google/wiki40b huggingface dataset:
שפרוולד

השְפְּרֵה-וַאלְד (גרמנית: Spreewald, "יער השפרה", על שם הנהר שְפְּרֵה; בסורבית: Błóta, ביצות), או "ונציה הירוקה" הוא אזור בדרום-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה, 100 ק"מ מדרום-מזרח לברלין. שטח השפרוולד הוא שילוב של אדמות בור מוצפות וכבול, שבהם נפרשים תעלות ויובלים באורך כולל של כ-970 ק"מ. שטחו של היער הוא 3,173 קמ"ר.  
האזור מתאפיין במספר מינים ייחודיים, והוכרז ב-1991 על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית. באזור מתגוררים 285,000 איש, ואחוז גבוה של אוכלוסייה הוא ממוצא סורבי.

אתרי תיירות מרכזיים

לובנאו (Lübbenau) הוא היישוב הראשי בכל מתחם השפרוולד. הוא נוסד עוד בימי הביניים והאזכור הראשון שלו הקיים עד ימינו הוא משנת 1315. היישוב עצמו הוא מרכז התיירות הראשי אליו מגיעים עשרות אלפי תיירים מדי שנה.

עיירת המלפפונים

אחד מהכינויים שנתנו לה לאורך השנים היה: "עיר המלפפונים", בזכות תעשיית המלפפונים המסורתית הקיימת בה עד היום.

עיר התיירות

לובנאו מוגדרת בפי המקומיים והתיירים כהמקום השלו ביותר במזרח גרמניה מיקום העיר והכפר לובנאו הוא במרחק של שעת נסיעה בלבד מברלין, היא בדרך לקוטבוס, יש בה תעלות מים ולצידם בתים עתיקים וטירות וציוריים וצמחייה טבעית עם אילנות נאים שובי לב.
העיר גם התפרסמה בתענוגות השיט בתעלות המים המדהימות והמוצלות, שמתפצלות עד לכדי אצבעות קטנטנות, המהוות גם כמבוך מהנה ומאתגר.

תיירות אופניים

בלובנאו הנקראת גם (Lübbenau Spreewald), בהעיר העתיקה של Lübbenauer ניתן לראות בה מאות תיירים העוברים בתעלות המים הציוריות ובשדות הפתוחים, ששם גדלים המלפפונים. 
התיירים המגיעים ללובנאו שוכרים אופניים לעבור בין תעלות המים ושדות המלפפונים, נתיבי האופניים עוברים בנקודות היסטוריות של האזור, כגון ארמון Lübben המדהים, המים הצלולים של אגמי קתן (Köthen) ונויינדורף (Neuendo) שחלק מהתיירים קופצים להתרענן בהם, וכן בעיירת האומנים הציורית מאין כמותה, Lehde, שמשלבת מסורתיות גרמנית במלוא משמעות המילה.

תיירות סירות

עם ההגעה למשכנן של הסירות במושב יש מבחר עצום של סירות וקיאקים. ביניהם סירות עצמאיות וגם סירות ענק עם שולחנות, שמגישים בהן בירות מקומיות באיכות משובחת תוך כדי שיט. בעת הנסיעה בתעלות המתפצלות הדרך שופעת עצים גבוהים וירוקים שמצלים על השייטים ומגני בירות (הביר גארטן), שהם סמל התרבות הגרמנית והאוסטרית.

הקהילה היהודית

התקיימה בה קהילה יהודית חשובה בראשה עמד  הרב אליעזר ליזר קרפל'ס ב"ר נפתלי קרפל'ס, מחבר הספרים, מאבני המקום (על מסכת הוריות) וערכי עלי (על מסכת ערכין).
מרכז גוטניק

מרכז גוטניק הוא בית יהודי סמוך למערת המכפלה, בבית מסעדה, חנות מזכרות, מרכז מבקרים ותצוגת קבע של תצלומים. הבית נקרא על שם המליונר יוסף יצחק גוטניק מאוסטרליה, שתרם את הכסף להקמתו. המרכז הוא המבנה בשימוש יהודים הסמוך ביותר למערת המכפלה.
במקום הייתה "מסעדת המתנחלים" שהייתה המבנה היהודי הראשון בחברון לאחר מלחמת ששת הימים.

"מסעדת המתנחלים"

בשנת ה'תשכ"ח התקיימה במערת המכפלה חתונתו של בני קצובר. לרגל החתונה הוקם דוכן של משקאות וכריכים, לאחר מכן הדוכן שימש כקיוסק קבוע. המושל הצבאי של חברון הורה להרוס את הקיוסק, בעקבות זאת העלו השרים בגין, אלון וורהפטיג לדיון בממשלה את נושא ההתיישבות בחברון. הממשלה החליטה לאשר הקמת מסעדה קבועה במקום בו עמד הקיוסק. זו הייתה הפעם הראשונה שממשלת ישראל אישרה מבנה יהודי בחברון. מסעדה זו כונתה "מסעדת המתנחלים".

