google/wiki40b huggingface dataset:
מרדף פלשת

רקע היסטורי

לאחר כישלון הבריטים בכיבוש עזה במהלך קרב עזה הראשון (26 במרץ 1917) וקרב עזה השני (19 באפריל 1917) גיבשו הבריטים תוכנית לעקיפת קוי ההגנה החזקים של עזה על ידי העברת כוחות מהירה מזרחה וכיבוש באר שבע שם היה קו ההגנה חלש יותר. תוכנית זו יצאה אל הפועל ב-31 באוקטובר 1917 אז נכבשה באר שבע.
הרצון של הפיקוד הבריטי לנצל הישג זה מיידית על ידי המשך תנועת הכוחות צפונה לא צלח. שילוב של קו הגנה שני חזק, שבנו הטורקים מצפון לבאר שבע ומחסור חמור במי שתייה הביא את הבריטים לשבוע קרבות סביב תל חווילפה שנמשך מה-1 בנובמבר 1917 עד ב-5 בנובמבר 1917 והסתיים בכישלון התוכנית לפריצה צפונה.
מצב זה הביא להתווית תוכנית משמעותית יותר לפריצת קו ההגנה הטורקי על ידי כיבוש מרכזו של הקו בתל א-שריעה. תוכנית זו יצאה לפועל ב-6 בנובמבר ובמהלך קרב תל א-שריעה ותל הוריירה נפרץ קו ההגנה בין עזה להרי יהודה. כיבוש התל הביא לתחילת נסיגת הכוחות הטורקים מעזה ובקרב עזה השלישי נכבשה עזה.
הפיקוד הבריטי רצה לנצל את הנסיגה הלא מסודרת של הכוחות הטורקים והורה לכוחותיו להתקדם צפונה לכל רוחב הגזרה.

הטופוגרפיה של האזור

אזור הפעולה של מרדף פלשת מתאפיין בשטחים פתוחים המבותרים בנחלים היורדים מהרי יהודה וזורמים מערבה לים התיכון (ואדי אל חסי, ואדי סוכרייר, נחל שורק, נחל רובין, נחל האלה ועוד.). מבנה זה איפשר תנועה מהירה של הבריגדות הבריטיות הרכובות אולם במספר מקרים חציית הנחלים חייבה בניית גשרים זמניים.
המחסור במים, שהיווה בעיה מרכזית במערכה בדרום הארץ, המשיך להוות אתגר לכוחות אולם נפתר חלקית בעזרת מקורות מים שנמצאו בגזרת הלחימה.

תוצאות הקרב

בעשרת הימים שחלפו מפריצת קו ההגנה הטורקי בתל א-שריעה ובעזה, לחמו 5 דיוויזיות בריטיות בסדרה של קרבות שהביאו לנסיגת הכוחות הטורקים צפונה ומזרחה ולתקיעת טריז בין הארמייה הטורקית השמינית שנסוגה עד מעבר לנחל הירקון, ובין הארמייה הטורקית השביעית שנסוגה לשיפולי הרי יהודה. התקדמות זו איפשרה, במהלך דצמבר, להוציא לפועל את צליחת הירקון (ב-20 בדצמבר 1917) ואת כיבוש ירושלים (9 בדצמבר 1917).
היקף האבדות של הכוחות הבריטים עלה על 6,000 חיילים.
אריק ואן לוסטבאדר

חייו

אריק ואן לוסטבאדר נולד וגדל בגריניץ' וילג'. למד בבית הספר התיכון Stuyvesant שבעיר ניו יורק 

וקיבל תואר ראשון בסוציולוגיה בקולג' של אוניברסיטת קולומביה. שימש כמבקר מוזיקה בעתון Cash Box Magazine.
לעברית תורגמה סדרת ספרי הנינג'ה שלו. הספרים מספרים את קורותיו של ניקולאס לינאר, יהודי-אמריקאי שגדל ביפן, למד אמנויות לחימה ונהפך להיות רב אמן בנינג'יטסו. הספרים רוויים בתיאורים של גבוה ונמוך. מחד, בקיאות היסטורית ומיתולוגית וציטוט מספרי פילוסופיה כמו מספר חמש הטבעות של מיאמוטו מוסאשי, ומאידך תיאורי מין וולגריים, כשבתווך תיאורי הקרבות שכיחים בהם.
כנפיים אחזקות

כנפיים אחזקות בע"מ המוכרת בשם המקוצר כנפיים היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בהחזקת מספר חברות מתחום התעופה.

