google/wiki40b huggingface dataset:
מקסימום אוברדרייב

תקציר עלילה

כאשר כדור הארץ עובר דרך זנבו של כוכב שביט Rhea-M קרינה חוצנית פוגעת בו וגורמת למכונות להתעורר לחיים ולנסות לפגוע בבני האדם. במהלך הסרט רואים, בין היתר, סכין חשמלי הנח בשקט שמתחיל פתאום לפעול מעצמו, ומנסה לקטועה את ידה של עובדת המטבח וואנדה יוני (הלן מקלדוף), אך הודות להתערבותו של סגן המנהל ביל רובינסון (אמיליו אסטבז), שהורס כליל את אותו סכין חשמלי דרך מספר מכות של פטיש, היא נפצעת באופן קל מאוד מהשריטה. הסרט מתאר את התבצרותם של אנשים שרובם המכריעה הם עובדי המסעדה ועובדי תחנת הדלק של דיקסי בוי.
רוב של המתדלקים אוגרים נשק צבאי משוכלל שאותו הזמין מנהל-הבוס של תחנת הדלק דיקסי בוי ששמו בובה הנדרשוט (פט הינגל). כאשר מבינים המתבצרים שסיכוייהם לשרוד בתוך מבנה המסעדה קלושים, הוגה רובינסון רעיון איך לצאת חמוש מהמסעדה מבלי שהמשאיות ידעו זאת, כך שבסופו של דבר כל המתבצרים זוחלים דרך תעלות-המנהרות של הביוב עד שהם מוצאים תחנת עגינה של סירות. שם הם לוקחים סירה ומפליגים לעבר חוף מבטחים.
יצוין שלאחר יציאתם מתחנת הדלק של דיקסי בוי עד הגעתם לתחנת עגינת הסירות, חיסלו מתבצרי דיקסי בוי עוד שלוש מכונות. ראשית מחסל הילד בשם דיק קלר (הולטר גרהם) בצרור יריות של רובה התת-מקלע את מכונת הזמנת האוכל של הרכבים במסעדת הדינר, וזה לאחר שהמכונה התחילה לקלל את האנשים משום שהם בני אנוש, אחר כך מחסלת ברעט יחד עם קורטיס את אוטו הגלידה לאחר שהם יורים ברובי התת-מקלעה צרור יריות לעברו. מכונה האחרונה שמחוסלת היא משאית הצעצועים השחורה בעלת פנים גדולות של שד ירוק, אותה חיסל ביל רובינסון כאשר ירה לעברה את טיל הבזוקה מסוג לאו M72. השמדתה של משאית הצעצועים זאת גורמת שמחה ואושר בקרב מתבצריי הדיקסי בוי.
יאנדל

ביוגרפיה

יאנדל נולד בפוארטו ריקו, והופיע בסצנת המוזיקה בשנת 1995. הוא ידוע בעיקר כחבר בצמד הרגאסטון "ויסין וינדל".
הוא הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו, קווין קונטרה מי, בספטמבר 2003. אלבום האולפן הסולו השני שלו, De Lider a Leyenda, יצא בנובמבר 2013, אשר הוגדר "זהב" (לטיני) על ידי ה-RIAA בשנת 2014.
אלכס צ'וברביץ'

ביוגרפיה

צ'וברביץ' נולד בברית המועצות ועלה לישראל בגיל 10. הוא שיחק כדורעף ובכיתה י"ב החליט לעבור הסבה ולהיות כדורסלן מקצועי. הוא החל להתאמן במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובנבחרת העתודה אך נופה לאחר מספר חודשים. הוא עבר מספר קבוצות, בהן קבוצת בת של ברק נתניה מליגה א', מכללה בארצות הברית, אליצור רמלה, הפועל גלבוע גליל, אליצור כוכב יאיר ואליצור יבנה. משם עבר לשחק בליגה השלישית בספרד, בקבוצת בת של פואנלברדה ולאחר מכן בקנט קלאביחו מהליגה השנייה שם שיחק מספר חודשים. ב-2011 חזר לישראל וחתם בעירוני רמת גן מהליגה הלאומית. בדצמבר 2011 חתם בברק נתניה. ושותף ב-11 משחקים במהלך עונת 2011/2012. 
באוגוסט 2012 הצטרף לסגל מכבי חיפה וזכה עמה באליפות המדינה. בעונת 2014/2015 הפך לשחקן חמישייה בעקבות פרישתו של עידו קוז'יקרו. הוא קלע בעונה הסדירה 7.2 נקודות בממוצע למשחק ולקח בממוצע 5.8 ריבאונדים. ב-2013 זומן צוברביץ' לסגל נבחרת ישראל. 
ביולי 2016, לאחר 4 עונות במכבי חיפה, חתם צ'וברביץ' בהפועל חולון. לקראת עונות 2017/2018, חתם צ'וברביץ' במכבי אשדוד באר טוביה.
ביולי 2018, חתם צ'וברביץ' בהפועל ירושלים. באוגוסט 2019 הצטרף למכבי ראשון לציון.
צ'וברביץ' הוא חובב דיג והבעלים של חנות דיג בנתניה במשותף עם הכדורסלנים ניר נחייסי ואלירן גואטה.
I Gotta Feeling