המרכז כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מרכז גוטניק בצורתו הנוכחית נחנך בשנת ה'תשנ"ו. המרכז כיום כולל אולם שמחות וכינוסים, מקוה טהרה, תצוגת תמונות של ההתיישבות היהודית בחברון, שמציג הצלם גרשון אלינסון ממפעיליה של "מסעדת המתנחלים" המקורית, מסעדה כשרה וחנות "מזכרות עיר האבות". על גג המרכז, רמקולים שמשמיעים מוזיקה חסידית בין השעות 8:00-17:00.
מדי שנה, בכ"ד בשבט מתקיימת במרכז סעודה חגיגית לרגל היארצייט של הרבנית מנוחה רחל סלונים הקבורה בחברון
ב-30 באוגוסט 2009 התקיים במקום טקס אזכרה ממלכתי במלאת 80 שנה לטבח חברון
ב-24 במרץ 2010 ביצע נחום סיגל, שדרן הרדיו היהודי בניו יורק, יום שידור מחברון שהערך במרכז גוטניק. בשידור השתתפו נציגים מהיישוב היהודי, הזמר מרדכי יצהר וקבוצות תיירים יהודים מארצות הברית
יחסי בלארוס–לטביה

היסטוריה

בעבר היו שתי המדינות חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי, אולם במהלך השנים עברו המדינות לשליטת האימפריה הרוסית, והיו חלק ממנה עד לשנת 1918.  לאחר המהפכה הרוסית הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, אולם בשנת 1922 נכבשה בלארוס מחדש על ידי רוסיה הסובייטית. בשנת 1940 נכבשה גם לטביה על ידי הצבא האדום, ובמהלך מלחמת העולם השנייה היו שתי המדינות תחת כיבוש גרמני, ולאחר המלחמה הם היו חלק מברית המועצות עד לשנת 1991. לאחר קריסת ברית המועצות הכריזו שתי המדינות על עצמאותם, וכיום מתקיים ביניהם שיתוף פעולה במגוון תחומים.
בשנת 2006 הוגש כתב אישום פלילי נגד דיפלומט לטבי במינסק על חלוקת מוצרים פורנוגרפיים, ולאחר מכן הוחזר שגריר לטביה להתייעצויות במשך כמעט שלושה חודשים.
בשנת 2011 לטביה, יחד עם מספר מדינות אחרות באיחוד האירופי, ביטלה את הצורך בוויזות לטווח ארוך עבור אזרחי בלארוס.

יחסים כלכליים

בשנת 2009 עמד היצוא הלטבי לבלארוס על 92,000,000 לטס, ואילו היצוא הבלארוסי ללטביה עמד על 163 מיליון לטס. בין 2004 ל-2008 הסחר בין המדינות עלה מ -395.8 ל-2322.2 מיליון דולר. המוצרים העיקריים של היצוא הבלארוסי הם מוצרי נפט, מוצרים של תעשיות כימיות, מתכות ומכונות, ועץ ומוצריו. המוצרים העיקריים של היצוא הלטבי הם מאכלי ים, מזון לבעלי חיים, טקסטיל, תרופות ומוצרי מתכות.
לטביה משתתפת בסנקציות של האיחוד האירופי נגד בלארוס.

יחסים דיפלומטיים

בלארוס מחזיקה בלטביה שגרירות בריגה וקונסוליה כללית בדאוגבפילס. מאידך, לטביה מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק וקונסוליה כללית בוויטבסק.
NL (סיבוכיות)

בתורת הסיבוכיות, NL (לא דטרמיניסטי עם מקום לוגריתמי) היא מחלקת סיבוכיות המכילה בעיות אשר ניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית אשר משתמשת בזיכרון לוגריתמי לכל היותר.
NL היא הכללה של L, מחלקת הסיבוכיות המכילה בעיות אשר ניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית אשר משתמשת במקום לוגריתמי. מאחר שכל מכונת טיורינג דטרמיניסטית היא גם מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית, נובע שL מוכל בNL.
ניתן להגדיר את NL בצורה פורמלית כ- כאשר  היא מחלקת כל השפות שניתנות לפתרון על ידי מכונת טיורינג לא דטרמיניסטית תוך שימוש ב-  זיכרון.

בעיות ב-NL

קיימות מספר בעיות אשר ידועות כ-NL-שלמות תחת רדוקציה לוגריתמית במקום, ביניהן connectivity ו-2-satisfiability.
connectivity היא השאלה האם קיים מסלול בין שני קודקודים בגרף מכוון.
2-satisfiability היא השאלה האם בהינתן נוסחה שבה כל פסוקית היא דיסיונקציה של שני ליטרלים, קיימת השמה למשתנים שהופכת את ערך הנוסחה לאמת.

