google/wiki40b huggingface dataset:
זלמן שושי

זלמן וִינְדֶר (28 בספטמבר 1949 – יולי 2016), שהיה ידוע בכינויו זלמן שוֹשִי, היה תל אביבי שנודע בעיקר בשל היותו קרוס-דרסר. זכה לשם גנאי "הקוקסינל חביב העיתונות".

ביוגרפיה

וינדר נולד בחיפה ב-1949 להורים ניצולי שואה ילידי פולין. הוא חווה בגיל צעיר את התפרקות משפחתו, כאשר אמו לקתה בסכיזופרניה, ואביו, שהיה אלכוהוליסט, נהג כלפי אמו באלימות. על פי עדותו שהה וינדר כילד בן שמונה בגן הזיכרון בעיר חיפה והתפתה להצעותיהם המיניות של מבוגרים בתמורה לכסף, לטענתו בעיקר מתוך הרצון לחיבה אבהית שחסרה לו ופחות מהמניע הכספי.
בראשית שנות השישים עבר וינדר להתגורר בתל אביב, הפך לחלק מהקהילה הקטנה של עוסקים בזנות בעיר ונודע בכינוי "שושי". בשנות השמונים התפרסם וינדר בראיונות באמצעי התקשורת כאשר חשף את עברו כנער שעבר התעללויות, בעיקר במהלך עבודתו בזנות בגני תל אביב. מאז וינדר התארח בחוגי בית בתפקיד מרצה, תחקירן ומומחה פרטי בנושא הפדופיליה. בנובמבר 1987 הורשע וינדר בסחיטה באיומים של לקוח ונגזרו עליו 5 שנות מאסר בפועל.
מאז סוף שנות התשעים הוא הוזכר מפעם לפעם בעיתונות בדרישות דרמטיות לעזרה במציאת מקום עבודה כגון: "אני על סף הידרדרות מחודשת ומבקש סיוע", "אני קורא לעם ישראל הרחום והחנון", "אני מוכן לעשות כל עבודה, כבר שנים שאני לא עובד בעבודה הבזויה שבה עסקתי כל חיי" וכיוצא באלה.
בשנת 1999 טלפן למזכירות הכנסת, התחזה לרופא ומסר הודעה כוזבת על מות חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, שהיה מאושפז באותה עת. ההודעה התקבלה כמהימנה, והובילה להודעה פומבית על פטירתו של רובינשטיין, דקת דומיה והספד מרגש עליו מפי יו"ר הכנסת אברהם בורג. רק כעבור זמן מה התברר כי ההודעה הייתה כוזבת. המניע לביצוע המעשה היה רצונו לעורר תשומת לב ציבורית למצבו הנפשי הקשה. כתב האישום שהוגש נגדו בגין המעשה בוטל על ידי בית המשפט בהסתמך על חוות דעתו של הפסיכיאטר המחוזי, שקבע כי וינדר היה חולה בנפשו בעת ביצוע העבירה ואינו כשיר לעמוד לדין.
בתחילת אוגוסט 2003 ניסה וינדר להתאבד בדירתו בתל אביב. הוא בלע כדורי שינה וזעק לעזרה: "אני על סף הידרדרות ומבקש סיוע". חייו ניצלו בזכות ערנות שכניו לבניין, אשר הזעיקו עזרה רפואית.
בשנת 2005 הודיע וינדר כי החל בהליכי חזרה בתשובה.
במרץ 2011 אושפז במוסד סיעודי ביפו בעקבות נפילה ואיבוד הכרה כתוצאה ממחלת הסוכרת שסבל ממנה.
באפריל 2013 יצאה האוטוביוגרפיה שלו "כל הזלמן בשושי".
ב-11 ביולי 2016 נמצאה גופתו בביתו בתל אביב. ב-13 ביולי 2016 נקבר בבית העלמין ירקון.
אסקימואים

אסקימואים הם קבוצה של עמים המתגוררת באופן מסורתי באזורים הארקטיים של צפון כדור הארץ, מזרח סיביר (רוסיה), אלסקה (ארצות הברית), קנדה, וגרינלנד.
העמים העיקריים המכונים "אסקימואים" הם האינואיטים של קנדה, צפון אלסקה וגרינלנד; והיופיק  של מזרח סיביר ואלסקה.
אלפרד פלאטו