הרחבה

השיר, אשר זכה להצלחה עצומה במצעדי הפזמונים ברחבי העולם, נחשב על ידי רבים ללהיט הגדול ביותר של הלהקה.
במרץ 2011 השיר הפך לשיר הראשון בהיסטוריה שמכר מעל ל-7 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית].
וידאו הקליפ הרשמי של השיר יצא לשווקים ב-2 ביוני 2009.
לינדה הווארד

ביוגרפיה

הווארד נולדה ומתגוררת באלבמה. החלה לכתוב בגיל 9, ובמשך 20 שנה כתבה להנאתה בלבד. בעבודתה בחברה של משאיות תובלה פגשה את בעלה. ב-1980 החליטה לנסות להוציא לאור את יצירותיה הספרותיות, כאשר היא משתמשת בשם העט לינדה הווארד. את ספרה הראשון מכרה ל-Silhouette והוא יצא לאור ב-1982. 
לינדה הווארד כותבת בעיקר רומנים רומנטיים, היסטוריים וספרי מתח, בין השאר בנושא מסע בזמן.
בסך הכול כתבה למעלה מ-41 רומנים ל-Silhouette, ל-Pocket Books ול-Ballantine. 
לינדה היא חברת כבוד בארגון RWA -ROMANCE WRITERS OF AMERICA, אליו הצטרפה ב-1981, זמן קצר לאחר היווסדו. בשנות חברותה בארגון שירתה כגזברית, סגן נשיאה ונשיאה. פעמיים הגיעה לשלב הגמר של ה-rwa.
בעלה הוא דייג, המשתתף בתחרויות של דייגי אוקונוס מקצועיים. לינדה מתלווה אליו בנסיעותיו למקומות נידחים, הרחק מאורות הזרקורים והחברה הנוצצת, ומבלה שם את זמנה בכתיבה במחשב הנישא שלה. לינדה ובעלה גרים בבית גדול באלבמה, שם הם מגדלים בקר ושני כלבים.
יעקב ברוידא

ביוגרפיה

יליד פולין, בנו של בנימין ברוידא.
ברוידא עמד בראש אגודת מנוחה ונחלה, שהוקמה ב-1890 בוורשה לשם ייסוד המושבה רחובות, על אדמות דוראן. 
חברי "מנוחה ונחלה" רכשו אדמות חקלאיות במושבה ונטעו מטעי שקדים וכרמי ענבים, הקפידו על עבודה עברית והעסיקו פועלים יהודים בחלקותיהם. רבים מהם לא עלו לארץ עם קניית החלקות אלא התכוונו להשתכן ברחובות לאחר שהמטעים יניבו פרי. יעקב ברוידא ואשתו סימה היו מעשירי המושבה ובעלי שטחים נרחבים (ראו מפה). 
הרחוב הראשון במושבה נקרא לכבודו - רחוב יעקב - מראשית ימיה של המושבה.
הזוג ברוידא התגוררו בוורשה אך ביקרו לעיתים תכופות ברחובות, בביקור בשנת 1895 הבטיח יעקב ברוידא לבני המושבה כי יתרום להקמת בית ספר ובית כנסת. אשתו סימה התכוונה להקים את בית הכנסת על שם אמה, שרה חישין (בתו של יעקב רבינוביץ'), בתרומתה ובתרומת אחיה, יוסף חישין (שחי במוסקבה). למרות טקס הנחת היסודות לבית הכנסת במעמד זה, לא הוקם בית הכנסת עד 1903. בשנה זו תרמו סימה ברוידא ואחיה את הסכום הנדרש ובית הכנסת שהוקם נקרא "אוהל שרה" על שם אמם. 
בשנת 1895 החל שיווק הענבים מכרמי רחובות באמצעות חברת כרמל שהשתייכה לאגודה וברוידא היה מהשותפים בה.
ברוידא ואשתו סימה היו חשוכי ילדים, והנציחו את שמם בהקמת שכונת ההקדש "אהלי יעקב" בנחלאות בירושלים. השכונה, המכונה בתי ברוידא, נוסדה ב-1902 ביוזמת שרגא פייבל יעקבזון ויועדה לדיירים חרדים ליטאים. 
יעקב ברוידא נפטר לפני סיום הקמת השכונה, ב-20 באוקטובר 1906, ותאריך פטירתו מוזכר בשלט ההנצחה המוטבע בשער הכניסה לשכונה. הכיתוב על גבי השלט:
ב"ה

 אוהלי יעקב 

 ונתתי להם בביתי ובחומותי יד ושם טוב מבנים ובנות

החמישה ועשרים בתים וביהמ"ד קהילת יעקב והמגרש והבור נבנו מכסף הגביר הצדיק הנדיב המפורסם 