קשרים עם מחלקות סיבוכיות נוספות

ידוע כיום שNL מוכלת בP מאחר שיש רדוקציה פולינומית בזמן ל-2-satisfiability. עם זאת, לא ידוע האם NL=P או האם NL=L.
ידוע שNL=co-NL כאשר co-NL היא מחלקת השפות שהשפה המשלימה שלהן ב-NL (משפט אימרמן).
ניתן לקשר את NL למכונות דטרמיניסטיות המשתמשות במקום מסוים לפי משפט Savitch, לפיו כל אלגוריתם לא דטרמיניסטי ניתן לסימלוץ על ידי מכונת טיורינג דטרמיניסטית תוך שימוש בלכל היותר זיכרון ריבועי בזמן הריצה של האלגוריתם. משימוש במשפט Savitch נובע ש-NL מוכלת ב-, או .
זו ההכללה החזקה ביותר של מכונות דטרמיניסטיות במקום מאז 1994. מאחר שמחלקות המשתמשות במקום גדול יותר לא מושפעות מהגדלת המקום בריבוע, המחלקות הדטרמיניסטיות והלא דטרמיניסטיות במקרים אלו הן זהות. מכאן מגיעה הדוגמה הבאה למשל: PSPACE = NPSPACE.
מינט וולטרס

חייה ויצירתה

מינט וולטרס נולדה בשם מינט ג'ב, בעיירה בישופ'ס סטרוטפורד באנגליה. אביה היה קצין בצבא, וולטרס בילתה את ילדותה המוקדמת בחיים במחנות צבא באנגליה. בהיותה בת 12 מת אביה ממחלה והיא נשלחה לפנימייה.
בשנת 1968 הגיעה וולטרס לישראל, ביחד עם קבוצת צעירים לא יהודים, ושימשה כמתנדבת בקיבוץ כפר הנשיא, וכן במוסד לעבריינים צעירים בירושלים. לאחר מכן למדה לתואר ראשון בצרפתית בקולג' טרווליאן בדרהאם, אך לא סיימה את לימודיה שכן סיום הלימודים חייב שהות של שנה בצרפת, והיא לא רצתה בכך. באוניברסיטה פגשה את בעלה, אלק וולטרס. הזוג נישא בשנת 1978 ולהם שני בנים.
בשנת 1972 החלה וולטרס לעבוד בעריכה במגזינים מקבוצת IPC, המוציאה לאור מגזינים באנגליה, והפכה לעורכת במערכת "הספרייה השבועית לנשים" (Woman’s Weekly Library), המוציאה לאור ספרי רומן רומנטי. במהלך הזמן עברה בעצמה לכתיבת רומנים מסוג זה, והייתה כותבת רומן בן 30,000 מילה בסדרת "אהבה בבית החולים" מדי חודש. לאחר לידת ילדיה חדלה מכתיבה במשך מספר שנים אך כשגדלו החליטה להתמסר לכתיבת רומנים רציניים באורך מלא.
בשנת 1992 פירסמה את ספרה הראשון באורך מלא - "בית הקרח". כתיבת הספר ארכה שנתיים וחצי, והוא נדחה על ידי מספר בתי הוצאה לאור, עד שנרכש על ידי הוצאת מקמילן עבור 1,250 שטרלינג. הספר זכה להצלחה רבה. הוא קיבל את פרס אגודת סופרי הפשע הבריטים על שם ג'ון קריזי כספר הטוב ביותר של סופרת חדשה, ותורגם לשפות רבות. על ספר זה וספריה "הפסלת" ו"רסן הסוררת" (The Scold's Bridle) זכתה וולטרס בפרס אדגר ובפרס "פגיון הזהב" של אגודת סופרי הפשע הבריטים, הישג יוצא דופן לשלושה ספרים ראשונים של כותבת חדשה. מאז המשיכה וולטרס לפרסם ספר בממוצע אחת לשנה וחצי, ובסך הכל פרסמה ארבעה עשר ספרים.
ספריה של וולטרס עוסקים בבידוד, דחייה, הדרה, משפחות שאינן מתפקדות, צדק ונקמה. לעיתים הם עוסקים ברקע אמיתי, של מאורעות ואירועים אמיתיים, המושכים את הקורא אל המציאות שהיא יוצרת. וולטרס שואבת השראה רבה לספריה ממהדורות החדשות, וכן היא מתנדבת מזה שנים בבתי כלא, ומסייעת שם לאסירים.
חמשת ספריה הראשונים, "ביתן הקרח", "רסן הסוררת", "הפסלת", "ההד" ו"החדר החשוך", עובדו למיני סדרות טלוויזיה על ידי ה-BBC בין השנים 1996–1999, בהשתתפות שחקנים ידועים כדניאל קרייג, קלייב אואן ומירנדה ריצ'רדסון. הסדרות הוקרנו בישראל בערוץ 1 בסמוך לאחר הקרנתן בבריטניה.
ששה כובעי חשיבה

