google/wiki40b huggingface dataset:
עוזרר חד-גלעיני

מאפיינים

העוזרר החד-גלעיני גדל באירופה ובארצות הים התיכון; תפוצתו הכללית היא גם אירנו-טורנית והיא מגיעה עד לצפון-מערב הודו. עוזרר זה צומח בר גם בישראל, באזורי הגליל ובצפון הגולן, בחורש של אלון מצוי.
העץ משיר את עליו בחורף ונותר עירום מחודש דצמבר עד חודש מרץ. בחודש מרץ מלבלבים העלים ועולה הפריחה כשהיא צפופה ועשירה. הפרח פשוט וסימטרי ולו גביע בן חמש אונות וחמישה עלי כותרת מפורדים. השחלה תחתית ושקועה ובה מגורה אחת, וממנה יוצא עמוד-עלי אחד (לעיתים רחוקות שני עליים). הפרי אדום, בעל גרעין אחד, ציפה עסיסית ועלי גביע בראשו. הפרי, המבשיל בסוף האביב או בקיץ, מופץ באמצעות בעלי חיים (ציפורים בעיקר) שאוכלים אותו ומפרישים את זרעיו.
השם עוזרד נזכר במשנה מספר פעמים: "הפרשין והעוזרדין משיקרחו…" (מעשרות א, 3), "עוקצי האגסין… והעוזרדין… מטמאין ומטמאין" (עוקצין א,6) ועוד. נראה שצמח זה זהה לעץ הנקרא כיום עוזרר קוצני, וייתכן כי הנטייה לקרוא לצמח עוזרר במקום עוזרד, נבעה משמו הערבי של הצמח – זערור. על פי הראובני, שמו המקראי של העוזרד הוא תפוח והוא מוזכר מספר פעמים ב'שיר השירים'. מקור הבלבול הוא כנראה בדמיונו של העוזרד לתפוח (שמקורו בדרום מזרח אסיה והובא לעולם העתיק רק בתקופה ההלניסטית). נראה כי במשך תקופה מסוימת נקרא האחד 'תפוח קטן' והשני 'תפוח גדול' אך עם השנים נפלה המילה תפוח משמו של העוזרד ונשאר רק שמו המשנאי עוזרר שפירושו 'קטן'.
עוזרר חד-גלעיני הוא צמח מוגן בישראל.
ז'וזה דה אנשייטה

ז'וזה דה אנשייטה (José de Anchieta, בספרדית: חוסה דה אנצ'ייטה; ‏19 במרץ 1534–1597) היה מיסיונר ישועי ספרדי שנולד בעיר סן קריסטובל דה לה לגונה באי טנריפה שבאיים הקנריים. 
סבו היה יהודי שהמיר את דתו לנצרות. בגיל 14 עבר לפורטוגל, שם הצטרף למסדר הישועים ולמד פורטוגזית ולטינית. בגיל 19 הצטרף למשלחת הישועית אל המושבה החדשה ברזיל.
אנשייטה היה אחד ממייסדיהן של הערים סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. הוא היה סופר, משורר, בלשן, חוקר טבע ורופא, וחקר את מנהגי הילידים בברזיל ושפתם. בשל השפעתו הרבה על התרבות והמורשת של ברזיל, הוא ידוע בתור "השליח של ברזיל".
הוכרז כמבורך על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1980 וכקדוש על ידי האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2014. הוא הקדוש היליד השני של האיים הקנריים, לאחר הקדוש פדרו דה סן חוסה בטאנקור, גם הוא מסיונר שפעל האמריקה הלטינית והוכרז כקדוש.
אריסון

משפחת אריסון היא אחת המשפחות היהודיות העשירות ביותר בעולם ובין המשקיעות והתורמות הגדולות ביותר בישראל. משה ושרה אריסון עלו מרומניה בשנת 1882, והיו ממייסדי המושבה זכרון יעקב. בנם הבכור, מאיר (1894 - 1945) הוא אביו של תאודור (תד) אריסון. ילדיו של תד אריסון הם מיקי אריסון ושרי אריסון.
מקרה בדיקה

בהנדסת תוכנה, מקרה בדיקה (באנגלית: Test case) הוא אוסף של תנאים ומשתנים שלפיהם בודק תוכנה קובע האם אפליקציה (application) או תוכנה (software) פועלת בצורה נכונה בנקודה מסוימת. המנגנון הקובע האם תוכנה או מערכת צלחה או נכשלה בבדיקה נקרא test oracle (נביא הבדיקה). במקרים מסוימים, הנביא הוא דרישה או מקרה שימוש (באנגלית: use case), בעוד במקרים אחרים הנביא הוא היוריסטיקה מסוימת. ייתכן ויידרשו המון מקרי בדיקה על מנת לקבוע כי תוכנה או מערכת נבחנו מספיק לשם הפצתם. לעיתים מקרה בדיקה מיוחס לתסריט בדיקה (באנגלית: test script), בעיקר בזמן שנכתב. מקרי בדיקה כתובים בדרך-כלל מאוגדים לחבילת בדיקה (באנגלית: test suite).