 מוהר"ר יעקב יוסף ברוידא זצ"ל

בהרב ר' בנימין זצ"ל, שנל"בע א'דרח מרחשון תרס"ז והקדישם הקדש עולם לדור בהם תלמידי חכמים מצוינים

בתורה ויראת שמים ושתורתם אמנותם מעניי עדת הפרושים לשלש שנים חליפות על פי דעת האפוטרופוס

ועל הטוב יזכר שם הרה"ג שרגא פייבל יעקבזאהן זצ"ל אשר בהשתדלותו ועל ידו נבנו הבתים 

 יהי שמם לברכה בקרב הארץ וצדקתם תעמוד לעד
עם מותו ספד לו הרב חיים ברלין בפני קהל רב, ההספד בן 16 העמודים הודפס והופץ.
חודשיים לאחר מותו פורסמה מודעה בשם האלמנה, המודיעה כי קיום הצוואה, אשר כללה צדקה למוסדות שונים, תארך כשישה חודשים והיא מבקשת מן הציבור לא להלאותה לשווא בפניות בטרם עת.

בית משפחת ברוידא

בית משפחת ברוידא נבנה ברחובות בשנת 1908. הבית, ברחוב מנוחה ונחלה 56, היה מהמפוארים בבתי המושבה, נחשב לאחד מ"ארמונות המליונרים" לצידם של בית אפרים זק"ש ובית אליעזר משה סלוצקין. 
ב-1909 הגיעה לרחובות רחל המשוררת, שזה עתה עלתה לארץ ישראל. היא התגוררה עם שתי אחיותיה בקומה השנייה בבית ברוידא במשך כשנה. האחות בת-שבע ניגנה בערבים על פסנתר ששלח להן אביהן, והבית הפך למרכז חיי החברה של צעירי המושבה, וכונה בפי כל "מגדל שלוש האחיות".
סימה ברוידא נפטרה ב-20 בפברואר 1920.
בשנים שלאחר מכן התגוררו בבית בני משפחת רבינוביץ, קרובי משפחה של סימה ברוידא מצד אמה. שמואל יעקב רבינוביץ היה אחיין של שרה חישין, אמה של סימה. שמואל יעקב ואשתו מלכה התגוררו בבית זה עם בנם, יהושע (זליג) חלמיש (רבינוביץ), נוטר ידוע בתקופת המנדט הבריטי.
מקור

מַקּוֹר הוא איבר חיצוני וגרמי המשמש כפה אצל מספר בעל חיים, בעיקר במחלקת העופות. המקור הקשיח משמש מלבד לאכילה, גם לאגירת מזון, לקטילת טרף, תפיסת חפצים, חיזור וניקיון.

אנטומיה

המקור מורכב מלסת עליונה (הלסת העליונה) ומלסת תחתונה (מנדיבולה). הלסת היא עצם חלולה ובשל כך אין משקלה מפריע לעופות בעת מעופם. חלקו החיצוני של המקור מצופה בשכבת קרטין קשה, אשר בינה לבין העצם נמצאים כלי הדם וקצות העצבים של המקור.
במקור שני חורים דמויי נחיריים המרכיבים חלק ממערכת הנשימה. אצל מספר עופות (בעיקר עופות דורסים), נמצא הנחיר על גבי שכבת בשר בקדמת המקור.
אצל עופות המשתמשים במקורם כ"כלי עבודה" לפיצוח אגוזים ולשבירת עצמות, מורכב קצה המקור מרקמת תאים מתה וקשה. אצל ציפורים אחרות, כמו הברווזיים, קצה המקור הוא איבר חישה רגיש המלא בקצות עצבים. בגלל השימוש הרב במקור, איבר קרני זה נשחק ומתחדש תדיר במהלך חיי העוף.

מגוון צורות המקור

גודלו וצורתו של המקור משתנה מעוף לעוף, וממין למין. השוני במאפיינים אלה נובע מהשוני בשימוש שנעשה במקור. הפרושים הרבים של איי גלאפגוס, שעיקר שונותם היא בצורת מקורם המשמש ללכידת ואכילת מזונות שונים, היוו בסיס לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.
דוגמאות לעופות בעלי מקורים מיוחדים: פלמינגו, כפן (בצורת כף), חופמאים שונים (מקור ארוך ודק), קלאונאים (מקור עבה וארוך עם "קסדה" מעליו), תוכי ים (עבה וצבעוני), צלוב-מקור (לפיצוח איצטרובלים) והקוליברי והצופית (דק וחרמשי).