עיקרי השיטה

משתתף רשאי להחליף כובעים במהלך הדיון וכך לייצג דרכי חשיבה שונות זו מזו. ביקורתיות מצד אחד, הפריית הדיון ויצירתיות מצד שני, שיפוט נייטרלי לקבלת החלטות שקולות הם ממאפיני השיטה.
כובע לבן - עובדות, נתונים ומידע.
חשיבה נייטרלית, משמעת והכוונה. חשיבה נייטרלית ואובייקטיבית בהצגת
המידע לקבלת החלטה שקולה. הכובע הלבן עונה על השאלות: איזה מידע יש בידינו? איזה מידע דרוש לנו ואין לנו? איך משיגים את המידע הזה? אנו זקוקים לצבע זה לצורך מתן מענה לשאלה, בחירת ההסבר הנכון, הערכת רעיון, פתרון לבעיה, קבלת החלטה וכדומה...
כובע אדום - רגשות, תחושות ואינטואיציה.
לגיטימציה להכנסת רגשות כולל שנאה ופחד למשל בחשיבה. שימוש 
בתחושות ובאינטואיציה ובחוש שישי לקבלת החלטות. הכובע האדום עונה על השאלות: מה אני מרגיש בקשר לעניין כרגע? מהי "תחושת הבטן" שלי? מה האינטואיציה שלי? 
הנטייה הטבעית שלנו היא להוציא את רגשותינו גם בשיחה ניטראלית. הכובע האדום נותן לגיטימציה לשלב "איתותים" רגשיים בשיחה רצינית. במקרה של ניסיון בשטח יש לזה ערך רב, אך באותה מידה הוא יכול להטעות.
כובע שחור - שיפוט שלילי, מדוע לא יצליח (תפקיד פרקליט השטן).
חשיבה בקורתית. הערכה שלילית לנושא בדיון. ניסיון אובייקטיבי להראות
המרכיבים השליליים והצבעה על טעויות לוגיות או הסתמכות על העבר. הכובע השחור עונה על השאלות: האם זה נכון? האם זה יצליח? האם זה מתאים? מהן הסכנות, הקשיים והבעיות שיש לקחת בחשבון? 
משתמשים בו כשרוצים לבטל רעיון, לנמק מדוע לא כדאי לקבל הצעה מסוימת או לשכנע לבטל תוכנית מסוימת. 
כובע צהוב - גישה חיובית ואופטימית, הזדמנויות.
חשיבה חיובית קונסטרוקטיבית. ניסיון להראות החיוב. חיפוש היתרונות.
חיפוש הבסיס הלוגי לרעיון. חיפוש הזדמנויות. הכובע הצהוב עונה על השאלות: מה היתרונות שיש? מה התועלת שתצמח מזה? מדוע זה יצליח? 
משתמשים בו כאשר רוצים לבחון את תרומת הרעיון, או היתרונות של פתרון: האם כדאי לקבל את הרעיון והאם כדאי לבצע זאת? כל רעיון יצירתי משתמש בכובע צהוב. החשיבה החיובית איננה טבעית כמו חשיבת הכובע השחור ודורשת לעיתים מאמץ מכוון. 
כובע ירוק - יצירתיות וצמיחת
חשיבה יצירתית, חיפוש חלופות. ניסיון להתקדם אל מעבר לידע הקיים. 
חשיבה לטרלית (צידית, רחבה, מתפרשת) לגיבוש תפיסות ומושגים חדשים. הכובע הירוק עונה על השאלות: מה עוד? (רעיון, היבט, הסבר, פתרון, מסקנה) אילו אלטרנטיבות אפשר להציע? האם קיימים כיווני חשיבה שלא העלינו? 
הכובע הירוק שימושי ביותר כאשר מחפשים הסבר לתופעה, פתרון לבעיה מעבר לפתרונות הקיימים, כשהדיון נתקע, כשצריך פרובוקציה כדי לקדם את הדיון הלאה. 
כובע כחול - רוגע ושליטה. לחשוב על החשיבה.
חובש הכובע הכחול מארגן את תהליך החשיבה, מגדיר את הנושא, מנסח 
את השאלות. אוכף המשמעת ואחראי לסיכום הדברים. הכובע הכחול עונה על השאלות (לצורך ניתוח מצב ותכנון): מה המטרה? למה הגענו? היכן אנו עומדים? מה תוכנית החשיבה מכאן ואילך? מה הצעד הבא? וגם לצורך סיכום ורפלקציה: מה אפיין את החשיבה שלנו? האם הייתה יעילה? מה היו ההצלחות בחשיבה? מה היו הקשיים? איך נמנע אותם? 
הכובע הכחול מתפקד כ"נווט החשיבה" של הקבוצה: הוא מתבונן, מברר, ממקד, מגדיר מטרה, מנסח שאלות, מזהה סטייה ממסלול החשיבה, עורך סיכומי ביניים וסיכומים סופיים.
גרטרוד יורקס ואולד לייס

