google/wiki40b huggingface dataset:
טוני הייגארת'

ביוגרפיה

הייגארת' נולד בליברפול. ב-1963 אחרי שסיים את לימודיו בקולג' ליברפול  עבד ללא הצלחה כמציל בעיר טורקי. הוא עבד גם בסיעוד פסיכיאטרי והיה שחקן חובב עד שפנה לקריירה מקצועית והופיע בתיאטרון רפרטוארי. אחר כך שיחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית והתיאטרון המלכותי הלאומי.
הופעת הבכורה של הייגארת' בקולנוע הייתה בקומדיה "פרסי", ומאז הרבה לשחק בתפקידים בדרמות משטרתיות והיסטוריות כמו גם בקומדיות מצבים. לרוב הוא מלוהק כדמות סולידית ואמינה וכאדם עם רגליים על הקרקע. מ-1977 עד 1981 הופיע בתפקיד השוטר וילמט בסדרה "רוזי" מאת רוי קלארק. ב-1979 שיחק בתפקיד מילו רנפילד בעיבוד ל"דרקולה" לצדם של פרנק לנגלה, דונלד פלזנס ולורנס אוליבייה.
ב-1981 שיחק הייגארת' בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Kinvig", סדרת מדע בדיוני קומי בהפקת "London Weekend Television". ב-1986 ו-1987 גילם את סאנצ'ז הנוכל האהוב בסדרה הקומית "Farrington of the F.O.". ב-2005 הופיע בעיבוד טלוויזיוני לרומן "תחת העץ הירוק"  מאת תומאס הרדי. בשנים 1997–2002 שיחק בתפקיד ראשי בדמות ויק סנאו בסדרה "Where the Heart Is" של רשת ITV.
בתיאטרון שיחק הייגארת' במחזות "הסערה" וב-"Twelve Angry Men" ב-1996, עליהם היה מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. על הופעתו במחזה "Simpatico" ב-1995 זכה הייגארת' בפרס קלרנס דרוונט . הוא כתב מספר מחזות. המחזה הראשון שלו "The Lie" עוסק במותו של כריסטופר מרלו, יריבו של שייקספיר.
בקולנוע השתתף הייגארת' בין השאר בסרט "מרד התרנגולים" ו-"Fakers". בשנת 2008 שיחק בתפקיד אלפרד דוליטל בהפקה של האולד ויק למחזה "פיגמליון". בנובמבר 2008 הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "אמרדייל" בתפקיד מיק ניילור. ב-2010 הופיע בהפקה של המחזה "קול קטן" בתפקיד "מר בו". ב-2011 שיחק בתפקיד אורח בדמות פיטר קופר בפרק "Tiger Tiger" בסדרה "סדר חדש".
הייגארת' הוא חוקר בנושא הדמות הלא מזוהה של הגבירה הכהה  המופיעה בסונטות של שייקספיר. הוא ניתח את הדיוקן "Mistress Holland" של ניקולס היליארד, והגיע למסקנה שמדובר באמיליה לנייר, מועמדת אפשרית לגבירה הכהה. במחזה "Dark Meaning Mouse" שכתב הייגארת' מופיעים הדמויות של אמיליה, שייקספיר וסיימון פורמן .

חיים אישיים

הייגארת' היה נשוי לקרול הייגארת' ולבני הזוג היו שתי בנות, קייטי ובקי. הייגארת' נפטר ממחלת אלצהיימר ב-10 במרץ 2017.
בלארוס באירוויזיון

הישגים

בלארוס החלה להשתתף באירוויזיון בשנה בה הנהיגו את שיטת חצי הגמר. היא שלחה לתחרות את הצמד אלכסנדרה וקונסטנטין עם השיר "My Galileo" ("גלילאו שלי") איתו הם הגיעו למקום ה-19 מתוך 22 מדינות בשלב חצי הגמר. לאירוויזיון 2007 שלחה בלארוס את הזמר דמיטרי קולדון עם השיר "Work Your Magic" ("עבדי על הקסם שלך"). השיר סיים במקום ה-4 בשלב חצי הגמר, ולכן עלה לשלב הגמר בו הוא סיים במקום ה-6 עם 145 נקודות. זהו ההישג הטוב ביותר אליו הגיעה בלארוס בתחרות.

בלארוס הצליחה להעפיל שוב לשלב הגמר בשנת 2010 כאשר הלהקה 3+2 הופיעה בבארום עם השיר "Butterflies" ("פרפרים"). הלהקה העפילה מהמקום ה-9 בשלב חצי הגמר אל הגמר, בו היא סיימה במקום ה-24, מקום אחד בלבד לפני האחרון. בשנת 2013 אחרי שנתיים בהן נעדרה מהגמר שלחה בלארוס את אליונה לאנסקאיה לתחרות עם השיר Solayoh (סוליו) הזמרת הצליחה להעפיל לשלב הגמר מהמקום ה7 בחצי הגמר עם 64 נקודות, בגמר, הזמרת הצליחה להביא את בלארוס עד למקום ה16 עם 48 נקודות.

