלחמת לבנון השנייה ועוד. במשך השנים התרחב פועלו בעיר לתחומים חברתיים דוגמת מפעלי צדקה, סיוע קהילתי ומשפחתי, פיתוח, חינוך ועוד.
בתקופת תוכנית ההתנתקות דגל הרב בקו מתון יחסית והתנגד במידת מה לסירוב פקודה מפורש, אך עם זאת הורה לתלמידיו להשתדל להתחמק ככל האפשר מכל פעילות של פינוי היישובים.
היה חבר במועצה הציבורית של מפלגת הבית היהודי שקמה לאחד בין המפד"ל ומפלגות האיחוד הלאומי.
נשוי ואב ל-9 ילדים. גר בקריית שמונה.
בשנת תשע"ד (2014) הוציא לאור את ספרו הראשון והיחיד, "הגיון לבי לפניך" - ביאור ופירוש על אורות התורה של הרב קוק. על ספר זה זכה בפרס הרצי"ה קוק.
ביום העצמאות ה-70 למדינה, קיבל תעודת יקיר העיר קריית שמונה לרגל 50 שנות פעילות בעיר.

מחיבוריו

לעמלים בתורה - תוכנית לימודים מאת הרב ר' משולם ראטה (זצ"ל), בעריכת הרב דרורי, תשכ"ז
ז'אן בואטו

ביוגרפיה

בואטו נולד במרסיי. הוא גדל במשפחה שבה ענף השחייה הוא מסורת. אביו, גסטון בואטו, בשנת 1921 זכה באליפות צרפת בשחייה במדליית כסף במשחה ל-500 מטר חופשי. אמו, ביביין פלגרי, השתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים (פריז 1924 ואמסטרדם 1928) וסיימה פעמיים במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וקבעה שיא צרפת במשחה ל-800 מטר חופשי. דודו, אחיה של אמו, סלווטור פלגרי השתתף אף הוא באולימפיאדת פריז וסיים במקום 16 במשחה ל-400 מטר חופשי (5:56.2 דקות) ובמקום 15 במשחה ל-1500 מטר חופשי (24:07.6 דקות).

סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה שבאוסטריה בשנת 1950 זכה בואטו ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:50.1 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:48.4 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:10.0 דקות).

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בעיר הולדתו, מרסיי ב-2 באוגוסט 1951 קבע בואטו ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, וילי בליוך ואלכסנדר ז'אני במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 8:33.0 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-4 חודשים של יפן 8:40.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 6 חודשים וחצי ונשבר על ידי ארצות הברית (8:29.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, במשחקי הים התיכון הראשונים שנערכו באלכסנדריה שבמצרים הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (4:47.5 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:32.9 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:05.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי (60.0 שניות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה בואטו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 4:30.7 דקות, לפני פורד קונו מארצות הברית (4:31.3 דקות) ופר-אולוף אסטרנד משוודיה (4:35.2 דקות). לאחר ניצחונו, קפץ אביו למי הבריכה בלבוש מלא וכומתה לראשו על מנת לחבקו, דבר שכמעט עלה לו בפסילה. כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אולימפי חדש של 4:33.1 דקות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם חבריו ג'וזף ברנרדו, אלדו אמיננט ואלכסנדר ז'אני בתוצאה של 8:45.9 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות ויפן (8:33.5 דקות). כשחיין רביעי הוא שחה "בזינוק שליחים" תוצאה של 2:06.4 דקות, התוצאה השנייה המהירה בתחרות. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:12.3 דקות
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בטורינו שבאיטליה בשנת 1954 זכה בואטו במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (8:54.1 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:43.2 דקות).
במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה שבספרד בשנת 1955 הגן בואטו על תואריו לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:42.2 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי (19:14.1 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:03.8 דקות). 
באולימפיאדת מלבורן (1956) סיים בואטו במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:38.3 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.9 דקות ולא הצליח להגן על תוארו ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:56.5 דקות.
במשחקי הים התיכון שנערכו בביירות שבלבנון בשנת 1959 זכה בואטו במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:09.7 דקות). נוסף לכך, הוא סיים מבקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:49 דקות).
באולימפיאדת רומא (1960) סיים בואטו במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:41.2 דקות.
ב-11 באפריל 2010 נפטר בואטו לאחר שנפל מעץ בגינתו.
השחתת זיכרון

