google/wiki40b huggingface dataset:
NXT TakeOver: Unstoppable

הפקה

האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network תחת השם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה השני של NXT בשנת 2015.

קרבות מקדימים

האירוע נפתח עם קרב אשר קבע את הטוען לכתר לאליפות ה-NXT בין פין באלור לבין טיילר בריז. הקרב תוכנן במקור להיות קרב משולש עם המתאבק הידאו איטמי, אך איטמי סבל מפציעת כתף ולא יכול היה לקחת חלק בקרב. כדי להסביר את ההיעדרות של איטמי, ה-WWE יצרו תקיפה מתוסרטת במגרש החניה על איטמי כחלק מהעלילה. במהלך הקרב, בריז ביצע על באלור את בעיטת הסופרמודל שלו, אך לא הצליח להצמיד את באלור לספירת שלוש מלאה. לאחר שבאלור התנגש בפינת הזירה החשופה, בריז ביצע את "בעיטת היופי", אך שוב לא הצליח לנצח בקרב. הקרב הסתיים לאחר שבאלור ביצע על בריז את מהלך הסיום שלו, ה-Coup de Grâce.
בקרב השני, אמה ודנה ברוק התחרו בקרב זוגות נגד ביילי ושארלוט. הקרב הסתיים לאחר שביילי ביצעה על ברוק את מהלך הביילי-טו-בלי סופלקס, בזמן ששארלוט ביצעה על אמה את מהלך ה"ברירה הטבעית" והצמידה אותה לניצחון.
לאחר מכן, ברון קורבין התחרה נגד ריינו. קורבין ביצע את מהלך הסיום שלו, ה-End of Days ולאחר מכן הצמיד אותו לניצחון.
בקרב הרביעי של הערב, בלייק ומרפי הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד אנזו אמורה וקולין קאסידי. אלכסה בליס תקפה את כרמלה. בזמן שקאסידי בדק מה מצבה של כרמלה, מרפי תקף אותו בעזרת מהלך הסופרקיק. בליס הרעידה את חבלי הזירה וגרמה לאנזו לצאת מהזירה דרך החבל העליון. לאחר מכן, בלייק הצמיד את אנזו לניצחון ובכך הזוג שמר על חגורות האליפות בהצלחה.
בקרב הלפני אחרון, שארלוט הגנה על אליפות הנשים של NXT נגד בקי לינץ'. במהלך הקרב, לינץ' ביצעה על בנקס את מהלך ההכנעה שלה, ה-Dis-arm-her, אך בנקס הצליחה לשבור את מהלך זה לאחר שהגיעה לחבל. הקרב הסתיים לאחר שבנקס הכניעה את לינץ' בעזרת מהלך הסיום שלה, הבנק סטייטמנט, ובכך בנקס הצליחה לשמור על התואר.

הקרב המרכזי

בקרב המרכזי של הערב, קווין אואנס הגן על אליפות ה-NXT נגד סמי זיין. זיין ביצע על אואנס את הבלו ת'אנדר בומב, אך לא הצליח להצמיד את אואנס בהצלחה. אואנס ביצע על זיין את מהלך הפופ-אפ פאוורבומב על פינת הזירה. כשנדמה שהיה שזיין סחב פציעה בכתפו שמנעה ממנו להמשיך, אואנס המשיך לתקוף את יריבו הפצוע, מה שגרם ליציאתו החוצה של הג'נרל מנג'ר של NXT, ויליאם ריגל. ריגל ניסה לבלום את אואנס, אך האחרון הגיב בנגיחה לפניו של ריגל. לפתע, סמואה ג'ו הופיע וערך הופעת בכורה בארגון, כדי לעצור את תקיפתו של אואנס. לאחר מבטים ממושכים בג'ו, אואנס לקח את חגורת האליפות שלו והתרחק מהמקום, בעוד שהצוות הרפואי טיפל בזיין.
דרורית צהובת-גרון

תיאור כללי

לדרורית צהובת-הגרון ישנו מקור דק יותר מרוב הדרורים בסוג דרור. צבע נוצותיה הוא בעיקר חום-אפור ואחד ממאפייניה הוא שני פסי כנף בהירים בולטים. לזכרים יש כתף (סוככות כנף קטנות) ערמונית, גרון עם כתם צהבהב וקדמת עין כהה. נקבות הן כהות יותר וללא כתף ערמונית. הכתם הצהוב פחות בולט, או לעיתים גם לא קיים, אצל נקבות.