מקרי בדיקה פורמליים

לשם בדיקה כי כל הדרישות של אפליקציה מסוימת אכן ממומשות, חייבים להיכתב לפחות שני מקרי בדיקה לכל דרישה: אחד חיובי ואחד שלילי. אם לדרישה קיימות תתי-דרישות, לכל תת-דרישה חייבים להיכתב לפחות שני מקרי בדיקה. שמירה על הקשר בין מקרה בדיקה לבין הדרישה עבורה נכתב מתבצעת לרוב על ידי מטריצת מעקב (באנגלית: traceability matrix).
כתיבה פורמלית של מקרה-בדיקה מאופיינת על ידי קלט ידוע ופלט צפוי, שנקבעים לפני הרצת הבדיקה. הקלט הידוע בוחן את תנאי הקדם (pconditions) והפלט הצפוי בוחן את תנאי הסיום (postconditions).

מקרי בדיקה לא פורמליים

עבור אפליקציות או מערכות ללא דרישות פורמליות, מקרי הבדיקה יכולים להיכתב על סמך פעולתן הנורמלית של אפליקציות או מערכות מסוג דומה. ישנן אסכולות בדיקה בהן מקרי בדיקה לא נכתבים כלל, הפעולות והתוצאות מדווחים לאחר שהבדיקה רצה.
בבדיקת תרחיש (scenario testing) נעשה שימוש בסיפורים היפותטיים על-מנת לסייע לבודק לחשוב על בעיה מורכבת או על מערכת מורכבת. תרחישים אלו לרוב אינם נכתבים בפירוט. התרחישים יכולים להיות פשוטים כמו דיאגרמה של סביבת בדיקה, או מורכבים כמו פרוזה. בדיקת התרחיש האידיאלית הוא סיפור מניע, אמין, מורכב, וקל להערכה. בדיקות התרחיש בדרך-כלל נבדלות ממקרי הבדיקה בכך שמקרי הבדיקה הם צעדים בודדים בעוד תרחישים מכסים מספר צעדים.
דונלד סנפורד

ביוגרפיה

סנפורד נולד בלוס אנג'לס לדונלד סנפורד ג'וניור ודברה בלייר, אחד מארבעה ילדים. הוא למד במכללת מרכז אריזונה, אליה הגיע כאתלט ואף ייצג אותה בתחרויות במדינה. במהלך תחרות שנערכה ביוג'ין שבאורגון ב-2010 קבע את שיאו האישי, 45.21 שניות.
בשנת 2008 נישא לשחקנית הכדורסל הישראלית דניאל דקל, שלמדה אף היא ב"סנטרל אריזונה קולג'" ושיחקה בקבוצתה. בשנת 2010 החל סנפורד בהליך התאזרחות. להם שתי בנות משותפות. הם מתגוררים בעיר הולדתה של דקל, קיבוץ עין שמר.

קריירה

בשנת 2012 ייצג לראשונה את ישראל בתחרות חשובה, אליפות אירופה שנערכה בהלסינקי. הוא היה לאצן הישראלי הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות גדולה מאז אסתר רוט-שחמורוב. בשלב הגמר סיים במקום הרביעי, בתוצאה 45.91 שניות, 9 מאיות אחרי הזוכה במדליית הארד. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 45.77 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים סנפורד חמישי במקצה שלו בשלב המוקדמות ובמקום 27 בסך הכל, בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 45.71 שניות. 
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-19 שנערכו ביולי 2013 זכה סנפורד במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 45.65 שניות, לפני סטיבן סולומון מאוסטרליה. באוגוסט 2014 שיפר שוב את השיא הלאומי באותו מקצוע והעמיד אותו על 45.53 שניות.
ב-29 בדצמבר 2014 נבחר סנפורד לספורטאי השנה של ישראל מטעם הוועד האולימפי בישראל.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט 2014 זכה סנפורד במדליית הארד ושיפר פעמיים במהלך התחרות את השיא הישראלי, בקובעו 45.39 שניות במקצה חצי הגמר ו-45.27 שניות בגמר. בכך הפך לישראלי השני שזוכה במדליה במסגרת אליפות אירופה, לאחר אלכס אברבוך.
בתחרות שנערכה במוסקבה ב-19 ביולי 2015 ניצח סנפורד בריצת 400 מטר בשיא ישראלי חדש של 45.05 שניות ובכך קבע  את הקריטריון לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 2016 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.26 שניות. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום 33 בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.06 שניות.
משפחת קוסבי