היסטוריה

חברת כנפיים אחזקות הוקמה במאי 1980, כחברה פרטית על ידי צמד האחים התאומים דדי בורוביץ' וישראל בורוביץ'. בנובמבר 1993 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
ביוני 2003 החברה החלה לרכוש מניות אל על, ובפברואר 2005 קיבלה לידיה את השליטה בחברה. בעקבות כך מכרה את כל אחזקותיה ב"איסתא" ו-"ארקיע".
נכון לשנות 2019 מנכ"ל החברה הוא רונן ציוני ויושב ראש דירקטוריון החברה הוא שלמה חנאל. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בבית איילון ביטוח שברמת גן.

בעלי עניין

נכון לשנת 2019 בעלי השליטה בחברה הם בני משפחת בורוביץ.

גלובל ליסינג

גלובל כנפיים ליסינג בע"מ המוכרת בשם המקוצר גלובל ליסינג היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת ברכישה, החכרה ומכירה של מטוסי נוסעים מסחריים ומטוסי מטען לחברות תעופה בעולם.
בשנת 2002 נוסדה גלובל ליסינג כחברה פרטית, ביולי 2017 היא הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והפכה לחברה ציבורית.
באפריל 2016 רכשה החברה מטוס מדגם 200–330 Airbus תמורת 88 מיליון דולר.
ביוני 2018 מכרה החברה שני מטוסים מדגם בואינג 737–800 ומטוס נוסף מדגם איירבוס 200–330 תמורת כ-59 מיליון דולר.
נכון לשנת 2019 בעלת השליטה בחברה היא חברת כנפיים אחזקות ויושב ראש דירקטוריון החברה הוא שלמה חנאל. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בבית איילון ביטוח שברמת גן.
ג'ורג'ה אמיל פאלאדה

חייו

פאלאדה נולד לאב שהיה פרופסור לפילוסופיה ואם שהייתה מורה בבית ספר תיכון. בשנת 1930 התקבל ללימודי רפואה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1946 סיים תואר של דוקטור לרפואה.
עבודת הגמר שלו הייתה Tubul urinifer al delfinului : studiu de morfologie şi fiziologie comparativă (הנפרון אצל הדולפין - מחקר של מורפולוגיה ופיזיולוגיה השוואתית)
פאלאדה היה ידוע  כבעל דעות שליליות לגבי תנועת הלגיונרים ועל כן ועדת ההערכה מחדש של סגלי המורים באוניברסיטאות שהוקמה על ידי המשטר הלאומי-לגיונרי בבוקרשט בשנים 1941-1940 הוקיעה אותו כ"אנטי לאומי" בגלל היותו ב"קשרים עם יהודים"  ובנוסף האשימה אותו ב"חוסר מוסריות" על כי היו לו רומנים עם אחיות בבית חולים.
לאחר סיום לימודיו נשא לאישה את אירינה מאלאקסה, בתו של התעשיין ניקולאה מאלאקסה והזוג נסע לארצות הברית שם היה לחוקר באוניברסיטת ניו יורק תחת הנחייתו של המדען אלבר קלוד. קלוד, שעבד במכון רוקפלר, הזמין אותו לעבוד איתו במחלקת הפתולוגיה של התא. פאלאדה, יחד עם פיליפ סיאקביץ' Philip Siekevitz הגיע להישגים רבים בשיטות קטיעה של תאים באמצעות המיקרוסקופ האלקטרוני. הניתוח הביוכימי של המקטעים הוביל לקביעת תפקידם ודרך פעולתם של אברונים כמו ריבוזום, מיטוכונדריון, כלורופלסט, מערכת גולג'י, הרשתית התוך-פלזמית ואחרים בתא החי. עיקר מחקרו היה בתחום ייצור החלבון.
בשנת 1961 נבחר פאלאדה כחבר בהאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1973 עזב את מכון רוקפלר ועבר לאוניברסיטת ייל ובשנת 1990 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
בשנת 1974 הוענק לו, במשותף עם אלבר קלוד וכריסטיאן דה דוב, פרס נובל בתחום הפיזיולוגיה והרפואה. הוא נבחר גם כחבר כבוד ב"אקדמיה הרומנית" ובשנת 1986 העניק לו נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, את המדליה הלאומית למדעים עבור הישגים מיוחדים בתחום המדע.
טוני הוק