מקור בבעלי חיים אחרים

לא רק העופות מצוידים במקור. גם מיני דינוזאורים רבים מסדרת בעלי אגן דמוי עוף היו בעלי מקור. בעוד להדרוזאוריים היה מקור שטוח דמוי מקור ברווז לצרטופסים היה מקור חד יותר, דמוי מקור תוכי (וכך למשל, אחד מהצרטופסים הקדומים ביותר נקרא פסיטקוזאורוס "לטאת תוכי" על שם המקור דמוי התוכי שלו). המקור נועד לתלוש צמחייה ואילו הלעיסה נעשתה בחלק האחורי של הפה.
יצורים חיים בעלי לסת דמוית מקור כוללים דגים רבים (כמו הקרנוניים, הנפוחיתיים והתוכינוניים) אשר חלק מהם מכונים "דגי-מקור", הסירניים, מיני הצבים ויונקים כמו הברווזן או לווייתני השיניים. כמו כן ישנו מקור גם לבני קבוצת הסילוניות הכוללת תמנונאים ודיונונים.
מוחמד עודא

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשכונת סילוואן והתגורר בה עד לשנת 1967. באותה שנה לאחר מלחמת ששת הימים, עבר עם משפחתו לירדן שם התגייס לארגון אש"ף. בשנת 1970 היה ממייסדי ארגון פת"ח ושנה לאחר מכן, בשנת 1971, היה מבין אלה שהקימו בחשאי את הארגון "ספטמבר השחור", שהוקם על מנת לנקום את גירושם של הארגונים הפלסטינים מירדן שנה קודם לכן, במה שכונה חודש ספטמבר השחור. כאחד ממנהיגי הקבוצה, היה אחראי לתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972 בה נהרגו 11 ספורטאים ישראלים.
לאחר פעילותו בארגון ספטמבר השחור חזר עודא לפעילותו בפת"ח ואש"ף ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם אבו איאד וגורמים נוספים בארגון. בפברואר 1973 נעצר בירדן לאחר שנחשד והודה בתכנון פיגוע נגד מטרות במדינה, אולם לאחר כמה חודשים שוחרר במסגרת חנינה כללית שהעניק המלך חוסיין לאסירים בארצו. לאחר מכן פעל בלבנון ובמהלך מלחמת האזרחים בלבנון פיקד על קבוצות חמושות פלסטנאיות. בינואר 1977 נעצר בצרפת לאחר שביקר בה תחת זהות בדויה. מערב גרמניה ביקשה את הסגרתו אולם בגלל פגמים בבקשת ההסגרה וככל הנראה בגלל חוסר רצון של צרפת להתעסק עם הארגון, הוא לא הוסגר ושוחרר ממעצרו. שחרורו זכה למחאות רבות בעולם, בהם של ארצות הברית וישראל. הוא טס לאלג'יריה ולאחר תקופה ממושכת שב לירדן.
ב-1 באוגוסט 1981 נורה עודא בידי אלמוני כאשר ישב בבית הקפה של מלון סופיטל ויקטוריה בוורשה. הוא נפצע וטופל תחילה בבית חולים מקומי ולאחר מכן במזרח גרמניה. עודא ייחס את ניסיון ההתנקשות למוסד ואמר כי מדובר בתגובת נקם על טבח הספורטאים במינכן.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, הוענקה לעודא חנינה והוא שב לרמאללה, ולאחר כמה שנים עבר עם משפחתו לסוריה והתיישב בה. בתקופה זו הרבה לדבר והעניק ראיונות לאל ג'זירה ולתקשורת הבינלאומית על חייו ועל אירועי מינכן. בשנת 1996 הותר לעודא לעבור בישראל כדי שיוכל להשתתף בוועידה של אש"ף שהתקיימה ברצועת עזה במטרה לבטל את הסעיף באמנת אש"ף הקורא לחיסולה של מדינת ישראל.
בשנת 1999 פרסם את ספרו "פלסטין: מירושלים למינכן", בו הודה לראשונה כי היה שותף לטבח במינכן וגולל את חלקו בפרשה. כמה שנים לאחר מכן, כאשר פורסם הסרט מינכן, התראיין על כך וסירב להתנצל על חלקו באירוע.
ב-3 ביולי 2010 מת עודא בבית חולים בדמשק מאי-ספיקת כליות. הוא נקבר במחנה הפליטים אל-ירמוכ בדרום העיר דמשק.
סוככיים

מאפיינים

לפרחים 5 עלי גביע קטנים, 5 עלי כותרת ו-5 אבקנים.
במשפחת הסוככיים ישנם גם כמה צמחים רעילים ביותר, כגון הצמח רוש עקוד (hemlock) אשר שימש להריגתו של סוקרטס וכן למשיחת ראשי חץ רעילים. במשפחה גם צמחים שימושיים כגון גזר קיפח (הגינה), פטרוזיליה, שומר וכמון. לצמחים רבים במשפחה, כמו הגזר, יש מאפיינים אסטרוגניים, והם שימשו לשליטה בילודה ברפואה העממית.
הסוככיים קרובים במידת מה למשפחת הקיסוסיים והגבולות בין המשפחות אינם חד משמעיים. יש מערכות הכוללות את הקיסוסיים בתוך הרחבה של הסוככיים.
יוסף נבו