אודות הסדרה

משפחת קוסבי היא גרסה מחודשת לסדרה בשם "המופע של ביל קוסבי" ("The Bill Cosby Show") ששודרה בין 1969 עד 1971 שלא זכתה להצלחה. "משפחת קוסבי" (בכיכובו של ביל קוסבי) עלתה לאוויר ביום חמישי ה-20 בספטמבר 1984, בערוץ האמריקאי NBC, והסתיימה ביום חמישי ה-30 באפריל 1992. הסדרה נחשבת לאחת הסדרות המצליחות בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקנית, ואף זכתה בשני פרסי אמי. בין השנים 1985–1990 (עונות 2–6), כיכבה הסדרה במקום הראשון ברשימת 20 הסדרות הנצפות ביותר, ונשארה בתוך רשימה זו עד ירידתה מהאוויר. בישראל הסדרה קיבלה את השם "משפחת קוסבי", על אף שהסדרה עוסקת במשפחת הקסטבל, זאת על מנת להביא צופים לסדרה, שכן ביל קוסבי היה קומיקאי מפורסם עוד הרבה לפני הסדרה. תרגום מדויק יותר של שם הסדרה באנגלית (The Cosby show) הוא "המופע של קוסבי".
ברנקייה

הקהילה היהודית

ראשוני היהודים הגיעו לעיר בתחילת המאה העשרים. חלקם הגיעו כפליטים מן האימפריה העות'מאנית, ומיעוטם מאירופה שלפני השואה; מיעוט זה הפך עם הזמן לקהילה הגדולה מן השתיים, בשנות ה-60 של המאה ה-20. היהודים בעיר הקימו מערכת חינוך פורמלי: גני ילדים, בית ספר יסודי ותיכון, וכן תנועת נוער יהודית בשם "יחד" ומרכז קהילתי לתרבות וספורט. במקום קיימים שני בתי כנסת ובית קברות יהודי.
בעקבות המצב הכלכלי הירוד ושיעורי הפשיעה הגבוהים בקולומביה, היגרו חלק גדול מהיהודים לארצות הברית, ישראל וארצות אחרות באמריקה הלטינית, וכתוצאה מכך הצטמצמה הקהילה.
שירות הביון והביטחון הכללי (בלגיה)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
השירות נוסד בשנת 1915 בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
שארלוט קורדה

המניעים לרצח

מניעיה של שארלוט לרצח היו פוליטיים, בגין דעותיו המהפכניות הרדיקליות של מארה, שקרא לרצוח את כל המתנגדים למהפכה ובתוכם את כל משפחת המלוכה. נטען כי שארלוט השתייכה לענף עני של משפחת המלוכה, שאחיה נמלט יחד עם קרובי המשפחה המלכותית וכי היא ביקשה לנקום את מותם של חבריה.

המשפט והוצאתה להורג

במשפטה, טענה שארלוט כי היא ביצעה את הרצח לבדה וכי "הרגתי אדם אחד כדי להציל 100,000". 
היא נתפסה ונשפטה להוצאה להורג בגיליוטינה כעבור ארבעה ימים, באשמת הרצח. היא הוצאה להורג  ב-17 ביולי 1793. בחריגה חדה מהנימוס המקובל, אחד מעוזרי התליין הרים את ראשה הערוף וסטר לו, על כך נאסר לשלושה חודשים.

השלכות הרצח

רציחתו של מארה עוררה תגובות נזעמות בקרב היעקובינים והביאה להוצאתה להורג של מארי אנטואנט, ולטבח באויביהם המלוכניים והז'ירונדינים כאחד. 
ההתנקשות לא עצרה את היעקובינים או את ההוצאות להורג הפומביות הרבות באותה התקופה. מארה הפך למרטיר של המהפכה, ופסלים בדמותו החליפו צלבים ופסלים דתיים שהפכו ללא מקובלים תחת השלטון המהפכני החדש. עמדותיהם האנטי-נשיות של רבים ממנהיגי המהפכה הוחרפו בעקבות ההתנקשות, והמהפכנים הפנו את זעמם נגד מארי אנטואנט, מלכת צרפת ואלמנתו הכלואה של המלך לואי ה-16.
רצח מארה הפך להיות  אירוע מכונן בתולדות המהפכה הצרפתית, מארה הפך להיות סמל המהפכה והמרטיר הראשון שלה ותואר רבות בספרות ובאמנות של התקופה. אחד מהיצירות הידועות ביותר בנושא היא יצירתו של הצייר הנאו קלאסי ז'אק לואי דויד, "מות מארה" (בצרפתית: La Mort de Marat), המהווה את אחד מהדימויים המזוהים ביותר עם המהפכה הצרפתית.
מוסיה בוגרשוב