ביוגרפיה

נולד בדנציג ב-1869. אלפרד פלאטו, ובן דודו גוסטב פלאטו, היו שניהם מתעמלים ידועים בגרמניה והתחרו בנבחרת גרמניה בתחרויות בינלאומיות. הם השתתפו מטעמה באולימפיאדת אתונה (1896), שהייתה האולימפיאדה הראשונה בעידן המודרני. פלאטו הצליח באולימפיאדה וזכה בשלוש מדליות זהב ובמדליית כסף אחת. הוא זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות הקבוצתיות, במקבילים ובמתח, במדליית זהב בתחרות האישית במקבילים ומדליית כסף בתחרות האישית במתח.
ב-1903 היה שותף להקמת אגודת הספורט היהודי "Jüdische Turnerschaft". הוא היה פעיל בארגוני ההתעמלות הגרמניים, ואף חבר בוועד האולימפי הגרמני, עד שגורש מהם על ידי הנאצים ב-1936 עקב יהדותו. ב-1938 נמלט פלאטו להולנד ולאחר פלישת גרמניה להולנד נתפס, נשלח למחנה טרזיינשטט, ושם נרצח בשנת 1942.
בשנת 1996, עם ציון 100 שנים למשחקים האולימפיים, הוציא הדואר הגרמני בול לזכרם של אלפרד וגוסטב פלאטו. בשנת 1997 כיבדה עיריית ברלין את זכרם בקריאת אגף באצטדיון האולימפי של ברלין על שמם, וכן בבניית היכל ספורט הנושא את שמם.
אלפרד פלאטו ובן דודו גוסטב פלאטו הונצחו בהיכל התהילה של הספורט היהודי שהוקם בישראל.
נפת צפת (המנדט)

תוואי הגבול עם לבנון

הגבול הצפוני של הנפה עם המנדט הצרפתי בלבנון נקבע לראשונה בשנת 1920. תוואי זה שונה בשנת 1924, בעקבות סימון קו הגבול הסופי בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי. עקב שינוי זה נוספו לנפת צפת שישה כפרים מתואלים (שיעים) - אבל אל-קמח, הונין, נבי יושע, אל-מאלכיה, קדס וצאלחה.
תושבי כפרים אלו קיבלו אזרחות לבנונית בשנת 1921 ונמלטו ברובם הגדול ללבנון במהלך מלחמת העצמאות.
פנאופטיקון

פנאופטיקון (פנ - הכול, אופטיקון - לצפות, להתבונן) הוא מתקן אדריכלי שהגה הפילוסוף המדיני והמשפטן ג'רמי בנת'ם בשנת 1787, כחלק מהצעותיו הרבות לרפורמות חברתיות ומשפטיות. זוהי מערכת ארכיטקטונית שתפקידה לארגן ולמשטר את החברה, אותה ניתן ליישם על בתי סוהר, מפעלים, בתי-מחסה, בתי-מקלט ובתי-ספר. עקרון הפעולה של הפנאופטיקון הוא בידוד ומעקב מתמיד.
מישל פוקו תיאר את הפנאופטיקון של בנת'ם כך: "בניין היקפי בצורת טבעת. במרכזו מגדל המנוקב חלונות גדולים הפונים אל פנים הטבעת. המבנה החיצוני מחולק לתאים, רוחבו של כל אחד מהם כעוביו של הבניין. לתאים הללו יש שני חלונות, האחד פונה פנימה כלפי חלונות המגדל המרכזי, ואילו השני פונה החוצה ומאפשר לאור היום למלא את התא. כל שנותר לעשות הוא להציב משגיח במגדל ולאכלס כל תא במטופל, אסיר, פועל או תלמיד. תאורת הגב מאפשרת לעקוב מהמגדל המרכזי אחר הצלליות הקטנות הלכודות בטבעת התאים. בקצרה, זהו היפוך של עקרון הצינוק; אור היום ומבטו של המשגיח לוכדים את האסיר ביעילות גבוהה יותר מאשר החשכה, שסיפקה בסופו של דבר מידה של הגנה."
אצל בנת'ם, אבטיפוס למומחה הייעול, עקרון הפיקוח לובש מאפיין קפיטליסטי תעשייתי מפורש: בתי הכלא שלו יועדו לתפקד כמוסדות רווחיים, המבוססים על ניכוס פרטי של עבודת המורשעים.
אף שנבנו רק בתי סוהר ספורים במתכונת הפנאופטיקון, הרעיון השפיע לא מעט על הוגים בדורות הבאים, כמו גם על עיצובו הרדיקלי של כלא פנטונוויל ועל תכנונם של בתי כלא אחרים. הצעתו של בנת'ם שימשה השראה ליוצרים רבים וברבות השנים חרגה מגבולותיה כתוכנית מתאר לבית כלא.

