החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה

החברה ופעילותה

האידאולוגיה הציונית שרווחה בקהילות היהודיות באירופה בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה הניעה יהודים לרכוש נכסים ולהשקיע בארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם, פקודת המסחר עם האויב 1939 הורתה להעביר נכסים לבעלות הממונה על נכסי אויב רכוש ונכסים של אזרחי גרמניה ומדינות שכבשה. לימים, רבים מהם נספו בשואה, ולא זכו לממש את זכויותיהם בנכסים שרכשו. בעקבות זאת נותרו נכסים רבים מיותמים מבעליהם. הם הוחזקו על ידי גופים שונים ולא הגיעו ליורשיהם החוקיים.
בפברואר 2000 הוקמה "ועדת החקירה לבדיקת נושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה", בראשותה של ח"כ קולט אביטל, בעקבות מחקרים היסטוריים שהראו כי יהודי אירופה החזיקו בארץ ישראל, ערב מלחמת העולם השנייה, אלפי חשבונות בנק, נכסי נדל"ן ונכסים פיננסיים אחרים. היוזמה להקמת הוועדה באה על רקע ביקורת ציבורית גוברת על כך שבישראל, בניגוד לאירופה, לא נעשה כמעט דבר להשבת רכושם של יהודים שנספו בשואה. הוועדה הגישה מסקנותיה בינואר 2005. בין השאר איתרה שמות של כ-9,000 יהודים שנספו בשואה, שהחזיקו חשבונות בנק בחמשת הבנקים הגדולים הפועלים בישראל. בעקבות כך, נחקק בדצמבר 2005 חוק הנכסים של נספי השואה, שהביא להקמתה של החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה, כדי שתפעל להשבת נכסים אלו. נכסים שלא נמצא להם יורש, מועברים למטרות סיוע לניצולי השואה נזקקים, למוסדות חינוך ולהנצחת זכר השואה, תוך מתן עדיפות לסיוע לניצולים. החברה הוסמכה לאתר את כל הנכסים המצויים בישראל, שיש יסוד מוצק להניח כי בעליהם נספו בשואה. הקמת החברה הושלמה, לאחר עיכובים רבים, בסוף 2006.
החברה הגישה מספר תביעות כדי לקבל חזקה על כסף ונכסים של אנשים שיש יסוד מוצק להניח כי נספו בשואה, בסכומים מהותיים. התביעה הידועה ביותר היא התביעה נגד בנק לאומי. לאחר שדו"ח שערך שופט בית המשפט העליון בדימוס, תיאודור אור, לבקשת בנק לאומי, קובע כי מבחינה משפטית לא חלה על הבנק חובה להשיב כספים ליורשים של נספים בשואה, המורכבים משיערוך של ריבית והצמדה שצברו כספי הנספים בכ-2,300 חשבונות, עד שהבנק העביר אותם בשנת 1960 לאפוטרופוס הכללי. במרץ 2011, בנק לאומי והחברה חתמו על הסכם פשרה, לפיו שילם הבנק לחברה 130.8 מיליון שקלים.
במאי 2013 הגישה החברה תביעה להשבת קרקעות שנרכשו על ידי נספי שואה לכאורה, ונמצאים כיום בידי חברת הכשרת הישוב. עד שנת 2017 הגישה ארבע תביעות נוספות, בנוגע לנכסים של עשרות נספים, נגד חברת הכשרת הישוב. כמו כן איתרה נכסים וקרקעות, שבשלהי מלחמת העולם השנייה הועברו לקרן הקיימת בנאמנות, נכסים שיהודים הספיקו לרכוש בארץ ישראל בטרם נספו בשואה, כיון שהיה חשש שרכושם ייגזל או יוחרם על ידי ממשלת המנדט, או גורמים אנטי ציוניים ואחרים. רק בשנת 2013, לאחר שנים של דיונים, השלימה הקרן להעביר כחצי מיליארד שקל לחברה.
עלות הפעילות של החברה עד דצמבר 2016 נאמד ב-186 מיליון ש"ח, רובה מנכסי נספים.
פעילותה של החברה נועדה מראש להיות מוגבלת בזמן, בשנת 2014 הוחלט כי החברה תפורק בסוף 2017, וכך קרה, לאחר שבכל שנות פעילותה הצליחה לאתר נכסים בשווי כולל של כ-2.1 מיליארד שקל. מתוכם 679 נכסי נדל"ן בשווי 840 מיליון שקל. מתוכם, הצליחה לאתר יורשים לנכסים כספיים ונדל"ן בשווי של כ-718 מיליון שקל וכמיליארד שקל הועבר כסיוע לניצולי שואה.

ועדה ממנה והנהלה

הוועדה הממנה הוקמה מכוח חוק הנכסים ומשמשת כאספה הכללית של החברה. יו"ר הוועדה ממונה על ידי שר המשפטים, ושאר חברי הוועדה ממונים על ידי יו"ר הוועדה לאחר התייעצות עם השר ועם פורום הארגונים של ניצולי השואה.  
הוועדה ממנה את חברי דירקטוריון החברה ואת חברי ועדת הביקורת ובין היתר מאשרת את בחירת יו"ר החברה, את מינוי מנכ"ל החברה ואת תקציב החברה.
יו"ר הוועדה הממנה היה השופט מנחם נאמן ויו"ר דירקטוריון החברה הראשון היה אברהם רות, ואחר כך, מ-2012 מיכה חריש.
מנכ"ל החברה הראשון היה אברהם קנובל, לשעבר סמנכ"ל הכספים של התעשייה האווירית, שהתפטר לאחר מחלוקת עם יו"ר הדירקטוריון בתחילת 2007. אחריו מונו: ישי עמרמי שהיה בתפקיד עד 2009, צבי קנור שהיה בתפקיד כשנה, אחריו שימש בתפקיד ירון יעקובס, ב-1 בינואר 2012 מונה ד"ר ישראל פלג כמנכ"ל החברה.

ביקורת על החברה

כבר בדצמבר 2007, פנה זאב פקטור, יו"ר הקרן לרווחת ניצולי השואה, ליו"ר הוועדה הממנה השופט יצחק רביבי, בבקשה לפטר את יו"ר הדירקטוריון של החברה, אברהם רות, ואת מנכ"ל החברה, ישי עמרמי, לאחר תלונות על עיכובים וסחבת בתשלום ליורשים וניצולי שואה. בדצמבר 2008, פרסם עיתון "הארץ", תחקיר בו ושף את תפקודה הלקוי של החברה. בין השאר, כל כך שלא הגישה תביעות נגד הבנקים שסירבו לדרישותיה לקבל נכסים, דוגמת בנק לאומי שסירב לדרישה להחזיר נכסים בשווי 250 מיליון שקלים. כמו כן, בשנתיים הראשונות מאז הוקמה לא הפעילה את סמכותה לקבל מידע מארכיונים של גופים שונים, אך הוצאות תפעול שלה היו כבר מ-30 מיליון שקלים עד אותה עת. דו"ח שהכין מבקר הפנים של החברה חשף כי החברה שילמה עשרות אלפי שקלים לבנו של המנכ"ל, צבי קנור, תמורת עבודות אדריכלות במשרדי החברה. דו"ח מבקר המדינה שפרסם בינואר 2011 חשף שורה של ליקויים בתפקודה של החברה. ליקויים נוספים חשף מבקר המדינה בנובמבר 2016.