קורות חיים

הוק נולד בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, לפרנק ולננסי. קיבל את הסקיטבורד הראשון שלו כשהיה בן 9 מאחיו סטיב הגדול ממנו וזה הטיב עם ההתפתחות הגופנית, הבריאותית והמנטלית שלו. אביו פרנק נתן לטוני תמיכה רבה ועזר לו בהסעה הלוך ושוב
לתחרויות ובנה רמפות סקיטבורד לרוב. האב הקים ליגת סקיטבורד בקליפורניה ואיגוד סקיטבורד ארצי שלא היה עדיין קיים בשנות השמונים. האב פרנק הלך לעולמו בשנת 1995. לטוני היה רצון חזק להצליח בתחרויות. בגיל 12 כבר היה תחת חסות חברת הסקיטבורד דוג טאון והיה סקיטבורדר מקצועי כבר בגיל 14. בגיל 16 נחשב לטוב ביותר בתרגילי רמפות והיה כבר חבר בקבוצת הסקיטבורד המהוללת בונס בריגיד של סטייסי פרלטה. עד גיל 17 השתתף ב-103 תחרויות, ניצח ב-73 תחרויות וב-19 זכה במקום שני. טוני הוק היה מראשוני הסקייטבורדרים שהייתה על שמם נעל סקייטבורד, פרו מודל של אירוולק.
למד בבית הספר התיכון Torrey Pines בדל מאר, קליפורניה. בגיל 17 קנה בית לעצמו ובית נוסף שנתיים מאוחר יותר בחצרו הקים רמפת סקייטבורד ענקית. טוני הוק הירבה בתקופה זו לנסוע לתחרויות ולהדגמות בארצות הברית ומעבר לים. בשנת 1990 התחתן עם סינדי דנבר איתה גר בבית ב-Fallbrook. משחקי האלקטרוניקה ושכלולי המחשבים משכו את ליבו והוא הרבה לקנות מחידושי האלקטרוניקה לביתו. תחילת שנות התשעים היו שנים חלשות לו ולענף הסקיטבורד. בשנת 1992 הקים את חברת הסקיטבורד בירד האוס לאחר שמכר את ביתו הראשון. בנו רילי נולד בשנת 1992. טוני הוק התגרש מאשתו סינדי בשנת 1994. בשנת 1996 התחתן עם אירין ליי ורכש ביית חדש וגדול עם בריכה. בשנת 1999 ובשנת 2001 נולדו להם הילדים ספנסר וקיגן. בשנת 2004 התגרש מאשתו השנייה אירין ליי ובינואר, שנת 2006 נישא ללוטס מרים.
ענף הסקייטבורדינג החל להתאושש בהשפעת שידורי האקסטרים בטלוויזיה. טוני הוק נכנס לתחום הצילום ועריכת וידאו, בגדי סקיטרים, משחקי וידאו וכתיבת ספרי ביוגרפיה. סדרות משחקי הווידאו הנושאות את השם טוני הוק בצורות שונות הן מסדרות המשחקים היותר פופולריים בעולם. טוני הוק המציא ופיתח טריקים רבים לסקייטבורד (תרגילים לסקיטבורד) שהמפורסם בהם, תרגיל ה-900 אותו ניסה במשך מספר שנים עד שהצליח לבצע אותו. ההצלחה של טוני הוק בתחום הסקיטבורד ובעסקים הרקיעה שחקים. משנת 2002 הוא עורך טור אקסטרים מפורסם בארצות הברית בו הוא עובר עם הצוות שאיתו ב-24 ערים שונות ומדגים תרגילי סקיטבורד, אופניים ואופנועים.
טוני הוק הפך גם לכוכב טלוויזיה וקולנוע והשתתף במספר רב של תוכניות בידור בנושאים מגוונים וכן במספר סרטי קולנוע, בין היתר שיחק לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" (2005) בבימויה של קתרין הארדוויק.

טוני הוק בתרבות

בספר התרסקות של ניק הורנבי, טוני הוק הוא אלילו הבלתי מעורער של הגיבור. הגיבור פונה אליו לבקש עצות, ומספר לפוסטר בדמותו של הוק, על כל הקורה בחייו. דמותו של הוק מלווה את הגיבור לכל אורך הספר, במצוקות ובחוויות שעוברות על הגיבור.
מנזר כרמיזן

