google/wiki40b huggingface dataset:
רוסטוק

היסטוריה

במאה ה-11 הקימו פולאבים יישוב על נהר הווארנו וקראו לו רוזטוק (Roztoc ,שפירושו "התרחבות הנהר") שם שהפך עם הזמן לרוסטוק. ב-1151 העיר נשרפה על ידי הדנים.] מאוחר יותר התיישבו במקום סוחרים גרמניים. עם צירופה של העיר לברית ערי ההנזה החלה התפתחות מהירה של העיר. במאה ה-14 היו בה 12,000 תושבים. היא הייתה נמל חשוב, והיו בה מספנות שבהן נבנו אניות לשיט בים הבלטי. ב-1419 נוסדה בה אוניברסיטה – אוניברסיטת רוסטוק, אחת מהעתיקות בצפון אירופה. בסוף המאה ה-15 הצליחו דוכסי מקלנבורג להשתלט על העיר, שעד אז הייתה כפופה להם רק נומינלית. המאבקים שנמשכו בין העיר לדוכסים הביאו לשפל במעמדה הכלכלי והפוליטי של העיר.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 החל שיפור במעמדה הכלכלי של העיר. תחילה בזכות סחר החיטה ומשנות ה-50 של המאה בזכות ההתפתחות התעשייתית בעיקר המספנות.
במאה ה-20 התמקמו ברוסטוק מספר מפעלי מטוסים. במהלך מלחמת העולם השנייה נגרם הרס רב מהפצצות בנות הברית. לאחר המלחמה פותחה רוסטוק כעיר תעשייתית חשובה של גרמניה המזרחית וכנמל המוצא העיקרי שלה לים.
בעקבות איחוד גרמניה איבדה רוסטוק את חשיבותה כנמל מרכזי והתעשייה שלה לא יכלה להתחרות בתעשייה המערב גרמנית. כתוצאה התדלדלה אוכלוסייתה מ-260,000 ב-1989 ל-200,000 ב-2007.

הקהילה היהודית ברוסטוק

קיומם של יהודים ברוסטוק מוזכר לראשונה במסמך מ-1279.
הקהילה בעת החדשה החלה עם הגעתם של יהודים ראשונים ב-1868. הוקמו מוסדות של הקהילה, מוסדות חינוך ובית עלמין. ב-1900 הייתה בעיר קהילה משגשגת בת כ-500 נפשות. בשנת 1902 הוקם בית הכנסת הגדול.
בית הכנסת נשרף בליל הבדולח. רבים מיהודי העיר נמלטו, 175 שנשארו בעיר נשלחו לגטו טרזיינשטט ולאושוויץ. רק שניים מהם ניצלו.
כיום (2009) קיימת בעיר קהילה קטנה של יהודים יוצאי ברית המועצות.
הדרקון הראשון שלי (זיכיון)

אגדת דרקון הבונקנפר

"אגדת דרקון הבונקנפר" (במקור: legend of the boneknapper dragon) הוא סרט קצר באורך 16 דקות שפותח על ידי דרימוורקס. עלילת הסרט מתרחשת לאחר אירועי הסרט הראשון בסדרת "הדרקון הראשון שלי". הסרט שודר ב-14 באוקטובר 2010 יחד עם הסרט הדרקון הראשון שלי. הסרט מספר על הופעתו של בונקנפר בחייו של גובר. הבונקנפר הוא מיסטי ואגדי שמחפש עצמות כדי להרכיב אותן סביב לגופו חסר החוליות. הסרט דובב על ידי ג'יי בארושל, אמריקה פררה, ג'ונה היל ועוד רבים מקאסט "הדרקון הראשון שלי".

ספר הדרקונים

"ספר הדרקונים" (במקור: book of dragons) הוא סרט קצר באורך 18 דקות שפותח על ידי דרימוורקס. עלילת הסרט מתרחשת בין אירועי הסרט הראשון בסדרת "הדרקון הראשון שלי" לסרט השני בזיכיון. הסרט יצא בתאריך 15 בנובמבר 2011 יחד עם הסרט "מתנתו של זעם לילי". את הסרט דובבו ג'יי בארושל, אמריקה פררה, ג'ונה היל ועוד רבים מקאסט הזיכיון. במהלך הסרט היקאפ וחבריו מעיינים בספר הדרקונים של ברק, ומגלים את סיפורו של יוצר הספר, בורק.

