google/wiki40b huggingface dataset:
מקינואיט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של המקינואיט היא Fe,Ni)₉S₈).
המקינואיט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיטטרגונלית דיפירמידלית" , וחבורת סימטריות מרחבית P4/nmm. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=3.6735‏ ו-c=5.0328.‏

תכונות פיזיקליות

הגבישים של המקינואיט לוחיים, דקים ומפותחים היטב והם מגיעים לגודל של 1 מ"מ. גבישי מקינואיט עשויים להופיע כמקבצים נוצתיים או חסרי צורה, אבל בדרך כלל מצוי המינרל כתכלילים של פתיתים זעירים בתוך כלקופיריט או פנטלנדיט. למקינואיט יש פצילות מושלמת על מישור {001}. הקשיות של המינרל נמוכה – 2.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 4.17 גרם לסמ"ק.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אי-איזוטרופי באופן בולט וגם תופעת הפלאוכרואיזם בולטת בו. גבישי המקינואיט הם אטומים. צבעם צהוב בגוון ארד או אפור לבנבן. הברק של המקינואיט הוא מתכתי, וגבישיו יוצרים שרטוט בצבע שחור.

גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה ב-1962 במכרה מקינאו (Mackinaw) במחוז סנוהומיש (Snohomish) במדינת וושינגטון שבארצות הברית, על ידי קבוצת גאולוגים אמריקניים בראשות הווארד טסקר אוונס (Howard Tasker Evans Jr,‏ 2000-1920). המינרל קרוי על שם המקום בו נתגלה לראשונה.
מקינואיט היה מוכר לפני כן, אך בטעות הוא זוהה כמינרל ואלרייט (Fe,Cu)S·3(Mg,Al)(OH)₂)‏4), מינרל דומה בצורתו אך בעל הרכב כימי שונה ורך יותר.

מקור ותפוצה

מקינואיט נוצר כתוצר המרה הידרותרמית בפרידוטיטים שעברו סרפנטיזציה. המינרל מצוי גם בסביבה בה יש תהליכי חיזור של משקעים דקי גרגיר בקרקעית נהרות, ככל הנראה מפעילות של חיידקים מגנטוטקטיים וחיידקים המייצר סולפטים. מופעים נדירים שלו מצויים במטאוריטים כונדריטים פחמניים.
המקינואיט נמצא במספר מקומות רב (נכון ל-2011 הוא נתגלה ב-231 אתרים בעולם), אבל הוא נחשב מינרל נדיר יחסית. מקומות בהם אפשר למצוא מקינואיט כוללים את מכרה מקינאו (Mackinaw) במחוז סנוהומיש (Snohomish) במדינת וושינגטון (המקום בו נתגלה לראשונה), בבוץ שעל קרקעית נהר מיסטיק (Mystic), בבוסטון שבמסצ'וסטס שבארצות הברית; במחדר "כבש המושק" (Muskox intrusion) בטריטוריות הצפון-מערביות ובמכרה פלקונברידג' (Falconbridge mine) באגן סדברי באונטריו שבקנדה; במכרה אוטוקומפו (Outokumpu) בפינלנד; במכרה פיאט בפיימונטה שבאיטליה; בלנדסברג (Landsberg), בסמוך לאוברמושל (Obermoschel) במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה; במסיב קובדור (Ковдор) בחצי האי קולה שברוסיה; ובברוקן היל בניו סאות' ויילס ובמרבץ הניקל סקוטיה (Scotia) בקלגורלי (Kalgoorlie) באוסטרליה המערבית שבאוסטרליה.
משה רונן

משה רונן (רייניש) (נולד ב-1953 בתל אביב) הוא עיתונאי ומשפטן ישראלי. שימש חבר במערכת "ידיעות אחרונות" במשך שנים רבות, ומאז שפרש מעבודתו בעיתון הוא משמש רכז תחום חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל.
רוברט פיו