מנזר דיר כרמיזן (או הקרמיזן כפי שהופיע בעיתונות ובאתרי הנצחה) הוא מנזר קתולי של המסדר הסלזיאני האיטלקי הממוקם בצפון הר חברון, במדרון הדרומי של נחל גילה בגובה של כ-850 מטרים מעל פני הים, מצפון מערב לבית ג'אלא ומצפון ליישוב הר גילה. המנזר נמצא בסמוך לגדר ההפרדה בצידה הירושלמי ובנייניו נראים היטב מבתיה המערביים של שכונת גילה.
המנזר הוקם על ידי נזירים סלזיאנים בשנת 1883 על חורבות מנזר ביזנטי מן המאה ה-7 לספירה. נראה ששמו של המנזר בא מהמילה כרם שכן באזור ישנם כרמי ענבים ומטעי זיתים.
הנזירים עוסקים בגידול גפנים וזיתים. במקום ישנו יקב, בית בד להפקת שמן זית, מוזיאון קטן לטבע, בית ספר מקצועי לבנים וסמינר תאולוגי לכמרים. היקב במנזר מייצר החל משנת 1885 מספר רב של יינות, ברנדי, יין תוסס, חומץ ועוד. רק אחוז קטן מן הגפנים גדלים על אדמות המנזר, רוב הגפנים מגיעים ממנזר בית ג'מל, מאזור בית לחם, מרחבי הרי יהודה ומשפלת יהודה.
מתקני הייצור ביקב חודשו בשנת 1997 והייצור מגיע כיום לכ-700 אלף ליטר בשנה.
המנזר מממן מהכנסותיו על מכירת מוצרי היקב בעיקר את בית הספר המקצועי בבית לחם, השייך גם הוא למסדר הסלזיאני. בית הספר מונה מעל 200 תלמידים.

הרצח בכרמיזן

ב-22 באוקטובר 1984 נרצחו בסמוך למנזר שני סטודנטים ישראלים, רון לוי ורויטל סרי, בידי עיסא עבד רבו, שומר יום תושב מחנה הפליטים דהיישה. כעבור שבוע ביצע חייל צה"ל דוד בן שימול פיגוע נקמה בו נרצח פלסטיני ונפצעו עשרה. האוניברסיטה העברית הקימה גן להנצחת זוג הסטודנטים.
לאחר שחרורו ב-2014, במסגרת שחרור מוקדם של אסירים פלסטיניים, לפי מתווה של ג'ון קרי שר החוץ של ארצות הברית, עבד רבו סיפר שהרצח היה במסגרת מבצע מתוכנן ומונחה לפגוע באוטובוס אזרחי, אך משזה לא יצא לפועל בחר להרוג את בני הזוג שנקלעו באקראי למקום. הוא כפתם, חבש את ראשיהם והודיע להם שהוא דן אותם למוות, ואז רצח אותם בדם קר, בכדור אחד לראשם, ולאחר מכן הודיע לדודתו על הצלחת הפעולה כנקם על מות בנה במאסר בישראל.
עזרובעל ברקה

הפלישה לאיטליה ומותו

עזרובעל המתין עד לבוא האביב של 207 לפנה"ס על מנת לנצל את מזג האוויר הנוח יחסית ולחצות את האלפים. חצייתו הייתה מהירה בהרבה מזו של אחיו, בשל העדרו האיום מצד שבטי הגאלים, שעתה חששו מהקרתגים וכיבדו אותם. רבים מאנשי השבטים הצטרפו לעזרובעל ומילאו את שורותיו של הצבא הקרתגי. 
רומא עדיין ליקקה את פצעיה משורות התבוסות שהנחיל לה חניבעל 10 שנים קודם לכן, והרומאים היו מבועתים מהמחשבה שייאלצו להלחם בו ובאחיו בבת אחת על אדמת איטליה. הקונסולים גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור נבחרו בחופזה ונשלחו להתעמת עם חניבעל ועזרובעל בהתאמה. בתחילה אף אחד מהם לא יצר מגע עם צבאות הקרתגים. בשלב זה של המלחמה היו צבאו של חניבעל מדולדל, והוא נמנע מלהיכנס לקרב חזיתי עם כוחותיו של נרו שמנו כ-45,000 איש. בינתיים נסוג סלינטור בזהירות בפני עזרובעל, כשהוא מאפשר לו לחצות דרומה מעבר לנהר המטאורוס עד העיר סנה.
עזרובעל שלח שליחים לחניבעל על מנת להודיע כי הוא מתכנן לפגשו בדרום אומבריה, אך השליחים נתפסו בידי הרומאים ותוכניותיו נפלו לידי נרו. נרו לקח איתו לגיון אחד, ובלא ידיעת חניבעל יצא במסע מזורז צפונה. בדרכו תגברו את כוחו מתנדבים רבים. נרו הגיע במהירות למחנהו של סלינטור, שעמד כ-800 מטרים מדרום למחנהו של עזרובעל. הגעתו בחסות החשכה הסתירה מהקרתגים את נוכחות צבאו במחנה.
עזרובעל החל בהכנות לקרב, אך התצפיות שלו גילו כי הצבא הרומאי גדל משמעותית. הוא נזכר כי שמע תרועת חצוצרות במשך הלילה, והסיק כי הוא עומד עתה בפני שני צבאות רומיים ולא אחד. כתוצאה מכך, החליט עזרובעל על נסיגה. בחסות הלילה ניסה עזרובעל לסגת צפונה, ולחצות את נהר המטאורוס בכדי להימנע מקרב נגד הכוח הרומי העדיף, ולנסות לחבור לחניבעל בתנאים נוחים יותר. אולם בשל הצפת הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, לא נמצא מקום בטוח לחציה. הרומאים דלקו אחרי צבאו ולבסוף נאלץ עזרובעל להערך לקרב. 
עזרובעל ערך את צבאו, שכלל חיילים איברים, ליגורים, גאלים ואפריקאים, ואיתם עשרה פילי מלחמה. הקרב החל במתקפת פרשים רומית שהביסה את פרשי עזרובעל באגפו הימני. יתר הצבא הקרתגי עמד במתקפה הרומית, ופילי המלחמה אף הצליחו לפרוץ את קווי הרומאים ולזרוע בהלה, אך כיתור האגף הימני של עזרובעל הוביל לבסוף לקריסת המערך כולו. עזרובעל עצמו נהרג במהלך הלחימה, וצבאו הובס. 
לאחר הקרב ראשו נערף, הושם בשק, והושלך אל מחנהו של חניבעל. ההיסטוריון הרומי ליוויוס מספר שכאשר ראה חניבעל את ראשו של אחיו, הוא הכריז שקרתגו הפסידה כעת במלחמה. לניצחון הרומי בקרב מטאורוס מיוחסת חשיבות היסטורית מרחיקת לכת, כיוון שאילו הצליח עזרובעל לחבור אל כוחותיו של אחיו ייתכן שצבאם המאוחד היה מצליח להתגבר על הצבאות הרומים ולכבוש את רומא, או שהיה מאלץ אותה לחתום על הסכם שלום בתנאים נוחים לקרתגו.
טרנס פרקין