פנאופטיקון דיגיטלי

פנאופטיקון דיגיטלי הוא מונח המתייחס לאינטרנט ולשימוש ברשתות החברתיות בפרט. מבנה הרשת כמקום מבוזר שמקושר למחשבים אחרים ברחבי העולם, מאפשר מעקב מצד גורמים מדיניים אחר פעולות נוגדות משטר ובכך שומר על סדר היום הציבורי ומונע פעילות לא חוקית כנגד המשטר, כך הוא מחזק את יציבותו תוך כדי שמירה על שלטון החוק. מנגד, ישנן טענות כי השימוש ברשת לצורך מעקב יוצר מקום אורווליאני ובו גורמי המדינה עוקבים אחר האזרחים באופן מתמיד, ובכך פוגעים בחופש הביטוי ובתהליכים של דמוקרטיזציה בחברה שעליה היא מנסה להגן.
הבלוגר והעיתונאי הבלארוסי, יבגני מורוזוב, טוען כי גורמים מדיניים משתמשים ברשת כמכשיר למעקב אחר פעילות לא רצויה. הוא מתאר את הפגנות ה"פלאש מוב" שנערכו בבלארוס ב-2006, בתיווך אתר הבלוגים LiveJournal, כנגד המשטר של הנשיא בזמנו - אלכסנדר לוקשנקו. בפעם הראשונה הפעילים צלחו בארגון ההפגנה וחלקם אף נעצרו על ידי גורמי משטרה כשהגיעו למקום, אך לאחר שיתוף של תמונות וסרטונים מהאירוע, כוחות השיטור כבר היו ערוכים למניעתה. זאת אחרי מעקב שהם עשו באותו האתר.

פנאופטיקון וולונטארי

בניגוד למבנה הארכיטקטוני של בנת'ם, שנוצר על מנת לעקוב אחרי אנשים כלואים - הפנאופטיקון הדיגיטלי הוא תוצאה של שיתוף של המשתמשים ברשת, ולכן הם יוצרים באופן לא מודע מערכת וולונטרית של מעקב, המשמשת גורמים חוקיים ומסחריים. שימוש רציף ופעיל ברשתות חברתיות מאפשרות לגורמים מסחריים לייצר תוכן מותאם לגולשים, בדומה לנעשה בפייסבוק ובגוגל.
כמו כן, שיתוף מידע ברשת מאפשר מעקב פיזי אחר הגולשים. תוכנות מבוססות מיקום כמו Waze,‏ Foursquare  ועוד, משתפות מידע על הימצאות פיזית של המשתמש המקוון.
בן ציון אלגאזי

ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה ליעקב ורחל, וגדל ביהוד. ובהמשך עבר עם משפחתו לנווה צוף.
למד בישיבה תיכונית נחל-יצחק בנחלים. לאחר מכן למד כחצי שנה בישיבת טלז סטון ואז עבר ללמוד בישיבת כרם ביבנה, ולאחר נישואיו המשיך את לימודיו כאברך בכולל אברכים. הוא למד והוסמך לרבנות, רבנות-עיר ודיינות מהרבנות הראשית לישראל, שימש כר"מ ובשנת תשס"ג הקים את מכון צורבא מרבנן, שפיתח שיטת לימוד ללומדי ההלכה.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים במסגרת הסדר מרכז ולאחר מכן עבר קורס רבנים צבאיים ומשרת כיום כראש מדור הלכה בפיקוד מרכז, בדרגת רב-סרן במילואים.
בשנים 1997 - 2001 יצא עם משפחתו לשליחות רבנית-חינוכית בת ארבע שנים בקהילה היהודית בעיר אנטוורפן בבלגיה, כשליח הסוכנות היהודית. שם כיהן כראש ישיבה תיכונית, אולפנה לבנות, וכרב בית הכנסת וקהילת הרב עמיאל-המזרחי. שם הוציא לאור את הספר "בעלות המנחה" הכולל שיעורים בהלכה ובאגדה שנאמרו בקהילה.
בשנים תשע"ג - תשע"ד שימש כראש ישיבה משני בישיבת כרם ביבנה.
בחורף של שנת תשע"ה מונה לראש בית המדרש של ישיבת ההסדר רמת גן. בעל טור הלכתי קבוע בעלון השבת מצב הרוח.
בחג השבועות תשע"ח מונה כראש ישיבת ההסדר רמת גן, לצידו של הרב יהושע שפירא.

חייו האישיים

הרב אלגאזי נשוי לעדינה בתו של הרב אליהו ידיד, ואב ל-2. ומתגורר ביד בנימין.
השודדים

השודדים (בגרמנית: Die Räuber) הוא מחזה מאת פרידריך שילר, שפורסם ב-1781. 
המחזה הוא המחזה הראשון של שילר שהוצג בתיאטרון. הוא פורסם תחילה ללא שם המחבר וזאת עקב חשש של שילר מתגובות אפשריות לתוכן המחזה ולעצם כתיבתו. מאוחר יותר טרח שילר והוסיף הקדמה למחזה שמטרתה להסביר את תוכן המחזה. המחזה נכתב בחשאי במהלך שהותו באקדמיה צבאית אליה נשלח שלא ברצונו על ידי קרל אויגן, דוכס וירטמברג. הדבר השפיע כנראה על התמקדות שילר בנושאים של חופש ופריצת גבולות. בכורת המחזה נערכה בתיאטרון בעיר מנהיים בגרמניה ב-13 בינואר 1782, אצל מנהל התיאטרון וולפגנג הריברט פון דלברג. העיבוד שהוצג היה הגרסה השנייה למחזה. שילר ברח מהאקדמיה על מנת לצפות בהצגה יחד עם חברו אנדריאס שטרייכר. כתוצאה מהבריחה אסר הדוכס על שילר לעסוק בכתיבה. עקב הצלחת ההצגה החליט שילר לעזוב את האקדמיה הצבאית ולעסוק בכתיבה. הוא עזב את האקדמיה ומונה למחזאי בתיאטרון במנהיים. 
ניתן לחוש בהשפעת יצירותיו של ויליאם שקספיר על המחזה ובהשפעת הכתיבה המאפיינת את זרם הסער והפרץ.