השחתת זיכרון (Memory corruption) הוא סוג של באג, אשר קורה כאשר מיקום בזיכרון מחשב או אוגר משוכתב באופן מקרי ולא מבוקר, כתוצאה משגיאה בתוכנית, תקלה בחומרה (Hard Error) או אירוע חיצוני הגורם לשינוי תוכן הזיכרון (Soft Error). טעות כזו יכולה לגרום לקריסה מיידית של התוכנה (למשל במקרה של כתיבה לכתובת 0, התוכנית תיזרק על ידי מערכת ההפעלה בעקבות שגיאת סגמנטציה). מנגד, ייתכן גם שהשגיאה לא תבוא לידי ביטוי למשך זמן רב, ורק עבור קלטים מסוימים יופיע פלט  שגוי.
דוגמה בולטת להשחתת זיכרון היא ניסיון כתיבה לתא במערך כאשר הוא אינו קיים. בעיה זו ניתן למצוא במרבית שפות התכנות, בחלקן תהיה הודעת שגיאה ובחלק - לא. למשל בשפת התכנות C, תאים במערך מקבלים ערכים סדורים החל מ־0 ולא מ־1, ולכן למעשה התא ה־n (והאחרון) מקבל את התווית 1-n. טעות תכנותית נפוצה היא ניסיון כתיבה לתא הלא קיים n, דבר אשר גורם להשחתת זיכרון שלא בניהול המערך (אם כי, יש לציין שרוב הסיכויים שהזיכרון הנפגע שייך לתוכנית הרצה ולא למערכת ההפעלה, כך שאין סכנה ממשית לתפקוד המחשב).

תקיפה זדונית של גלישת חוצץ (Buffer Overflow)

השחתת זיכרון עשויה להיות גם חור אבטחה. התקיפה הנפוצה ביותר מסוג זה מכונה גלישת חוצץ.
בתכנות, כאשר קוראים לפונקציה מתוך תוכנית, למעשה עוצרים את רצף הקוד הנוכחי כדי לבצע סדרה של פקודות שנמצאת במקום אחר (שבו מוגדרת הפונקציה). המעבד "קופץ" משורת הקוד שקראה לפונקציה אל שורת הקוד הראשונה של הפונקציה, ושומר מספר פרמטרים על גבי המחסנית שמשמשת את התהליך. פרמטרים אלה הם פרטים שהפונקציה צריכה כדי לפעול, ובנוסף להם צריך לשמור גם את כתובת החזרה, על מנת שבסיום ביצוע הפונקציה המעבד יוכל "לקפוץ" חזרה למקום שממנו הפונקציה נקראה ולהמשיך לבצע את הקוד של התוכנית.
כל הפרמטרים האלה וגם המשתנים הפנימיים של הפונקציה מוגדרים על המחסנית, ושם מוקצה להם כמות הזיכרון הדרושה להם.
פונקציות שמתעסקות עם קלט שמושם לתוך מערכים ולא בודקות את גודלם לפני שהן מבצעות את ההשמה חשופות להתקפה של הצפת מערך. אחד הפרמטרים שניתנים לפונקציה במקרה זה הוא התוכן שיש לשים במערך.
התוקף יבקש למלא את המערך בתוכן שהוא בכוונה גדול מאוד, גדול יותר מהממדים של המערך.
כאשר הפונקציה מנסה למלא את המערך בתוכן שקיבלה, נגמר לה המקום במערך לפני שנגמר התוכן למילוי. מאחר שהיא מבצעת את ההשמה בלי לבדוק, היא תמשיך למלא את המחסנית בתוכן ותדרוס נתונים אחרים שנכתבו בה (מעבר לחומות של הפונקציה). הקלט הזדוני דורס בכוונה את כתובת החזרה מהפונקציה עם הכתובת של קטע קוד אחר. בצורה זו, כשיסתיים ביצוע הפונקציה, המעבד "יקפוץ" לא להמשך התוכנית שקראה לה, אלא לתוכנית אחרת. הפקודות הללו יכולות להיות כל דבר שהוא, ולכן התוקף למעשה יכול לבצע כל שברצונו על המחשב שהריץ את התוכנית הזו.

התמודדות עם השחתת זיכרון

בשפות תכנות מסוימות, כגון Java מתבצעת בדיקה אוטומטית לתחומי המערך, ובדרך כלל ניסיון להשחתת זיכרון יוציא הודעת שגיאה.
בנוסף, קיימים כלי תכנות אשר מזהים טעויות של גישה מעבר לגבולות מערך באופן אוטומטי, כגון Valgrind.
כיוון שמרבית התוכנות המסחריות מורכבות מקבצי מקור שונים שיצאו תחת ידיהם של מתכנתים שונים, זיהוי באגים אלה הופך לכמעט בלתי אפשרי, וגם פוגע בעקרון ההכמסה של תכנות מונחה עצמים.
המשטרה הפדרלית של עיראק