ביוגרפיה

פרקין נולד בבולאוואיו, זימבבואה. החל לשחות בהיותו בן 12. בתחילה לא הצליח בשחייה, אך הוא היה נחוש להצליח, לכן הלך כל יום חמישה קילומטרים לאימון השחייה שלו.
בהיותו בן 15, בשנת 1995, זכה לראשונה במדליות בתחרויות. מאז, החל להתאמן במשך כשש שעות ביום. בשל חירשותו, לא היה מסוגל לשמוע את שריקת הפתיחה של התחרויות, לכן מאמנו השתמש באור על מנת לסמן לו לזנק לשחייה (כגון אור פלאש ממצלמה). 
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני, אוסטרליה בשנת 1999 זכה פרקין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.12 דקות, אחרי סיימון קאולי מאוסטרליה (2:12.98 דקות) וטום וילקינס מארצות הברית (2:13.97 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 זכה פרקין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.91 דקות, אחרי רומן סלודונוב שקבע שיא עולם חדש של 2:07.59 דקות ולפני אנדריי איוונוב (2:09.90 דקות) שניהם מרוסיה ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של, אחרי יאני סייבינן מפינלנד (4:09.54 דקות) ולפני מיקי חליקה מישראל (4:10.90 דקות).

סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת סידני (2000) זכה פרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:12.50 דקות, אחרי דומניקו פיורבנטי (2:10.87 דקות) ולפני דוויד רמולו (2:12.73 דקות) שניהם מאיטליה. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:16.92 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.33 דקות, במקום 28 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.11 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.28 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.25 שניות. 
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 2001 זכה פרקין במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.21 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, בריטניה בשנת 2002 זכה פרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.34 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים פרקין במקום 12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.58 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.05 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.94 דקות.
תמה תעשיות פלסטיק

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1950 כדי לספק פרנסה לחברי קיבוץ משמר העמק שחזרו מקרבות מלחמת השחרור. השם "תמה" הוא ראשי תיבות של "תעשיות משמר העמק". החברה ניסתה לייצר מספר מוצרים שונים, אך היא לא הייתה רווחית.
ב-1970 נכנס קיבוץ גלעד כשותף בחברה, והוא מחזיק בכ-25% ממניותיה.
רק במחצית השנייה של שנות ה-80 החלה החברה לייצר רשתות לחציר, והחלה להיות רווחית. מאז גדלה החברה, התפתחה ורכשה חברות נוספות, וכן הקימה חברות שיווק ברחבי העולם.

