google/wiki40b huggingface dataset:
אילן בן דב

חיים אישיים

אילן בן דב נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב למשפחה מעוטת יכולת. למד בתיכון עירוני ט' ומשעות הצהריים עבד לפרנסתו במגוון עבודות: מוכר נחושת, מוכר סברס, גנן, מוכר קרח. 
בשנת 1974 הפעיל מכונות משחקים אלקטרוניים בבריכות שחייה.
בצבא שירת כקצין במערך טילי ההוק של חיל האוויר, ובמקביל ניהל חנות למכירת אביזרי רכב. כשהשתחרר העביר שנה בלימודי משפטים וכלכלה באוניברסיטת תל אביב, אותם הפסיק מחוסר עניין והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.
ב-1983 בן דב נישא לאשתו הראשונה, שירלי. לזוג נולדו שלושה ילדים ולאחר 18 שנות נישואים הזוג התגרש. ב-2008 נישא לדוגמנית קרן מיכאלי איתה הביא לעולם 3 ילדים. ב-2015 התגרש בשנית.
בספטמבר 2013 בנק לאומי עיקל לבן־דב את הקרקע לאחוזה בכפר שמריהו. ובינואר 2014 בנק לאומי החל לממש את נכסי אילן בן דב בנוסף הבנק הגיש תביעה על סך 88 מיליון שקל נגד בן דב.
בנובמבר 2015 הורשעו בן דב ואשתו בהעסקת עובדת זרה שלא כדין, ונקנסו ב-13 אלף ש"ח כל אחד.
במרץ 2017 הנאמן להסדר הנושים של סאני עורך הדין גיא גיסין הגיש נגד בן דב תביעה על סך 100 מיליון שקל. ושלושה חודשים לאחר מכך הוגשה נגדו תביעה נוספת מצד עורך הדין אופיר נאור על סך 250 מיליון שקל.

פעילות עסקית

ב-1982 החל את דרכו בעולם העסקים כאשר הקים את חברת תוכנע אשר ייבאה שלטים אלקטרונים ממוחשבים. ב-1986 הקים עם אילון גינזבורג את חברת קומפיוטשר, שפיתחה טכנולוגיות שלטי חוצות מאירים ונמכרה לחברת מלל.
ב-1991 פרץ לעולם העסקים כאשר הקים את חברת "סאני אלקטרוניקה", אשר ייבאה משחקי וידאו מתוצרת SEGA וכשנתיים לאחר מכן הנפיק אותה בבורסה. ב-1994 הקים באמצעותה את רשת החנויות דינמיקה סלולר (משווקת מוצרי סלקום). ב-1995 הקים את חברת מיראז' מולטימדיה. בשנת 1998 קיבלה סאני זיכיון בלעדי לייבוא מכשירי טלפון סלולריים מתוצרת סמסונג, שהפך למנוע הצמיחה העיקרי בשווי אחזקותיו. ב-2001 רכש את אתר האינטרנט תפוז אנשים ומיזג אליו את פורטל אחלה. במרץ 2005 רכש ‏19% ממניות הכשרת הישוב (בעלת מעריב). ב-2005 רכש את חברת ההשקעות ירדן ומכר לה את תיק ההשקעות של סאני בעסקת בעלי עניין. לאחר הרכישה, שינה את שם החברה לטאו תשואות. ב-2006 הקים חברה לתועלת הציבור בשם "דרך הלוטוס". ב-2007 מימן את הוצאתו לאור של ספר המיסטיקה "אנחנו לא לבד".
ביולי 2008 רכש את השליטה בחברת סקיילקס מידי מפעלים פטרוכימיים בישראל. בשנת 2009 רכש מחברת "האצ'יסון ומפואה" את השליטה (51.31%) בחברת "פרטנר תקשורת" באמצעות חברת "סקיילקס" שהייתה שבבעלותו, תמורת 5.3 מיליארד שקל, שמרביתם גויסו על ידי "סקיילקס" באמצעות הנפקת אג"חים לציבור, הלוואת מוכר של "האצ'יסון ומפואה", הלוואה מבנק לאומי, ומכירת חלק מהמניות הנרכשות (חלק קטן בלבד על ידי הון עצמי).
באמצע 2012, לאחר משיכת דיבידנדים גבוהים ביותר בשנים קודמות, ולאור ירידה ברווחים ובשווי השוק של פרטנר תקשורת, בן דב חתם על הסכם עם חברת "האצ'יסון ומפואה". במסגרת העסקה, בהתקיים תנאים מתלים כגון הסכמת בעלי האג"ח לרכישה חוזרת (מתחת לפארי) של 50% מהאג"חים, הייתה אמורה לעבור השליטה ב"סקיילקס" וב"פרטנר" ל"האצ'יסון ומפואה", אך זו הודיעה על ביטול העסקה באוגוסט 2012.
בינואר 2013 מכר בן דב את רוב אחזקותיו בפרטנר תקשורת לחברת האחזקות של חיים סבן, "סבן קפיטל". סבן רכש כ-33 אחוז ממניות החברה. בספטמבר 2013 מכר את אתר תפוז אנשים לקבוצת קו מנחה. ב-23 ביוני 2014 דירקטוריון סקיילקס הדיח את אילן בן דב מתפקיד היושב ראש ובתגובה חשף את פרשת הסוללות המתפוצצות. בספטמבר 2014 מכר את כל החזקותיו בחברת סקיילקס.
באוקטובר 2015 העביר 51 מיליון שקל לקופת הכינוס של טאו תשואות, וזאת בהתאם להחלטת בית המשפט העליון שהורה לו לעשות כן.
פרידריך הראשון, דוכס אנהלט