ביוגרפיה

יוסף נבו נולד בשם יוסף לוין בטנסי שארצות הברית, בן לבתיה לבית שווידלסון ולשמעון זאב לוין, לימים ראש המושבה הרצליה. בשנת 1922, בהיותו בן שלוש, עלה לארץ ישראל עם משפחתו ומשפחת אמו, והמשפחה התיישבה בתל אביב הקטנה. נבו סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה.
בשנת 1937 נמנה עם מייסדי קיבוץ מעוז חיים. היה חבר בארגון ההגנה, שבמסגרתו סיים את קורס המ"מים הראשון, ביבנאל, כחניך מצטיין. באוקטובר 1940 התנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שם שירת תחילה כראש צוות נ"מ ואחר כך בחיל התותחנים. בסוף 1944 נשלח לאנגליה לקורס קצינים וחזר לארץ ביולי 1946.
בוגר קורס הדיפלומטים הראשון של הסוכנות היהודית (1947). לאחר החלטת האו"ם על החלוקה בנובמבר 1947 חזר נבו לפעילות צבאית כסגן מפקד גדוד מוריה במלחמת העצמאות, ולאחר מכן שירת כקצין המבצעים וכסגן מפקד חטיבת עציוני בגזרת צפון ירושלים. במהלך תקופה זו הקים במשך 3 חודשים גדוד נ"ט.
בשנת 1949 הצטרף למשרד החוץ, ובשנים 1950–1954 שימש כסגן הקונסול בניו יורק ומשנת 1952 כקונסול כללי בקנדה.
לאחר מכן חזר לשרת בצה"ל. היה ממסיימי המחזור הראשון של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ומילא תפקידים של: מפקד הגנה מרחבית בפיקוד המרכז, ראש מחלקת תכנון במטה הכללי (בשנים 1956–1959), ראש מטה פיקוד הדרום (1959–1961) ומפקד מחוז ירושלים (1961–1964). בעת מבצע קדש קיבל מינוי חירום כמפקד מרחב הדרום והשליט ממשל צבאי ברצועת עזה לאחר כיבושה.
במאי 1965 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל סיים את לימודיו האקדמיים והיה ראש מטה ההסברה של המערך בבחירות בשנת 1965. לאחר הבחירות היה מנהל מרכז הסברה במשרד ראש הממשלה, כתב מאמרים וספרים על שלום וביטחון ושימש כפרשן הצבאי של הטלוויזיה הישראלית (1968–1970).

משפחתו

נבו הכיר את אשתו נעמי נבו, ממקימות שדולת הנשים בישראל, עת שהה בלונדון. השניים התחתנו בירושלים בתחילת מאי 1948. לזוג נולדו שני בנים - הראשון, יאיר, נולד ב-1952 בקנדה, והשני, גילעד, נולד ב-1955 בישראל.
דינס אמריס

ממצאים

מחפירות שנערכו באתר בשנים 1910 ובין 1954 ל-1956, התגלו ממצאים המעידים על שימוש בטירה לאורך מספר תקופות החל מתקופת הברזל ייתכן מהמאה ה-1 או ה-2, בנוסף לממצאים המצביעים על שימוש בטירה עד למאה ה-5. הארכאולוג ד"ר סבורי (H. N. Savory) שערך חפירות מקיפות במקום באמצע שנות ה-50, מצא בריכת מים ורמפה בתחומי הטירה אותם הוא תיארך למאה ה-5 וכך הממצאים תואמים את הסיפור המיתולוגי של וורטיגרן, מרלין ושני הדרקונים (ראו בהמשך). סבורי תיאר חומות אבן בעובי 2.5 - 3 מטרים אשר נבנו תוך ניצול הקרקע והסילוע לאורך ראש הגבעה, אשר נבנו סביב שטח הטירה הכולל 10,000 מטרים רבועים. לפי סבורי הכניסה המקורית הייתה בדופן המערבית, אך בשלב מאוחר יותר נבנתה כניסה בצד הצפון-מזרחי שמשמש כיום גישה למתחם, הוא תיאר את החומות כבנויות בצורה גרועה וככל הנראה נבנו מחדש 2–3 פעמים. אחד האלמנטים המעניינים במתחם הם יסודות של מגדל אבן מלבני אשר מוסכם כי נבנה בתקופה מאוחרת יותר, ככל הנראה על ידי נסיכי ממלכת גוויניד' במהלך המאה ה-11.