המשטרה הפדרלית של עיראק (בערבית: الشرطة الاتحادية) הוא ארגון אכיפת חוק לאומי עיראקי שהוקם ב-15 באוגוסט 2004 תחת השם המשטרה המיוחדת. הארגון הוקם על מנת לתת מענה מהיר לכל התנגדות עממית ומהומות המוניות, שמחייבים בשימוש בכוחות מתוגברים, אולם מבלי לערב את הצבא. הארגון הוא ארגון אכיפת חוק שמטרתו לייעל את שיתופי הפעולה בין הצבא למשטרה ומתערב במבצעי לוחמה בטרור בעת שהמשטרה העיראקית אינה מצליחה בכך. הארגון כפוף למשרד הפנים העיראקי תחת פיקוד המשטרה הפדרלית של משרד הפנים.
ב-30 במרץ 2006 קיבל הארגון את השם המשטרה הלאומית של עיראק וב-1 באוגוסט 2009, ניתן לו שמו הנוכחי.
בינואר 2011 החלו הליכים להעברת כוחות לתגובה מהירה לאחריות המשטרה הפדרלית, על מנת שתטפל גם בדיכוי מהומות בעת הצורך, מהלך שנתפס בציבור העיראקי כתגובה לגל המחאות בארצות ערב (2011-2010).
יוהאן נפומוק קרל, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

יוהאן נפומוק קרל נולד ב-6 ביולי 1724 בפראג, ליוזף יוהאן אדם, נסיך ליכטנשטיין ולמריה אנה, רוזנת אטינגן-שפילברג, בתם של פרנץ אלברכט, נסיך אטינגן-שפילברג והברונית יוהנה מרגרטה משוונדי.
בשנת 1732 בהיותו בן 8, מת אביו יוזף יוהאן אדם, נסיך ליכטנשטיין, ויוהאן נפומוק קרל ירש את נחלותיו, אולם בשל היותו קטין שלט דודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין כעוצר הנסיכות. דודו ניסה להכין אותו לתפקידו העתידי, אולם יוהאן נפומוק קרל לא השקיע בלימודיו, ועם עלותו לשלטון בשנת 1745 הוא הזניח את תפקידו, ודרדר את מצבה הכלכלי של הנסיכות. למרות חוסר הכישרון הברור, קיבל הנסיך תפקיד בחצר המלוכה ההונגרית והבוהמית. ב-22 בדצמבר 1748 מת יוהאן קרל נפומוק בווישאו, ודודו יוזף ונצל הראשון, נסיך ליכטנשטיין עלה לשלטון במקומו.
סבטלנה קטוק

קורות חיים

קטוק נולדה במוסקבה רוסיה בשנת 1947. היא גדלה בסביבה שעודדה אותה לעסוק במתמטיקה. אביה, בוריס רוזנפלד, עסק בגאומטריה ואחד מההיסטוריונים הבולטים של עולם המדע. קטוק השתתפה בצעירותה בתחרויות מתמטיקה והפעילויות נוספות לנוער במתמטיקה. כבר בגיל 13 החליטה קטוק להיות מתמטיקאית. בשנת 1969 הוענק לקטוק תואר שני (M.A) בהצטיינות על ידי אוניברסיטת מוסקבה (Moscow State University). חרף העובדה שקטוק התגלתה כסטודנטית מבטיחה, היא לא התקבלה לתואר שלישי בעקבות המדיניות האנטישמית אשר שררה באותה תקופה. לכן, קטוק עבדה כמה שנים כמורה בבתי ספר יסודיים ותיכונים.
בשנת 1978 היא היגרה לארצות הברית והשתלבה בתוכנית הדוקטורט באוניברסיטת מרילנד, שם היא שינתה את תחום המחקר שלה ממערכות דינמיות לתורת המספרים. בשנת 1990 היא עברה לאוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1993 קיבלה קטוק קביעות באוניברסיטה. בנוסף, קטוק היא המייסדת של "הכרזות המחקר האלקטרוני של החברה האמריקנית למתמטיקה" שעד היום היא משמשת בו כעורכת ראשית.

הוראה ומחקר

תחום מחקרה העיקרי של קטוק הוא תורת המספרים. בנוסף, קטוק מתעסקת בתבניות אוטומורפיות, מרחבים סימטריים, יריעות רימניות, גאומטריה היפרבולית, וחבורות פוקסיות.
קטוק תמיד התעניינה בחינוך מתמטי. כיום היא מובילה את תוכנית MASS הייחודית,  תוכנית העשרה לסטודנטים בתואר ראשון. בנוסף אחד מספרי הלימוד הפופולריים ביותר בתחום החבורות הפוקסיות נכתב על ידי קטוק.