הצבעות

בלארוס נוהגות להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לרוסיה ונוהגת לקבל מספר רב של נקודות מאוקראינה. ב-2004, 2005, 2006 (חצי-גמר וגמר), 2007, 2008, 2010 (חצי-גמר וגמר), 2012, 2014, 2015 (חצי-גמר וגמר) ו-2016 בלארוס העניקה לרוסיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. באופן אירוני, בלארוס לא העניקה את מרב הנקודות שלה לרוסיה בתחרות שנערכה במוסקבה ב-2009. באותה שנה, בלארוס העניקה את מרב הנקודות שלה לנורווגיה והדבר נבע בשל העובדה כי נציגה של נורווגיה בתחרות, אלכסנדר ריבאק, הוא בלארוסי.
ב-2007 (חצי-גמר וגמר), 2013 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (חצי-גמר וגמר) אוקראינה העניקה לבלארוס את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, שאר מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
יצחק בן שלמה אלאחדב

יצחק בן שלמה בן צדיק אלאחדב היה משורר עברי, אסטרונום, מתרגם, מתמטיקאי וחכם תורני.
נולד כנראה באמצע המאה ה-14 בקסטיליה שבספרד שם גם התפרסם כאחד מחכמי האזור. בעבודות שלו הוא ניצל ספרים של יצחק בן יוסף הישראלי. היגר לפני תום המאה ה-14 לסיציליה. התגורר בספרד עד שנת ק"ם (1380) וחי בסיראקוס ובפלרמו עד סביבת 1430.
יצחק אלאחדב היה תלמידו של יהודה בר אשר. לאלאחדב היה תלמיד בשם נסים בן שבתאי פראג"י המוזכר במספר רב של כתבי יד כמעתיק של חיבורי מורו יצחק אלאחדב.
אשמן מצרי

מאפיינים גופניים

האשמן המצרי הוא עטלף קטן למדי, עם פרווה דקה, במרקם משיי. בגבו של האשמן המצרי הפרווה בצבעי תערובת של חום כהה ואפור פחם, בחלקיו התחתונים צבעו אפור שמנת וחום בהיר על גרונו. צבע כנפיו הוא חום כהה במרכז הכנף דוהה לתוך צבע שמנת עד הקצוות. יש לאשמן המצרי אוזניים ארוכות, מחודדות ובעלות קצוות שיער מאחורי כל אוזן. נקבות האשמן המצרי בדרך כלל גדולות יותר מאשר הזכרים. לאשמן המצרי יש ראייה מצוינת והוא יכול לזהות טרף ממרחקים גדולים ובעזרת הכנפיים הארוכות והצרות האשמן מסוגל לעוף במהירות. מבנה זה הופך אותו לצייד מיומן.
אורך: 9.4 - 11.2 ס"מ
אורך הזנב: 2 - 2.7 ס"מ

התנהגות

האשמן המצרי חי בקבוצות המכילות בדרך כלל שישה עד עשרה אשמנים מצריים, אם כי קיימות מושבות גדולות יותר. יכולים להימצא עם מין זה עטלפי זנב עכברים ועטלפים המצריים. האשמן המצרי בדרך כלל פעיל עם רדת החשיכה, למרות שידוע שהוא צד גם בשעות היום. האשמן המצרי מסוגל להתמצא בעזרת באמצעות תהודה, ויכולת זו עוזרת לו לזהות וללכוד טרף בזמן טיסה במהירות של שמונה מטרים לשנייה בגובה. הוא ניזון בעיקר מעשים, אבל גם צורך מגוון של חרקים אחרים, כגון טרמיטים, חיפושיות, נמלים, זבובים וצרצרים.

רבייה

מעט ידוע על רבייה במין זה, אך ידוע כי מתרחש גידול באוכלוסייתם בחודשים אפריל ומאי במצרים, כאשר כל נקבה יולדת צעיר אחד.

האשמן המצרי בעולם

האשמן המצרי הוא מין שנמצא ברחבי העולם, ובעיקר בצפון אפריקה, מדרום למדבר סהרה, בחצי האי ערב ובמזרח לפקיסטן ולהודו. המין זוהה בישראל לראשונה בשנת 1988, ונמצא בנגב ובמדבר יהודה. אוכלוסייתם בארץ מונה מאות עד אלפי פריטים של האשמן המצרי.

בית גידול

האשמן המצרי נמצא בעיקר באזורי מדבר, שברי סלעים זעירים, מערות ובניינים (כולל מונומנטים מצריים עתיקים). הוא נמצא גם ביער פתוח, שם הוא מעדיף שטחים הגובלים נהרות.