ביוגרפיה

פיו נולד במחוז רונד'ה קינון טף שבויילס. אחרי שהחליט להיות שחקן הוא נרשם לקורסי ערב בבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" שבצפון לונדון. אחר כך התקבל לרוז ברופורד קולג'  וסיים לימודי תואר ב-1976.
ב-2005 גילם פיו את דמותו של הרולד וילסון בדרמה של ערוץ 4 הבריטי "לונגפורד". ב-2006 שיחק בתפקיד הרמן גרינג בדרמה התיעודית "Nuremberg: Nazis on Trial" של ה-BBC. ב-2007 כיכב לצדן של ג'נבייב או'ריילי וג'רלדין ג'יימס בדרמה "The Time of Your Life" בערוץ ITV1. בסדרה הוא גילם את אביה של אשה שהתאוששה אחרי שהייתה בתרדמת 18 שנה.
ב-2010 הופיע פיו בתפקיד טוני בשני פרקים בסדרה "דוקטור הו" (הפרק "The Hungry Earth" והפרק "Cold Blood"). ב-2011 שיחק בדמות השופט פטריק קוברן בסדרה המשפטית "Justice". ב-2012 גילם את המנהיג הוולשי אוון גלנדאוור בעיבוד של ה-BBC למחזה "הנרי הרביעי".
ב-2012 הצטרף פיו לצוות השחקנים של סדרת הפנטסיה "משחקי הכס" של HBO ושיחק בדמות קרסטר. ב-2013 שיחק בתפקיד ברון ריברס בסדרת הדרמה "המלכה הלבנה". בסדרה "דוקטור פוסטר" הופיע בתפקיד ג'ק ריינולדס. ב-2016 הצטרף פיו לצוות השחקנים של הסדרה "מר סלפרידג'" וגילם את לורד וינסטיי.
יעקב שטיינברג

קורות חייו

נולד בעיירה "שדה לבן" (בְּיֶילַה צֶרְקוֹב, כיום בילה צרקווה) שבפלך קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשנת 1887.
בשנת 1901, בגיל 14, ברח לאודסה, שם פגש בחיים נחמן ביאליק והתוודע לשירה העברית. באותה שנה התפרסם שירו הראשון, "עולם קטן". ב-1903 עבר מאוקראינה לוורשה, שם שהה במחיצת י"ל פרץ. בשנת 1910 עבר לשווייץ, ולמד באוניברסיטאות ברן ולוצרן. שטיינברג הרבה לכתוב ביידיש, וכתב בעיתון היידי "דער פֿרײַנד".
בשנת 1914, ערב מלחמת העולם הראשונה, עלה לארץ ישראל.
מאז עלה ארצה, החל לכתוב בעברית בלבד. הוא הרבה לפרסם בעיתון "דבר", ונמנה עם עורכי ביטאון "מאזנים" של אגודת הסופרים העברים.
בשנת 1929 נשא לאישה את המוזיקאית ליזה שטיינברג, אחותו של חיים ארלוזורוב, ובהמשך ערך את כתביו.
בגין יצירתו זכה שטיינברג בשנת 1937 בפרס ביאליק. בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "תוכני שירתו של יעקב שטינברג, וגם לשונו וסגנונו, מושרשים עמוק ביצירת הדורות שלנו. חוט של פכחון עובר בכל שיריו ולבטי האדם באשר הוא אדם הם לבטיו וסבלות היחיד סבלותיו. יעקב שטינברג הוא מטובי מספרינו העומדים ביצירתם על קרקע המציאות הישראלית".
יעקב שטיינברג נפטר בתל אביב בשנת 1947, ונקבר בבית העלמין טרומפלדור שבעיר.
מסדרון אקולוגי

מסדרון אקולוגי הוא רצועה רציפה של שטחים פתוחים, אשר מקשרת בין שטחים טבעיים במוקדים שונים - ובהם גם שטחים בעלי מעמד מוגן, כמו יערות ושמורות טבע. קשר רציף כזה מאפשר תנועת חיות בר והפצה של צמחי בר. פתרון מסוג 'מסדרון אקולוגי' הכרחי כאשר פיתוח בר-קיימא מאיים להפר את האיזון הטבעי על ידי ניתוק ביוספרות אחת מרעותה. המסדרון יכלול לפחות מעבר אקולוגי אחד בלעדיו יהיו הצומח והחי כלואים בתוך תאי שטח קטנים, וסכנת צמצום המגוון הביולוגי עד כדי הכחדת מינים תגבר. שטחו של המסדרון מאפשר קיום של מחזורי חיים שלמים ומעבר של מגוון רחב של אורגניזמים מתא שטח אחד למשנהו וממזער את ההשפעות השליליות של הקטנת האוכלוסייה וזיווג בין פרטים קרובים. זיווג בין פרטים קרובים מתרחש לרוב בחברות סגורות ומבודדות ומחליש עוד יותר את האוכלוסייה המקומית.
במקרי קיצון כמו שריפה או שיטפון משמש מסדרון נתיב בריחה לבעלי חיים, ועם הזמן נתיב חזרה מהחוץ אל השטח המתאושש. ככל ששטח המסדרון רחב יותר והיחס בין אורכו לרוחבו גדול יותר, כך המסדרון עצמו מתפקד בצורה טובה יותר ואינו סובל ממפגעים כמו צמחים פולשניים וטורפים, שמשתלטים על השטח ולא נותנים לצמחייה ולבעלי החיים המקומיים להתפתח. במקרים רבים המסדרון האקולוגי צמוד לשטח מבונה, יש מעט מאוד מקום לשטח מעבר הראוי לשמו, ונוצר מצב של שטח שמשמש כשטח מעבר, ללא כל חוצץ בינו לבין השטח המבונה הצמוד. ללא כל שטח חוצץ, המסדרון האקולוגי יכול להיפגע מהשפעות העיר והבינוי כמו, זיהום אור ושימוש אנושי מוגבר.
משטח חימר