מתנתו של זעם לילי

"מתנתו של זעם לילי" (במקור: gift of the night fury) הוא סרט קצר באורך 22 דקות שפותח על ידי דרימוורקס. עלילת הסרט מתרחשת בין אירועי הסרט "הדרקון הראשון שלי" לבין אירועי הסרט "הדרקון הראשון שלי 2". הסרט יצא ב-15 בנובמבר 2011 יחד עם הסרט "ספר הדרקונים". את הסרט דובבו ג'יי בארושל, אמריקה פררה, ג'ונה היל ועוד רבים מקאסט הזיכיון. הסרט מספר על חג החורף המסורתי של הוויקינגים ועל ההיעלמות של הדרקונים לאי הדרקונים.

הדרקון הראשון שלי

"הדרקון הראשון שלי" (במקור: How to train your dragon) הוא משחק וידאו של הזיכיון שמתבסס על הסרט הראשון בסדרה. משחק הווידאו הוא משחק פעולה. המשחק יצא בגרסאות שונות ל-Wii ו-xbox. במשחק, השחקן יכול לאמן חמישה סוגי דרקונים וביניהם דרקון ייחודי למשחק. המשחק פותח על ידי חברת ELB ושווק על ידי חברת המשחקים Activision.

הדרקון הראשון שלי 2

"הדרקון הראשון שלי 2" (במקור: How to train your dragon 2) הוא המשחק השני בסדרת משחקי 'הדרקון הראשון שלי' והוא מבוסס על הסרט השני בסדרת הסרטים. המשחק יצא בגרסאות שונות לפלייסטיישן 3, wii ,Wii U ,Nintendo 3DS ול-xbox 360. במשחק השחקן יכול לבחור דרקונים שונים, ולעבור אתגרים ומשימות. המשחק פותח על ידי חברת Torus Games ושווק על ידי חברת Little Orbit.

בית ספר לדרקונים

"בית ספר לדרקונים" (במקור: school of dragons) הוא עולם וירטואלי שנוצר על ידי jumpstart.com ודרימוורקס. המשחק נמצא באינטרנט והושק גם לטלפונים ניידים. במשחק השחקן יכול להגיע לבית הספר לדרקונים, מקום הייחודי למשחק, לאי ברק ולאזור השממה, שהיא חלק מבית הספר לדרקונים. לאחר ההרשמה למשחק, על השחקן לבחור ביצה מהמאורה שתגדל להיות הדרקון שלו. לאחר בחירת הביצה על השחקן לבחור את מינו ואת צבעו של הדרקון שלו. השחקן יכול להאכיל את הדרקון שלו, להשלים משימות שונות, לקנות פריטים בכסף שצבר מהמשימות שהצליח לבצע, לגדל ולעצב שדה, להצטרף או ליצור שבט של שחקנים מסוימים ולהגדיל את הדרקון שלו. ככל שהדרקון גדול יותר, נפתחות בפניו אפשרויות חדשות. השחקן יכול ליצור דרקון חדש בעזרת אבני חן.
השחקן יכול לאמץ דרקון אחד בלבד.
אדר (כדורגלן פורטוגזי)

קריירת מועדונים

אדר נולד בגינאה ביסאו, שהייתה מושבה פורטוגלית בעברה, היגר לפורטוגל כילד. בגיל 11 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית דפורטיבו קולטורל דה אדמיה. החל את הקריירה המקצועית שלו באלוביירה הוספיטל וטוריזנס מהליגה השלישית.
בקיץ 2008 עבר לאקדמיקה דה קוימברה מליגת העל הפורטוגזית, ב-24 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאסטרלה. בסוף העונה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 אסוסיאסו נבל, בעונתו האחרונה בקבוצה זכה בגביע הפורטוגלי.
בקיץ 2012 חתם אדר לארבע שנים בספורטינג בראגה. ב-2 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לפאסוס די פריירה הבקיע את שערו הראשון בקבוצה באותו החודש בהפסד 1–4 לריו אבה.
ב-28 ביוני 2015 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג. ב-8 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד צ'לסי. לאחר שלא הבקיע במשך 15 משחקים רצופים הושאל לליל הצרפתית. ב-3 בפברואר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על קן. ב-7 בפברואר הבקיע את שערו הראשון בליל בתיקו 1-1 נגד סטאד רן. ב-24 במאי חתם על חוזה קבוע בקבוצה לאחר שהבקיע 6 שערים וסייע לליל להעפיל לליגה האירופית.
ב-23 באוגוסט 2017 הושאל אדר ללוקומוטיב מוסקבה. ב-5 במאי 2018 הבקיע את שער הניצחון במשחק נגד זניט סנקט פטרבורג והעניק לקבוצתו את אליפות ליגת העל הרוסית בכדורגל, 14 שנה לאחר תואר האליפות הקודם. ביולי 2018 נרכש על ידי לוקומוטיב.