מקורות

אולד לייס הוא דיינוניכוס מהונדס גנטית מהמאה ה-87, שהוזמן בידי הנוסעים בזמן דייל וסטייסי יורקס כדי להגן על בתם, גרטרוד. גרטרוד הייתה סוציאליסטית אתאיסטית ממוצא יהודי, אשר הוריה היו חברים בקבוצת "להקת האריות". לאחר שסירבה לבוא למפגש להקת האריות בבית משפחת ויילדר, גרטרוד ובניהם של שאר חברי להקת האריות - אלכס ויילדר, ניקו מינורו, צ'ייס סטיין, מולי הייז וקרולינה דין - היו עדים לרצח ילדה חפה מפשע בידי להקת האריות, הם כולם ברחו מהוריהם ומשפחותיהם כקבוצת Runaways. 
כאשר הקבוצה חיפשה ראיות במחסן משפחת יורקס, הם גילו הודעה הולוגרפית מדייל וסטייסי, ספר כישוף ואת אולד לייס. הקשר הטלפתי בין גרטרוד לאולד לייס התגלה, כאשר אולד לייס תקף את ה-Runaways וגרטרוד אמרה לו להפסיק. כשגילו לצד ההודעה ההולוגרפית עתיקות נדירות, הקבוצה הסיקה שהוריה של גרטרוד הם נוסעים בזמן. גרטרוד המציאה לעצמה את הכינוי "ארסניק" והעניקה לאולד לייס את שמו, בהרמז לסרט "ארסניק ואולד לייס" מ-1944. ביחד, הקבוצה נלחמה בלהקת האריות, ובשלושת הענקים העוצמתיים "גיבורים".

מותה של גרטרוד, אולד לייס וצ'ייס

במהלך משימתם של ה-Runaways להצלת מולי מלהקת האריות, צ'ייס רץ לתוך מצפה גריפית הבוער כדי להציל אותה. ללא ידיעתו, מולי כבר חולצה, והוא נאלץ להלחם לבדו בג'פרי ויילדר הנוסע בזמן. גרטרוד ואולד לייס נכנסו אחריו, ובמהלך הקרב, ג'פרי זרק סכין לחזה של גרטרוד. לפני שמתה, היא הספיקה להעביר את הקשר הטלפתי לצ'ייס. לאחר מותה, צ'ייס השתמש באולד לייס באופן אגרסיבי וזועם, ואף פקד עליו לקרוע את גרונו של אחד מאויביהם. כאשר צ'ייס פקד עליו לשמור עליו מה-Runaways, קרולינה הצליחה להוציא אותו מפקודה זו, באומרה שכל אחד יכול לבחור לא לציית.
כאשר הקבוצה עברה לבית מאליבו, אולד לייס צפה בטלוויזיה עם קלרה פראסט, כשלפתע מל"ט התרסק על הבית. בהגנה על קלרה, אולד לייס נהרג לכאורה. למרות שצ'ייס הרגיש שהוא מת, אולד לייס הועבר לעולם הדינוזאורים של הדינוזאור השטני ומון-בוי. מולי שמה לב שגופתו נעלמה. מאוחר יותר, צ'ייס ראה ילדה הדומה לגרטרוד, ורץ אחריה בכביש סואן. כשאמרה לו לעצור, הופיעה מאחוריה צללית של דינוזאור; כשצ'ייס נדרס, שתי הדמויות נעלמו.

אקדמיית האוונג'רס

חודשים לאחר מכן, ניקו השתמשה בקסם ומצאה את אולד לייס. ה-Runaways ביקשו סיוע מרפטיל ואקדמיית האוונג'רס. בעזרת הקמע של רפטיל, קסמיה של ניקו ומכונת הזמן של האנק פים, נפתח שער לממד בו אולד לייס נמצא, חי ובריא. כאשר צ'ייס וניקו נחטפו בידי ארקייד, אולד לייס נעשה מלנכולי וכמעט ולא אכל.
אליסון מישלקה

ביוגרפיה

מישלקה נולדה בטורנטס, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית אדוקה ממוצא גרמני ובריטי. היא גדלה בסיאטל, וושינגטון ובדרום קליפורניה. יש לה אחות צעירה בשם אמנדה. אביה, מארק, בעל חברה לחוזים, ואמה, קארי, היא מוזיקאית. אביה ממוצא גרמני, ואמה ממוצא גרמני, אנגלי, ולשי, סקוטי ואירי. מישלקה החלה לנגן בפסנתר בגיל 6 ובגיטרה בגיל 13. היא החלה ללמוד משחק בגיל 5, והשתתפה בעיקר בהפקות של הכנסייה.
היא נודעה בעיקר בזכות צמד הפופ שהקימה ביחד עם אחותה איי ג'יי מישלקה; Aly & AJ.