התנהגות

המין מקנן בחללי עצים בחודשים אפריל עד יולי, בדרך כלל הוא משתמש בחורים שנוצרו בעבר על ידי ציפורים אחרות שמקננות בחללי עצים כמו ברבטים ונקרים. הם עשויים להשתמש גם בחללים ריקים על בניינים לקינון. הקן נבנה בעיקר על ידי הנקבה, אך זכרים עשויים לעזור גם הם. הנקבה דוגרת על הביצים לבדה, ולפעמים עוזבת את הקן בשעות החמות של היום. הביצים בוקעות לאחר כ-12–14 ימים.
דרורית צהובת-הגרון חובבת עצים אך ניתן למצוא אותה גם על חוטי חשמל או על האדמה, היכן שיש לה מקום לקפץ בו.
הם מעבירים את הלילה בקבוצות בשיחים נמוכים. חלק מהאוכלוסיות הן נודדות, ונודדות כתגובה לגשמים.
הם ניזונים בעיקר על מדגנים אך גם מחרקים, צוף ופירות יער. פריט מזון יוצא דופן שממנו הם ניזונים הוא עלי כותרת של פרחים. כשהם נתקלים בפרחים כמו צלף, אלמוגן ובסיה, מצחיהם מכוסה באבקה.

תפוצה

דרורית צהובת-הגרון נפוצה מטורקיה ועד איראן, אפגניסטן, פקיסטן, הודו ובנגלדש. הוא מין תועה בסרי לנקה ובחלקים ממיאמר.
BTU

BTU (ראשי תיבות של British Thermal Unit - "יחידות תרמיות בריטיות") מציין יחידת מידה לחום ואנרגיה הדרושה לחימום 1 פאונד של מים (כ- 0.45 קילוגרם) במעלת פרנהייט אחת (0.56 מעלות צלזיוס). להתכת פאונד אחד של קרח נדרשים 143 BTU.
יחידת מידה זו אינה חלק מיחידות מידה SI. והיא משמשת בעיקר בארצות הברית ובבריטניה. שאר הארצות משתמשות בעיקר ביחידת המידה - ג'אול.
כמו הקלוריה, גם ל-BTU קיימים מספר ערכים שונים כתוצאה משינויים בטמפרטורת המים. השינויים בין הערכים נעים בשיעור 0.5%.
השימושים הנפוצים יותר של ה-BTU הם בתחום מיזוג האוויר, עוצמת גריל לצלייה ודלק. בחבית אחת של נפט גולמי יש ערך אנרגטי השקול ל-5.8 מיליון BTU. גלון של בנזין מכיל כ-125,000 BTU.

בגז טבעי

בגז טבעי, היחידה השימושית לצורך תמחור (בחוזי מכר) היא מיליון  BTU  (סימון    MMBTU), והם שווי ערך ל-27.096מטר מעוקב של גז בטמפרטורה ובלחץ מוגדרים. 1000 מטרים מעוקבים של גז שווים בערך ל-36.9 מיליון BTU, ומכאן ניתן לגזור שווי של הגז במאגר. לדוגמה, אם במאגר מיליארד מטרים מעוקבים (כלומר 36.9 מיליון מיליוני BTU), ומחיר  מיליון  BTU הוא 5 דולרים, הרי ששווי הגז במאגר הוא כ-184 מיליון דולר.
נדר

נֶדֶר הוא הבטחה או שבועה חגיגית וולונטרית של אדם לאלוהים, לעצמו או לאדם אחר לשמור על כלל מסוים או לעשות מעשה כלשהו או להימנע ממנו, לעיתים במסגרת חליפין דתי. דוגמאות לנדרים: נדרים דתיים נדרי נישואים.

במקרא

במקרא מופיעים סיפורים רבים שבהם נזכרים נדרים. כך לדוגמה עבדו של אברהם, שנשלח למצוא אישה לבנו, יצחק, נדר נדר. יעקב נדר נדר כשנמצא במצב של חוסר וודאות וסכנות עתידיות, לאחר שברח מאחיו עשיו ועמד לצאת מארץ כנען; מאוחר יותר הזכיר לו האל את נדרו. בני ישראל, כשעברו בנגב בדרכם לעבר הירדן והותקפו על ידי מלך ערד, נדרו נדר קיבוצי. חנה, שהייתה עקרה וביקשה ללדת בן, נדרה נדר להקדיש את הבן שייוולד לה לעבודת אלוהים; בנה הוא שמואל הנביא, שהוקדש להיות כהן לאלוהים.

בנצרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

באסלאם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

בדתות המזרח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
טורוס סקופיה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1999. והחלה לשחק בליגה הבכירה בעונת 2008/09. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע המקדוני ועד לחצי גמר הפלייאוף. ובעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע וחצי גמר הפלייאוף.
בעונת 2011/12 החלה הקבוצה להשתתף ביורוהולד (הליגה הבלקנית). במקביל החלה לארח בהיכל הספורט בוריס טרייקובסקי החדש המכיל 8,000 מקומות ישיבה.
אודסה (מחוז)

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

גאוגרפיה

המחוז מאופיין בערבות נמוכות. את שטח המחוז חוצה שפך נהר הדניסטר. בחופי הים השחור שבשטח המחוז לגונות ושפכי נהרות רבים.
קרקעות המחוז פוריים, החקלאות מהווה עמוד התווך של הכלכלה המקומית. במערב המחוז מגדלים פרדסים וכרמים.
מקס ארנסט