משטח חימר הוא אחד מארבעת סוגי המגרשים המשמשים למשחק טניס.
משטח החימר מיוצר מתערובת מעוכה של אבן פצלתית ולבנים או סלעים. משטח החימר נחשב זול יחסית לבנייה ביחס לשאר משטחי הטניס כיום, הרבה יותר ממשטח הדשא וגם יותר מהמשטחים הקשים ואחד הצרכים היחידים שדורש המשטח באופן קבוע הוא השקיה, כדי לשמור על שטחיותו ועל יציבותו. מגרשים אלו נפוצים באירופה (במיוחד בצרפת ובספרד), דרום אמריקה ובארצות הברית (שם משתמשים בחימר הירוק).

סגנון המשחק על המשטח

במגרשי החימר החבטה השימושית ביותר היא חבטת סיבוב עילי (טופ ספין) כאשר בין 65–80 אחוז מהחבטות נחבטות בצורה הזו ואת המשחק השחקנים משחקים יחסית רחוק (כ-1 עד 2.5 מטר מהקו האחורי).
משטח החימר נחשב למשטח "איטי" מהסיבה שעקב הרכב החומרים ממנו הוא בנוי הכדורים הפוגעים במשטח מוחזרים ממנו במהירות איטית בהרבה שמקשה מאוד על שחקנים המתבלטים בחבטות חזקות להצליח עליו ובכלל כמות החבטות ללא מענה על משטח זה היא הקטנה ביותר מבין משטחי הטניס. הנקודות על המשטח בדרך כלל ארוכות מה שדורש מצד השחקן יכולות ריכוז, כושר ויציבות גבוהות (המאפיינים של שחקני הגנה) ולעיתים השחקנים חובטים חבטות קצרות כדי להוציא את היריב מקצב המשחק ולהפתיעו.
עקב הרכבו הגרגירי, התנועה על החימר שונה לחלוטין מהתנועה על שאר המשטחים והיא מצריכה יכולת החלקה טובה של השחקנים (בצעדם האחרון) לכדורים קשים כדי שיוכלו לשנות כיוון ריצה לאחר חבטתם ולא להשאיר מגרש "פתוח", כמו כן בעקבות הסיבות האלו אפשר להבחין לעיתים בנפילות והידרדרויות רבות של שחקנים שלא שולטים בתזוזה על משטח זה.
שחקנים אשר מצטיינים על החימר אך ממשיכים לשחק באותו סגנון גם על שאר המשטחים לא מצליחים בהם בדרך כלל ולכן חשוב להם לעשות הכנה נפרדת לאחר עונת החימר כדי להסתגל חזרה למשטחים הקשים.

חימר אדום

החימר האדום הוא סוג החימר הנפוץ ביותר. משטח החימר האדום עשוי בעיקרו מלבנים מעוכות אשר יוצרות תערובת בגוון כתום כהה אשר אותה דוחסים בצורה מאוד חזקה, כדי שתוכל לשמש כמגרש טניס תקין. לעיתים מצפים את התערובת בציפוי עליון על מנת להגביר את בטיחות המשטח. בעיקרון המשטח אינו מצריך השגחה אך בחלק מהמקומות נוהגים ל"השקות" אותו במים מדי פעם כדי שיהיה פחות גרגירי ויותר יציב, מקובל להשתמש בשיטה זו באירופה וצפון אמריקה. משטח החימר האדום משמש בתחרות הגראנד סלאם רולאן גארוס בצרפת וזוהי תחרות הגראנד סלאם היחידה הנערכת על סוג משטח זה.