משחק

קריירת המשחק של מישלקה החלה כאשר שיחקה בסדרה "תקועים בזמן" בשנת 2004, ולאחר מכן היא הופיעה בסרט "Now You See It...".
מישלקה חברה בצמד אלי ואיי.ג'יי (Aly & Aj) יחד עם אחותה אמנדה ג'וי מישלקה. אלבום הבכורה שלהן, Rush, יצא ב-16 באוגוסט 2005. ב-2007 הנחו אליסון ואמנדה מישלקה את התוכנית TRL שב-MTV. בשנת 2009, הופיעה בסדרת "נוער שוליים" וב-2010, שיחקה בסרט הקומדיה "באה בקלות". באותה שנה הופיעה בסדרה "הלקטס".
בשנת 2011, שיחקה בסרט המותחן "השותפה" לצידה של לייטון מיסטר. באותה שנה היא התארחה בפרק בסדרה "CSI: ניו יורק".
בשנת 2013 שיחקה בסרט הקומדיה "מגודלים 2".
בנוסף ב-2013, היא התארחה בחמישה פרקים בסיטקום "שני גברים וחצי", וב-2014, התארחה בפרק בסיטקום "סדנה לעצבים". החל מ-2015 מגלמת את פייטון צ'ארלס בסדרה "איי זומבי" ברשת The CW.

מוזיקה

מישלקה החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2004, והקימה את ההרכב אלי ואיי.ג'יי (באנגלית: Aly & AJ) יחד עם אחותה אמנדה "איי ג'יי" מישלקה. אלבומם הראשון לתוך המהירות (Into The Rush) שהוקלט בשנים 2004–2005 יצא לאור ב-16 באוגוסט 2005. בספטמבר 2006, הוציאו הבנות אלבום שני עם 9 שירים, "Acoustic Hearts of Winter". ביולי 2007, יצא אלבומם השלישי, Insomniatic, יחד עם שירם הראשון Potential Breakup Song. האלבום הרביעי היה אמור לצאת בתחילת 2010, אך בוטל עקב כך שהזוג עזבו את חברת התקליטים שלהן. ב-8 ביולי 2013, הוציאו הבנות שיר בשם "Hothouse" מתוך אלבום שעתיד לצאת.

חייה האישיים

בשנת 2012, החלה מישלקה לצאת עם מפיק הסרטים העצמאיים, סטיבן רינגר. ביולי 2014, התארס הזוג, ונישא בטקס קטן בפורטופינו, איטליה ב-8 ביוני 2015.
שלמה פלורנטין

שלמה (סלומון) יעקב פלורנטין (1864– 10 בנובמבר 1946) היה קבלן ויזם ממוצא סלוניקאי שהקים בשנות השלושים של המאה העשרים את שכונת פלורנטין בתל אביב.

ביוגרפיה

פלורנטין נולד בשנת 1864 בסלוניקי, ליעקב ולסול, במשפחה אמידה שמוצאה מפירנצה (מקור שם המשפחה) וקיבל חינוך מסורתי. 
התעשר מעסקי ביטוח וטבק, ונישא לדורון בת חזקיה לוי. עם השנים רכש מעמד בקהילת סלוניקי והשפעה בחוגי ממשלת יוון. מגיל צעיר היה ציוני, ובעודו ביוון החל לרכוש קרקעות בפלשתינה.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ויחד עם סוחרים נוספים שעלו מסלוניקי, קנה אדמות באזור שלימים הפך לשכונת קריית שאול. הם הקימו מגדל מים ובאר וניסו להקים מושבה חקלאית. בשנת 1929 התחיל לבנות עם דוד אברבנאל שכונה מצפון יפו, היא שכונת פלורנטין. הבתים נמכרו במחירים נמוכים יחסית, ליהודים מחוסרי אמצעים - בעיקר בני הקהילה הספרדית מיפו. 
שלמה פלורנטין נפטר בתל אביב בט"ז בחשון תש"ז, 1946. הותיר אחריו שלוש בנות ובן.
שכונת פלורנטין קרויה על שמו.
אברהם קורמן

אברהם קורמן (22 בספטמבר 1917 - 23 במרץ 2001) היה חוקר אוטודידקט, מחבר כעשרים ספרים תורניים, חלקם בנושאי תורה ומדע.