עלילת המחזה

פראנץ, האח הצעיר, מבצע מניפולציות על אביו על מנת לזכות בירושת המשפחה, על פני אחיו הבכור. פראנץ אף מנסה לפתות את ארוסתו של אחיו, אמליה, אך ללא הצלחה. קרל, האח הבכור, מנודה על ידי האב כתוצאה מהתרמית שביצע פראנץ. קרל המוסרי אך הפגוע, בוחר לפנות לחיי פשע ומנהיג כנופיה של שודדים. הוא מייחס לעצמו נטיות מהפכניות ורואה במעשיו מרידה לגיטימית ומימוש הזכות לחופש. למרות שהוא רואה עצמו כמעין מורד אידאולוגי, רובין הוד למסכנים, הוא גורם לרצח חפים מפשע. כנופייתו רוצחת ילדים, נשים וזקנים. פראנץ גורם לאביו ולארוסת אחיו לחשוב כי קרל נהרג למרות שהוא בחיים. הוא כולא את האב המיוסר במטרה להרעיבו למוות ולהשתלט על נכסי המשפחה. האב ניצל על ידי שליחו של פראנץ שבוחר לכלוא את האב ולא להורגו. האב נחשב למת בעיני הסביבה שאינה יודעת את הקורות אותו. קרל חוזר יחד עם כנופייתו לטירה. כאשר הוא מגלה מה עשה אחיו לאב הוא שולח את כנופייתו לחטוף אותו. פראנץ מתאבד כאשר השודדים פורצים לטירה. קרל מתכוון לעזוב את חיי הפשע ולחזור למשפחתו. אביו מת במהלך הפגישה עמו. לאחר עימות עם חברי הכנופיה הוא מחליט להתמיד בחיי הפשע. קרל רוצח את אמליה וחוזר להנהיג את השודדים.
אליזבת' גרין אשת החסידה

אליזבת' גרין אשת החסידה (באנגלית: Elizabeth Green the Stork Woman; ‏10 באוקטובר 1905 ספרינגפילד, מסצ'וסטס, ארצות הברית - 9 במאי 2001), הידועה גם בשם בטי גרין (Betty Green), הייתה אמנית מופעי שוליים אמריקאית שהוצגה לקהל כ"חסידה אנושית" במופעים בראשית המאה ה-20.
אף על פי שהפרעה גנטית היא הסיבה לעיוותה הגופני, היא סבלה גם מפיגור שכלי קל. עם זאת, לא היו לה בעיות רפואיות אחרות. הכינוי "אשת חסידה" מקורו באף הגדול והארוך שלה ובמבנה העצמות הדק.
גרין הייתה הראשונה שהופיעה במופעי השוליים בשם הבמה "קו-קו אשת הציפור", במסגרת קרקס האחים רינגלינג. המופע שלה היה בעיקרו מופע קומי, ובו רקדה בבגד גוף מכוסה בנוצות, לרגליה "רגלי ציפור" גדולות ועל ראשה נוצה ארוכה. יש הטוענים כי גרין הייתה אחת מאלו שעמדו בכניסה לקרקס והזמינו את העוברים והשבים להיכנס למופע, בשל היותה אחת מ"פריקים" שנראו יחסית "פחות מוזרים". היא כונתה גם בשם "מולינה ראש הסיכה", אם כי ייתכן ששם זה נבע רק מהרצון להבדיל בינה ובין קו-קו אשת הציפור, שהופיעה לצדה בסט של הסרט "פריקס", ושהייתה בתפקיד דומה.
היא ידועה בעיקר בשל הופעתה בסרט "פריקס" בבימויו של טוד בראונינג משנת 1932, בתפקיד "אשת החסידה". בערך בזמן שבו לוהקה לתפקיד, לוהקה לסרט גם מיני וולסי (Minnie Woolsey), אמנית הקרקס שהייתה ידועה בשם קו-קו אשת הציפור. לא ידוע מה הייתה תגובתה של גרין ל"תחרות" החדשה שלה, אך לאחר מכן היא חזרה להופיע תחת השם קו-קו אשת הציפור. מיני, ולא אליזבת' גרין, היא זו שמזוהה בדרך כלל עם שם הבמה "קו-קו אשת הציפור", מאחר שהיא זו שרקדה על שולחן הסעודה בסצנה המפורסמת בסרט.
ראגה