חימר ירוק

חימר ירוק, (בשמו המסחרי: "Har-Tru") או בכינויו חימר "אמריקאי" (90% מהמגרשים נמצאים בארצות הברית) הוא החימר הפחות נפוץ מבין השניים ודומה לחימר האדום מבחינת הרכב יצורו, אך שונה בצבעו (גוון ירוק-אפור) ומהירותו (מהיר במעט). מגרשים בעלי משטח חימר ירוק אפשר למצוא לרוב בחלקים הצפוניים והמזרחיים של ארצות הברית אך הם ממוקמים בכל רחבי המדינה וכיום יש שלושה טורנירים בסבבים המקצוענים לגברים ולנשים (ATP ו-WTA) אשר נערכים על סוג משטח זה, כולם בארצות הברית.

שחקנים בולטים

השחקנית הנחשבת כיום כמוצלחת ביותר אצל הנשים על משטח החימר היא ז'סטין הנין, זוכת ארבעה תוארי רולאן גארוס ליחידות. יתרונותיה העיקריים על החימר הם החבטות הרב גוניות שלה, מהירות הרגליים וחבטות החיתוך המצוינות.
באשר לגברים, רפאל נדאל נחשב לשחקן החימר הטוב בהיסטוריה, זוכה שנים עשר תוארי רולאן גארוס - וגם מחזיק בשיא הניצחונות הרצופים על חימר כ-81, אותם השיג בין אפריל 2005 למאי 2007 (רוג'ר פדרר עצר אותו). בשיא זה אצל הנשים מחזיקה כריס אוורט עם 125 ניצחונות רצופים על החימר בין אוגוסט 1973 למאי 1979.
קבר הבאבא סאלי

קבר הבאבא סאלי הוא קברו של רבי ישראל אבוחצירא, הבאבא סאלי. הקבר נמצא בעיר נתיבות, שבה חי הבאבא סאלי ב-14 שנותיו האחרונות. על הקבר בניין גדול, שבדומה לשאר המוסדות על שם הבאבא סאלי תוכנן בשילוב סגנון בנייה מרוקאי, על ידי האדריכל אבי צרפתי. סביב לקבר נבנה פארק בצורת חמסה. הבניין מחולק לשניים: צד לגברים וצד לנשים, כשבכל צד מתאפשרת גישה לקבר. 
סביב הקבר התפתחה תעשיית מופתים וסגולות. אבנים שנלקחו מחצר הקבר נמכרות כסגולות.
מדי שנה בד' בשבט, יום השנה לפטירתו של הבאבא סאלי, מתקיימת בקבר הילולה המונית, המושכת רבבות מבקרים, בהם רבנים, אישי ציבור ופוליטיקאים. מדי שנה פוקדים את הקבר כרבע מיליון איש. עלייה לרגל נוספת מתקיימת בל"ג בעומר.
בסמוך לקברו של רבי ישראל אבוחצירא נמצא קברו של רבי שלום איפרגן ("הבאבא שלום"). הקירבה בין שני הקברים המהווים מוקד עלייה לרגל, הפכה ליריבות בין שתי החצרות – חצר ה"באבא ברוך", בנו של הבאבא סאלי, וחצרו של רבי יעקב איפרגן ("הרנטגן"), בנו של הבאבא שלום. היריבות הובילה את נציגי החצרות לבתי משפט בסכסוך מתוקשר על נושאי קרקעות והתנגשויות אינטרסים.

שיפוץ קבר הבאבא סאלי

ב-2017, הוחלט לשפץ את קבר הבאבא סאלי שיפוץ מבפנים ומבחוץ בעלות של כ-7 מיליון שקלים.
וסילי הראשון, נסיך מוסקבה