ביוגרפיה

מוסיה נולדה ברוסיה ועלתה ארצה עם הוריה ב-1906. אחותה הצעירה, רחל נולדה כבר בתל אביב-יפו. זמן קצר לאחר מכן מתה אמן במהלך הריונה השלישי, והבנות נותרו יתומות. אביהן, ד"ר חיים בוגרשוב (1876-1963), שהיה ממייסדי גימנסיה הרצליה, התחתן בשנית. המשפחה גרה מאחורי הגימנסיה, ברחוב מונטפיורי 6 (היום מגדל שלום), ובחופשות הקיץ נהגו הבנות לבלות בעין גנים, אצל אחי אביהן, שם היה לו משק חקלאי. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נידון האב למוות על ידי הטורקים בגלל פעילות ציונית (אף כי הסיבה הרשמית הייתה שכלא נער ערבי) ונאלץ לברוח עם משפחתו לקהיר, שם פתח בית ספר עברי. כאשר איים הקונסול הרוסי בקהיר לגייס אותו לצבא, ברחה המשפחה לברצלונה ואחר כך למדריד, שם חיו עד תום המלחמה, אז שבו בני המשפחה ארצה, והבנות השלימו את לימודיהן בגימנסיה הרצליה.

אמנות

בשנת 1922 נסעה מוסיה בוגרשוב לפריז, שם למדה ציור אצל אותון פרייז (Othon Friesz) (1879-1949) - אמן-צייר צרפתי פוביסט ידוע.
באותה תקופה למדו בפריז ציונה תג'ר, חברתן הקרובה של האחיות, וחנה אורלוף, מכרה של המשפחה.
לפרנסתה עבדה מוסיה אצל מארי ואסילייבה (Vassilieva), ציירת, פסלת ומעצבת תיאטרון רוסייה, שהתפרנסה מיצירת בובות, אותן מוסיה הייתה צובעת.
את יצירותיה הציגה מוסיה בסלונים בפריז, הן בסלון העצמאיים והן בסלון הסתיו, ושמה מופיע באנציקלופדיה לאמנים צרפתיים Bénézit (תחת הכותרת "אסכולה פלשתינאית").
היא העריצה את ההרמוניה הצבעונית בציור הצרפתי, ומעל לכל את פול סזאן. אף על פי ששהתה בפריז בתקופה שבה התפתח הסוריאליזם, תפיסתם לא עניינה אותה כלל, וסגנונה קרוב לאימפרסיוניזם ולפוביזם.
מוסיה חזרה ארצה, והציגה בתערוכת "מגדל דוד" ובתערוכות שהתקיימו בצריף ה"אהל" בשנים 1927 ו-1928.

חיים אישיים

בשנת 1928 התחתנה עם הרופא ברוך מני, יליד חברון שלמד בברלין וחזר ארצה. היא הצטרפה לבעלה, שנסע לעבוד בקהיר כרופא חצר המלוכה, ושם חיו עד 1948. במשך הזמן איבדה בוגרשוב את הדחף לצייר והפכה ל"ציירת של סופי-שבוע", כדברי בנה, למרות כישרונה הרב.
מוסיה נפטרה ב-9 במרץ 2000 - ב' באדר ב' תש"ס ונטמנה ב-10 במרץ 2000 - ג' באדר ב' תש"ס בבית הקברות הישן בהרצליה.
Ofra Haza

רקע והפקה

את האלבום הפיק פרנק פטרסון (מי שאחראי בין השאר על להקת "אניגמה"). רוב האלבום הוקלט בהמבורג שבגרמניה וכן באולפני אבי רוד בלונדון. עפרה חזה השתתפה בכתיבת כמה שירים מתוך האלבום כדוגמת השירים "You", "Amore", "My Ethiopian Boy" וכדומה.
חזה הקליטה מחדש את "Im Nin'alu" ואת "You've Got a Friend" של קרול קינג עבור האלבום.

הפצה

בהפצתו הראשונה הופץ האלבום בישראל על ידי חברת "הד ארצי", אך עם סיום הזיכיון שלה להפיץ את אלבומי חברת BMG בישראל, לא היה האלבום זמין בארץ למשך תקופה ארוכה עד שהופץ האלבום מחדש בישראל על ידי חברת "הליקון".
איציק אוחנון

קריירה מוקדמת

אוחנון גדל בבת ים והחל את קריירת המשחק שלו במכבי בת ים החל מגיל קט סל. הוא אחיהם הבכור של הכדורסלנית ליאל אוחנון ואליאב אוחנון. איציק אוחנון שיחק בנוער של מכבי רעננה, אך פרץ כשעבר לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל גליל עליון בעונת 1999/2000 בליגת העל בכדורסל. 
במסגרת אליפות אירופה לנבחרות עתודה בשנת 2000 היה אוחנון חלק מהסגל שהגיע לגמר האליפות וזכה במדליית הכסף.
בעונת 2000/2001 שיחק אוחנון במדי בני הרצליה, ואת עונת 2001/2002 שיחק במדי הפועל ירושלים איתה הגיע עד לחצי גמר גביע ספורטה.