איומים על האשמן המצרי

אף על פי שלא נחשב כיום בסיכון של הכחדה, האשמן המצרי עומד בפני איומים. פרקטיקות חקלאיות משנות לעיתים קרובות את הנוף של הארץ ומשמידות את בית הגידול הטבעי שלו, כגון בדרום אסיה, שם הורסים יערות כדי ליצור מקום לחקלאות. בנוסף, גם פעילויות אנושיות המפריעות לעטלפים, כגון פיתוח מבנים ישנים, מהוות איום.                                       
למרות האיומים הנשקפים לאשמן המצרי, האדם אינו מוצא אמצעי הגנה היעזרו לאשמן להתרחק מסכנת הכחדה, בגלל שהוא מוגדר כנמצא באזורים מוגנים בסביבה שבה הוא חי.
Be-Bop-A-Lula

Be-Bop-A-Lula (בעברית: בי-בופ-א-לולה) הוא שיר רוקנ'רול שהוקלט לראשונה ב-1956 על ידי ג'ין וינסנט ולהקתו - ה-Blue Caps.

הפקה

כתיבת השיר מיוחסת לג'ין וינסנט ולאמרגנו, ביל דייוויס. קיימת טענה כי השיר נכתב ב-1955 בעת שג'ין וינסנט החלים מתאונת אופנוע בבית החולים של הצי האמריקאי בנורפוק וירג'יניה. הוא פגש שם את דונלד גרייבס שכנראה כתב את מילות השיר בעוד שוינסנט כתב את הלחן. כששמע האמרגן דייוויס את השיר, קנה מגרייבס את הזכויות על המילים תמורת 50 דולר (המקורות השונים חלוקים על גובה הסכום המדויק) ונחשב מאז ככותב המילים. דייוויס טען כי הוא כתב את המילים יחד עם ג'ין וינסנט לאחר ששמע את השיר "Don't Bring Lulu". וינסנט לעומתו, טען בהזדמנויות שונות כי הוא עצמו כתב את המילים בהשראת קומיקס בשם "Little Lulu".
הביטוי "Be-Bop-A-Lula" כמעט זהה לביטוי "Be-Baba-Leba" שמו של שיר שהגיע למקום השלישי במצעד הרית'ם אנד בלוז ב-1945 בביצועה של זמרת הג'אז, הלן יומס. מאוחר יותר, הפך "Be-Baba-Leba" ללהיט גדול עוד יותר בביצועו של ליונל המפטון תחת השם "Hey ! Ba-Ba-Re-Bop". ביטוי זה ודומים לו היו נפוצים בזירות הג'אז של שנות הארבעים ואף שמו של זרם הג'אז בי בופ נגזר מהם. יש הסוברים כי ביטויים אלו נגזרו מקריאות העידוד לנגנים Arriba! Arriba! שהיו מקובלות אצל מנהיגי התזמורות הלטיניות שפעלו אז בארצות הברית.
בתחילת 1956 הופיע ג'ין וינסנט עם השיר בתוכנית רדיו בנורפוק שבווירג'יניה והקליט גירסת דמו שנשלחה לקפיטול רקורדס. חברת התקליטים שחיפשה באותה עת זמר צעיר שיהווה תחרות לאלוויס פרסלי הזמינה אותו להקלטה באולפן בנשוויל שבטנסי. ב-4 במאי 1956 הוקלט השיר. להקת הליווי, שקיבלה את השם "The Blue Caps", מנתה את: קליף גאלאפ (גיטרה מובילה), "וי" וילי ויליאמס (גיטרה קצב), "ג'מפין" ג'ק ניל (קונטרבס) ודיקי "בי בופ" הארל (תופים). בעת ההקלטה צעק הארל ברקע בתקווה שמשפחתו תוכל לזהות את קולו בעת שתאזין להקלטה.
השיר יצא ביוני 1956 כסינגל, זכה מיד להצלחה ונמכר היטב. הוא הגיע למקום השביעי במצעד האמריקאי, לעשרת הגדולים במצעד הרית'ם אנד בלוז ולמקום ה-16 במצעד הבריטי. כשנה לאחר הוצאת הסינגל, הודיעה חברת התקליטים כי נמכרו מעל לשני מיליון עותקים של השיר.

אזכורים בתרבות

ג'ין וינסנט אף הופיע בסרט "The Girl Can't Help It" שיצא לאקרנים ב-1956 וביצע בו את השיר שהיה חלק מפסקול של מיטב להיטי הרוקנ'רול באותה תקופה. המוזיקאי והזמר איאן דיורי, שצפה בסרט בנעוריו, נשבה בקסמו של השיר ובג'ין וינסנט והפך אוהד נלהב של וינסנט. באלבומו השלישי, "New Boots and Panties!!", שיבץ דיורי את השיר "Sweet Gene Vincent" אחרי שערך תחקיר בן שישה שבועות על חייו של וינסנט). השיר כולל גם ציטוט קצרצר משורה של "בי-בופ-א-לולה". "Sweet Gene Vincent" היה שיר קבוע בהופעותיו של דיורי לאורך כל הקריירה שלו.
"בי-בופ-א-לולה" מוזכר גם בשירם של הדייר סטרייטס, "Walk of Life", שהופיע באלבומם "Brothers in Arms". השיר מוזכר כחלק מרפרטואר של זמר הרחוב גיבור השיר.
השיר דורג במקום ה-102 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של המגזין רולינג סטון .