מהלך שלטונו

כדי לחזק את מעמדו נגד אורדת הזהב כרת ברית עם נסיכות ליטא ולא התנגד לחיזוק מעמדה בסמולנסק וסביבתה.
בשנת 1392 הוא צירף את נסיכות ניז'ני נובגורוד ואת נסיכות מורום לנסיכות מוסקבה. בשנת 1397–1398 הוא הצליח לצרף לנסיכות מוסקבה את וולגדה, ערי הצפון הנוספו ושטחים מאוכלסים על ידי קומי. ניסיונות לקחת מרפובליקת נובגורוד שטחים לאורך נהר דבינה הצפונית לא צלחו.
בשנת 1396 כוחות של טימור לנג לאחר מערכה מוצלחת מול אורדת הזהב פלשו לנסיכות מוסקבה. אומנם הם נעצרו וחזרו מזרחה. וסילי ניצל את הזדמנות של חולשה באורדת הזהב והפסיק את התשלומים השנתיים לאורדת הזהב.
בתחילת המאה ה-15 התרחש איחוד של ליטא עם פולין והוקם האיחוד הפולני-ליטאי. מעמד המדינה המאוחדת בתקופה זו היה חזק מאוד, בשנים 1403–1404 הם כבשו שטחים רוסים במערב כולל סמולנסק וויאזמה. חיזוק מעמד פולין בנסיכות ליטא גרם להתנגדות הנסיכים הרוסים בתוך נסיכות ליטא. חלק מהם עברו לנסיכות מוסקבה והדבר גרם למתחים בין המדינות. בשנת 1408 החל מאבק צבאי אך הוא לא התפתח לעימות כולל.
בשנת 1408 חאן אורדת הזהב ידיגיי התקדם עד למוסקבה אך העיר עמדה במצור. נסיך טבר קיבל דרישה מהחאן להגיע למוסקבה עם התותחים שלו ולא נענה לדרישה. בסופו של דבר ידיגיי חזר לשטחי האורדה ללא כיבוש מוסקבה. אומנם וסילי נאלץ לחדש תשלומים שנתיים לאורדת הזהב אך מבחינת הרוסים המערכה הייתה די מוצלחת. וסילי הראשון נסע לאורדת הזהב רק בשנת 1412.
בכל מהלך שלטונו הייתה רק פשיטה משמעותית אחד של כוחות אורדת הזהב לשטחי הנסיכות, וגם במהלך זו מוסקבה לא נכבשה.
במהלך השנים 1395–1405 עבד במוסקבה תאופנוס היווני, הנחשב לאחד מגדולי ציירי איקונינות ברוסיה.

המשפחה

בשנת 1390 התחתן עם סופיה, בתו של ויטאוטאס הגדול הדוכס הגדול של ליטא. ככל הנראה, האצולה המוסקבאית לא קבלה אותה והמתח היה גם ביחסים בין בני הזוג. לפי עדויות הכרוניקות וסילי חשד שבן היורש שלו למעשה נולד מאב אחר.
ארבעה בנים ראשונים של בני הזוג נפטרו בגיל צעיר. לאחר מכך, נולדו להם ארבע בנות. רק בשנת 1415 נולד הבן וסילי והתחנך בליטא בחצר סבו.
חסידות לובושוב

חסידות לובושוב היא חסידות שפעלה באזור פולוסיה-צפון ווהלין (כיום צפון מערב אוקראינה, דרום מערב בלארוס) אשר נוסדה בשלהי המאה ה-18. מקימה היה רבי אברהם אבא מסורוקא תלמידו של המגיד ממעזריטש.

תולדות

רבי אברהם אבא מייסד החסידות היה תלמידו של המגיד ממעזריטש. היה נכדו של רבי שמריהו מוורחיבקא תלמיד הבעל שם טוב.
בדור השני, מלא את מקומו, בנו, רבי שמריהו וינגרטן. היה חתנו של רבי דוד מסטפין. בערך בשנת תקס"ב (1802), החל לשמש ברבנות ואדמו"רות בעיירה ליבשיי(רו') הסמוכה לפינסק. נסעו אליו אלפי חסידים. נפטר בשנת תר"ו (1846) בערך, בפינסק. אחר פטירת רבי שמריהו כיהנו שני בניו רבי יחיאל מיכל ורבי אברהם אבא כאדמו"רים.

שושלת לובושוב-לובושוב ברזנה

חלק מחסידי רבי שמריהו קיבלו את מרותו של בנו רבי יחיאל מיכל מלובושוב. רבי יחיאל מיכל היה חתנו של הרב חיים הכהן אב"ד פינסק. אחר פטירת אביו החל לשמש באדמורו"ת. נפטר בשנת תרכ"ה (1865), ביאנוב, אף היא בגליל פינסק.
בדור הרביעי, מילא את מקומו, בנו, רבי חיים טובמן מברזנה. חתנו של רבי יצחק מברזנה נכדו של סבו זקינו רבי דוד מסטפין. אחר פטירת אביו החל לשמש כאדמו"ר בברז'נה. נפטר בה' בטבת תרנ"ד (1894). חתנו היה רבי שמעון שלמה מבנדרי.
אחריו שימשו שני בניו יחד כאדמו"רים, רבי אהרן ורבי גדליהו משה. רבי אהרן היה חתנו של רבי מרדכי מקישינב (בנו של רבי לייבוש מפרוסקורוב). נפטר בשנת תרפ"ו (1926). אחר פטירתו שימש אחריו בנו רבי חיים כאדמו"ר. רבי חיים נרצח בשואה עם בני קהילתו. רבי גדליהו משה היה חתן אחיו רבי מיכל מסלאוויטה (שהיה חתנו של רבי מרדכי משומסק). היה מתמיד ולמדן גדול ועסק בפסיקת הלכה ודיני תורה. נרצח בשואה.