קריירת מכללות

אוחנון גויס בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת סנט לואיס מארצות הברית והחל לשחק במדיה בקונפרנס ה-USA ובמסגרת ה-NIT. חלק מלימודיו באוניברסיטה שולמו על ידי מלגה. 
הוא עורר סערה תקשורתית בארצות הברית בתחילת שנתו הראשונה במוסד כאשר דיבר כנגד אפשרות של תקיפה אמריקאית בעיראק או במפרץ הפרסי שכן הדבר יגרור לתגובת נגד של אותן המדינות דווקא כנגד ישראל בה הם רואים "שליחה של אמריקה במזרח התיכון". בהיותו באוניברסיטה הכיר את מאלה בראיין, דוגמנית גבוהה (1.80 מ') אפרו-אמריקאית ממוצא קריביאני, שלימים תיהפך לאשתו הראשונה.
בעונתו הראשונה הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון של טורניר ה-NIT, בעונתו השנייה היא הודחה בסיבוב השני של אותו הטורניר.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה (2004/2005) נבחר ל-MVP שלה בטקס הוקרה שנערך לו בקמפוס אוניברסיטה, באותה העונה הוביל את קבוצתו בריבאונדים למשחק (5.4), היה השני בנקודות (11.8) והצטיין בקליעה מקו העונשין (52.7%) אך קבוצתו סיימה במקום השלישי בקונפרנס בו שיחקה.

קריירה מקצוענית

אוחנון, שניהל מגעים עם מקדוניקוס מליגת העל היוונית בכדורסל, חזר לישראל ב-2005 והצטרף להפועל ירושלים של ארז אדלשטיין בשל התחייבות חוזית שבה החזיק, אך בפועל סופסל למשך רוב עונת 2005/2006 בה הגיעה הקבוצה עם כוכבים ישראליים וזרים שהגיעו בתמיכתו הכספית של ארקדי גאידמק עד לחצי גמר גביע יול"ב ולגמרי גביע המדינה בכדורסל והפיינל פור הישראלי.  
לקראת עונת 2006/2007 עבר לשחק בעירוני רמת גן של המאמן החדש, רובי בלינקו, בה נתן עונה מוצלחת עם ממוצעים של 10.6 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק ב-22 דקות ועזר למועדון לשרוד בליגת העל בכדורסל. 
אוחנון עורר סערה תקשורתית כנגדו מצד מאמן הנבחרת דאז, צביקה שרף, ויו"ר איגוד הכדורסל בישראל דאז, ירמי אולמרט,  לאחר שסירב לשחק במדי נבחרת ישראל בכדורסל בקיץ של 2007 לצורך ליווי של אשתו במסע צילומים בדרום אפריקה. 
ב-19 ביולי 2007 חתם לשנתיים בלוון ברס מליגת הכדורסל הבלגית שאומנה על ידי הישראלי יעקב ג'ינו, בעונה הראשונה שלו בקבוצה (2007/2008) היה שחקן בולט אך הקבוצה סיימה במקום התשיעי, בעונה השנייה (2008/2009) שותף ב-21 משחקים והצליח פחות מבחינה אישית אך הקבוצה סיימה במקום השישי.
לאחר מכן שב לקראת עונת 2009/2010 לעירוני רמת גן של המאמן דני גוט, אך הפעם הקבוצה לא עמדה ביעדיה ובתום העונה נשרה לליגה הלאומית בכדורסל. למרות זאת, החליט אוחנון שלא לנטוש את המועדון וחתם על חוזה לעונה נוספת במדי הקבוצה ששיחקה את עונת 2010/2011 בלאומית. לאחר מכן פרש מכדורסל מקצועני בגיל 31 בשל פציעה טורדנית.
כיום אוחנון נשוי בשנית לישראלית, גר בכרכור ועובד בתחום ההייטק כמנהל בכיר בחברת אינטרנט.
צינור נאבוקו

רקע

פרויקט נאבוקו הוא חלק מרשת האנרגיה הטראנס אירופאית (TEN-E) אשר נבנה בתמיכת האיחוד האירופי וארצות הברית. מטרת הפרויקט היא לחבר את שדות הגז בים הכספי ובמזרח התיכון לאירופה על מנת להקטין את התלות ברוסיה, ספקית הגז הטבעי הגדולה ביותר של אירופה. סכסוכי הגז של רוסיה ואוקראינה הובילו לחיפוש מקורות אנרגיה חדשים, ספקים נוספים ודרכי גישה חלופיות. יתרה מכך, הביקוש לגז טבעי יגדל מ-502 מיליארד מטר מעוקב (BMC) בשנת 2005 ל-815 מיליארד בשנת 2030, ביקוש אותו רוסיה לא תוכל לספק לבדה.