גרסאות כיסוי

במשך השנים גדלה הפופולריות של השיר והוא הפך לסטנדרט של רוקנ'רול. להקת הקוורימן - להקתם של פול מקרטני וג'ון לנון שקדמה לביטלס, הופיעה עם גרסת כיסוי של השיר בהופעתה השנייה שנערכה ביולי 1957. מאוחר יותר, ביצעו גם הביטלס את השיר. עוד ביצעו את השיר: קרל פרקינס, האחים אוורלי, ג'ון לנון, פול מקרטני, קווין, סטריי קאטס ואמנים רבים אחרים.
רשם המפלגות

רשם המפלגות היא יחידה ארגונית במסגרת רשות התאגידים העוסקת ברישום מפלגות ובפיקוח עליהן בהתאם לאמור בחוק המפלגות, התשנ"ב-1992. משנת 2014, רשם המפלגות וראש רשות התאגידים הוא עו"ד אייל גלובוס. נכון ל-19 ביוני 2019, בישראל רשומות 130 מפלגות. (בפועל, בבחירות לכנסת ה-21 התמודדו רק 40 מפלגות).

היסטוריה

משנת 1992 ועד שנת 2006 פעל רשם המפלגות כמחלקה במשרד המשפטים. בשנת 2006, עם הקמת רשות התאגידים, הפך ליחידה ברשות.

סמכויות

רשם המפלגות הוא האחראי על המפלגות בישראל: הוא מעורב בכל הליכיהן, מהקמתן, התנהלותן השוטפת וכלה בפירוקן.
בקשה לרישום מפלגה חדשה מוגשת על ידי מייסדיה לרשם המפלגות, ועל זה להפיץ העתקים לחברי ועדת הבחירות המרכזית, לבאי כוח הסיעות בכנסת ולבאי כוח רשימות המועמדים בבחירות לכנסת, אם הוגשו רשימות כאלה. לאחר אישור בקשה לרישום מפלגה, הרשם רושם את המפלגה בפנקס המפלגות ונותן לה תעודת רישום. עליו להודיע על כך ליושב ראש הכנסת וליושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ולפרסם על כך  הודעה ברשומות ובעיתונים יומיים.
לרשם המפלגות מגיעים עדכונים מהמפלגות בדבר שינויים בתקנון או בפרטיהן, וכן על רשימת המועמדים מטעמן וסדרם ברשימתן בבחירות לכנסת ועל פרטי בא כוחן. לרשם מוגשות בקשות התנגדות לרישום מפלגות, ובסמכותו לקבל את הבקשות או לדחותן. החלטתו טעונה אישור בית המשפט העליון. כמו כן, בסמכותו לדרוש ממפלגה לשנות את שמה, וכן לאשר או לדחות בקשות לשינוי שם מפלגה.
פעם בשנה על המפלגות להגיש לרשם הודעה על נכסיהן והתחייבויותיהן באותה שנה. כמו כן, הוא מדווח באופן שוטף על ענייניהן הכספיים של בעת בחירות מקדימות.
על מפלגה ששני שלישים מחברי המוסד המרכזי שלה החליטו על פירוקה, למסור על כך הודעה לרשם המפלגות.

רשמים

רשם המפלגות ממונה על ידי שר המשפטים. על הרשם להיות בעל תנאי הכשירות למינוי כשופט בבית המשפט המחוזי.
מפברואר 2008 כיהן בתפקיד עו"ד אלון בכר. 
כיום רשם המפלגות הוא עו"ד אייל גלובוס.
מירי אליאב-פלדון