מסורת

על פי החיבור "היסטוריה בריטונום" שנכתב במאה ה-9, טירת דינס אמריס הייתה מקום מושבו של וורטיגרן לאחר שנמלט מערבה מהפולשים האנגלו-סקסונים. לפי הסיפור, כל יום אנשיו של וורטיגן עמלו על הקמת ביצורים סביב הטירה ובכל בוקר מצאו רק ערימות לבנים. במשך מספר שבועות העבודות על הטירה לא התקדמו, עד אשר הוצע לוורטיגן להתייעץ עם "ילד שנולד ללא אב" ולאחר שחיפשו מצאו אנשיו אדם צעיר בשם אאורליוס אמברוזיוס - מרלין. וורטיגרן תכנן להרוג את מרלין במטרה להסיר את הכישוף שמנע מהטירה להיבנות, אך מרלין הסביר לו שהסיבה לכך היא למעשה בריכת מים מתחת לטירה ובה שני דרקונים; הלבן המייצג את הסקונים ונלחם באדום המייצג את הוולשים, לפי מרלין הדרקון האדום ינצח בקרוב. לאחר תבוסתו של וורטיגרן, קיבל אמבוזיוס אוריליאנוס את הטירה ועל שמו היא נקראת עד היום "טירת אברוזיוס" (בוולשית: דינס אמריס).
אלפונסו החמישי, מלך לאון

ביוגרפיה

אלפונסו החמישי נולד בשנת 994 להוריו ברמודו השני, מלך לאון ואלווירה מקסטיליה, מלכת לאון. ב-999 מת אביו ברמודו השני, מלך לאון, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו. בתחילה שלטו בשמו כעוצרים אמו ומננדו גונזאלס, אולם לאחר מותו של גונזאלס בשנת 1008 תפס אלפונסו את השלטון.
אלפונסו ארגן מחדש את הממלכה, לאחר תקופה של מלחמת אזרחים וכיבושים מוסלמיים. ב-7 באוגוסט 1028 נהרג אלפונסו מפגיעת חץ במהלך המצור על העיר המוסלמית ויזאו, ובנו ברמודו השלישי, מלך לאון עלה לשלטון במקומו.
אחמד ג'מאל (פסנתרן)

תולדות חייו

נולד בשם פרדריק ראסל ג'ונס (Frederick Russell Jones) בפיטסבורג והחל לקבל הכשרה מקצועית בגיל שבע. ב-1950 עבר לשיקגו וב-1952 התאסלם ועבר לזרם האחמדי של האסלאם. ב-1951 הקליט את תקליטו הראשון עם הרכב בשם "שלושת המיתרים" שכלל הרכב משתנה של נגני קונטרבס ונגן הגיטרה ריי קרופורד (Ray Crawford). ב-1955 שונה שם השלישייה ל"שלישיית אחמד ג'מאל" וההרכב הוחתם בחברת "ארגו" מבית צ'ס רקורדס. ב-1958 החליף המתופף ורנל פורנייה (Vernel Fournier) את הגיטריסט קרופורד והתקליט שהקליטו באותה שנה, יחד עם נגן הבס ישראל קרוסבי (Israel Crosby) ‏ But Not for Me הפך ללהיט שצעד גם במצעד הפופ וחצה את גבולות הג'אז. ההצלחה הכלכלית איפשרה לג'מאל לפתוח מועדון-מסעדה בשם "The Alhambra".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוציא ג'מאל הן יחד עם הטריו והן בהרכבים אחרים מספר אלבומים שזכו להצלחה מסחרית וביקורתית כגון Listen to the Ahmad Jamal Quintet, Alhambra, All of You, Poinciana  ו-Ahmad Jamal at the Penthouse יוצא הדופן שהוקלט עם תזמורת כלי מיתר בת 15 נגנים. 
ב-שנות ה-70 של המאה ה-20 ידעה הקריירה של ג'מאל ירידה מסוימת, למרות שהוציא תקליטים שזכו להערכה ביקורתית והשפעה כגון The Awakening מ-1970 ו-Freeflight מ-1971. 
ב-שנות ה-80 של המאה ה-20 זכו תקליטים שהקליט בשיתופי פעולה להצלחה כגון In Concert שהקליט עם נגן הוויברפון גארי ברטון ו-The Essence שהקליט עם נגן הסקסופון ג'ורג' קולמן. ב-1985 הופיע בפסטיבל הג'אז של מונטריאול והתקליט שתעד את ההופעה Live at the Montreal Jazz Festival 1985 זכה לביקורות חיוביות במיוחד. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 זכו לביקורות חיוביות התקליטים Chicago Revisited: Live at Joe Segal's Jazz Showcase ו-I Remember Duke, Hoagy & Strayhorn בו ניגן סטנדרטים מאת דיוק אלינגטון, הוגי קרמייקל ובילי סטרייהורן.

סגנונו והשפעתו

סגנון הנגינה של ג'מאל ייחודי בווירטואוזיות השקטה שלו, שאינה מהממת את המאזין בצלילים אלא להפך, משתמשת בנגינה חסכונית מאד, שבה רגעי השקט יוצרים תחושת מתח ודינמיות. נגינתו השפיעה באופן מכריע על מיילס דייוויס ורד גארלנד.
אגם ציריך