היסטוריה

ההכנות לבניית הצינור החלו בפברואר 2002 בשיחות בין אוסטריה לטורקיה, בחודש יוני נחתם הסכם הבנות בין 5 חברות אנרגיה לבחינת פרויקט הקמת הצינור. בדצמבר 2003 העניקה הנציבות האירופית מענק בגובהה 50% מעלות בחינת היתכנות הפרויקט, ובכך היא קיבלה דריסת רגל בפרויקט. ביוני 2005 נחתם הסכם שותפות בין חמשת השותפים, ובפברואר 2008 הוכנס שותף גרמני כך שכל צד מחזיק חלק שווה (16.67%) בפרויקט.
בחודש יוני 2008 נחתם החוזה הראשון לאספקת גז מאזרבייג'ן לבולגריה דרך צינור נאבוקו. באפריל 2009 אישר שר האנרגיה של טורקיה, שמדינתו היה מוכנה לחתום על החוזה בתנאי שהמדינה תקבל 15% מהגז שיעבור בצינור.
ב-13 ביולי 2009 נחתם הסכם בינממשלתי על ידי ראשי הממשלות של טורקיה, בולגריה, רומניה, הונגריה ואוסטריה, בנוכחות נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו ואנשי ממשל אמריקאים בכירים. ממשלות הונגריה ורומניה אישרו את ההסכם במהלך 2009 וממשלות רומניה וטורקיה אישרו אותו במהלך 2010.
אדריכלות ביזנטית

מאפייני הסגנון

לאחר חלוקת האימפריה הרומית חיפש הקיסר יוסטיניאנוס סוג חדש של אדריכלות עבור הכנסיות החדשות. הבסיס הקודם שהיה לו היה סגנון הבנייה של הכנסיות בנצרות הקדומה שדמו מאוד לבזיליקות הרומיות.
הכנסיות הביזנטיות שנבנו כבר בתקופת יוסטיניאנוס שאפו לתת תחושה של הרבה יותר אור רוחני בחלל, בדומה לתפיסות המאוחרות יותר של אדריכלות הכנסיות.
לאחר נפילת האימפריה הרומית ושקיעת אירופה לתוך חשכת ימי הביניים נשתכחו מקצועות ואומנויות רבים. הדבר ניכר בעיקר בפרטי הבנייה של האדריכלות הביזנטית כמו למשל בכותרות עמודים (שאינם לפי הסדרים הקלאסיים).
רוב הכנסיות הביזאנטיות נבנו לפי תוכנית של צלב יווני וללא ספינות ארוכות כמו בכנסיות אחרות.

חידושים טכנולוגיים

הביזאנטים המציאו טכנולוגיה של בניית כיפה מעל שדה ריבועי, טכניקה אותה לא הצליחו הרומאים לגלות. כל מבני הכיפה הרומים היו בנויים מעל חלל בצורת גליל.
בטכניקה הביזאנטית, בסיס הכיפה היה ריבוע שחסם בתוכו את המעגל עליו יושבת הכיפה. ארבעת הפלחים המיותרים נחתכו ובמקומם נבנו קשתות אשר החזיקו מעליהן מעגל נוסף קטן יותר שקוטרו היה שווה לאורך הצלע של הריבוע. ממעגל זה ומעלה המשיכה הכיפה או שנבנה גליל ומעליו כיפה חצי כדורית. בין המעגל הקטן והקשתות מתקבלים ארבעה משולשים בעלי צלעות מעוגלות שכל אחד מכונה פנדנטיבה. את הפנדנטיבה ניתן לראות באופן ברור בפנים של הכנסייה כפי שרואים בצילום הפנים של איה סופיה.
ימית

היסטוריה

התוכנית להקמת העיר הוצגה לראשונה באוגוסט 1972, וההחלטה הרשמית על הקמת העיר התקבלה בוועדת השרים להתיישבות בפברואר 1973 ביוזמת השר ישראל גלילי,  ובתמיכת שר הביטחון משה דיין. זאת למרות שבמקביל נערכו שיחות שלום בראשות מזכיר המדינה האמריקאי ויליאם רוג'רס (תוכנית רוג'רס), ואף הוצעה שמדינת ישראל תחכיר את פתחת רפיח במסגרת הסכם שלום.
טקס הנחת אבן הפינה ליישוב נערך בדצמבר 1975, כשארבעים המשפחות הראשונות התיישבו במקום. הגרעין ההתיישבותי שהקים את העיר היה מורכב מעולים חדשים מברית המועצות אשר גרו שנתיים לפני איכלוסה של העיר במושב שדות (מרכז גושי). חברי הגרעין ירדו לפתחת רפיח לפני מלחמת יום הכיפורים, במהלכה, ולאחריה.