נבחרת פורטוגל

אדר בחר לייצג את נבחרת פורטוגל. אדר זומן לראשונה לנבחרת בספטמבר 2012 לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד לוקסמבורג. ארבעה ימים לאחר מכן ב-7 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 0–3 על אזרבייג'ן.
אדר נכלל בסגל למונדיאל 2014 ועלה כמחליף בהפסד 0–4 לגרמניה ותיקו 2-2 נגד ארצות הברית, וסיים עם הנבחרת את הטורניר בשלב הבתים. ב-16 ביוני 2015 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0–1 על איטליה. בטורניר יורו 2016 שיחק בעיקר כמחליף, ואף כבש את השער היחיד במשחק הגמר של הטורניר בדקה ה-109 וסייע לנבחרתו לזכות בתואר ראשון בתולדותיה.
טומאת אדם

התייחסויות אקטואליות

כיום, שבית המקדש נחרב ועדיין לא נבנה, אין הטומאה נוגעת לחייו הפרטיים של כל אדם, שכן אין שום צורך להיכנס להר הבית למקומות המקודשים. אם כי על הכוהנים קיים גם כיום איסור להיטמא, כאמור בפרשת אמור "אמור אל הכוהנים בני אהרון... לנפש לא יטמא לעמיו". האופן היחיד בו מותר לכוהן לגרום לעצמו טומאה, הוא לצורך טיפול בצורכי קבורת שבעת קרוביו בדרגה ראשונה, שהם אב ואם, אח ואחות (שאינה נשואה), בן ובת.
מחלות פריקרדיאליות

מבוא

מחלות פריקרדיאליות נחלקות לשתי קבוצות:

הצטברות נוזלים

במצבים שונים, עלולה להצטבר בשק הפריקרד כמות גדולה של נוזל או דם. כל עוד הצטברות הנוזל איטית, היא אינה גורמת לסימנים קליניים סוערים, אולם כאשר מדובר בהצטברות מהירה - אפילו כאשר מדובר בכמות קטנה של נוזל, הלחץ הפריקרדיאלי עולה מאד ומפריע למילוי הלב.

הצטברות סרוזית - הידרופריקרד hydropericard

הצטברות של נוזל בהיר אשר מתרחש במצבים כגון אי ספיקת לב או אי-ספיקת כליות, או מצב של תת-תזונה קשה. הנוזל המצטבר צלול, מימי וסטרילי.

הצטברות דמית - המופריקרד hemopericard

הצטברות של דם בשק הפריקרדיאלי, לרוב כאשר מדובר בטראומה - קרע של שריר הלב באזור מסוים שעבר נמק, או בעקבות חבלה המערבת ניקוב. מצב זה גורם לטמפונדה לבבית- הצטברות הדם באופן מהיר מביאה לכשל דיאסטולי של הלב: שריר הלב פועל על ידי כיווץ (סיסטולה) והרפיה (דיאסטולה) כאשר קיים נוזל בשק הפריקרדיאלי הלב לא מצליח לבצע את פעולת ההרפיה כמו שצריך וממילא הלב לא יכול להזרים את הדם בצורה תקינה. התוצאה יכולה להיות מוות מהיר, אלא אם התבצע ניקוז של השק בפעולה ניתוחית מהירה- החדרת נקז (צינור דק) לפריקרד ושאיבה של הנוזל החוצה.
ניל ווק

קריירת מכללות

ווק נולד בקליבלנד שבאוהיו למשפחה יהודית, עמה עבר בגיל 11 להתגורר במיאמי ביץ', פלורידה. בין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת פלורידה, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה. בעונת 1967/1968 קלע 26.5 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 19.8 ריבאונדים למשחק. בעונתו האחרונה, 1968/1969, רשם ממוצעים של 24.0 נקודות ו-17.8 ריבאונדים למשחק, ונבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי (First Team All-SEC). בעת סיום לימודיו הוביל ווק את כל שחקני האוניברסיטה בסך נקודות (1,600) וריבאונדים (1,181) בקריירה.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1969 נלקח ווק על ידי פיניקס סאנס בבחירה השנייה, אחרי לו אלסינדור (שנודע כ"כרים עבדול-ג'באר") אשר נבחר ראשון. החל מעונתו השנייה בפיניקס שימש כסנטר הפותח של הקבוצה, והיה אחד השחקנים המובילים שלה ב-4 העונות הבאות. עונתו הטובה ביותר מבחינה אישית הייתה 1972/1973, בה העמיד ממוצעים של 20.2 נקודות, 12.4 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת 1974/1975 הועבר בטרייד לניו אורלינס ג'אז, אך כבר לאחר 37 משחקים נשלח בטרייד נוסף לניו יורק ניקס. בשתיים וחצי עונותיו עם הניקס שימש כשחקן ספסל, וקלע 6.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1977 עזב ווק את ה-NBA וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת רייר ונציה מליגת העל האיטלקית.
לקראת עונת 1978/1979 חתם על חוזה בהפועל רמת גן מליגת העל הישראלית, במדיה שיחק במשך 3 עונות. בתקופתו ברמת גן היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד סטיב קפלן, סטיב שלכטר ואל פלמינג, וקלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק. בסיום עונת 1980/1981 עזב ווק את הקבוצה ופרש ממשחק, לאחר שנתבקש להתגייס לצה"ל.