ביוגרפיה

ארנסט נולד בבריהל שמדרום לקלן. הוא נרשם ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת בון אך נשר מלימודים אלה במהרה.
ב-1918 הוא התחתן עם ההיסטוריונית לואיז שטראוס, אך מערכת יחסים סוערת זו לא האריכה ימים. שנה לאחר מכן פגש את פול קלי וצייר את ציוריו הראשונים, הדפסים וקולאז'ים על מגוון תווכים. בימי מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בצבא הגרמני. בתום המלחמה ייסדו ארנסט, ז'אן ארפ והאקטיביסט אלפרד גרינוולד את קבוצת הדאדא הגרמנית בקלן. אולם שנתיים לאחר מכן, ב-1922 חזר לקהילה האמנותית במונפרנס, פריז. 
ארנסט הרבה לנסות ולחדש וב-1925 המציא את טכניקת הפרוטאז'. שנה לאחר מכן הוא וז'ואן מירו יצרו ביחד עיצובים עבור סרגיי דיאגילב. יחד עם מירו הוא פיתח את טכניקת הגרטאז', שכללה גירוד של צבע מבד. ארנסט עורר עליו מחלוקת רבה כשצייר ציור בשם "הבתולה מכה את ישו הילד לפני שלושה עדים: אנדרה ברטון, פול אלוארד והאמן". ארנסט היה מי שהוליד בברטון את הרצון לנדות את אלוארד, חברו של ארנסט.
ב-1927 נישא בשנית, למרי-ברת אורנש. ב-1934 החל לפסל ועבד זמן מה עם אלברטו ג'קומטי. ארנסט פיתח עניין מיוחד בציפורים, שהיו למוטיב חוזר ביצירותיו. ציפור שכונתה על ידו לופלופ ייצגה אותו בתמונותיו. בשנת 1937 עזב את אשתו לטובת קשר שנמשך כשלוש שנים עם הציירת והפסלת הבריטית לאונורה קרינגטון.
מלחמת העולם השנייה תפסה אותו בצרפת והוא נעצר כזר עוין, אך שוחרר בהתערבותו של אלוארד וקרינגטון. לאחר כיבוש צרפת על ידי הנאצים הוא נרדף על ידי הגסטפו, כאחד שאומנותו נחשבה כמנוונת ולא רצויה לשלטונם. הוא נכלא במחנה קמפ דה מיל. קרינגטון לא מצאה בצרפת מוצא, ונאלצה למכור את ביתם ולשלם חובותיהם, ונסעה לספרד כדי לנסות להמציא לארנסט דרכון. שם היא חוותה התמוטטות נפשית ואושפזה. בצרפת, בעזרת וריאן פריי וחירם בינגהאם (הרביעי) הוא נמלט מהנאצים ב-1941 לארצות הברית, יחד עם פגי גוגנהיים, שהייתה לאשתו זמן קצר לאחר הגעתם. באמריקה היה לו חלק, יחד עם אמנים כמרסל דושאן ומארק שאגאל שנמלטו לשם גם הם מצרפת, בתנועת האקספרסיוניזם המופשט בניו יורק. נישואיו לגוגנהיים גם הם לא החזיקו מעמד וב-1946 הוא התחתן עם דורותאה טאנינג בטקס כפול בבברלי הילס יחד עם מאן ריי שנישא לג'ולייט באוזר. 
ארנסט התגורר בארצות הברית, בעיקר בסדונה שבאריזונה. פרסומו קנה לו הצלחה כלכלית. ב-1963 הוא וטאנינג עברו לגור בדרום צרפת. ב-1 באפריל 1976 מת בפריז ונקבר בבית הקברות פר לשז.

הנצחה

בשנת 1991 יצא בגרמניה סרט תיעודי על חייו של ארנסט, שהופק מחומרים הקשורים בחייו כמו תמונות וקטעי וידאו ומזכרונות של קרובי משפחתו.
בשנת 2005 נפתחה תערוכה בשם "מקס ארנסט - רטרוספקטיבה" של חלק מיצירותיו של ארנסט במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
באותה שנה נחנך "מוזיאון מקס ארנסט לאמנות" (גר'), בעיר הולדתו של ארנסט, בריהל.
צבי רותם

צבי רותם (4 באוקטובר 1903 – 7 במרץ 1980) היה עיתונאי, סופר ומנהיג ציוני.