תכנון העיר

העיר ימית תוכננה במטרה ליצור מאחז בשטח שיחזק את הקשר בין סיני לבין ישראל, וכן לפצל את רצועת עזה מחצי האי סיני. ימית היא למעשה הצלע השלישית בתוכנית "עוטף עזה", שמטרתה הייתה להקיף את עזה בגושי התיישבות אשר ימנעו ממנה להתפשט. עוטף עזה כלל את אשקלון בצפון, באר שבע ועיירות הפיתוח ממזרח, וימית בדרום.
עקרונות התכנון שנקבעו לעיר שאפו ליצור עיר גדולה אשר תאכלס כרבע מיליון תושבים. ימית תוכננה כעיר החוף הגדולה השלישית של מדינת ישראל, אחרי תל אביב וחיפה. כמו כן, יועדה העיר לקלוט את גלי העלייה העתידיים, אשר יועדו להוות מרכיב עיקרי מאוכלוסיית העיר. ענפי הכלכלה העיקריים של העיר יועדו להיות: תיירות, תעשייה ומלאכה ותחבורה (נמל ימי, נמל אווירי ומרכז תחבורה יבשתי). יחד עם זאת, תוכנן המקום כמרכז לוגיסטי וכלכלי לחצי האי סיני.
"שיכון ופיתוח" אכלסה את העיר ובספטמבר 1975 החלה במסירת הדירות הראשונות בעיר.
בעיר שכנה ישיבת ההסדר "ישיבת ימית" בראשות הרב יעקב אריאל.

פינוי והריסת העיר

בשנת 1982 פונתה העיר ונהרסה במסגרת הסכם השלום בין ישראל ומצרים. רוב תושבי המקום התפנו מרצון לפני הפינוי, אך בעקבות התבצרות פעילי ימין ובעיקר אנשי תנועת גוש אמונים בבתים, גלש הפינוי למאבק אלים בין המפנים למתבצרים. על מערך הפינוי פיקד אריאל שרון.

לאחר הפינוי

ישיבת ימית עברה לאחר פינוי העיר לנווה דקלים שבגוש קטיף. לאחר פינוי יישובי גוש קטיף בשנת 2005, פונתה גם הישיבה וכיום היא שוכנת בעיר אשדוד.
הריסות העיר נותרו, באזור עליו עמדה פעם העיר. ההגעה לאזור הריסות ימית מלווה בקשיים רבים שמערימים השלטונות במצרים. למרות זאת, בשנת 2005 ביקר באזור ההריסות צחי הנגבי. בתקופת הפינוי התבצר הנגבי, שהיה אז סטודנט ואחד ממובילי המאבק בנסיגה מסיני, באנדרטת ימית יחד עם מתבצרים נוספים.
לאחר הפינוי נחתכו קירות ורצפות הבתים בשלמותם והועברו למושב דקל, שם הם נמצאים עד היום.
ישראל לא ציינה בשום מקום באופן רשמי את העיר ימית. הציון היחידי לעיר הוקם בישיבת ההסדר ימית שפונתה מהעיר והוקמה מחדש ביישוב נווה דקלים בגוש קטיף תחת שם חדש: ישיבת ההסדר נווה דקלים. עם ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005 פונתה הישיבה בפעם השנייה והוקמה מחדש בעיר אשדוד. בישיבה שנבנית אמורים להיות מונצחים באנדרטאות מיוחדות, הן העיר ימית והן היישוב נווה דקלים.
במושב דקל שבנגב המערבי, בו התיישבו רבים מתושבי העיר הוקם מוזיאון לעיר וליישובי חבל ימית.
ז'אן די בלה

ז'אן די בלה (בצרפתית: Jean du Bellay; בערך 1493 - 16 בפברואר 1560) היה קרדינל ודיפלומט צרפתי.
ז'אן די בלה היה בנם השלישי של לואי די בלה ושל מרגריט דה לה טור-לאנדרי, ואחיהם של מרטן די בלה ושל גיום די בלה. הוא נהנה מתמיכתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת שמינה אותו לשגריר באנגליה ב-1527. ב-1534 התמנה לשגריר ברומא וב-1535 התמנה לקרדינל על ידי האפיפיור פאולוס השלישי.
ב-1536 השתתף במועצת קרדינלים שבה קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הביע את זעמו על פרנסואה הראשון. די בלה מיהר להודיע זאת למלכו כדי להתכונן לעמוד בפני כוחותיו של קרל החמישי, שפלש לפרובאנס בראש צבא גדול. פרנסואה הראשון יצא לקראתו בראש צבאו והשאיר בפריז את די בלה בתפקיד סגן המפקד הראשי של צבא צרפת.
הספרדים הטילו מצור על העיר פרון שבחבל פיקרדיה והקרדינל די בלה שלח עזרה לנצורים והרגיע את אנשי פריז על ידי הקמת חומה מבוצרת סביב העיר.
ב-1541 הוא התמנה על ידי פרנסואה הראשון לבישוף העיר לימוז', ב-1544 - לארכיבישוף של בורדו, וב-1546 - לבישוף העיר לה מאן. אך ב-1547 נושל ממעמדו הרם בגלל קנוניה של הקרדינל מלורן. אחרי שלוש שנים שקטות של פרישה בצרפת (1550–1553), הוטלה עליו שליחות אל האפיפיור יוליוס השלישי, והוא לקח אתו כמזכירו את בן דודו, המשורר ז'ואקן די בלה. ב-1555 התמנה לבישוף אוסטיה, תפקיד שבו שימש כראש מועצת הקרדינלים.
די בלה מת ברומא ב-1560.
די בלה צידד ביחס של סובלנות כלפי הפרוטסטנטים. הוא הקדיש את זמנו לקידום החינוך והמדע, וביחד עם המדען גיום בידה, הציע למלך לייסד את הקולז' דה פראנס. הסופר פרנסואה רבלה היה ידידו, רופאו ומזכירו הפרטי. די בלה כתב שלושה ספרי שירה בלטינית ומספר חיבורים אחרים. התכתבותו הענפה ציורית ומלאת השראה.
RPG-29