פועלה האקדמי

למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה ובפילוסופיה בשנים 1966 עד 1969, ולתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בשנים 1969 עד 1973, שאותו סיימה בהצטיינות.
אליאב-פלדון עשתה דוקטורט בהיסטוריה בשנים 1974 עד 1977 באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של פרופ' יו טרבור-רופר. נושא הדיסרטציה היה: התוכן החברתי של האוטופיות של הרנסאנס.
אליאב-פלדון מרצה באוניברסיטת תל אביב מ-1979, התמנתה לפרופסור חבר באוניברסיטה בשנת 1989 ולפרופסור מן המניין בשנת 2009. באוקטובר 2012 פרשה לגמלאות. לימדה והייתה עוזרת מחקר באוניברסיטת סטנפורד, שהתה בשבתון בקולג' וולפסון שבאוניברסיטת אוקספורד.
בין השנים 2003 - 2015 כיהנה כעורכת ראשית של המגזין "זמנים".
בין השנים 2005 - 2015 שימשה כמנהלת אקדמית של המכון ללימודים אירופיים ע"ש מוריס א' קוריאל באוניברסיטת תל אביב.
אליאב-פלדון הייתה ראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה, חברה בוועדת אוניברסיטת תל אביב לתלמידי מחקר, בוועדה האקדמית של מרכז ס' דניאל אברהם ללימודים בינלאומיים ואזוריים, בוועדה האקדמית של המכון להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית, חברה בוועדת יד הנדיב לבחירת עמיתים לפוסט-דוקטורט. היא הייתה חברה בהנהלה של החברה ההיסטורית הישראלית, חברת הוועד המנהל האקדמי של האוניברסיטה הפתוחה הישראלית, חברה בחבר המנהלים האקדמי של מכללת ספיר וחברה במועצת המנהלים של המכון לחקר האנטישמיות והגזענות בימינו ע"ש סטפן רוט. בחודש יולי 2015 נבחרה לכהן כיו"ר החברה ההיסטורית הישראלית.
תחומי מחקרה של אליאב-פלדון: האוטופיות של הרנסאנס, תוכניות שלום ופציפיזם בעת החדשה המוקדמת, שורשי הסובלנות, מקורות הגזענות, כופרים ונביאים לאחר הרפורמציה, התחזות דתית, ספרות נוסעים בעת החדשה המוקדמת, מתחזים והתפתחות אמצעי זהות.
כיום שוקדת על כתיבת ספרה: הרנסאנס של השטן: רדיפת המכשפות בעת החדשה המוקדמת.
אובייקט מעבר

אובייקט מעבר או אובייקט חליפי הוא מונח מתאוריית יחסי אובייקט בפסיכולוגיה שנטבע על ידי הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט, והוא מתייחס לחפץ ממשי שמסמל עבור התינוק את האם ומאפשר לו לשמור איתה על קשר 'מפונטז'.

תהליך היווצרות האובייקט

אובייקט המעבר מופיע בשלב שבו התינוק מתחיל להפריד בינו לבין האם. מהיותו ממשי אך בו בזמן סמל לאם הנעדרת, אובייקט המעבר נמצא באזור הדימדומים שבין הממשי למדומיין. אזור זה נקרא על ידי ויניקוט 'מרחב פוטנציאלי' או 'תופעות מעבר', ויש לו קיום חיצוני ופנימי בו זמנית.
תהליך ההפרדות של התינוק מאימו, כרוך בתסכול גדול מצד התינוק, שחש ומבין שאיננו חלק אינטגרלי מאימו כפי שדמיין בתחילת דרכו. כדי לפצות את עצמו על התסכול ועל החרדה, שהוא חש עקב ניתוקו מאימו והפיכתו לישות נפרדת, הוא מאמץ חפץ כלשהו שמסמל בעיניו את הנוכחות המרגיעה של אימו ועליו הוא משליך את הרגשות שיש לו כלפי אימו. זהו אובייקט המעבר. החפץ שיהיה בדרך כלל רך, יכול להיות חיתול, כרית, שמיכה, דובון או מוצץ.
התינוק נזקק במיוחד לאובייקט המעבר ברגעים קשים, כמו פרידה בהליכה לשינה או ברגעים לא צפויים כמו נסיעה למקום לא ידוע. תחילת תהליך האימוץ של אובייקט המעבר יהיה בין הטווח של 4 ל-12 חודש ויכול להמשך עד גיל הגן. כאשר הוא גדל הוא עשוי להחליף את האובייקט באובייקט בעל צורה טיפוסית ולעבור מכרית ושמיכה לדובון או בובה. יש תינוקות המעניקים לו שם ואף מספרים לו סיפורים.
באמצעות אובייקט המעבר התינוק מממש את הצורך שלו בחווית האומניפוטנציה, שהיא תחושת כל-יכול, כשל בורא העולם, כאשר יש אובייקט שבו הוא שולט שלטון ללא מיצרין ועושה בו ככל שיחפוץ, בניגוד לאם שם שליטתו מוגבלת. אובייקט המעבר מאפשר לתינוק לפתח התייחסות סמלית לחיים והוא מהוה בסיס ליצירתיות ולמשחק, ולהנאה מכל התופעות שנמצאות באזור הדימדומים שבין מציאות ודמיון.
הפסיכולוגית והפסיכואנליטיקאית הישראלית רוני סולן טוענת כי מרחב המעבר נוצר באופן יצירתי הן על ידי התינוק והן על ידי האם, כאשר האם "מנצחת" על התהליך. מרחב המעבר מאפשר לתינוק ולאם לחוות את חווית ה'יחד' כיחסי טריאדה (אם, תינוק ואובייקט מעבר משותף). ולממש את עצמיותם באופן ששומר על הייחודיות של כל אחד מהם.
כריס קיימן

מכללות

קיימן למד באוניברסיטת מרכז מישיגן ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה במשך 3 שנים. בעונתו השלישית הוא הוביל את הקבוצה לאליפות המחוזית (מחוז MAC) ולניצחון בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות. בסיום אותה עונה נבחר קיימן לשחקן המצטיין של המחוז (MAC Player of the Year). לאחר עונתו השלישית במכללה הגיש קיימן את מועמדותו לדראפט ה-NBA.