החברה כיום

בנוסף לאתרי ייצור בישראל (משמר העמק, גלעד ואזור התעשייה אלון תבור), לחברה אתרי ייצור בפולין, בהונגריה, בברזיל ושני אתרים באיטליה, ובעבר גם בבריטניה. כמו כן יש לה חברות שיווק בארצות הברית, בקנדה, בגרמניה, במקסיקו, בצרפת, באירלנד, בסקנדינביה (בשוודיה), וכן במדינות עם אתרי הייצור, לרבות בריטניה.
החברה רשמה מספר פטנטים, ועובדת בשיתוף פעולה עם חברת ג'ון דיר האמריקאית.
בין המוצרים של החברה נמנים רשתות חציר, עטיפות כותנה, חבלים ועוד. כמו כן, החברה מייצרת כלי בית, ומחזיקה חנות מפעל במשמר העמק.
החברה מעסיקה חברי קיבוץ משני הקיבוצים, במבחי"ם ("בן משק בשנת חופש", צעירים אחרי צבא שבאים לעבוד לתקופה מוגדרת ומקבלים מגורים בקיבוץ וחיים בו בתנאים מיוחדים), וכן שכירים מבחוץ.
החברה מהווה עוגן כלכלי משמעותי לשני הקיבוצים המחזיקים בה, ושניהם משתייכים למטה השיתופי בתנועה הקיבוצית.
מעון שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות

היסטוריה

ב-1947, זמן קצר לאחר ייסוד מזכירות האומות המאוחדות בניו יורק, קיבלה מחלקת המדינה של ארצות הברית חוזה שכירות ארוך-טווח עבור תפוסת מערכת חדרים בעבור שגרירה של ארצות הברית מטעם מלון וולדורף אסטוריה, מלון יוקרה שנבנה ב-1931. הקמת בית השגריר בוולדורף אסטוריה הפכה אותו למלון הראשון בהיסטוריה ששיכן בתוכו מגורי שגריר. בשנת 1960, בית עירוני במנהטן, שהוקם במקור על ידי ג'יי. פי. מורגן בשנת 1921, נתרם לממשלת ארצות הברית על ידי הבעלים דאז ארתור יוטון (Houghton) בכוונה שישמש כמעונו של השגריר האמריקאי לאו"ם. עם זאת, השגריר עדלי סטיבנסון קבע כי הבית לא לטעמו ומלון וולדורף אסטוריה ימשיך להיות מעון השגריר. בית עירוני זה, "סאטון פלייס", הוענק מחדש על ידי ארצות הברית לאו"ם וכיום משמש כמקום מגוריו הרשמי של המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.
ב-1978 דיווח כתב-העת "אבוני" כי אנדרו יאנג ומשפחתו בדקו את האפשרות לצאת מהסוויטה בוולדורף אסטוריה ולהיכנס לבית מגורים נורמטיבי במקום. יאנג, שהיה השגריר הראשון שהתגורר בסוויטה עם ילדים צעירים, אמר כי "המעון בוולדורף נחמד מאד, ונוח, אבל פשוט יש לי בעיה לנסות לגדל ילד קטן בבית מלון". עם זאת, החיפוש "הפך לסוגיה מרכזית באמצעי התקשורת" ויאנג בחר להישאר בסוויטה.
החל מ-1999, מחלקת המדינה משלמת 360,000 דולר אמריקני בשנה לחכירת הסוויטה על בסיס נע; החוזה מתחדש מדי עשר שנים עם הארכה אופציונלית אחת או שנתיים לטווח קצר.
מדלן אולברייט, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, צ'ארלס יוסט, עדלי סטיבנסון, סמנתה פאוור וביל ריצ'רדסון נמנים בין דיירי הסוויטה. במהלך כהונתו כשגריר, העדיף ריצ'רד הולברוק לא להתגורר במלון, ובמקום זאת בחר להשתכן בביתו הפרטי במנהטן.
היום בספורט (רדיו)

היום בספורט הייתה תוכנית יומית בנושא ספורט שנוסדה בשנת 1970 ושודרה במשך שנים רבות ברשת ב' של קול ישראל. התוכנית, שנמשכה קרוב לרבע שעה, שודרה בימי חול בשעה 18:45, ובה שודרו חדשות וכתבות לסיכום אירועי היום בספורט בישראל ובעולם. בין עורכי ומגישי התוכנית נמנו גדעון הוד, דני דבורין ובני פייסיק.
הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן

היסטוריה

עם הכרזת העצמאות של קזחסטן, ב-19 בדצמבר 1991, נחתמה החלטת קבינט השרים הקזחי "על הוועדה לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן". ב-20 ביוני 1992 ההחלטה הממשלתית אושררה במועצה העליונה (הפרלמנט הקזחי) והנשיא הקזחי חתם על החוק "אודות הזרועות לביטחון לאומי של רפובליקת קזחסטן" וב-13 ביולי אותה שנה, הנשיא נורסולטאן נזרבאייב חתם על צו מיוחד שייסד את הארגון הלכה למעשה.