ביוגרפיה

נולד בנארול שבפולין בשנת תרע"ח, ליקותיאל זאב ופייגה, והיה השני מבין ששת ילדיהם. התחנך בישיבות גליציה, בעיקר בישיבת "עץ חיים" בטארנוב, פולין. העריץ את מורו ורבו, הרב משה יוסף זאלץ, ראש ישיבת "עץ חיים" ו"כתר תורה" בטארנוב ולאחר מכן אבד"ק יזלוביץ. היה מקורב לחסידות באבוב. למד בחברותא עם בנו של הרבי, שלימים היה בעצמו הרבי מבאבוב, ר' שלמה הלברשטאם. בשנות מלחמת העולם השנייה גלה עם הוריו ואחיו לערבות סיביר המשיך בקיום מצוות חרף כל קשיי המלחמה.
בשנת 1949 עלה לישראל עם אמו ואחיו הקטן, התגורר בתל אביב ברחוב דובנוב, ושימש כמנהל המחלקה הסוציאלית של מועצה אזורית מודיעים. ביתו שימש מוקד 'עלייה לרגל' לבני נוער דתיים באזור תל אביב (רבים מהם תלמידי ישיבת היישוב החדש), שקורמן שימש להם מורה ומקור סמכות בתחום המדעי-פילוסופי. בהמשך, לבקשת הרב יהושע יגל, לימד מחשבת ישראל במדרשיית נועם ב-פרדס חנה. קורמן לא הקים משפחה ונפטר בגיל 84.
למרות שלא הייתה לו השכלה פורמלית, עסק קורמן בספריו בהרחבה בנושאים מדעיים ופילוסופיים. מלבד ספריו פרסם מעל 70 מאמרים בבמות שונות כגון, "שמעתין", "המעיין", "אור המזרח", "ניב המדרשיה". מאמרים המשלבים יהדות, מחשבת ישראל, תנ"ך ומחקר מדעי מודרני.
כל ימיו המשיך ללמוד ולהוסיף דעת. מעבר ללימודי התורה, למד בכוחות עצמו נושאים מדעיים מורכבים. חתר לגילוי נקודת האמת בכל עניין מתוך אמונה עמוקה שלא תיתכן התנגשות בין האמת, כולל האמת המדעית לבין התורה.
בארגוני החזרה בתשובה כמו ערכים (ארגון) והרב אמנון יצחק נעזרים בסימוכין מספריו (בעיקר "אבולוציה ויהדות").
היו שיצאו נגד ספריו בטענה שיש בהם אפיקורסות וכפירה בדברי חז"ל ובקבלה. בד"צ העדה החרדית אסר את הקריאה בספריו והרב יוסף שבתאי הקדיש פרק בחיבורו "שער יוסף" לביקורת על הספרים. לעומתם הרב מאיר מאזוז כתב שמותר לקרוא בספריו, "ושהוא צדיק גמור"
בנימין אייזנברגר

הרב בנימין אייזנברגר (נולד בסביבות תשל"ה, 1975) הוא משפיע חסידי, רב קהילת היכל התפילה בבורו פארק שבניו יורק.

ביוגרפיה

נולד לשמואל, יוצא הונגריה. למד בלוצרן אצל הרב יצחק דוב קופלמן ונחשב לתלמיד מובהק שלו. הרב קופלמן התאכסן בביתו בביקוריו בארצות הברית. למד גם בישיבת מיר בירושלים אצל רבי נתן צבי פינקל.
חמיו הוא שמואל בנדיקט מבני ברק.

קהילתו

משנת תש"ס בערך החל למסור שיעורים באגדה ובמוסר, בעיקר בדרך המהר"ל. תלמידיו הקימו את בית הכנסת היכל התפילה. הרב אייזנברגר מוסר מדי בוקר שיעור בגפ"ת בעיון לבני קהילתו. מלמד נ"ך בימי ראשון, חומש עם רש"י בליל שבת, ובשבתות הקיץ פרקי אבות. בערב שבת סמוך לזמן כניסת השבת הוא מוסר שיעור דרך הטלפון לנשות הקהילה.
הרב אייזנברגר מלמד בעיקר בעלי בתים ומציע לאנשי קהילתו דרכים לשמירה על יראת שמים יחד עם עבודה בין גוים וגלישה באינטרנט. 
הרב אייזנברגר נוסע עם אנשי קהילתו לישראל אחת לשנתיים בל"ג בעומר למירון. בשנת תשס"ג פתחה קהילתו קופת צדקה בשם "בלב אחד".
שיעוריו ניתנים לשמיעה בקול הלשון.
Filmation

אולפני פילמיישן (באנגלית: Filmation Associates) היא חברת הפקה שהפיקה תוכניות טלוויזיה, הן לייב אקשן והן אנימציה, במחצית השנייה של המאה ה-20, כגון הי-מן ושליטי היקום ומסע בין כוכבים: סדרת האנימציה. ממוקם ברדסה, קליפורניה, אולפן האנימציה נוסד בשנת 1963. המייסדים של Filmation והמפיקים העיקריים היו לו שימר ונורם פרסקוט.
הסימן המסחרי של הפקות החברה, החל בשנת 1969 היה כיתוב של "הופק על ידי" מסתובב (ובחלק מהתוכניות גם הכיתוב "מפיקים") בסוף רשימת הקרדיטים של תוכניות Filmation (ובהפקות מאוחרות יותר, גם כחלק מרצף הפתיחה), ככלי אשר נוצר, כך משערים, על מנת להעניק לפרסקוט ולשימר הכרה שוות-ערך. בעבר, שמו של שימר הונח מעל שמו של פרסקוט. עם זאת, הפקות Filmation המאוחרות מיוחסות רק לשימר, בצורה של חתימת-ידו ("לור שימר, מפיק [אחראי]"), החל מהסדרה "Gilligan's Planet"‏ (1982).
רבות מהתוכניות שלה, בעיקר ההפקות של שנות ה-70 המאוחרות ושל שנות ה-80, הצטיינו בעיקר בהקניית שיעורים לחיים (מוסר השכל אשר הוסבר על ידי דמות מפתח, באופן ידידותי לילדים) באפילוג של כל פרק.
עמק אורחון