לאחר הפרישה ממשחק

בשנת 1988 נתגלה גידול סרטני בעמוד השדרה של ווק, ובעקבות סיבוך בניתוח להסרת הגידול הוא סבל משיתוק בפלג גופו התחתון לשארית חייו. בשנים הבאות שיחק ווק על כיסא גלגלים בליגת כדורסל נכים, ואף זכה בשנת 1990 בפרס "ספורטאי השנה בליגות הנכים" ("Wheelchair Athlete of The Year"), אשר הוענק לו בבית הלבן בידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש האב. בשנת 2006 הונצח ב"היכל התהילה הלאומי של הספורטאים היהודים" אשר בקומאק, ניו יורק.
ב-4 באוקטובר 2015 נפטר ווק, בגיל 67.
שאגן אדום ונצואלי

תיאור

יש דו-צורתיות זוויגית מעטה. אורכם של הזכרים נע בין 49-72 ס"מ, ושל הנקבות - בין 46-57 ס"מ. משקלם של הזכרים הוא 5.4-9 ק"ג, בזמן שהנקבות שוקלות בין 4.2 ל-7 ק"ג. לשאגן זנב ארוך שאורכו הוא בערך בין 49-75 ס"מ. הזנב כולו מכוסה בפרווה, למעט השליש התחתון בקצה הזנב המשמש לאחיזת ענפים. צבעם של שני הזוויגים הוא חום-אדמדם עמוק, וגוון הצבע משתנה עם הגיל. פניהם מוקפות פרווה ואפיהם קצרים.
עצם הלסת של השאגן האדום הוונצואלי גדולה, במיוחד גופה של הלסת. מיקומן של ארובות העיניים הוא בקדמת הראש, מה שמפנה מקום ללסת מורחבת ולעצם לשון גדולה. לשאגנים יש בולה מנופחת, שהיא "אריזה" גרמית שנמצאת באוזן התיכונה. זה הופך אותם יוצאים מן הכלל לעומת קופים רחבי אף אחרים.
קוף זה הוא פרימט שוכן יערות ופעיל יום שמבלה חלק גדול מזמנו בצמרות העצים. שיטת התנועה המועדפת עליו היא הליכה על ארבע ודילוגים מינימליים. הזנבות המאחזים שלהם גם מסייעים להם בזה בכך שהם נותנים להם גם תמיכה וגם יכולת אחיזה. כתוספת, לגפיהם יש דפוס אחיזה שמאפשר להם לנוע יותר טוב בעצים. אפשר להבחין בזה בידיהם על ידי המרווח בין האצבע השנייה לשלישית.

תקשורת חברתית

הוא חי בקבוצות של 3-9 פרטים (בדרך-כלל 5-7 פרטים). הקבוצות הן פוליגמיות עם רק זכר אחד או שניים והשאר נקבות וצאצאיהן. זכר אחד הוא דומיננטי והוא מנהיג את הקבוצה ומוצא אתרי מזון חדשים ומגן עליהם. הנקבות בקבוצה אחראיות על הצאצאים. שאגנים אדומים ונצואליים פעילים ביותר; זה הזמן שהקבוצה מחפשת מקום אכילה חדש. השאגנים מפורסמים בשל "מקהלות השחר" שלהם. קולות אלה הם קולות שאגה ויללות שמושמעים בעיקר על ידי הזכרים. השאגות נשמעות במרחק של 5 ק"מ ביער ומעידות על נוכחותם. השאגות משמשות גם כדי למנוע עימותים בין קבוצות, מה שימנע אובדן אנרגיה מקרבות פיזיים. מפני שבדיאטה שלהם יש מעט סוכר, שמירה על אנרגיה היא מפתח ליומם. הקריאות גם עוזרות לפזר את הקבוצות, ובכך התחרות על המזון פוחתת.