חייו

רותם נולד בטרניאני שבקרואטיה בשם ארתור-אריך רוטמילר. את לימודיו האקדמיים עשה בגרמניה וחזר לזאגרב עם תואר דוקטור לפילוסופיה מווירצבורג ומוסמך למדעי היהדות מברלין. ב-1933 הוסמך למשפטים בזאגרב.
מנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית ביוגוסלביה. שימש כיו"ר "ברית הנוער הציוני", והיה ממייסדי "הפועל הצעיר" ו"הליגה למען ארץ-ישראל העובדת".
הוא כיהן כמזכ"ל הלשכה הארצית של קק"ל ביוגוסלביה וכמנהל המשרד הארץ-ישראלי בזאגרב, שבין השאר הנפיק תעודות עלייה (סרטיפיקטים) למבקשים.
ערך את הירחונים "הנוער", "גדעון" ו"האביב" וחיבר שירים, סיפורים ומחזות שהוצגו בנשפי נוער וילדים. כתב בסרבו-קרואטית ספרים אחדים, בהם "ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל" (זאגרב, 1925) ו"חיים נחמן ביאליק" (בלגרד, 1936), וכמו כן תרגם לסרבו-קרואטית את סיפורי י.ל. פרץ (זאגרב, 1932).
ב-1928 ביקר בארץ, וב-1929 השתתף כציר ארץ-ישראל העובדת ביוגוסלביה בקונגרס הציוני ה-16 בציריך.
ב-1930 נשא לאשה את ד"ר צילה סנדל (1903–1976), מנהיגה ופעילה בתנועת הנוער הציונית ביוגוסלביה. היא עסקה בהוראה, ואחרי עלותם ארצה עבדה שנים רבות בהוראה ובניהול בתחום החינוך המיוחד. בעת מלחמת העולם השנייה התנדבה למשמר האזרחי בתל אביב. ב-1931 נולד בזאגרב בנם הבכור, חנן.
באוקטובר 1934 עלה הזוג ארצה. ב-1935 נולד בחיפה בנם השני, דן. מאז מאורעות 1936 ועד קום המדינה היה צבי רותם חבר בארגון ההגנה. באחת מסדרות האימונים היה בכיתה אחת עם עמיתו ב"דבר" וידידו זלמן שזר. הארגון ניצל את ידיעת השפות שלו, וגרמנית בפרט, ונעזר בו כשהיה צריך לחקור או לתחקר דוברי גרמנית שלא ידעו עברית. עד לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה שימש סופרם של "ז'ידוב" והיומון הבלגראדי "פוליטיקה". ב-1936 החל לעבוד ככתב חיפה והצפון של היומון "דבר". ברבות השנים שימש בו ככתב כלכלי במערכת היומון בתל אביב, ולאחר מכן עורך כלכלי, מזכיר המערכת, חבר מזכירות, ובמשך שנה גם מנכ"ל העיתון. הוא פרסם מאות כתבות ורשימות בתחומים רבים ומגוונים. בעבודתו כעיתונאי וכעורך עיתון נסע למדינות רבות, ובכללן יפן, הודו, תאילנד, איטליה ועוד. את רשמיו פרסם בכתבות רבות על מדינות אלה מהיבטים שונים. בהיותו אורח הצי הבריטי במצרים בזמן מלחמת העולם השנייה ראה כיצד ימאי בריטי קופץ להציל חתול שנפל למים. הימאי עלה עם החתול בזרועותיו ללא חבל, כשהוא נעזר רק בגפיו ומטפס ברווח שבין שני כלי שיט קרובים זה לזה. רותם התרשם כל כך ממעשה זה, שכתב על כך אחת מרשימותיו. עד לפרישתו לגמלאות היה גם עורך העיתון המנוקד לעולים "אֹמר".
רותם השתתף בייסוד אגודת העיתונאים בתל אביב, היה חבר הוועד ושימש כמה שנים כגזבר האגודה.
רותם יזם ונטל חלק בייסוד התאחדות עולי יוגוסלביה ב-1934 ובמשך השנים שימש מספר פעמים כיו"ר שלה. הוא נבחר גם לתפקיד נשיא ההתאחדות, ועל כל פעולותיו אלה רשמה אותו ההתאחדות בספר הזהב של קק"ל והקדישה ביער בן-שמן חורשות לו ולרעייתו. בשנות ה-50 יצא עם רעייתו למספר שנים כדי לרכז את פעילות הקרן הקיימת בארצות סקנדינביה.
הוא תרגם מסרבו-קרואטית לעברית את יצירותיהם של הינקו גוטליב, ז'אק קונפינו ואחרים, ובכללם הספר "יוליה", על גיסתו יוליה פישר לבית סנדל, שנפלה במאבק האנטי-פשיסטי ביוגוסלביה. הוא ערך את הכרך הראשון של הספר "תולדות יהודי יוגוסלביה" מאת יקיר אבנטוב.
רותם חיבר מחקר מעמיק על הטרגדיה של דוד שוורץ, ממציא ספינת האוויר, שפרדיננד פון צפלין קנה מאלמנתו את התוכניות לבנייתה. המחקר ראה אור בארצות הברית בשפה הגרמנית בידי אחיו - זמר הבריטון, המוזיקולוג והמלחין פרופ' מרקו-אהרן רוטמילר (1908–1993).
צילה וצבי רותם הובאו למנוחות באשקלון.
אימם, צ'יף יג'ו