האקדמיה

האקדמיה של הוועדה הקזחית לביטחון לאומי (Қазақстан Республикасы Ұлттық қауіпсіздік комитетінің Академиясы) הוקמה ב-1974 כבית הספר של הקג"ב. ב-1991 הפכה למכון של הק.נ.ב וב-1997 קיבלה מעמד של אקדמיה. האקדמיה עוסקת בהכשרתם והכנתם של סוכני המודיעין הקזחיים, והכשרתם המקצועית של סוכני הוועדה לביטחון לאומי.

יחידת אריסטאן

יחידת אריסטאן ( «Арыстан»; משמעות המילה היא "אריה"), היא היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור, שהוקמה בהשראת יחידת אלפא הרוסית ב-1991. עד 1993 הייתה כפופה לשירות האבטחה הנשיאותי, וב-1993 הוכפפה לוועדה לביטחון לאומי. חיילי היחידה מאבטחים את תעשיית הנפט הקזחית ואנשיה מוצבים בנורסולטן, אלמטי ובערים שלחוף הים הכספי. אנשי היחידה אחראים למלחמה בטרור, שחרור בני ערובה והגנת אובייקטים לאומיים של קזחסטן. לצד כוחות אחרים, אריסטאן נחשבת ליחידה המתקדמת והטובה ביותר במדינה וחייליה התאמנו בסיוע יחידות מיוחדות מכל העולם.
וילם קורץ

הקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור של אנטונין דבוז'אק

קורץ נודע בעיבוד מחדש של תפקיד הסולו בקונצ'רטו לפסנתר בסול מינור, אופוס 33, של אנטונין דבוז'אק, שחובר במקור בשנת 1876. במשך למעלה מעשור לאחר ביצועו הראשון סבל הקונצ'רטו מהזנחה ומבוז מצד הביקורת. התייחסות נפוצה במשך שנים רבות הייתה, כי תפקיד הפסנתר נכתב "כמו לשתי ידיים ימניות".
בשנות העשרים לחייו, לקח עליו קורץ את משימת עיבודו של תפקיד הסולו, ובגרסה זו אף הרבה לבצעו. מאז אותם ימים, הודפסו הגרסה המקורית וזו של קורץ יחדיו במהדורת הפרטיטורה הביקורתית של אוטאקאר שורק (Otakar Šourek), זו מתחת לזו, כך שהסולן יכול לבחור איזו מן השתיים לנגן. גרסת קורץ נכנסה לרפרטואר הפסנתר הסטנדרטי. לבחירת הסולן אין השפעה על החומר התזמורתי המקורי של דבוז'אק. בשנת 1919 ניגנה אילונה קורצובה בביצוע ראשון את גרסת קורץ לקונצ'רטו של דבוז'אק בסול מינור, בניצוח ואצלב טאליך.
סופראפון, חברת ההקלטות הצ'כית, הוציאה תקליטור שבו איוואן מורבץ מנגן את הגרסה של קורץ, עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוח ייז'י בלוהלאווק, וראדוסלב קוואפיל מנגן את הגרסה המקורית של המלחין, עם התזמורת הפילהרמונית של ברנו בניצוח פרנטישק יילק.
שמוליק מזרחי