לוס אנג'לס קליפרס

קיימן נבחר על יד קבוצת לוס אנג'לס קליפרס במקום השישי בדראפט 2003. כבר בעונתו הראשונה בליגה העמיד ממוצעים נאים של 6.1 נקודות ו-5.6 ריבאונדים ב-22.5 דקות בממוצע למשחק, והפך לשחקן השני בתולדות המועדון שמשחק את כל 82 המשחקים בעונת הרוקי. קיימן סיים את העונה כחוסם השני בטיבו מבין הרוקיז, עם 0.89 חסימות למשחק, וכריבאונדר הרביעי בטיבו, עם 5.6 כדורים חוזרים למשחק. בעונתו השלישית, 2005/2006, קיימן פתח בכל משחקי הקבוצה והעמיד ממוצעים של 11.9 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-1.38 חסימות ב-32.8 דקות למשחק. קיימן סיים את העונה במקום התשיעי בליגה בריבאונדים למשחק, וכן במקום ה-12 באחוזים מהשדה כשקלע ב-52.3%. קיימן עזר לקליפרס להעפיל לפלייאוף ה-NBA, לראשונה מאז 1997, לאחר שסיימו עם המאזן החיובי הראשון מזה 14 עונות.
בעונת 2007/2008 שידרג קיימן את ממוצעיו משמעותית ופרץ לראשונה כשחקן מוביל בליגה, כשהעמיד ממוצעים מצוינים של 15.7 נקודות, 12.7 כדורים חוזרים, 2.8 חסימות ו-2 אסיסטים למשחק. ממוצעים אלו הקנו לקיימן את המקום השלישי בליגה בחסימות וריבאונדים למשחק. בינואר 2008 אובחנה אצל קיימן הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, מה שגרם לו להחמיץ את שארית עונת 2007/2008 ואת רוב עונת 2008/2009.
עם שובו לליגה בעונת 2009/2010, הציג קיימן את יכולתו הטובה ביותר בקריירה והעמיד ממוצעים של 18.5 נקודות ו-9.3 ריבאונדים למשחק. בזכות כך נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, בו קלע 4 נקודות והוריד 3 כדורים חוזרים.

ניו אורלינס הורנטס

בתחילת עונת 2011/2012 הועבר קיימן בטרייד לניו אורלינס הורנטס, יחד עם אל-פארוק אמינו ואריק גורדון, בתמורה לכוכב ההורנטס כריס פול.

דאלאס מאבריקס

בתחילת עונת 2012/2013, משהסתיים חוזהו בהורנטס, חתם קיימן בדאלאס מאבריקס לעונה אחת תמורת 8 מיליון דולר, והצטרף לחברו לנבחרת גרמניה דירק נוביצקי.
בעונה זאת נחלשה תרומתו של קיימן, שהעמיד ממוצעים של 10.5 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.

לוס אנג'לס לייקרס

לפני עונת 2013/2014 חתם קיימן בלוס אנג'לס לייקרס על חוזה לעונה אחת, בה שותף ב-39 משחקים בלבד.

פורטלנד טרייל בלייזרס

ב-10 ביולי 2014 חתם בפורטלנד טרייל בלייזרס על חוזה לשתי עונות.

נבחרת גרמניה

קיימן השתתף עם נבחרת גרמניה באולימפיאדת בייג'ינג 2008, יחד עם כוכב ה-NBA דירק נוביצקי. נגד כף ורדה קיימן קלע 10 נקודות וקלט 10 ריבאונדים ונבחר למצטיין המשחק.
קיימן שיחק עבור נבחרת גרמניה גם ביורובאסקט 2011.
אונה צ'פלין

ביוגרפיה

צ'פלין נולדה במדריד שבספרד לאם אמריקאית ולאב צ'יליאני. היא הנכדה של השחקן האנגלי צ'רלי צ'פלין, ובנוסף גם נינתו של המחזאי האמריקאי יוג'ין או'ניל.
אונה נקראת על שם סבתה, אונה או'ניל (אשתו הרביעית של צ'רלי צ'פלין). הוריה הם השחקנית ג'רלדין צ'פלין וצלם הסרטים פטריסיו קסטייה. היא גדלה בספרד, בבריטניה, בשווייץ ובקובה, אך גם במקומות אחרים עקב עבודתה של אמה. בילדותה החלה ללמוד לרקוד בלט, סלסה ופלמנקו.
כאשר הייתה בת חמש עשרה, קיבלה מענק ללימודי דרמה בבית הספר גורדונסטון בסקוטלנד. בזמן לימודיה שם, הופיעה במספר מחזות, והופיעה ברחבי אנגליה בעיבוד של רומיאו ויוליה וכן ביצעה חיקוי של סבה בעיבוד של חלום ליל קיץ בפסטיבל סרטי פרינג' באדינבורו. לאחר מכן, התקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, שם סיימה לימודיה בשנת 2007.