ראס אימם (מבוטא גם כימאם נפטר ב-1828) היה הראס של באגמדיר ורגנט/סגן הקיסר של האימפריה האתיופית. הוא היה בנו של ראס גוגסה.
לפי טירמינגהאם ראס אימם תמך בגלוי בדת האסלאם כנגד הכנסייה האתיופית המקומית. בעקבות תמיכתו של האבונה קירילוס השלישי בהשקפת הסוסת לידת בוויכוח על טיבעו של ישו ראס אימם היגלה את האבונה למנזר באגם הייק, שם הוא נשאר עד מותו בסביבות 1828.
כשר ראס אימם יצא למערכה צבאית בגוג'אם כנגד דאג'זמץ גושו זאודה, הדאג'זמץ היילה מארים החל לצעוד עם חייליו מסאמיאן לבירה הקיסרית גונדר והדיח את הקיסר ג'יגר והכריז על באדה מריאם השלישי לקיסר במקומו. כאשר ההודעה על הדחת ג'יגר הגיע לראס אימם הוא חזר לגונדר דרך העיירה דאנגאל באר רדף אחר כוחותיו של דאג'זמץ גושו עד אשר וואלדבה שם התרחש הקרב כנגדם במשך שלושה ימים עד 25 בדצמבר 1825 כאשר דאג'זמץ גושו ברח משדה הקרב לסאמיאן דרך וגרה שם הוא מת יותר מאוחר, אימם החזיר את ג'יגר לשלטון.   
בדרך האופיינית לתקופת השופטים האתיופית מערכות יחסים בין המצביאים השונים השתנתה באופן מהיר. כפי שסואן ראבאנסון מתאר הדאג'זמץ היילה מריאם בנו של וובה היילה מריאם נתפס בקרב ולאחר מכן בשכנועו של הדאג'זמץ מרו מדאמבייה הוא שוחרר על ידי אימם. לאחר מכן אימם הצטרף לוובה  שירש את אביו בתור דאג'זמץ כנגד גושו זאודה ודאג'זמץ מרו בקרב קוסובאר באוקטובר 1827. בקרב זה גושו נמלט למנזר בגוג'אם ומרו נהרג בקרב. בשנה שלאחר מכן אימם נפטר "באופן אלים" במקום מושבו בדברה תבור. אימם נקבר בכנסיית ייאסו בעירו.
אלבום אושוויץ

אלבום אושוויץ הוא העדות המצולמת העיקרית לתהליך הרצח ההמוני שהתחולל במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
אלבום אושוויץ ותמונות הזונדרקומנדו מהוות שתי העדויות המצולמות היחידות לפעולות ההשמדה באושוויץ.
האלבום ייחודי בכך שהוא מתעד את כל תהליך הסלקציה וההכנות להשמדה, פרט למוות עצמו. התיעוד מבליט את השגרה שבתהליך ולא כלאחר מעשה כפי שצולמו עדויות רבות עם שחרור המחנות. התמונות צולמו בחודשים מאי ויוני 1944 בידי שני חיילי אס אס: ברנרד ולטר ‏וארנסט הופמן. אלבום אושוויץ נרכש ומוצג במוזיאון יד ושם.

תוכן האלבום

אלבום אושוויץ כולל כ-200 צילומים המתעדים את הגעתו של טרנספורט לרציף מחנה ההשמדה, את היערכות סגל המחנה אליו ואת תהליך ההשמדה: רישום הטרנספורט הנכנס, "סלקציה", שהפרידה בין בעלי יכולת עבודה פיזית (בדרך כלל, צעירים), לבין השאר. בנוסף בוצעה חלוקה בין הגברים לנשים, נערכה החרמת הרכוש שהגיע עם הנוסעים, מיונו לסוגים ושליחתו חזרה לגרמניה, ונעשו ההכנות לקראת שליחתם להשמדה הפיזית של רוב היהודים שנכנסו אל המחנה.

הטרנספורט המתועד

הטרנספורט המתועד הגיע לרציף הרכבת של המחנה במאי 1944 כחלק משואת יהודי הונגריה, וכלל מאות יהודים שהביאו הנאצים מאזור בצ'כוסלובקיה שסופח להונגריה בשנת 1939. הצילומים מתעדים את היהודים, גברים נשים וילדים, בעוד הם מורדים מהרכבת הצפופה. הבעות פניהם מעידות על הפחד וההלם מהנסיעה הטראומטית שעברו בקרונות הרכבת. ניכר מהצילומים שהנוסעים לא היו מודעים בהגיעם לכך שהגיעו למחנה המוות, ועל כך גם מעידות התמונות של הממתינים לכניסה לתאי הגזים.

איתור האלבום ותרומתו

האלבום נמצא לאחר שחרור מחנה ההשמדה על ידי לילי יעקב (לימים זלמנוביץ'), ניצולת שואה שהגיעה בעצמה בטרנספורט המצולם באלבום.
יעקב מסרה את האלבום ליד ושם בשנת 1980. כאשר נודע לאנשי העיירה של לילי שברשותה תמונות מאושוויץ, ביקשו ממנה חלק מן התמונות, ועד היום טרם נמצאו התמונות שהיא חילקה.