תזונה ומערכת שיניים

הדיאטה שלהם מורכבת בעיקר מעלים, אבל הם גם מסתמכים על אגוזים, חיות קטנות, פירות ופרחים בשביל מקורות חשובים של תזונה. המזונות האלה מספקים סוכר הכרחי לגדילה ואנרגיה. החלק החשוב ביותר בדיאטה שלהם הוא העלים, שבלעדיהם הם לא יכולים להתקיים יותר משבוע. הם אוכלים גם עלים מבוגרים וגם עלים צעירים; בכל אופן, עלים מבוגרים מספקים יותר תזונה. השאגנים יכולים לאכול את דיאטת העלים שלהם של עלים סיביים למרות ההיבטים המבניים של מערכת השיניים שלהם. חותכות צרות עוזרות בבליעת העלים, ושיניים טוחנות עם, קצוות חותכים עוזרות להם ללעוס את האוכל טוב יותר. כתוספת, יש להם קיבה מורכבת שמסייעת בתהליך העיכול. המעי האחורי והמעי הגס גם עוזרים בעיכול. המעי האחורי מכיל בקטריה המפרקים עלים והמעי הוא שליש ממשקל גופו.
כמו קופים רחבי אף אחרים, נוסחת השיניים שלו (לסת עליונה ותחתונה) היא: 2 חותכות, ניב אחד, 3 פרי-טוחנות, 3 טוחנות.

רבייה

ישנה תחרות מינית אכזרית בין הזכרים בשל יחס בין זכרים ונקבות לא מאוזן. הנקבות מושכות את הזכרים על ידי הזזת הלשון כדי להזדווג. אם הזכר אינו מגיב, היא עוברת לזכר אחר. תקופת ההיריון הממוצעת היא 190 יום. העולל יישאר עם אמו בין 18 ל-24 חודשים. אחרי שהזכר מגיע לבגרות מינית הוא מגורש מהקבוצה. הזכר חייב אז לפלוש לקבוצה זרה. שם, הזכר הורג את המנהיג ואת כל צאצאיו, וכך הורג כל מתחרה אפשרי. פחות מ-25% שורדים את הפלישות.
פגיונאיים

תיאור

גודלם של המינים בישראל נע בין 15 ל-40 מילימטר. גופם לרוב שחור, לרוב עם דוגמאות צהובות או כתומות. קצות כנפיהם (החלקים הדיסטאליים או המרוחקים, בעגת האנטומולוגים) של בני המשפחה מאופיינים בצורה גלית. עוד סימן אופייני למשפחה הוא חריץ הרוחב העמוק הניכר בין הגחונית הראשונה והשנייה של הבטן (כלומר בין הצד התחתון של הפרק הראשון והשני של בטנם). לזכר יש שלושה "קוצים" קטנים בקצה בטנו המזכירים בצורתם קלשון.
הזכרים מוארכים ורזים יותר מהנקבות, הדוגמאות על גופם לעיתים שונות ומחושיהם ארוכים יותר. דו-צורתיות זוויגית זו, אם כי ניכרת, אינה ברורה וקיצונית כמו במשפחת הטיפיתיים הקרובה אל הפגיונאיים.

רבייה

הנקבה, בחיפושיה אחר דרן של זבליתיים לזחלה, נכנסת למחילות באדמה. כשתמצא אחד, היא תעקוץ אותו, ובעזרת ארסה תשתק אותו. לאחר מכן, תטיל עליו ביצה, לרוב מבלי להזיזו ממקומו (בשונה ממשפחת הצרחוליתיים למשל, שמביאים זחל אל מחילה שהם בונים). הזחל, בבוקעו מן הביצה, ניזון מדרן זה בלבד עד התגלמותו. עקב כך, גודל הדרן שהנקבה צדה, מתאים לגודלה; פגיונאית גדולה תצוד דרן גדול, בעוד הקטנה תעדיף אחד קטן. כשהזחל מוכן להתגלם, הוא טווה לעצמו פקעת.
בישראל בני המשפחה מקימים לרוב דור יחיד בשנה. הזכרים מגיחים ראשונים, ומבלים את רוב זמנם בריחוף מעל פני הקרקע, כדי למצוא את הנקבות, כשאלה יגיחו.
מבער בונזן

מבער בונזן הוא כלי מעבדה נפוץ המשמש לייצור להבה המיועדת לחימום, התכה ולעיקור. המבער עובד על גז, בדרך כלל גז טבעי או גז פחמימני מעובה. המבער נקרא על שמו של רוברט בונזן.

היסטוריה

כאשר בונזן הועסק על ידי אוניברסיטת היידלברג בשנת 1852, הבטיחה לו האוניברסיטה כי היא תבנה עבורו מעבדה חדשה. חומר הבערה הנפוץ היה אז גז פחם ₍ ₎, ובשל כך היה צורך למכשיר שישמש לחימום עבור משתמשי המעבדה. בונזן הציע לפטר דאזאגה ₍₎, מי ששימש כיוצר המכשירים של האוניברסיטה באותה עת, תכנון למכשיר. למעשה, המכשיר שהוצע על ידי בונזן היה שכלול של מכשיר דומה שתוכנן על ידי חברו מייקל פאראדיי שנתיים קודם לכן. דאזאגה ייצר כחמישים ממבעריו של בונזן עבור הסטודנטים, והפך במהרה לפופולרי ביניהם. בונזן פרסם תיאור של המכשיר, וכיום הוא מהווה כלי מעבדה נפוץ בכל רחבי העולם.