שושלת יאנוב לובושוב

חלק אחר מחסידי רבי שמריהו קיבלו את מרותו של בנו רבי אברהם אבא מיאנוב לובושוב. רבי אברהם אבא שימש גם ברבנות העיר לובושוב ובנוסף כיהן גם כרב העיר יאנוב. נפטר בערך בשנת תרכ"א (1861) בפינסק. לקברו נהגו לעלות חסידים רבים.
אחרי פטירתו הוכתר בנו רבי חיים יצחק מיאנוב-לובושוב, כממשיך השושלת. נפטר בערך בשנת תרל"ט (1879). אחר פטירתו מונו שני בניו לאדמו"רים. רבי יעקב ליב ביאנוב ורבי אברהם אבא בלובושוב. חתנו היה רבי אליקים געץ מאורזיטשוב.
רבי יעקב לייב מיאנוב היה חתנו של רבי גדליהו אהרן מסוקולבקה. היה מקובל גם על המתנגדים. נפטר בערך בשנת תרפ"ב (1922). אחריו מילא את מקומו רבי יצחק אהרן, חתנו של רבי מנחם נחום אפשטיין מקוברין. כיהן כאדמו"ר בלובושוב ואחר כך בקוברין ובפינסק. נרצח בשואה בשנת תש"א (1941).
רבי אברהם אבא מילא את מקום אביו ביאנוב. נפטר בערך בשנת תרפ"א (1921). אחריו לא השאיר יורש.
קרן (כסף)

קרן או קרן הקדשה היא סכום של כסף או נכס שנתרמו למוסד לצורך תפעולו או לצורך ביצוע פעולה כלשהי על ידו. מוסדות רבים מפעילים קרן מרכזית אחת אליה מגיעות כלל התרומות המאפשרות את פעילות הארגון. עם זאת, תורם יכול לשים תנאים על תרומתו והחליט כי תרומתו צריכה להתנהל כקרן או להיות מושקעת לאורך זמן.
בין המוסדות המפעילים קרנות ניתן למצוא מוסדות אקדמיים וחינוכיים כגון אוניברסיטאות ומכללות, מוזיאונים וספריות, כמו גם מוסדות רפואיים ומוסדות דתיים.
לולה מונטז

נעורים ופרסום ראשון

לולה מונטז נולדה לקצין סקוטי ולבת אצולה מאירלנד. עד גיל חמש גדלה בקולקטה, שם אביה נפטר מכולרה. מגיל שש היא גדלה אצל אביה החורג ודודה החורג בסקוטלנד, ובגיל 16 התחתנה עם קצין, שאיתו עברה לשימלה, הודו. שנה אחר כך השניים התגרשו. 

בגיל 21 נסעה ללונדון ולמדה ספרדית וריקוד ספרדי, כגון בולרו ופלמנקו, ובגיל 22 עלתה על הבמה בשם מריה דה לוס דולורס פוריס אי מונטז (Maria de los Dolores Porrys y Montez), או בקיצור: לולה מונטז, כשהיא מציגה עצמה כרקדנית ספרדיה מסביליה. אחרי הצלחה ראשונית התרמית נחשפה, ומונטז נאלצה לעזוב את אנגליה.

מונטז נדדה בכל אירופה ומסופר שעוררה פרובוקציה בכל מקום אליו הגיעה. ב-3 בספטמבר 1843 רקדה לפני פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ולפני קיסר רוסיה, ניקולאי הראשון, בברלין, את Los Boleros de Cadix. אחר-כך רקדה בוורשה וגורשה גם משם. בפריז עוררה את הערצתם של פרנץ ליסט, של אלכסנדר דיומא האב ושל אלכסנדר דיומא הבן. סופר שמחזריה הרגו אחד את השני בגללה בדו-קרב, ושמלכים הלכו שבי אחר יופיה. מעלליה, הן אלה שסופרו אודותיה והן אלה שעליהם העידה בעצמה, מוטלים בספק רב.

מאהבת למלך לודוויג הראשון

ב-10 באוקטובר 1846 הופיעה מונטז בפעם הראשונה במינכן לפני המלך לודוויג הראשון. במהרה, הפכה הרקדנית בת ה-25 למאהבת של המלך בן ה-60. ארבעים יום בלבד אחרי הופעתה הראשונה שינה המלך צוואתו, כך שעתידה של מונטז יובטח במענק של 100.000 גולדן, ו-2.400 גולדן נוספים בכל שנה עד שתתחתן. במושגים של היום, מדובר במיליוני דולרים. השפעתה על המלך הלכה וגברה ומונטז, שהייתה ידועה בדעותיה הליברליות, הפכה מעורבת יותר ויותר בענייני המדינה. כשדרש המלך להעניק לה אזרחות ותואר אצולה, נתקל בהתנגדות מצד שריו, ובתגובה פיטר המלך את השרים. בהמשך קיבלה מהמלך ארמון, אליו נכנסה ביוני 1847, ותואר דוכסות. 