קריירה

בתום למודיה, שיחקה בסרטים קצרים ועלילתיים בריטים וספרדים. היא שיחקה לצד אמה בשלושה סרטים, "בלתי נתפס" ("Inconceivable"), "למה נועד הדוב?" ("¿Para qué sirve un oso?") ו"דמות של מוות" ("Imago Mortis"). הופיעה במספר תפקידי משנה בטלוויזיה האמריקאית והבריטית.
בשנים 2012- 2013 הופיעה בסדרת הטלוויזיה המצליחה "משחקי הכס" של רשת HBO כתאליסה מאגיר בעונתה השנייה והשלישית.
בנוסף שיחקה בפרק ספיישל לכבוד חג המולד של הסדרה "מראה שחורה"  ובסדרות "שרלוק", "השעה" ו"ספוקס".
ב-2017 החלה לשחק במיני-סדרת המתח "טאבו" של רשת BBC בכיכובו של טום הארדי.
ריימונד אדה

ריימונד אדה (ערבית: ريمون إدّه; 15 במרץ 1913 - 10 במאי 2000) היה מדינאי לבנוני, ומנהיג מפלגת החזית הלאומית הלבנונית. אביו היה נשיא לבנון אמיל אדה, וריימונד אדה עצמו היה אף הוא מועמד לנשיאות בשנת 1958. תומכיו כינו אותו "המצפון של לבנון" בשל עמדותיו הבלתי מתפשרות עוד מימי המנדט הצרפתי על לבנון, שתמכו בלאומיות הלבנונית והתנגדו לכל כיבוש זר או מעורבות צבאית, בין אם צרפתי, סורי, ישראלי, או פלסטיני.

משפחתו וירושת אביו

אדה נולד באלכסנדריה, לאחר שאביו, בן העיירה אדה שנפת ג'בייל, נאלץ להימלט מלבנון לאחר שהשלטון העות'מאני גזר עליו גזר דין מוות באשמת חתרנות כנגד השלטון. עם ביסוס המנדט הצרפתי על לבנון ב-1920 שב אמיל אדה לביירות עם אשתו לאודי סורסוק ומשפחתו. ריימונד אדה הצעיר התחנך בבתי הספר הישועיים והשלים תואר במשפטים בשנת 1934.
אדה תפס את מקומו של אביו, שנפטר ב-1949, כמנהיג החזית הלאומית הלבנונית. הוא נבחר לאספה הלאומית מטעם נפת ג'בייל ב-1953, ומלבד שנה אחת המשיך לכהן בפרלמנט ברציפות עד שנת 1992, אז החרים את הבחירות שנערכו תחת חסות סורית (בדומה לפוליטיקאים נוצרים רבים) שנחשדו בסילופים ובזיופים.

אדה בפרלמנט

במהלך כהונתו בפרלמנט קידם אדה בשנות ה-50 מספר רפורמות בחוקי השכירות הלבנונים, וכן בחוקי הבנקאות, והניח את היסוד למערכת בנקאית חשאית בדומה לזו הנהוגה בשווייץ, שהפכה לגורם מכריע בשגשוג הכלכלי שאפיין את לבנון בשנות השישים. לאחר שהפסיד בבחירות לנשיאות של 1958 מינה אותו הנשיא הנבחר פואד שהאב לשר בממשלתו. אדה החזיק בתיקי הפנים, העבודה, הדואר, התקשורת והרווחה. עם זאת, שנה לאחר מכן הסתכסך אדה עם שהאב על רקע מעורבות המודיעין הצבאי של לבנון בענייני הממשל, והתפטר במחאה מהממשלה. לאורך שנות השישים הוא הוביל את האופיזיציה הפרלמנטרית לשלטונם של שהאב ושארל חילו יורשו.
ב-1968 הצטרפה מפלגתו של אדה ל"ברית המשולשת" (الحلف الثلاثي, אל-חִלְק אל-תֻ'לאת'י) של המפלגות הנוצריות, לצד המפלגה הליברלית הלאומית של הנשיא לשעבר כמיל שמעון ומפלגת הפלנגות של פייר ג'ומאייל. בבחירות הפרלמנטריות של אותה שנה זכתה הקואליציה ל-30 מתוך 99 המושבים של האספה הלאומית - ההישג הגדול ביותר עד היום של סיעה כלשהי בפרלמנט הלבנוני המפולג. הקואליציה לא שרדה לאחר שאדה הודיע על פרישת מפלגתו ממנה בעקבות החתימה על הסכם קהיר ב-1969 בין לבנון לאש"ף, שהתיר לכוחות הפלסטיניים להקים בסיסים בדרום לבנון מהם יוכלו לתקוף את ישראל. אדה התנגד נחרצות למתן אפשרות לכוחות חוץ-לבנוניים מזוינים לפעול על אדמת לבנון. הוא התנגד גם להצעת הליגה הערבית להטיית מקורות נהר הירדן שהועלתה לדיון ב-1964 וב-1968, במטרה לנתק את אספקת המים של ישראל. אדה הזהיר כי צעד כזה יהפוך את לבנון למטרה לתקיפות ישראליות, והצביע על פשיטת צה"ל על נמל התעופה של ביירות ב-28 בדצמבר 1968 (מבצע תשורה) כהוכחה. נחישותו שלא להיגרר לעימות צבאי עם ישראל הייתה נדירה בפוליטיקה הלבנונית.
בבחירות הבאות לנשיאות תמך אדה במועמדותו של סולימאן פרנג'יה, כנגד מועמדו של הנשיא הפורש שהאב, אליאס סרכיס, אלא שגם ברית זו עם פרנג'יה לא האריכה ימים. ב-1974 הקים אדה קואליציה חדשה עם ראשי הממשלה לשעבר צ'אאב סלאם ורשיד כראמי - שניהם מוסלמים סונים.
חיים משה קנופף