ראגה (מסנסקריט: Rāga, מילולית: צבע או מצב רוח) היא קו מלודי או מודוס לפיו נכתבים קטעי מוזיקה הודית קלאסית. הראגה מורכבת מסולם בן חמישה עד שבעה תווים, והגדרת סדר בין התווים, יש מספר ראגות החולקות את אותו הסולם, אך בשינויי מיקום בין התווים. הראגה קשורה בדרך כלל למצב רוח ולשעה ביום. במוזיקה של צפון הודו יש חיבור חזק בין הראגה לעונת השנה ולזמן ביום, בעוד שבמוזיקה של דרום הודו השימוש חופשי יותר.
קיימות למעלה מ-300 ראגות בסיסיות. כל קטע מוזיקלי הודי קלאסי בנוי על ראגה, וגם במוזיקה ההודית המודרנית נעשה שימוש בראגות, הן כמבנה מלודי והן כרכיב נושא משמעות וקונוטציה. הראגה משמשת כמסגרת טונאלית להלחנה ולאלתור.
מבחינה היסטורית ודתית מקושרות הראגות לאלים וליכולות קסם שונות. כך למשל ראגה לתקופת המונסון המנוגנת בעונה זו יכולה לגרום לירידת גשמי ברכה, לפי האמונה.
זרוע

עצם הזרוע

עצם הזרוע היא בסיסה הגרמי של הזרוע. היא ממוקמת בין עצם השכם בצידה המקורב אליה היא מופרקת דרך הכתף, לבין עצמות החישור והגומד בצידה המרוחק אליהן היא מופרקת דרך המרפק. זוהי העצם הגדולה ביותר ביד.

חיתולית ושרירים

הזרוע עטופה בחיתולית עמוקה בשם חיתולית הזרוע (Fascia brachii) הנמשכת מחיתולית בית השחי ומחיתולית החזה עד לעליות העליים של עצם הזרוע ולזיז המרפק של עצם הגומד. שני חֵיצִים בין-שרירים (צידי ותיכון, Septum intermusculare brachii laterale ו-Septum intermusculare brachii mediale) הנמשכים לאורך עצם הזרוע ומשני צדדיה, יוצרים בזרוע שני מדורים. מדור קדמי או מדור הכופפים ומדור אחורי או מדור הפושטים. כל מדור כולל שרירים וכן עצבוב ואספקת דם לשרירים.
המדור הקדמי (Compartimentum brachii anterius; Compartimentum brachii flexorum) מכיל את השרירים המכופפים שריר הזרוע, שריר הזרוע הדו-ראשי ושריר החרטום והזרוע. כולם מעוצבבים על יד עצב השריר והעור. שרירי המדור הקדמי מכופפים את המרפק ואת הכתף.
המדור האחורי (Compartimentum brachii posterius; Compartimentum brachii extensorum) מכיל את השריר הפושט שריר הזרוע התלת-ראשי ואת שריר המרפק (הנחשב לעיתים לחלק משריר הזרוע התלת-ראשי). הם מעוצבבים על ידי עצב החישור. שרירי המדור האחורי פושטים את המרפק.
שני שרירים נוספים נמצאים באופן חלקי בזרוע, שריר הדלתא עוטף את הכתף ונאחז בעצם הזרוע. הוא מניע את הכתף למספר כיוונים. שריר הזרוע והחישור מתחיל את דרכו בחלק המרוחק של הזרוע ונמשך לתוך האמה. הוא מכופף את המרפק.

גומץ המרפק

גֻּמַּץ המרפק (Fossa cubitalis) הוא שקע בקדמת המרפק. לגומץ המרפק חשיבות קלינית הנובעת מהמבנים האנטומים בתוכו.
גבול הגומץ העליון הוא הקו הדמיוני בין שתי עליות העליים של עצם הזרוע, הגבול הצידי של הגומץ הוא שריר הזרוע והחישור והגבול התיכון הוא השריר הכפן העגול. רצפת הגומץ מורכבת משריר הזרוע ומהשריר הגבן ותקרת הגומץ היא העור והאֲלַל הדו-ראשי (אחז שריר הזרוע הדו-ראשי).
בתוך גומץ המרפק עוברים עצב התווך (שגם מתפצל בגומץ), עורק הזרוע (המתפצל גם הוא), גיד שריר הזרוע הדו-ראשי, עצב החישור וורידי הזרוע, ביניהם וריד המרפק התיכון (Vena mediana cubiti), המשמש פעמים רבות להוצאת דם ורידי.