תיאור

המכשיר עשוי מגליל המחובר לצינור הגז במעבדה על ידי ברז, המאפשר שליטה בזרימת הגז. הגז זורם כלפי מעלה, אל חלק בו ישנם חרירים המאפשרים זרימת אויר פנימה, כנקבע מעקרון ונטורי. חרירים אלו נשלטים בידית, הקובעת את מצבם, מפתוחים לחלוטין ועד סגורים. לאחר מכן ניתן להצית את הגז המעורב באוויר עם גפרור או מצית.
כמות האוויר המעורב בגז קובעת את סוג הבעירה הנוצרת. ככל שכמות האוויר המעורב בגז פחותה - הבערה היא קרה יותר. ערבוב מוצלח של אויר בגז יגרום לבערה חמה יותר, ולהופעת להבה כחולה.
מכתב מאישה אלמונית

תקציר העלילה

סטפן ברנד (לואי ז'ורדאן) הוא פסנתרן שהקריירה שלו בירידה. יום אחד הוא מקבל מכתב מאישה אלמונית המתאר את קשרי האהבה שהיה להם בעבר.
ברנד היה פסנתרן מפורסם, גבר נאה רודף נשים עם קריירה בינלאומית. בשכנות לו גרה הנערה ליסה ברנדל (ג'ואן פונטיין) המתאהבת בגבר הנאה ובנגינתו.
כאשר אמה מבשרת לה כי החליטה להתחתן שוב ולחיות בלינץ, היא נחרדת. היא בורחת מתחנת הרכבת ללינץ ומגיעה לביתו של ברנד אבל כשהיא רואה אותו נכנס בלוויית עלמה צעירה, היא נסוגה בחזרה לתחנת הרכבת.
כעבור שנים מנסים הוריה לשדך לה קצין ממעמד גבוה אך היא אומרת לו שהיא כבר "מאורסת" למישהו בווינה והשידוך מתבטל.
ליסה חוזרת לווינה ועובדת כדוגמנית בבית אופנה יוקרתי.
היא נתקלת "במקרה" בסטפן שאינו זוכר אותה אבל היא מוצאת חן בעיניו והם מתחילים לטייל ברחובות המושלגים של וינה, סועדים במסעדה יוקרתית ולבסוף הוא מזמין אותה לדירתו והם מתנשקים (זה כל מה שרואים בסרט שהופק בימי קוד הייז).
ליסה רוצה להמשיך בקשר עם סטפן אך הוא אומר לה שקיבל הזמנה לסדרת קונצרטים במילאנו וכי יחזור לאחר שבועיים.
הוא אינו חוזר. ליסה בהריון, יולדת בן אך לא מגלה בבית החולים את שם האב.
כעבור מספר שנים מכירה ליסה את יוהאן שטאופר, אדם עשיר ומבוגר המוכן לשאת אותה לאישה למרות שסיפרה לו על הרומן שהיה לה עם סטפן.
באחד הערבים צופה ליסה עם בעלה באופרה חליל הקסם ומבחינה בסטפן. הם מחליפים מבטים, אבל סטפן אינו מזהה אותה. למרות שעברו שנים רבות היא נמשכת לסטפן שכעת הוא מבוגר והקריירה שלו בדעיכה. למרות אזהרותיו של בעלה היא מגיעה לביתו של סטפן שמצפה שוב לערב נעים. כאשר היא רואה שעדיין אינו מזהה אותה, היא מסתלקת.
בנה מת מטיפוס וגם היא גוססת וברגעיה האחרונים היא כותבת את המכתב לסטפן. רק כשהמשרת שלו מזכיר לו שזאת הנערה ליסה הוא נזכר. לבסוף יוהאן מזמין אותו לדו-קרב והוא נענה לכך.
חיים מיכל

ביוגרפיה

נולד בהמבורג, לר' יוסף. בילדותו למד אצל חותנו לעתיד הרב אליעזר לאזי מברלין בעל משנת דר' אליעזר, רבה של אה"ו. 
מגיל צעיר נהג לרכוש ספרי חז"ל וכתבי יד וככל שהתקדמה הספרות העברית גדלה חיבתו לספרים וכתבים עד שספרייתו הכילה כ-1300 כתבי יד וכ-6000 ספרים. את רשימת ספריו הכין בקטלוג שיצא לאחר פטירתו בספר אוצרות חיים.
נפטר בשנת תר"ו (1846) ונקבר בגרינדל שבהמבורג.
לודמילה טורישצ'בה