האלבום יצא לאור כספר בהוצאת יד ושם, ומוצג במוזיאון באופן קבוע. כן הועלה האלבום לאתר יד ושם בעברית ובפרסית.
טטרים

היסטוריה של הטטרים

הטטרים הם צאצאי שבטים ממוצא מונגולי שפלשו במאה ה-13 לאירופה מאסיה המזרחית והמרכזית ומסיביר. באירופה הם התמזגו עם אוכלוסייה דוברת טורקית. השפה הטטרית היא כיום שונה לחלוטין מהשפה המונגולית ודומה מאוד לשפה הטורקית. במאה ה-13 הגיעו הטטרים לשיא התפשטותם הטריטוריאלית כאשר כבשו חלקים של הונגריה וגרמניה תחת הנהגתו של באטו חאן, נכדו של ג'ינג'יס חאן. 
הם לא הצליחו להחזיק זמן רב באזורים אלו ונסוגו לתוך אזורים בדרום רוסיה ובסיביר, שם הקימו את ממלכת "אורדת הזהב" שבירתה סאראי. משמעות המילה "אורדה" היא מחנה, והזהב מתייחס לאוהלים המפוארים של מנהיגי הטטרים. האצילים הרוסים היו הווסלים שלהם.
במאה ה-14 קיבלו הטטרים את דת האסלאם ורובם הפכו משבטים נוודים לחקלאים יושבי קבע. סכסוכים פנימיים וכן פלישות של נסיכות מוסקבה (תחת פיקודו של הצאר איוואן הרביעי (איוואן האיום)) והאימפריה העות'מאנית, גרמו להתפוררותה של אורדת הזהב במאה ה-15. על חורבותיה קמו אזורים טטריים עצמאיים שנקראו חאנטים. עד המאה ה-16 נכבשו רוב שטחי הטטרים על ידי העות'מאנים והצאר הרוסי. 
ב-1920 הוקמה במרכז עמק הוולגה הרפובליקה הטטרית האוטונומית שבירתה קאזאן.

הטטרים הקווקזים

קבוצה זו מונה את הטטרים שהיגרו להרי הקווקז ולאזור הקווקז שהיום כולל את גאורגיה, ארמניה, ואזרבייג'ן. הטטרים המוסלמים השתלבו באזורי הקווקז וכיום הם נחשבים כקווקזים לכל דבר, אך עם זאת הם שומרים במובן מה על מנהגיהם השונים במקצת מהאוכלוסייה המוסלמית המקומית. מראה הטטרים נע בין פנים עם עיניים שחורות ומלוכסנות ועור כהה, לבין פנים לבנות שיער בהיר ועיניים בהירות. בבאקו (בירת אזרבייג'ן) מתגוררים כ-30 אלף טטרים. בזמן השלטון הסובייטי גם הקווקזים ועמי אסיה נקראו טטרים בגלל מוצאם הטורקי.

הטטרים של קרים

הטטרים הקרימיים או הטטרים של חצי האי קרים (שם עצמי qırımtatarlar או qırımlar) הם עם טורקי-מוסלמי סוני, דומה אך שונה, משאר העם הטטרי. השם המבלבל הוא תוצאה של המינוח הרוסי העתיק, לפיו כל עם הדובר שפה ממשפחת השפות הטורקיות מכונה "טטרים".
הטטרים הקרימיים הם תוצאה של המגוון האתני הרב, אשר איפיין בתקופות שונות את חצי האי קרים. מדובר בהתמזגותם של בני העם הקיפצ'אקי (עם טורקי הידוע בזמנו ברוסיה כ-половцы), אשר הגיע מגדות הנהר אירטיש עם צאצאיהם של בני העמים הסקיתי, הסרמאטי, היווני, הרומי, הגותי, הטורקי, הכוזרי ועוד, שאיכלסו את חצי האי לאורך התקופות. 
הח'אנות הטטרית של חצי האי קרים התקיימה בין השנים 1441–1783, והייתה נתונה לחסותה של האימפריה העות'מאנית. היא ניהלה מלחמות בלתי פוסקות עם רוסיה ואפילו השיגה ניצחון בשנת 1571, במהלכו נשרפה מוסקבה כמעט במלואה.
בשנת 1783 השטח של הח'אנות סופח לרוסיה בעקבות ניצחונה על האימפריה העות'מאנית. מתיישבים רוסיים הועברו לקרים ובמהרה הפכו את הטטרים למיעוט שם.
מבט ספורט

שידורי הספורט הראשונים בטלוויזיה

"מבט ספורט" הייתה מהוותיקות שבתוכניות הערוץ הראשון. היא החלה את שידוריה כמעט עם הקמת הערוץ בסתיו 1968 והיא הייתה למעשה התוכנית השנייה הכי ותיקה בערוץ, אחרי "מבט לחדשות" (אם כי, מכיוון שלא שודרה באופן רציף במהלך כל השנים שחלפו מאז, יש הטוענים שכתר התוכנית השנייה בוותיקותה מגיע לפסוקו של יום). היא החלה את שידוריה עם שידור הדרבי של תל אביב בכדורסל של שנת 1968, שהתקיים דווקא באצטדיון בלומפילד. אגודת הפועל תל אביב, שאירחה את המשחק, רצתה להביא קהל גדול למשחק, ולכן החליטה להתקין פרקט עץ על מגרש הדשא של האצטדיון. הטלוויזיה הישראלית, ששידרה אז שידורים נסיוניים, החליטה להקליט את המשחק כולו, אך לשדר רק את המחצית השנייה. מכיוון שהתגובות היו חיוביות הוחלט למחרת לשדר את המשחק כולו. גדעון הוד היה שדרן המשחק. השידור השני היה תקצירים מהאולימפיאדה במקסיקו סיטי.