כלי דם

כלי הדם הראשי בזרוע הוא עורק הזרוע (Arteria brachialis), המשכו של עורק בית השחי. עורק הזרוע מוגדר החל מהגבול התחתון של השריר העגול הגדול והוא נע לאורך הזרוע בין שריר הזרוע הדו-ראשי לשריר הזרוע התלת-ראשי, צמוד לעצב הגומד ולעצב התווך, עד לגומץ המרפק. באזור המרפק מתפצל עורק הזרוע לעורק החישור (Arteria radialis) ולעורק הגומד (Arteria ulnaris).
במהלכו של עורק הזרוע, מסתעפים ממנו עורקים קטנים יותר המספקים דם לאיברי הזרוע. אחד העיקריים שבהם הוא עורק הזרוע העמוק (A. profunda brachii) המסתעף מעורק הזרוע מיד לאחר תחילת מהלכו של עורק הזרוע. עורק הזרוע העמוק נע יחד עם עצב החישור במדור האחורי של הזרוע, צמוד לעצם הזרוע.
אל תוך ורידי הזרוע מתנקז דם מאיברי הזרוע, הם גם מובילים דם שנאסף באמה ובכף היד בחזרה ללב. ורידים עמוקים בזרוע (Venae brachiales) מלווים את מהלכו של עורק הזרוע ונעזרים בכוח פעימותיו (הנובעות מפעימות הלב) לשיפור יכולתם להניע דם. הוורידים המלווים של עורק הזרוע הם המשכם של הוורידים המלווים של עורק החישור (Venae radiales) ושל הוורידים המלווים של עורק הגומד (Venae ulnares).
הוורידים השטחיים העיקריים של הזרוע הם וריד הזרת (Vena basilica) הנע בצד התיכון של הזרוע עד כניסתו לבית השחי (שם משתנה שמו לווריד בית השחי), והווריד האגודלי (Vena cephalica) הנע בצד הצידי של הזרוע.
אקו פארק (חדרה)

אקו פארק הוא פארק עירוני בעיר חדרה. הפארק נחנך בשנת 2017 והוא משתרע על 72 דונמים.
הפארק ממוקם בלבה של שכונת הפארק בעיר הקרויה על שמו, בחלקה המזרחי של חדרה, בקטע שבין מרכז העיר לשכונת בית אליעזר.
את הפארק תכנן משרד שריג-וקסמן אדריכלות נוף. אבן הפינה לפארק הונחה באפריל 2015. בבניינתו הושקעו 32 מיליון שקלים. 
הפארק נבנה על פי עקרונות אקולוגיים. כך, הוא תוכנן לשימור הנגר העילי על מנת לצמצם את ההשקיה בפארק, והותקנה בו תאורת לד חסכונית. 
בפארק מתקני משחק, מתקני משחק אינטראקטיבים, אגם מלאכותי ובו דגי נוי, מסלול אופניים אתגרי ונקודת תצפית גבוהה המשקיפה על הפארק. בפארק נטועים כ-300 עצי הדר המאפיינים את עברה של חדרה. הכניסה לפארק בחינם, ובצמוד לו חנייה בתשלום בכל ימי השבוע.
בתחומי הפארק מקיימת העירייה אירועי בידור רבים הפתוחים לציבור.
לילה מוראד

קורות חיים

מוראד נולדה בשם ליליאן מרדכי ברובע עבאסיה בקהיר למשפחה יהודית דתית אדוקה, משפחה של רבנים מפורסמים ודיינים. אביה, איברהים זאכי מרדכי (כונה מאוחר יותר זאכי מוראד), הגיע למצרים מעיראק, היה מוזיקאי וזמר מפורסם בשנות העשרים ונחשב לאחד הזמרים האחרונים אשר שר לפי אסכולת המוזיקה הערבית הישנה. אמה, ג'מילה, הייתה ממשפחת סלומון שמוצאה בפולין. למוראד היו עוד שלושה אחים ואחות. אחד מאחיה, מוניר מוראד, התפרסם בפעילות בימתית והיה שחקן.
דאוד חוסני עזר לה להתחיל צעדיה הראשונים בקריירה כאשר הלחין עבורה את שירה הראשון. עם זאת, פריצתה הראשונה התרחשה כאשר מוחמד עבד אל-והאב, אחד המלחינים החשובים במצרים, שמע את שירתה ונתן לה תפקיד בסרטו "יַחיא אל-חֻבּ" (يحيا الحب - "תחי האהבה") בשנת 1938. בשנות ה-40 היא התחילה להצטלם בסרטים של טוגו מזרחי.
שמועה על ביקור של מוראד בישראל ומתן תרומה למדינה הציבה אותה כחשודה בריגול ואף גרמה למספר תחנות רדיו ערביות להחרימה. היא הכחישה בתוקף את ההאשמות הללו, ואף קיבלה תעודה מכוחות הביטחון של מצרים המזכה אותה מן ההאשמות.
מוראד חדלה לשחק לקראת סוף שנות החמישים של המאה העשרים, והפסיקה לשיר לאחר 1973, אך השאירה מורשת מוזיקלית של מעל ל-1200 שירים.
היא נישאה לאנוור וג'די בשנת 1947, ובעקבות זאת גם המירה את דתה לאסלאם. לאחר שהתאסלמה לילה, הושפעה אחותה ואף היא המירה את דתה והתאסלמה. וג'די ומוראד התגרשו ב-1954 השמועות אמרו שוג'די בגד בה ואומרים שהיה עקר. לאחר מכן נישאה למוחמד ואג'י אבאזה, קצין ממשפחת אבאזה המפורסמת, וילדה את בנה הבכור אשרף. לאחר מספר שנים התגרשו בני הזוג. אחר כך התחתנה בשלישית עם במאי הסרטים פאטין עבד אל-והאב, ממנו התגרשה ב-1969. לשניים נולד בן - זאכי פאטין עבד אל-והאב.
מעט מאוד ידוע על חייה של מורד, מכיוון שסיפורה של לילה נשמר כסוד בין בני המשפחה, ביניהם קרובי משפחה בישראל, אשר מיעטו לדבר בעניין מהסיבה שהתביישו בעובדה שבחורה יהודיה התאסלמה. הבושה והמבוכה היו כה עזים עד שלא העלו את שמה על דל שפתם, ואף כאשר מישהו אחר שאל אודותיה חתמו את שפתיהם והכחישו כל קשר אליה.
גבעת הדקלים