גאוגרפיה

האגם נמצא בדרום-מזרח קנטון ציריך. המים אל האגם מגיעים מנהר לימאט, המוזן עצמו ממי קרחון מפשירים. האגם מחולק לשניים, ובחלקו המזרחי סכר קטן. באגם שטות ספינות ואוניות קטנות.
מימי האגם נקיים מאוד, ובמשך הקיץ, הטמפרטורה הממוצעת בהם היא כעשרים מעלות. שחייה ורחצה לחופי האגם הן דבר מקובל. מי האגם נקיים עד כדי כך שהם ניתנים לשתייה כמו שהם, ללא טיהור כלשהו.
האגם מהווה מקור פרנסה לכפרים סביבו ולעיר ציריך, בזכות תיירות, סיורים מודרכים, דיג במקום, וכדומה.
בתקופה שלפני הקמת מערכת הרכבות, הנמל בעיר הורגן, השוכנת לחופי האגם, היה נקודה חשובה להעברת סחורות במרכז אירופה.
מלחמת ארבעת המלכים את החמישה

מהלך המלחמה

כפי המסופר בספר בראשית, ארבעת המלכים ניצחו במלחמה ראשונה את חמשת המלכים, וכפו עליהם את שלטונם במשך 12 שנה:  "שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה שָׁנָה עָבְדוּ אֶת כְּדָרְלָעֹמֶר וּשְׁלֹשׁ עֶשְׂרֵה שָׁנָה מָרָדוּ" (בראשית, י"ד, ד'), כלומר לאחר שחלפו 12 שנה מרדו חמשת המלכים. יש המפרשים שהמרד החל בשנה ה-13 והסתיים בשנה ה-14 לשעבוד, ויש שהבינו שהמרד ארך 13 שנים והסתיים בשנת ה-14 למרדם. בשנה זו יצאו שוב ארבעת המלכים למסע מלחמה שנועד להכניע מחדש את חמשת מלכי כיכר הירדן. בדרכם לכיכר הירדן ערכו ארבעת המלכים מלחמות וקרבות נוספים שנועדו להכות בעמים אחרים באזור (רפאים, זּוּזִים, אֵימִים, חורים, עמלקים ואמורים).
כשהגיעו ארבעת המלכים לאזור ים המלח (עמק השִּׂידִּים) ערכו מלחמה מול חמשת המלכים והצליחו להביסם, כמו במלחמות הקודמות. מלכי סדום ועמורה הסתתרו בתוך בורות החימר באזור, ואילו היֶתֶר ברחו לאזור הרי יהודה, אחד מהם היה הפליט שבישר לאברהם על שביית אחיינו לוט.

לאחר המלחמה

במהלך המלחמה בין תושבי סדום השבויים נשבה גם לוט, אחיינו של אברהם (שנקרא אז עדיין "אברם"). פליט מהמלחמה שהצליח להימלט הגיע אל אברם לאלוני ממרא וסיפר לו על שאירע. אברם ערך 318 מבעלי בריתו למרדף אחר ארבעת המלכים שכבר החלו לחזור על עקבותיהם צפונה. אברם ובני בריתו הצליחו להשיגם סמוך לדן, ובהתקפת פתע שנערכה בלילה הביסו אותם ושחררו את לוט ואת יתר השבויים.
בשובו מהמלחמה נגד ארבעת המלכים קיבל מלכי-צדק מלך שלם את פניו של אברם בלחם ויין בעמק שווה (ככל הנראה מקום בקרבת ירושלים). מלך סדום הציע לאברם שייקח לעצמו את הרכוש שהציל במלחמה וישאיר לו את השבויים שהוא שחרר. אולם אברם סירב לקחת את הרכוש והחזירו למלך סדום, משום שלא רצה שהמלך יגיד כי הוא העשירו ולא אלוהים. עם זאת, טען כי לא יוכל לוותר על השכר והגמול המגיע לבני בריתו שאיתם יצא למלחמה.

בחקר המקרא

בחקר המקרא היו שראו בסיפור זה תיעוד אותנטי מקורי, דוגמת נלסון גליק, בנימין מזר ויוחנן אהרוני. נלסון גליק ציין כי "העובדות הארכאולוגיות מתאימות לחלוטין למסורת ספרותית זאת", וחוקרים נוספים אף תיארו נדידת עמים שהחלה בעקבות מלחמה זו. כמו כן שמות המלכים המצוינים בסיפור מוכרים מכתבים חתיים מראשית האלף השני לפני הספירה וכן העובדה שבראש ברית ארבעת המלכים עומד מלך עילם. עם זאת יש חוקרים שאינם רואים בהשוואות אלה בסיס היסטורי המוכיח את קיומו של האירוע].
לפי פענוחו של פרופ' פרידמן רשימת חמש ערי כיכר הירדן שהיו יעד להתקפת ארבעת המלכים מופיעה בכתבי אבלה באותו סדר בדיוק כפי שמופיעה בסיפור המקראי. הארכיון האבלאי קדם במאות שנים את תקופת מלחמת ארבעת המלכים ומוזכר בו השם "ברשע" כמלך אדמה, ולא כמלך עמורה כפי שמופיע בסיפור המקראי. עם זאת בלוח תגלת פלאסר מופיע: "שנאב מלך אדמה".
יחסי גינאה ביסאו–ישראל