קריירה

טורישצ'בה החלה להתאמן בהתעמלות ב-1965 והחלה להתחרות במדי נבחרת ברית-המועצות ב-1967. מאמנה היה ולדיסלאב רסטורוצקי (שלימים אימן את נטליה שפושניקובה ואת נטליה יורצ'נקו).
באולימפיאדת מקסיקו (1968) זכתה טורישצ'בה במדליית זהב הקבוצתית לאולימפיאדה וסיימה במקום 24 בתחרות הקרב רב.
שנתיים אחרי כן טורישצ'בה עמדה בראש הנבחרת הסובייטית. מ-1970 עד 1974 היא שלטה כמעט בכל תחרות בינלאומית חשובה, ניצחה באליפויות העולם בקרב רב ב-1970 וב-1974, ובאליפות אירופה ב-1971 ו-1973 ובגביע העולם ב-1975. היא נחשבת כמי שמגלמת את הסגנון הסובייטי הקלאסי: בעלת חן, אלגנטיות, כושר ללא רבב וטכניקה מעולה.

אולימפיאדת השיא

באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה טורישצ'בה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בתחרות היוקרתית ביותר הקרב רב ובתחרות הקבוצתית. אף על פי שהייתה בעלת הסיכוי הטוב ביותר לזכייה במדליה, מצאה עצמה בצילה של הפופולריות הפתאומית לה זכתה בת ארצה אולגה קורבוט שהצטלמה היטב בטלוויזיה. מדליית כסף בתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתרגיל על סוס הקפיצות. טורישצ'בה הייתה אחת מהמתעמלות הראשונות שהשתמשו בשני קטעי מוזיקה שונים עבור תרגיל הקרקע שלה בתחרות בינלאומית. עבור התחרות הקבוצתית היה מרש מהסרט Circus של איסאק דונבסקי, בעוד עבור קרב רב היא השתמשה במוזיקה Die Frau meiner Träume של פראנץ גרוט.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בסקיין, נורווגיה בשנת 1975 זכתה טורישצ'בה במדליית ארד בתרגיל הקרקע. אף על פי כן, היא שבה לעצמה באותה שנה וזכתה בגביע העולם.
אחרי שסבלה טורישצ'בה מפגיעה בגבה, באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית, מדליות כסף בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל הקרקע ומדליית ארד בתחרות הקרב רב אחרי נדיה קומנצ'י מרומניה ובת ארצה נלי קים. 
ב-1980 כתב העתונאי הבריטי דייוויד האן על טורישצ'בה: "מעולם היא לא הייתה צבעונית כמו כמה מיריבותיה, אבל בשלוותה היא הייתה נפלאה".

אכן, היא נודעה בשל קור רוחה בתחרויות. באחת מהופעותיה הידועות ביותר של טורישצ’בה, בגביע העולם 1975 באצטדיון ומבלי הישן בלונדון, הופתעו הצופים למשמע הקול הרם של וו המתכת הנשבר, שתמך בכבלים. המקבילים המדורגים פשוט התפרקו והתרסקו על הקרקע בסיום התרגיל שלה, בדיוק אחרי שהיא ירדה מהם. טורישצ’בה בירכה לשלום את השופטים, וצעדה ברוגע מהמקום בלי אפילו לפנות לאחור להתבונן במה שעלה בגורלו של המכשיר. היא המשיכה וניצחה בקרב רב בכל המקצים וזכתה לבסוף בכל התרגילים במדליות זהב. כעבור שנים רבות היא אמרה, שבאותו רגע היא נזכרה בדבר אחד בלבד – שהיא חייבת להשלים את התרגילים שלה ו"לדבוק בכך".

מאמנה, ולדיסלאב רסטורוצקי, אמר עליה: "לודמילה תילחם עד מוות בכל מצב".
טורישצ'בה גם נודעה בשל התנהגותה האדיבה. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הקיפה את הבמה וניגשה באופן אישי לברך את האלופה נדיה קומנצ'י ולחצה את ידה לפני שקיבלה את המדליה שלה עצמה.
ב-1977 נישאה לאצן ולרי בורזוב, האלוף האולימפי בריצות ל-100 ול-200 מטר באולימפיאדת מינכן (1972). היא נבחרה לוועדה הטכנית של התעמלות האמנותית לנשים מטעם התאחדות ההתעמלות הבינלאומית (International Gymnastics Federation) (FIG) ב-1981.