תולדות הגבעה

הגבעה, הקרויה גם פארק דורון (גלגול השם גבעת דורון או ראס דוראן), הייתה אחד משני המקומות היחידים שמופו על ידי הבריטים בסוף המאה ה-19 (המקום הופיע כ"Ras Deiran" במפת הקרן לחקר ארץ ישראל). גבעה זו הפכה לאתר מורשת ברחובות. 
בתחילה, נקנה השטח על ידי חיים רטשקר מיעקב דוב פישלזון וניטעו בו כרמים. בשנת 1923 נקנה על ידי הציוני האנגלי יוסף צבי אלכס. משפחות קרוננברג-קרן עיבדו את השטח החקלאי בתקופה זו. לאחר מכן, נמכרה הגבעה לאברהם גולדברג שבשנת 1932 עקר את הכרם ונטע במקומו פרדס. התכנון המקורי של גולדברג היה לבנות לו בית על הגבעה. בראש הגבעה קיימת ל"בייקה", בקתת אבן ישנה של משה וולדבלום, הוא "מוסה ג'בל" (ג'בל-הר).
בשנת 1932 הוקם בית החרושת "פרי פרי" (בית החרושת השני למוצרי פירות הדר בישראל) למרגלות הגבעה. בית החרושת נמכר ל"תנובה", ושמו שונה ל"פרי תנובה". בשנות ה-60, לאחר מותו של גולדברג, נקנה השטח בו נמצאת גבעת הדקלים על ידי משפחת לרר מנס ציונה. בשנת 1997 החלה בניית שכונת "רחובות החדשה".

פארק גבעת הדקלים

בתכנונו של האתר הושם דגש על סימולם של הפרטים השונים. מדרגות האתר מסמלות את שלבי סולם רחובות אל השמיים והדקלים הממוקמים סביב למדרגות משולים למלאכים המלווים את העולים בסולם]. הפארק, הנראה היטב מכביש הכניסה הדרומי לרחובות, הפך לסמל שכונת "רחובות החדשה". ב-2004 נדקר למוות בפארק נער בן שבע עשרה.
וולטר סידני אדמס

חייו ועבודתו

אדמס נולד באנטיוכיה שבטורקיה ללוסיאן הארפר אדמס וננסי דורנס פרנסיס אדמס, שהיו בשליחות מיסיונרית. הם חזרו לארצות הברית בשנת 1885. הוא סיים את לימודיו בדרטמות' קולג' שבניו המפשייר בשנת 1898 ולאחר מכן המשיך את לימודיו בשיקגו ובגרמניה. אחרי שחזר לארצות הברית, הוא החל את עבודתו באסטרונומיה שהגיעה לשיאה כשהפך למנהל מצפה הכוכבים הר וילסון שבקליפורניה.
תחומו העיקרי היה חקר הספקטרוסקופיה האסטרונומית. הוא עבד על ספקטרוסקופיה סולארית והוא אחד מהמגלים של היחס בין האינטנסיביות היחסית של קווים ספקטרלים מסוימים לבין הבהירות המוחלטת של כוכב. הוא הצליח להוכיח שאפשר להשתמש בספקטרום כדי לקבוע האם כוכב מסוים הוא ענק או ננס. בשנת 1915 החל לחקור את הכוכב המשני במערכת הכוכבים הכפולה של סיריוס. הוא גילה שלמרות גודלו הזעיר של אותו כוכב אשר קצת יותר גדול מכדור הארץ, פני השטח של כוכב זה היו בהירים יותר מבחינת יחידת שטח מהשמש שלנו, מסתו של כוכב זעיר זה הייתה כמסת השמש. כוכב מסוג זה נודע מאוחר יותר כננס לבן. יחד עם תאודור דונהאם, הוא גילה את נוכחותו החזקה של פחמן דו-חמצני בספקטרום התת-אדום בכוכב הלכת נוגה.
אדמס נפטר בגיל 79 בפסדינה שבקליפורניה, ארצות הברית.
בן הארץ