ביוגרפיה

מזרחי גדל בחולון ולמד בתיכון ע"ש חיים קוגל.
בשנת 2006 החל לשמש שדר ראשי בתוכנית הריאליטי של ערוץ הספורט "אלוף הכדורגל". ב-2010, לאחר שירותו הצבאי, הצטרף לרדיו "כל השלום" ועסק במשך שלוש שנים בשלל תפקידים: כתב מהדורת הספורט, עורך ומגיש משדרי הספורט של התחנה.
בשנת 2013, גויס לחטיבת שידורי הספורט של המועצה להסדר ההימורים בספורט ובה שימש כשדר וכתב מרוצי סוסים מאנגליה ואירלנד ששודרו באינטרנט ובתחנות הטוטו "רייסר".
החל משנת 2014, עוסק כמורה ומנחה לתקשורת, טלוויזיה, רדיו וקולנוע לבתי ספר יסודיים, על יסודיים, תיכונים ומכללות תקשורת בתוכניות תל"ן של משרד החינוך.
בשנת 2015, שימש כעורך גרפי במהדורת חדשות הספורט של ערוץ הספורט ושדר בתוכנית הרדיו "שישי ושערים".
בשנת 2016, עבר ל-ONE ושימש בין היתר ככתב מרוצי סוסים באתר האינטרנט ובמקביל שידר וקריין לערוץ בשלל ענפי ספורט ומשנת 2017, משדר עבורם את הליגה הספרדית בכדורגל.
במקביל לעבודתו בטלוויזיה, הצטרף מזרחי בשנת 2017, לרשת המקומונים ידיעות תקשורת מקבוצת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב ספורט של מחוז מרכז והשפלה. במקביל, חזר לרדיו שם משדר את משחקי ליגת העל בכדורגל בתוכנית "שבת של כדורגל" המשודרת בכל התחנות הרדיו האזוריות בסינדיקציה.
לקראת סוף עונת 2017/2018 בליגת העל בכדורגל מונה מזרחי לשדר את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 וכמו כן שידר לראשונה את משחקי חצי גמר גביע המדינה בכדורגל נערים עבור ההתאחדות לכדורגל.
בקיץ 2018, החל לשדר עבור ערוץ ONE את הליגה האיטלקית בכדורגל וכמו כן את משחקי נבחרת ישראל באליפות אירופה בקטרגל. 
בנוסף לאלה ב-1 באוקטובר 2018 מונה לשדר הכדורגל הבכיר של ההתאחדות לכדורגל במסגרתו מוביל את המשחק המרכזי בליגת העל לנשים.   
במארס 2019, עזב מזרחי את ידיעות תקשורת והצטרף לרשת שוקן בבעלות קבוצת הארץ. במסגרת תפקידו החל לשמש כעורך ברשת מקומוני השקמה בעיתון ובאתר.   
בעונת 2018/2019 בליגת העל בכדורגל שידר את גמר גביע המדינה לנערים א' עבור ההתאחדות לכדורגל וכמו כן את גמר גביע המדינה לנערות בכדורגל הנשים.

חיים אישיים

מזרחי נשוי ומתגורר בראש העין. בת דודתו היא השחקנית והקומיקאית מיקי קם.
אביב חדש

"אביב חדש" – האנציקלופדיה הישראלית לנוער היא אנציקלופדיה עברית לילדים ונוער, ובה 17 כרכים (ועוד כרך מפתח) ולמעלה מ-5,000 ערכים. דפיה צבעוניים והיא כוללת אלפי תצלומים, איורים, טבלאות, תרשימים ומפות. רובם לוקטו במיוחד לה.
מחברי האנציקלופדיה כיוונוהָ לתלמידי ישראל, ולפי מחשבה זו בחרו את נושאיה ואת רמת ההעמקה של ערכיה, וכן החליטו שסגנונה לא יהיה נמלץ מאוד. בתחילת כל ערך מופיע פתיח המסכם בקצרה את תוכנו, ובסופו רשימה קצרה של הפניות לערכים דומים לו, המסודרת בסדר אלפביתי. למעט כיתובי התמונות והתרשימים, האנציקלופדיה כולה מנוקדת, כדי שקריאתה תהיה רהוטה. דגשים שאינם נשמעים בעברית הישראלית הושמטו ממנה.
האותיות שבהן הודפסה האנציקלופדיה עוצבו למענה במיוחד בידי צבי נרקיס.
ראשיתה באנציקלופדיה "אביב" בעריכת יצחק לבנון ובהוצאת מסדה; למעלה ממחצית ערכיה הוחלפו בחדשים בשל התמורות שחלו בעולם, בטכנולוגיה, במדע ובתוכניות הלימודים – ואלה שנמצאו ראויים להיכלל במהדורה החדשה שוכתבו ועודכנו. את האנציקלופדיה ערכו אילנה שמיר וזהבה כנען. בתחומי האנציקלופדיה: מדעים מדויקים, מדְעי הטבע, טכנולוגיה, מדְעי הרוח, מדְעי החברה, גאוגרפיה, חוק ומשפט, פסיכולוגיה ופילוסופיה, ספורט ופנאי, לשון, קורות העולם ותרבותו, אירועים היסטוריים, ביוגרפיות של אנשי שם, תרבות ואמנות, ספרות עברית וכללית, קולנוע, מוזיקה, יהדות, ציונות, תולדות עם ישראל, מדינת ישראל ונופיה ועוד.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשיתוף ההוצאות כנרת זמורה-ביתן דביר, ספרי חמד, ידיעות ספרים, עם עובד ומטר. כל מחבריה ישראלים.
בעשור השני של המאה ה-21 הועלתה האנציקלופדיה לאינטרנט ככתבה וכלשונה של המהדורה המודפסת, שראתה אור מ-2003. המהדורה המקוונת סרוקה, אולם פוענחה במחשב ועל כן היא בת חיפוש. הגישה אליה אינה חופשית.