כתוכנית שבועית

מחלקת הספורט בטלוויזיה הישראלית הוקמה בסתיו 1968 בהכנה לקראת תחילת השידורים הסדירים של רשות השידור. דן שילון, שהיה מעורכי ומגישי "מבט לחדשות", הקים את המחלקה החדשה, מעט אחר כך הצטרף גם אלכס גלעדי לצוות. תחילה שודרה פינת ספורט שודרה במהדורת "מבט לחדשות" פעם או פעמיים בשבוע, ובעקבות התגובות החיוביות לשידורים הוחלט להעלות תוכנית ספורט שתסקור בעיקר את הליגה הישראלית בכדורגל. כמו כן שודרו קטעי ספורט בענפים שונים מישראל וכדורגל מהליגה האנגלית. 
בשנת 1980 הצטרפה להגשת המהדורה אורלי יניב לצידו של יורם ארבל כזוג מנחים, שהמשיכו בהגשה משותפת עד שנת 1987. בשנת 1983 הצטרף גם אורי לוי למגישי מחלקת הספורט.

"משחק השבת"

בספטמבר 1984 הוחל בשידור התוכנית "משחק השבת" במוצאי שבת במקום "מבט ספורט", בדומה למתכונת התוכנית "מאץ' אוף דה דיי" (Match of the Day) של ה-BBC, שידור תקצרים של כל משחקי המחזור (בשנים הראשונות לא צולמו כל המשחקים בגלל מגבלות תקציב וכוח אדם). "מבט ספורט" עברה לשדר בימי חמישי.

ביטול התוכנית והחלפתה

התוכנית האלף שודרה בקיץ 1989, והתוכנית האחרונה שודרה ב-2 בספטמבר 1993, עקב המעבר לעידן הטלוויזיה הרב-ערוצית בה שפע שידורי ספורט בערוצים רבים. לאחר שהערוץ הראשון איבד את זכויות השידור שלו לכדורגל הישראלי ב-1996, בוטלה גם התוכנית "משחק השבת".
בשנות ה-2000 חזרה התוכנית במתכונת חדשה בשם "חמשוש בספורט", שירדה משידור לאחר שנתיים.
בקיץ 2011 עלתה תוכנית חדשה בשם "היום בספורט" שהייתה משודרת בימים א'-ד' (ותוכנית ספורט מסכמת "סופ"ש בספורט", שהייתה משודרת בימי חמישי בשעה 19:00) וירדה משידור בשנת 2013.

שידור

תדירות ושעות השידור של התוכנית שונו במהלך השנים. תחילה נקבע שהתוכנית תשודר בימי ראשון, וזאת כיוון שהטלוויזיה הישראלית שיקרה רק שלושה ימים בשבוע (ראשון, שלישי וחמישי) וראשון היה היום הקרוב יותר למועד משחקי הכדורגל. רק מאוחר יותר, כשהטלוויזיה עברה לשדר גם בימי שבת, עברה למוצאי שבת וסיקרה את משחקי הליגה בכדורגל שנערכו באותו יום. מאוחר יותר הועברה התוכנית לימי חמישי בשעה 20:00 (במקום "משחק השבוע" ששודרה קודם באותה משבצת שידור), ועסקה בעיקר בסיכום אירועי הספורט שאירעו במהלך השבוע. בשנות השמונים זכתה התוכנית לפופולריות גבוהה, לאור הבלעדיות של הערוץ הראשון באותה תקופה והנגישות הרבה יותר לשידורי ספורט איכותיים (וביטול המחיקון, אשר איפשר לשדר תקצירים וכתבות בצבע).

פתיח התוכנית

אות הפתיחה של התוכנית משנים אלה, אחד המוכרים בישראל, לווה בנעימה בשם "Jägerlatein", שהולחנה על ידי המלחין הגרמני ג'יימס לאסט ונלקחה מתוך תקליטו "Non Stop Dancing '68". הנעימה נבחרה על ידי יגאל שילון בשנת 1969 ולוותה באנימציה דמוית מחשב שהונפשה על ידי האומן יוחנן לקיצביץ'.
כמהין

כמהין (באנגלית: Truffle) הוא מונח המתייחס למספר מינים של פטריות מאכל אשר גדלות מתחת לפני הקרקע.
בשל הניחוח והטעם הייחודיים של הכמהין הוא מוערך במיוחד במטבח הפורטוגזי, במטבח הספרדי, במטבח הצרפתי (ובמיוחד בבורגונדי ובפריגורד) ובמטבח האיטלקי, ונחשב למצרך מזון יקר במיוחד.
לכמהין יש צורה מעוגלת, והוא דומה במקצת לתפוח אדמה. יש לו לרוב משטח מחוספס בצבע כהה וגודלו נע בין גודלו של אגוז לזה של תפוח אדמה.