פרסים ואותות כבוד

בשנת 2004 זכתה בפרס אמי נתר מטעם ה"awm".
בשנת 2012 היא ובן זוגה אנטולי קטוק מונו לחברים באגודה האמריקאית למתמטיקה.
יחסי סן מרינו–שווייץ

היסטוריה

עד שנת 2000 הקונסוליה השווייצרית בפירנצה ייצגה את האינטרסים של שווייץ בסן מרינו, ולאחר מכן השגריר ברומא לקח על עצמו את האחריות. הנציג הדיפלומטי של סן מרינו בשווייץ הוסמך כשגריר בשנת 1997. 
שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מתמקד במתן תמיכה הדדית למועמדים בארגונים בינלאומיים ורב-צדדיים. בנוסף, לשתי המדינות יש אינטרס לקיים מדי פעם שיחות על פיתוח יחסים הדוקים יותר עם האיחוד האירופי (שתי המדינות נחשבות לחלק מהגוש האירופי אך לא חברות באיחוד). בפרט לגבי המגזר הפיננסי, סוגיות המס, ותנועת אנשים חופשית.
סאטן (בד)

סאטן הוא סוג של מארג טקסטיל אשר הופך את הבד למבריק, הבד נפוץ בעיקר בארצות אירופה, והוא יקר מכיוון שהוא עמיד יותר ומבריק יותר ביחס לבדים אחרים. בד זה מאוד עדין, שדורש מיומנות מיוחדת ושימוש במחטים דקות מאוד. גם בגיהוץ צריך להיזהר, בגלל הברק של הבד. עוד בעיה שדורשת הבנה מיוחדת בעיסוק בסאטן היא האור שהבד מחזיר, ולכן צריך לדעת באילו כיוונים לגזור אותו. ישנם הרבה בדים דמויי בד זה וקשה מאוד להבחין בהבדלים, אך בד הסאטן האמיתי הרבה יותר יקר.

סוגי הסאטן

ישנם שלושה בדי סאטן עיקריים: סאטן משי, סאטן סינתטי וסאטן כותנה. סאטן הכותנה משומש בעיקר למצעים, בד המשי הוא הבד המהודר ביותר ומשומש לשמלות ערב, ואילו הסאטן הסינתטי יותר זול ומשומש גם הוא לשמלות.

אופן הייצור

המארג נוצר בדרך כלל בבד משי, אך לעיתים מכינים אותו מחומרים אחרים כמו פוליאסטר, אצטט, ניילון, כותנה וכו'. כדי שהבד ייחשב אמיתי על הבד להיות ארוג בעל לפחות ארבעה חוטים אשר יעלו על פני השטח של הבד זאת אומרת ״יצופו״ על מעל לחוט אחד אשר פועל בניצב אליהם.
חוטים אלו, בחלקם העליון נקראים גדילי עיוות ויש להם צורה אנכית, ואילו בתחתית נקראים גדיל ערב והם פועלים בצורה אופקית.
תהליך זה של אריגת הבד נקרא הצפה, והוא מאפשר לחלקים גדולים של חוט לשקף את האור אשר יוצר הברקה.
בדים מסוג מארג זה יכולים להשתנות במרקמם ומראם בהתאם לסוג החוט אשר משתמשים בו לשינוי בסוג האריגה. לדוגמה, שימוש בתערובת משי וזוהרית נראות ״דוכסית״ או satinet חומר דק אשר בדרך כלל עשוי מחומרים סינתטיים או כותנה.

היסטוריה

מקורו של הסאטן ימי הביניים הוא היה עשוי 100% בד משי, השימוש בבד זה היה יקר מאוד ונעשה רק על ידי בני המעמד הגבוהה ביותר.
שמו של הסאטן נובע מהעיר הסינית Quanzhou ששמה בערבית בתקופת ימי הביניים היה Zayton באותה תקופה עיר זאת הייתה עיר נמל גדולה מאוד שסחרה בעיקרה בבד המשי ומשם הוא הגיע לאירופה

שימושים

בדים אלה משמשים למגוון רחב של מוצרים אך השימוש הנפוץ ביותר הוא שמלות, מצעים, הלבשה תחתונה וכדומה.

יתרונות בד הסאטן

אריגת סאטן, בזכות בנייתה המיוחדת הופכת את הבד לחלק ועמיד מאוד אשר סיכוייו להתכווץ קטנים מאוד אם יטופלו בצורה הנכונה ובנוסף לכך הבד נוגד קמטים.