עין יברוד

היסטוריה

עין יברוד ממוקם למרגלות שתי חרבות, "ח'רבת חסן" ו"ח'רבת ע'ורייטיס" בה נמצא מקאם שייח' עבדאללה. במסגרת הסקר הארכאולוגי של ישראל מצא באתר הארכאולוג זכריה קלאי בשנת 1968, שרידים של מבנה ציבורי גדול, שיסודותיו מתקופת הברזל בארץ ישראל. בסביבות המבנה נמצאו עצמות רבות של בעלי חיים, ולכן נראה ששימש למטרות פולחניות. המבנה שוכן במרכזו של מתחם שהיה מוקף בחומה. באזור נסקרו גם שרידי ביצורים מההתקופה ההלניסטית בארץ ישראל, מערות קבורה חצובות בסלע בהם ארקוסוליה וכתובות מהתקופה הרומית בארץ ישראל כמו כן נמצאו שלושה מטבעות עם דיוקנו של הקיסר קונסטנטינוס. 
במאה ה-13 העניק הסולטאן הממלוכי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא את מחצית הכנסות הכפר למדרסה דתית מוסלמית בירושלים.

התקופה העותמאנית

ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים., 24 משפחות התגוררו בכפר. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 800 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל נמנו בכפר 178 בתים מיושבים ב-788 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צויין מספר תושבי הכפר כ-930 ושטחו נרשם כ-11,488 דונם, מתוכם 20 דונם של אדמה ציבורית.
בעקבות מלחמת השחרור, ואחרי הסכמי שביתת הנשק של 1949, הייתה עין יברוד תחת שלטון ירדני.  במפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961 נמנו בכפר 1,501 תושבים. ב-1966 החלה ממשלת ירדן להקים מחנה צבאי על קרקע שהופקעה בצידו המזרחי של הכפר.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 היגרו רבים מתושבי עין יברוד לארצות הברית ולפוארטו ריקו והם מרוכזים בעיקר בשיקגו (כ-1000 נפש) ובניו יורק (כ-600 נפש). חלקם בנו בית נוסף בעין יברוד המשמש אותם בביקורים בכפר ובמשלוח ילדיהם לבית הספר בכפר. מגמת ההגירה החוצה נחלשה לאחר מלחמת ששת הימים ואף התקיימה הגירה של משפחות מרצועת עזה למרחב בין עין יברוד וסילואד. השטח הבנוי של עין יברוד גדל באופו משמעותי, תוך שהוא מתרחב כלפי מעלה לאורך הכביש ויוצר לכפר צורה קווית.
בשנת 1974, הוקמה תנועת גוש אמונים ו"גרעין שילה" ששם לו למטרה להתיישב בשטחי יהודה ושומרון. "גרעין שילה" ביצע שלוש עליות בלתי־חוקיות לאתר הארכאולוגי "חירבת סיילון", שהסתיימו בפינוים. אך באפריל 1975 הותר ל"פלוגת־עבודה" של "גרעין שילה" שהועסקה בהקמת מתקן צבאי בהר בעל חצור הסמוך, באישורו של שר הביטחון שמעון פרס, ללון ב-12 מבנים נטושים של המחנה הצבאי הירדני סמוך לעין יברוד, לאחר שהבטיחו שאין מדובר בניסיון התנחלות. "פלוגת־העבודה" נשארה במקום שהפך להתנחלות עפרה, תוך הבטחה להתיישב רק בתחום 250 הדונם של המחנה הירדני, קרקע שהופקעה כבר מהתושבים על ידי ממשלת ירדן, לכן יכולה לעבור לחזקת מדינת ישראל. בתחילה לא הכירה ממשלת ישראל ביישוב, אך הותר למתיישבים להישאר במקום בתחום המחנה הצבאי. את אספקת החשמל קיבלו מחברת החשמל המזרח ירושלמית. בשנת 1979, החלו המתנחלים לדרוש להגדיל את שטח היישוב, הנושא היה שנוי במחלוקת מאחר שהמחנה הצבאי היה מוקף באדמות פרטיות של תושבי עין יברוד. בתמיכתו של השר עזר ויצמן, המתנחלים החלו להגדיל את שטח היישוב על אדמות עין יברוד ללא תוכניות מתאר מאושרות. 
בזמן האינתיפאדה הראשונה הכריזו תושבי הכפר על עצמם כשטח משוחרר והיו מעורבים בתקריות רבות של ידי אבנים.
לאחר הסכם אוסלו, 40.8% מאדמות הכפר הוגדרו כאדמות שטח A ‏ 43.8% שטח B, ואילו 15.4% הנותרים הוגדרו כשטח C. בשנות ה-90, נסלל כביש עוקף רמאללה (כביש 60 החדש) ממזרח לשטח הבנוי של הכפר, עד אז עבר כביש 60 בלב הכפר.
בפיגוע שהתרחש בכפר באוקטובר 2003, נורו למוות במהלך פטרול שגרתי בכפר שלושה חיילי צה"ל מגדוד דוכיפת וחייל נוסף נפצע באופן קשה, על ידי מחבלים חמושים שהשתייכו לארגון פת"ח. המחבלים ביצעו וידוא הריגה בחיילים וגנבו את נשקיהם.
ב-2008 עתרו חמישה תושבי עין יברוד לבג"ץ, בדרישה להורות על הריסת בתים שבנו מתנחלים על אדמתם הפרטית. ב-2015 הורה בג"ץ למדינה להרוס את תשעת המבנים הבלתי חוקיים בהתנחלות עפרה. ב-2013 קבע בית המשפט המחוזי בירושלים שעסקת נדל"ן במסגרתה השתלטו מתנחלים על בית בשולי הכפר זויפה. בשנת 2017, הוקם מכון לטיהור השפכים של ההתנחלות עפרה, ללא אישור, על קרקע בבעלות תושבי עין יברוד. בית המשפט אסר להפעיל את המתקן לאחר שהמדינה הודתה שהוקם על קרקע פלסטינית פרטית.