תיאור

ה-RPG-29 הוא מטול רקטות נגד טנקים המופעל על ידי חייל בודד. מעל המטול נמצא הכוונת האופטית שלו מסוג 2.7× 1P38. מתחת למטול נמצאת הידית בעלת הדק שנועדה להנחה נוחה ויציבה על כתף החייל המשגר. ניתן להוסיף למטול גם כוונת ראיית לילה.
ה-RPG-29 חריג ביחס לנשק נ"ט רוסי בכך שאין מרחק ביטחון בין המפעיל לבעירת הרקטה. במקום זאת המנוע נדלק ברגע הלחיצה על ההדק והבעירה מסתיימת עוד לפני שהרקטה עוזבת את המטול. קיימים שני ראשי חימוש לרקטה; PG-29V שנועד נגד טנקים/ביצורים, וה-TBG-29V בעל רש"ק תרמובארי שנועד כנגד אדם.
הרש"ק מסוג PG-29V מסוגל לחדור שריון מרוכב מודרני הנמצא בשימוש רוב טנקי המערכה הקיימים. בזמן ניסוי הרקטה, נעשה שימוש ב-RPG-29 כנגד טנקים מסוג T-80 ו-T-90. הרקטה הצליחה לחדור את שני הטנקים למרות המיגון הריאקטיבי שהיה להם.

היסטוריה

ה-RPG-29 פותח בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-20, לאחר סיום פיתוח ה-RPG-26, ונכנס לשימוש בצבא הסובייטי בשנת 1989.
שימוש ברקטה זו נעשה בלחימת גרילה במזרח התיכון, הן במלחמת עיראק והן במלחמת לבנון השנייה. במלחמת לבנון השנייה השתמש החזבאללה ברקטות אלו, ביחד עם רקטות RPG-7 וטילי נ"ט מדגמי סאגר קורנט ו9К115-2 מטיס-M, כנגד כוחות צה"ל.
במבצע צוק איתן השתמש חמאס ברקטות אלה, ביחד עם טילי נ"ט קורנט נגד כוחות צה"ל. כלל הרקטות והטילים שנורו על טנקי מרכבה סימן 4מ יורטו כולם על ידי מערכת "מעיל רוח".
מרוץ כלבים

מרוץ כלבים הוא תחרות ספורטיבית בין כלבים, בדרך כלל מגזע גרייהאונד, הנערכת לרוב לצורך הימורים או גיוס תרומות.
מועדון המרוצים הראשון נוסד באנגליה בשנת 1776, ובמהרה נוסדו עוד רבים כמותו. בתקופה זו נהגו לשסות את הכלבים בארנבת כדי לעודד אותם לרוץ. רק לאחר 100 שנה, ב-1876, הוחלפה הארנבת האמיתית בארנבת מכנית שנוסעת במהירות על מסילה/מעקה, ושיטת המרוץ השתנתה לשיטה כפי שהיא מוכרת כיום. כיום מרוצי כלבים פופולריים בעיקר באנגליה ובארצות הברית.
הכלב המפורסם ביותר מתחום המרוצים, ובעל הערך הכספי הגבוה ביותר, היה הכלב "אינדיאן ג'ון", שנמכר בסכום של 72,000 דולר.] 
לצד הפופולריות הרבה של מרוצי הכלבים, ישנו צד אחר שגורם לביקורת רבה בחוגים שונים בציבור הרחב – הימורים שמתקיימים במהלך המרוץ. 
כלבים רבים, שסיימו את תפקידם ככלבי מרוץ, נשארים ללא בתים. קיימות מספר עמותות, שהוקמו במיוחד לשם כך, העוסקות במציאת בתים מאמצים לכלבים ש"פרשו לגמלאות".

מרוצי כלבים בישראל

החוג הישראלי לכלבי רוח עורך אימוני שדה מדי חודש לחברי החוג, בהם משתתפים כלבי ויפט וסלוקי בעיקר.