היסטוריה

יחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה ב-10 במרץ 1994, בעקבות חתימת הסכמי אוסלו והסכם השלום בין ישראל לירדן.
ביוני 2016 נפגש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם נציגי גינאה ביסאו בוועידת ECOWAS במונרוביה, ליבריה.
בדצמבר 2016, אירחה ישראל כנס חקלאי בינלאומי בן שלושה ימים, שאורגן במשותף על ידי המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי וה-ECOWAS, אליו הוזמנו שרי החקלאות ופקידים מ-13 מדינות אפריקאיות. בפגישה השתתפו בכירי גינאה ביסאו.
בשנת 2017 ביקר שגריר ישראל בסנגל פול הירשזון, בגינאה ביסאו במסגרת ביקור עבודה. הוא נפגש עם שר החוץ, שר משאבי הטבע, ראש הממשלה והנשיא ז'וזה מאריו ואש. השגריר הירשזון הזמין את שר משאבי הטבע של גינאה ביסאו לכנס בינלאומי בנושא טכנולוגיות מים, שהתקיים בספטמבר 2017 בישראל, וכן קרא לרשויות שם לפתוח נציגות בתל אביב-יפו לחיזוק היחסים בין שתי מדינות. בתורו, הנשיא ואש הבטיח לתמוך בישראל בהשגת מעמד של מדינה משקיפה באיחוד האפריקאי.

יחסי אש"ף-גינאה ביסאו

לגינאה ביסאו קשרים עם הארגון לשחרור פלסטין זה מכבר. ב-1977 ישב בגינאה ביסאו שגריר תושב מטעם הארגון. במהלך שנת 1986 ערך יושב הראש של הוועד הפועל של הארגון, יאסר ערפאת, שלושה סבבי ביקורים מטעם אש"ף במספר ממדינות אפריקה, בתקופה בה ניתקו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל. בסבב השני, בערך בחודש יוני, הגיע ערפאת לגינאה ביסאו. הפלסטינים הוסיפו להקים בגינאה ביסאו גם חוות חקלאיות.
קינואה

היסטוריה

מקור הקינואה באזור הרי האנדים שבדרום אמריקה, שם שימשה מקור מזון חשוב מזה כ-6,000 שנה. מקור שמה של הקינואה הוא בשפת הקצ'ואה, והשם המקובל נבע מההגייה הספרדית של השם המקורי קִינְוָּה (kinwa). הקינואה הוא צמח עמיד ביותר ומסוגל לגדול בתנאי סביבה קשים, ולכן מסוגל לגדול בקלות גם בהרי האנדים עד גובה של 4,000 מטרים מעל פני הים.
צמח הקינואה הוא קדוש לבני האינקה, והם כינו אותו "אם הדגן" (Chisaya mama), ובאופן מסורתי היה קיסר האימפריה זורע את הזרעים הראשונים כל שנה. צמח הקינואה שימש כמנחה בפולחן אלי האינקה.
לאחר כיבוש דרום אמריקה על ידי הספרדים (קונקיסטאדור), נאסר על בני האינקה לגדל את צמח הקינואה עקב מעמדו המקודש, והוא נתפס על ידי הספרדים כצמח מספוא לבהמות. כיום, המדינות המובילות בייצור קינואה הן פרו ובוליביה.
כיירון

כיירון או חיירון (ביוונית: Χείρων), הוא דמות במיתולוגיה היוונית, קנטאור בן אלמוות ששימש כמורם של כמה מהגיבורים המיתולוגיים של יוון העתיקה. כיירון מתואר כחכם שביצורים ומייסד תורת הרפואה, הנבואה (אותם למד מהאל אפולו) והציד (אותו למד מהאלה ארטמיס).
היה בנם של קרונוס, שליט הטיטאנים, ושל האוקיינידיה פילירה בת אוקיינוס. לפי האגדה, פיליריה נטשה את כיירון במערה, מפני שהתביישה בהיותו קנטאור. האל אפולו אימץ וטיפח אותו, ולימד אותו מוזיקה, רפואה, ציד ולחימה. מאז, כיירון ריפא אחרים ולימד אותם רפואה ומדעים.
בניגוד לשאר הקנטאורים, אשר תוארו לרוב כפראיים ואכזריים וסימלו הפקרות, תאווה חייתית והשתכרות, כיירון תואר כטוב לב וחכם, ועזר לגיבורים רבים במיתולוגיה היוונית.
הוא ניהל מעין בית ספר לחיים. אלים ומלכים נתנו לו לאמן את ילדיהם. חלק מתלמידיו הפכו לגיבורים גדולים, כמו אכילס, יאסון, תסאוס ואסקלפיוס.
הוא היה בן אלמוות ולכן כשהרקולס פגע בו בטעות, הרעל לא המיתו, אבל היסורים גרמו לו למשאלת מוות. הוא ידע כי בינתיים פרומתאוס סובל, ולכן נתן לו במתנה את חיי הנצח שלו.