טורישצ'בה נותרה פעילה בענף ההתעמלות כמאמנת, שופטת בינלאומית ובעלת תפקיד בהתאחדות ההתעמלות האוקראינית. אחת מבנות חסותה הייתה ליליה פודקופאייבה, זוכת מדליית הזהב באולימפיאדת אטלנטה (1996) בתחרות הקרב רב.
לאחר התפרקות ברית המועצות מתגוררת באוקראינה והייתה נציגת אוקראינה בפדרציה הבינלאומית להתעמלות.
האסטרונום המלכותי

היסטוריה

בשנת 1675 ייסד צ'ארלס השני, מלך אנגליה את מצפה הכוכבים המלכותי בגרניץ' הסמוכה ללונדון. עם ייסוד מצפה הכוכבים מינה המלך צ'ארלס את ג'ון פלמסטיד לתפקיד האסטרונום המלכותי הראשון, שתפקידו היה: 
לתקן בשקדנות את לוחות תנועות גרמי השמים, את מיקומם של כוכבי השבת, וזאת על מנת לאפשר את מציאת קווי האורך למען אמנות הניווט.
— 
vol.28,at p.293 R Walsh, The Museum of foreign literature, science and art, publ. E Litell, 1836, vol. 28 at page 293
מאז ייסוד מצפה הכוכבים המלכותי, ועד שנת 1972 שימש האסטרונום המלכותי כמנהל מצפה הכוכבים, אך גם כנושא משרה של בית המלוכה, וקיבל מבית המלוכה מענק שנתי (סטיפנדיה) של 100 לירות שטרלינג.
לאחר שנת 1972 הפך התפקיד לתואר כבוד בלבד, והופרד מהניהול בפועל של מצפה הכוכבים.
מחקר ופיתוח

מחקר ופיתוח (בקיצור מו"פ, באנגלית: R&D - Research and Development) מוגדר כפעילות שיטתית ומדעית המיועדת ליצור ידע מדעי או טכנולוגי חדש, כולל ידע על אדם, תרבות וחברה, או לפתח יישום חדש של ידע מדעי או טכנולוגי.

אודות

בענפים בהם יש שינויים טכנולוגיים מהירים, נדרש מחברות עסקיות להתאים את עצמן ולפעול ליצירת מוצרים חדשים. לשם כך חברות רבות מייסדות מרכזי מו"פ, שבהם מתבצעים מחקרים לפיתוח מוצרים חדשים ושיפור אלו הקיימים. חלק מהמרכזים שייכים לאוניברסיטאות ומכוני מחקר וכן לסוכנויות שונות המייצגות את המדינה.
למו"פ תפקיד מרכזי בתחום הפרמצבטיקה, במטרה ליצור תרופות חדשות, ולכן אחוז ההוצאה למחקר ופיתוח של חברות אלו גבוה מאד ומגיע לכ-15% מהכנסותיהן. ההוצאה למו"פ גבוהה גם בחברות תוכנה, אינטרנט, תקשורת ועוד. רישום פטנטים מהווה מקור מידע חשוב לגבי פעילות מחקר ופיתוח, שלה ערך כלכלי ישיר.
הייצור הלאומי של מו"פ נאמד על ידי סך הכל ההוצאה על מו"פ המיוצר במדינה, ומהווה מדד למידת היצירתיות והחדשנות שלה. ארצות הברית היא המדינה שבה מתבצעת פעילות המו"פ הגדולה בעולם (343 מיליארד דולר), ולאחריה האיחוד האירופי (231 מיליארד), סין (136 מיליארד) ויפן (130 מיליארד).
מונואמין אוקסידאז

מונואמין אוקסידאז (בקיצור MAO) הוא אנזים המהווה קטליזטור לחימצון של קבוצה של מוליכים עצביים המכונים מונואמינים (למשל נוראדרנלין, דופאמין וסרוטונין) ונמצאים בגבול הממברנה של המיטוכונדריה ברוב צורות התאים בגוף. כמו כן מסוגל ה MAO לחמצן אמינים ראשוניים, שניוניים ושלישוניים.

השפעה

למונואמין אוקסידאז יש חשיבות גדולה בויסות רגשות. כמויות גדולות או קטנות של מונואמין אוקסידאז מזוהות עם מחלות נפשיות כמו דיכאון, דחף לביצוע עבירות ופוביות.
מונואמין אוקסידאז מווסת את תהליך ההפקה של מוליכים עצביים קטכולאמינים מקבוצת המונואמיניים. מוליכים עצביים אלו כוללים את האדרנלין, הנוראדרנלין והדופמין.
מונואמין אוקסידאז הנמצא בדם מנטרל אמינים שמקורם במזונות כמו שוקולד וגבינה, כדי למנוע מהם לגרום לעליה מסוכנת בלחץ הדם.

גנטיקה

זוג הגנים האחראיים על המונואמין אוקסידאז (MAOA וMAOB) בגוף נמצאים סמוך זה לזה בזרוע הקצרה של כרומוזום X.
הגן של MAOA נמצא בגן Xp11.