חיים משה קְנוֹפּף (כ"ו בשבט ה'תרפ"ט, 6 בפברואר 1929 - י' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015) היה איש תקשורת חרדי-ישראלי ממוצא פולני. חסיד גור, חבר הנהלת אגודת ישראל. מבעלי עיתון המודיע, מנהלו ועורכו הראשי.

ביוגרפיה

נולד בלודז' שבפולין לשפרה לבית ליכטנשטיין ולר' יהודה אריה קנופף, מחסידי גור. בעת מלחמת העולם השנייה היה בגטו לודז', ממנו נשלח לאושוויץ ומשם למחנה העבודה דרנהאו, שם נרצח אביו בפניו, ובו שהה עד השחרור. הוא שרד יחיד מכל משפחתו ושכב בבית חולים במשך כמה חודשים במצב אנוש. כשהחלים שב ללודז' לחודשים ספורים ומשם נסע לצרפת, למד בישיבתו של הרב חיים יצחק חייקין באקס-לה-בן, ויחד עם קבוצה של בחורים חסידיים שרצו לעלות לארץ ישראל, הצטרף להפלגת אוניית המעפילים "ביריה אקבל". עם הגיעם לנמל חיפה נעצרו בידי הבריטים ונשלחו למחנה המעצר בעתלית.
אחרי השחרור נכנס עם חבריו ללמוד בישיבת שפת אמת בירושלים, קנופף היה "קומדאנט" [מנהיג] של חבורת בחורים בישיבה. נישא ללאה בתו של נתן ברסקי נכד רבי נחמן מברסלב, ולזוג ארבעה בנים ובת.
בעודו בחור היה חבר במקהלת חסידות גור, הקאפלה של יעקב תלמוד. מיד לאחר נישואיו מונה בידי האדמו"ר ה"בית ישראל" לשמש כשליח ציבור בשבתות וחגים בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, משרה בה שימש כשישים שנה. מתקופת האדמו"ר ה"לב שמחה" (1984 ואילך) היה לחזן הראשי בחגים ובימים הנוראים בבית המדרש.
במקביל מונה קנופף על ידי האדמו"ר ה"בית ישראל" גם כבעל קורא בבית המדרש המרכזי של החסידות בירושלים, תחילה בחגים ובימים הנוראים, ובהמשך גם בכל שבתות השנה.
נפטר בגיל 86 בי' באב ה'תשע"ה, 26 ביולי 2015, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

פעילותו הציבורית והכלכלית

קנופף נחשב לדמות מרכזית בחסידות גור; היה מקורב לאדמו"רי גור, וחבר בוועדות של בכירי עסקני החסידות, חבר הנהלה בקרן הבניין של בית המדרש ברחוב רלב"ח, בישיבת שפת אמת ובתלמוד-תורה גור בירושלים. הוא כיהן גם כיו"ר הנהלת מכון בית יעקב למורות, והיה חבר במרכז הארצי ובוועד הפועל של אגודת ישראל, במסגרת זו עסק רבות בענייני הכלל.
קנופף נמנה עם דור המייסדים של עיתון המודיע ושימש כחבר המערכת מיומו הראשון. בשנות ה-60 של המאה ה-20 רכש את השליטה בעיתון והחל לשמש כמנהלו ועורכו הראשי לצד משה עקיבא דרוק וישראל שפיגל. בשנותיו האחרונות ניהל בפועל את העיתון, בנו אלעזר קנופף.