האנדרטאות לבילגה חאן וקול טיגין

האנדרטאות לבילגה חאן ולקול טיגין שוכנות באגם צאידאם בחלקו המערבי של העמק, והן נבנו על מנת להנציח את אחד משליטי האימפריה הגקטורקית ואת אחיו הצעיר שהיה אחד ממפקדי הצבא. האנדרטאות הללו הן בין הגדולות והמרשימות מסוגן, והן מורכבות מאבנים אנכיות המעוטרות בכתב טורקי דמוי רונות, שפוענח ב-1893 וסיפק מידע על התרבות הטורקית. בשתי האנדרטאות נמצאו שרידים של מבנים שנטען לגביהם כי היו מזבחות. האתרים נחקרו לראשונה ב-1889, ומאז שנת 2000 יש שיתוף פעולה בין ארכאולוגים טורקים ומונגוליים בחקירת האזור. מסביב לאתר הוקמה גדר ביטחון ובסמוך אליו נבנה בניין המשמש כמחסן וכמקום עבודה עבור החוקרים.
אנדרטת בילגה חאן נמצאת בתוך חצר מוקפת חומה. בראש האבן נחרט דרקון מתפתל, ועל אחד מצדדיה נחרט יעל מצוי שהיה אחד מסמליהם של החאנים הטורקיים. האבן הושענה על הצד האחורי של גוש אבן שעליו נמצא תחריט של גבר ואישה היושבים כשרגליהם משוכלות.
אנדרטת קול טיגין נבנתה באופן דומה לאנדרטת בילגה חאן, והוקמה בתוך חצר שהחומה שלה כוסתה באדמה לבנה וקושטה מבפנים בציורים צבעוניים.

אורדו באליק

אורדו-באליק, הנקראת גם מובאליק, הייתה עיר הבירה המבוצרית של האימפריה האויגורית ששלטה באזור במאה ה-8 ובמאה ה-9. העיר שימשה כמרכז מנהלי, מסחרי ותרבותי עבור רשת הדרכים של האימפריה שהשתרעה בין אסיה לאירופה. העיר השתרעה על פני שטח של 50 קילומטרים רבועים והייתה עמדה חשובה על דרך המשי. בתוך העיר היו ארמון, קסרקטינים, חנויות, מקדשים, מנזרים, ושטחים המיועדים לחקלאים ולבעלי מלאכה. הריסות העיר והחומה כמעט שלא נחקרו מאז עבודתה של משלחת רוסית ב-1949. הממצאים שהתגלו בעיר כמעט ולא נחקרו.

חרחורין

חרחורין העתיקה הוקמה בשנת 1220 כמרכז האימפריה המונגולית של ג'ינגיס חאן. החפירות הארכאולוגיות בהריסות העיר התנהלו לסירוגין מאז סוף המאה ה-19, אך מעל פני הקרקע נותרו ממצאים מעטים בלבד. ב-1999 החלה סדרת חפירות על ידי ארכאולוגים מונגוליים וגרמניים שבמהלכן נחשפו מספר ממצאים חשובים כגון ארמונות, שערי העיר, בתי מלאכה ורחובות מרוצפים. בין הפריטים הקטנים שנחשפו נמצאים כלי בית ושרידים קדושים הקשורים לאסלאם ולנסטוריאניזם.
בחפירות נחשפו עדויות לכך שארמונו של אוגדיי חאן (בנו השלישי של ג'ינגיס חאן) נבנה על משטח מוגבה, היה מכוסה בגג הבנוי מאריחים אדומים וירוקים שנתמך על ידי 64 עמודים בעיצוב אוריינטלי, רצפה המקושטת באריחי קרמיקה ירוקים, וקירות המקושטים בציורי קיר.
אב (כתב עת)

אֵב הוא כתב-עת לספרות, שיצא לאור בתל אביב בין השנים 1993–1996 בעריכת אורי פקלמן, גל קובר ודורי מנור. הוא התרכז בעיקר בגילוי ופרסום כותבים צעירים.
כתב-העת נוסד מתוך כוונה להשיב רוח חדשה בחיים הספרותיים בארץ באמצעות פרסום הכותבים החדשים וחידוש ימי החבורות הספרותיות ומרכזיותם של כתבי העת בזירה התרבותית. סביבו התגבשה חבורה ספרותית שכללה סופרים ומשוררים, בהם: שמעון אדף, עינה ארדל, רועי גרינולד, לי שיר, בני מר, אנה הרמן (תחת השם שמרית צור), ואלי בר-יהלום. מי שכונתה "חבורת אֵב" ערכה אירועי שירה רבים ברחבי הארץ, לרבות "שבוע השירה בתל אביב" שנערך בגלריה בוגרשוב בחודש יוני 1995.
בשלוש שנות קיומו התפרסמו רק שלושה גיליונות (הגיליון השלישי מוספר 4), והוא חדל להתקיים כאשר שניים מעורכיו, מנור ופקלמן עזבו את ישראל ללימודים בצרפת. כעשור אחר כך ייסד מנור את כתב העת הו! שבמידה רבה הוא והחבורה הספרותית שהתגבשה סביבו ממשיכים את אב.