מציאת הכמהין

באיטליה נאסר בשנת 1985 לעשות שימוש בחזירים למציאת כמהין בשל הנזק שגורמים החזירים לתפטיר של הכמהין בעת שהם חופרים באדמה כדי למצוא אותו, דבר שהשפיע במיוחד על כמות הכמהין הקיימת. רבים משתמשים כיום גם בכלבים על מנת למצוא כמהין. לכלבים יש יתרון בכך שאין להם רצון עז לאכול את הכמהין ולכן, בניגוד לחזירים, ניתן לאמן כלבים לאתר כמהין מבלי לחפור אותם החוצה.
קומיסריון הרייך אוקראינה

היסטוריה

הארגון הפוליטי של השטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, לאחר תקופה ראשונית של כיבוש צבאי, היה של הממשל האזרחי הגרמני, תחת סמכותו של "מיניסטריון הרייך לשטחים הכבושים במזרח" (Reichsministerium für die besetzten Ostgebiete) בראשותו של אלפרד רוזנברג. שטח השיפוט של הישות האדמיניסטרטיבית אוקראינה כלל גם חלקים מפולין ומבלארוס של לפני המלחמה. קומיסריון הרייך נוהל על ידי קומיסר הרייך אריך קוך כקולוניה, והבירה המינהלית הייתה רובנו. משימותיו של הממשל כללו השקטת האזור וניצולם של משאביו ואנשיו לטובת גרמניה.
אוכלוסיית הקומיסריון הורכבה מרוב אוקראיני ומיעוטים שכללו רוסים, פולנים, יהודים, בלארוסים, גרמנים, צוענים, ליטאים וטטרים של קרים.
כיבוש המזרח נועד להשמיד את ברית המועצות, שכונתה על ידי היטלר "המדינה היהודית-בולשביקית", ולתת לרייך השלישי מרחב מחיה ומקור לסיפוק צרכיו.
לאחר הפלישה לברית המועצות במבצע ברברוסה, נפלו לידי הגרמנים שטחים נרחבים במזרח אירופה. אזורים אלה נשארו תחילה תחת כיבוש צבאי של הוורמאכט, אולם ברגע שהמצב הצבאי אפשר זאת, הם עברו לצורת ממשל קבועה יותר תחת שלטון גרמני אזרחי. ב-16 ביולי 1941 הקים היטלר את "מיניסטריון הרייך לשטחים הכבושים במזרח" ומינה את הגאולייטר של פרוסיה המזרחית, אריך קוך, כרייכסקומיסר לקומיסריון הרייך אוקראינה המתוכנן. הקומיסריון עצמו נוצר על ידי צו הפיהרר ב-20 באוגוסט 1941, ובאותו צו הורה היטלר לצבא להתחיל להעביר שטחים משליטתו לשליטת הקומיסריון. ההעברה הראשונה של שטח באוקראינה מניהול הצבא למנהל האזרחי התרחשה ב-1 בספטמבר 1941, וההעברה האחרונה (מחוזות שמעבר לנהר הדנייפר) כעבור שנה בדיוק, ב-1 בספטמבר 1942. בשיאו שלט הקומיסריון על חייהם של כ-17 מיליון תושבים.
חלקים אחרים של אוקראינה השתייכו לגנרלגוברנמן, וחלק מדרום-מזרח הארץ השתייך ל"ארץ הגותים" (Gotenland) שאת שם בירתה - סימפרופול שינו לגותנבורג (Gotenburg).
שר הרייך, אלפרד רוזנברג, הכין הנחיות כלליות עבור כל נציבי הרייך בשטחי המזרח הכבושים. הרשות המיניסטריאלית של רוזנברג הייתה מצומצמת למעשה. הסיבה הראשית לכך הייתה שסמכויות רבות בניהול השטחים הכבושים היו בידי אחרים: הוורמאכט והאס אס ניהלו את ההיבטים הצבאיים והביטחוניים, פריץ זאוקל שלט על כוח האדם לעבודה, והרמן גרינג ואלברט שפר ניהלו את ההיבטים הכלכליים בשטחים הללו. משרדי השלטון המרכזי בשטחי הכיבוש נקראו "הממשלים המיוחדים". לאחר מכן החלו הקומיסרים בשטחי המזרח, הנריך לוזה ואריך קוך, לתקשר ישירות עם היטלר דרך מרטין בורמן ולשכת המפלגה. הם הצליחו לדחוק את כל השחקנים האחרים בנציבות, כולל את האס אס, למעט במרכז בלארוס.