בקרב העם, מונטז הייתה מאד לא אהודה. היא נהגה בפרהסיה באופן פרובוקטיבי, ונודעה כיהירה וכבעלת התפרצויות זעם. כוחה הפוליטי עורר תרעומת. ב-9 בפברואר 1848 הורה המלך על סגירת אוניברסיטת מינכן עד לסמסטר החורף הבא, בשל מחאת סטודנטים נגדה. למחרת החלה התקוממות שהובילה בסופו של דבר להתפטרותו של המלך, כחלק מאביב העמים. השערורייה הייתה "שמן על מדורת המהפכה", כדברי יוסף לפיד.

המשך חייה

לולה מונטז ברחה כבר ב-11 בפברואר לשווייץ, שם חיכתה לשווא למלך שיגיע בעקבותיה. בשנת 1849 חזרה ללונדון והתחתנה עם קצין. היות שבעלה הראשון היה עדיין בחיים ותנאי הגירושין לא התירו לה להינשא בשנית, הואשמה בפוליאנדריה ונאלצה לברוח שוב לאירופה עם בעלה הטרי, ממנו נפרדה תוך שנתיים. בשנת 1851 היגרה לארצות הברית. היא המשיכה להופיע, וב-1853 התחתנה שוב בנישואין שלא עלו יפה. בין השאר, הופיעה תקופה מסוימת באוסטרליה, במופע שזכה לפרסום בשל אופיו האירוטי. כשחזרה לארצות הברית חדלה להופיע על הבמה, ופנתה לכתוב ספר ביוגרפי על קורותיה, ולהעביר סדרת הרצאות שזכו לפופולריות. 

בגיל 39 לקתה מונטז בדלקת ריאות ונפטרה כעבור שלושה שבועות. היא נקברה בבית הקברות "Green Wood" בברוקלין.
יוטיקה

היסטוריה

יוטיקה ממוקמת במקום הרדוד ביותר לאורך נהר מוהוק. לפני שהאירופאים הגיעו לאזור חיו שם שבטי האירוקווי האינדיאנים. שנת 1773 הייתה השנה שבה התיישבו לראשונה אירופאים ביוטיקה.
בשנת 1794 נסלל כביש אשר חיבר בין יוטיקה לאולבני והיה נקרא "סטייט רוד", בשנת 1797 הכביש הורחב והושלם ונקרא כמו בשמו כיום, כביש ג'נסי. ההתיישבות הקטנה הזו הפכה לאזור הובלה חשוב להעברת סחורות ולאנשים שעברו למערב מדינת ניו יורק והיו צריכים לעבור את האגמים הגדולים.
בין שנות השלושים לשנות החמישים במאה ה-20 יוטיקה נודעה בארצות הברית ואפילו בעולם כ"עיר חטאים" עקב מידת השחיתות והשליטה הפוליטית של רופוס פ. אלפנטה.

גאוגרפיה ואוכלוסין

יוטיקה ממוקמת באזור נהר המוהוק במדינת ניו יורק. בהתאם ללשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, השטח הכולל של העיר הוא 43 קמ"ר אשר מתוכם 42 קמ"ר הם יבשה ו-0.78 קמ"ר מים.
לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, בעיר היו 62,235 תושבים. לפי המפקד של שנת 2000, צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,432.3 נפש לקמ"ר, היו 29,186 יחידות דיור בעיר בצפיפות ממוצעת של 689.2 יחידות דיור לקמ"ר. בשנת 2010 החלוקה האתנית בעיר הייתה: 69.0% לבנים, 15.3% אפרו-אמריקנים, 0.3% אינדיאנים, 7.4% אסיאתים, 0.1% פאסיפים, 3.9% מגזעים אחרים ו-4.0% משני גזעים או יותר.
Send My Love (To Your New Lover)

רקע וכתיבה

את השיר כתבה אדל עם מקס מרטין, והוא הופק על ידי מרטין וקארל שוסטר. השיר הוא שיר פופ עם ריקוד וקצבי זמר בו הזמרת מסבירה: "שמחה שאתה נעלם". השיר מוקדש החבר לשעבר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של אדל ב-22 במאי 2016. ביומו הראשון ביוטיוב צבר הווידאו קליפ למעלה מ-5.2 מיליון צפיות. לאורך כולו, ניתן לראות את אדל עומדת במרכז חדר שחור, כשהיא לבושה בשמלה פרחונית בהירה רוקדת ושרה. בין לבין ניתן לראות את הזמרת נעלמת וחוזרת כמו בעטיפת הסינגל.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לספטמבר 2017, עומד על למעלה מ-420 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לרביעי הנצפה ביותר שלה.