עלילה

ביגר תומאס הוא צעיר אפרו אמריקאי שחי עם משפחתו (ללא אביו שמת) בשיקגו. יום אחד הוא מקבל הצעה להתראיין למשרת נהג אצל איש עסקים ומשפחתו. חברו של ביגר, גאס, מנסה להניא אותו מהרעיון ובמקום זאת לצאת איתו לשוד, אך בסי (בת זוגו), משכנעת אותו לקבל את הרעיון. הרעיון עם איש העסקים, הנרי דלטון, עובר בהצלחה והוא מקבל את העבודה. הוא מוצג לפני אשתו ובתו של מר דלטון.
ביגר יוצא עם מרי (בתו של מר דלטון) ועם בן זוגה, ז'אן (ניק רובינסון), לבילוי ביוזמתה של מרי. בעקבות כך הוא לא מופיע לשוד שהיה אמור לעשות עם גאס. מאוחר יותר, ביגר, מרי וז'אן יוצאים למסיבה. שם מרי רבה עם ז'אן והוא אף תוקף אותה פיזית לאחר שמרי מתנשקת עם בחור אחר, אך מתנצל על זה. ביגר ומרי חוזרים לבית, ומרי מתחילה לרוץ בלבוש מינימלי בחצר הבית וצועקת דברים. ביגר, שמבחין בזה, ומחשש שיאבד את עבודתו, הכניס אותה חזרה לבית. אמה של מרי, שהיא עיוורת, קראה לה וחיפשה אותה. ביגר שם כרית על פרצופה של מרי בשביל להשתיקה, אך אחרי שהוא מסיר אותה מפניה, מגלה שהוא חנק אותה למוות. ביג לוקח את גופתה של מרי לכבשן ושורף אותה שם.
למחרת בבוקר, ביגר נחקר על ידי שני בלשים שהוזמנו על ידו של הנרי דלטון, בקשר להיעדרות בתו. ביגר מכחיש אבל אחת העוזרות מוצאות בכבשן  את אחת מאבני החן של מרי שם, וכך המשטרה פותחת במצוד כנגד ביגר. הוא נפגש במסתוריות עם ז'אן שמבקש ממנו להסגיר את עצמו. גם עם בסי הוא נפגש וגם היא מבקשת ממנו דבר דומה, אך במקום זאת הוא משכנע אותה לברוח אתו לבניין נטוש.
למחרת בבוקר, ויכוח מתפרץ בין השניים, בו ביגר חונק את בסי וכמעט הורג אותה אך מתעשת ברגע האחרון והיא בתגובה בורחת. שוטרים פושטים על המבנה בו ביגר נמצא, ולאחר שמכניס את ידיו לכיסים, יורים והורגים אותו, בטענה שחשבו שהיה לו אקדח.
Help Yourself (שיר של טום ג'ונס)

הגרסה של טוני פרינו

הקומיקאי סטיב קוגן הקליט את השיר כשהוא מגלם את הדמות טוני פרינו. השיר נכלל בתוכנית טלוויזיה, באלבום מוזיקה, ויצא כסינגל בנובמבר 1996. ביצוע זה הגיע למקום ה-42 במצעד הסינגלים הבריטי.
ליגת הקיץ

ליגת הקיץ 2010

הליגה חודשה באוגוסט 2010 בהשתתפות 4 קבוצות. כל קבוצה נקראת על שם הספונסר הראשי שלה: AND1, וואלה! טורס, ג'פניקה ומעדני מיקי. המשחקים התקיימו בבית מכבי בראשון לציון בתחילת חודש אוגוסט 2010. המשחקים שודרו באתר ONE.

הליגה התנהלה כבית אחד, כל קבוצה שיחקה נגד כל קבוצה פעם אחת - 2 הקבוצות שסיימו במקום הראשון והשני מתחרות על המקום הראשון במשחק הגמר, והקבוצות במקום השלישי והרביעי מתחרות על מקום 3-4.
השחקנים המשתתפים בקבוצות היו שחקנים ישראלים בעיקר צעירים המשחקים בליגת העל ובליגה הלאומית
. באליפות הליגה זכתה קבוצת "ג'פניקה" בהובלת עמית תמיר ואבי בן-שימול. בסגנית האלופה "מעדני מיקי" בלטו מאיר טפירו ומורן רוט. למקום השלישי הגיעה "AND1" בה שיחק עודד שעשוע, למרות שסיימה את הבית במקום האחרון. למקום האחרון הגיעה קבוצת "וואלה! טורס" עם אבי סוכר, שסיימה במקום השלישי את שלב הבתים.