הופעות

לראשונה ביצעה אדל את השיר בשידור חי בתוכנית - "הפאב של ג'ואי" אשר נכללת ב-iHeartRadio, כדי לקדם את אלבומה, 25. השיר היה גם חלק מהרשימה בסיבוב ההופעות השלישי של אדל, Adele Live 2016, אשר עבר בין מדינות ברחבי אירופה וצפון אמריקה.
טריוויאליזציה של השואה

טריוויאליזציה של השואה הוא הכינוי שניתן למספר דרכי התייחסות לשואה או אופנים של הכחשתה, שנועדו למזער את ממדיה או את חשיבותה ההיסטורית.
הטריוויאליזציה ההשוואתית, או בשם האנגלי The Comparative Trivialization of the Holocaust, היא השוואת השואה עם אירועים שבהם נרצחו או נגרם מותם של אנשים רבים, תוך הצגת האירועים האלה כשווי ערך לשואה, עם הבדלים קטנים, כמו מספר הקורבנות או דרכי הביצוע. ההשוואות הנפוצות ביותר הן עם פשעי המשטרים הקומוניסטיים ועם רצח העם הארמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
יאק-38

היאקובלב יאק-38 (רוסית: Яковлев Як-38; קוד נאט"ו: "Forger") היה מטוס הקרב המבצעי הראשון והיחיד בעל טכנולוגית דחף וקטורי של חיל הים הסובייטי, ובנוסף המטוס הראשון בעל כנף קבועה שלה. היא פותחה במיוחד עבור נושאות המטוסים מסדרת קייב.

עיצוב ופיתוח

עוצב על ידי איי. אס. יאקובלב עיצוב הלשכה JSC, הציורים הראשונים הראו מטוס על-קולי  שמזכיר את ההוקר סידלי הרייר שהיה בפיתוח בברטניה. אבל עם שני מנועי R27-300 רוסים. מטוס על קולי היה קשה לפיתוח, ולכן הוחלט בסופו של דבר לפתח מטוס פשוט יחסית בעל מהירות מוגבלת של  0.95 מאך. למרות שהיאק-28 והיאק-38M פותחו על בסיס היאקובלב בלה-36, לא היה כמעט שום דבר במשותף ביניהם.
פיתוח אב הטיפוס VM-01 הסתיים ב-14 באפריל 1970.
תכונה מתקדמת של היאק-38 היה כסא מפלט אוטומטי. שכאשר אחד המנועים נכשל בהמראה, כשהמטוס הגיע לכיוון של  60 מעלות הטייס היה נפלט באופן אוטומטי מן המטוס.

היסטוריה מבצעית

כאשר נושאת המטוסים מינסק, נושאת המטוסים השנייה מסדרת קייב, נכנסה לשירות בפברואר 1978 היא חומשה במטוסי יאק-38.
בצ'יי

היסטוריה

תיעוד ליישוב במקום קיים החל משלהי המאה ה-11 עת נשלט על ידי ממלכת הונגריה. ב-1551 נכבש היישוב על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה בצ'יי לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור בצ'יי נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה בצ'יי בשטחי סרביה.
דאב מיריה

קריירה

מיריה החל את הקריירה שלו בקבוצה הספרדית קדיס. ב-2008 עבר למולדתו קוסטה ריקה שם שיחק בקבוצות פונטרנס ואלחואלנסה. ב-2009 עבר לשיקגו פייר מליגת ה-MLS אך לא שיחק בשורותיה. בנובמבר 2009 נבחר בדראפט לפילדלפיה יוניון בה שיחק משחק אחד. הוא עבר לקבוצת ילדותו לימון לפני שנמכר לפרדריקסטד ב-2011 כמחליפו של כריסטיאן גמבואה.
ב-2013 חתם בקבוצת ארדיאנו. ב-2016 עבר לסן קרלוס ולאחר כמה משחקים לדפורטיבו סאפריסה.
מיריה שותף במספר נבחרות נוער של קוסטה רקה ומשנת 2010 הוא חבר בסגל נבחרת קוסטה ריקה.