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-29 באפריל 1831 בדסאו, ללאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ופרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה, בתם של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1851 התגייס פרידריך לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. במהלך מלחמת שלזוויג השנייה לחם פרידריך תחת פיקודו של גיסו פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ובמלחמת פרוסיה-צרפת השתתף פרידריך בדרגת גנרל מיור, ולחם בקרבות טול וסדאן. לאחר מכן השתתף פרידריך בטקס ההכרזה על הקמת הקיסרות הגרמנית בארמון ורסאי, כשליח מטעם אביו.
בשנת 1871 מת אביו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1876 מינה אותו וילהלם הראשון, קיסר גרמניה למפקד הכבוד של רגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט), ובשנת 1879 הועלה פרידריך לדרגת גנרל חיל הרגלים. בנוסף עוטר פרידריך בעיטור אביר מסדר העיט השחור ובעיטור מסדר העיט האדום עם חרבות, וכן עוטר בעיטור הצלב הגדול של עיטור מסדר לאופולד. ב-24 בינואר 1904 מת פרידריך בעיר באלנשטדט, ובנו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
קונגהוא

קונגהוא הוא כלי מיתר סיני עתיק, ההגייה הנכונה שלו בפין-יין היא kōnghóu, הסימניות שמשמשות לכתיבת השם בסינית 箜篌 מרמזות על כך שהכלי הגיע לסין מתרבות זרה. הכלי נעלם מן הנוף הסיני בזמן שושלת מינג ששלטה בסין בשנים 1368-1664. במהלך המאה העשרים חודש הקונגהוא וקיבל צורה הדומה יותר לנבל קונצרטים מערבי. 
למרות הצורה הדומה ממבט ראשון ישנם כמה הבדלים מהותיים בין נבל פדלים לקונגהוא. המיתרים כרוכים מסביב לתיבת התהודה ויוצרים שתי שורות מקבילות בצורה שמזכירה נבלים כרומטיים. אותו מיתר משני צדי הנבל מייצר את אותו הצליל.
ישנם שני סטים של דיסקים אשר יכולים לקצר את המיתרים בצורה קבועה מראש כדי לקבל צלילים של במול, בקר ודיאז על ידי שימוש בשבעת הפדלים.
כיוון שעל כל מיתר ניתן לפרוט משני הכיוונים אפשר "לכופף" את הצליל על ידי פריטה בצד אחד והפעלת לחץ בצידו השני של המיתר.
יחסי ארצות הברית–קפריסין

היסטוריה

ארצות הברית רואה את הסטטוס קוו בסוגיית קפריסין כבלתי מתקבל על הדעת. ארצות הברית פונה מדי שנה לאומות המאוחדות כדי לנסות למצוא הסדר קבוע והוגן לכל הצדדים. ארצות הברית פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם קפריסין במלחמה בטרור. הסכם סיוע משפטי הדדי, שנכנס לתוקפו מאז ה-18 בספטמבר 2002, מקדם שיתוף פעולה דו-צדדי. קפריסין חתמה גם על הסכם ביטחון ימי עם ארצות הברית ב-25 ביולי 2005, המחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי נגד הטרור.
ארצות הברית העבירה יותר משני מיליון דולר לשתי הקהילות הקפריסאיות (היוונית והטורקית) מאז אמצע שנות השבעים, וכעת היא מספקת כ-24 מיליון דולר בשנה לצמצום המתחים ולקידום השלום ושיתוף הפעולה בין שתי הקהילות. בשנת 2004 הפקידה ארצות הברית מיליוני דולרים בקופת המדינה של קפריסין הטורקית על מנת לצמצם עלויות כלכליות של הסדר עתידי.
שורטברד

שורטברד (באנגלית: Shortbread) הוא סוג של עוגייה מבצק המבוסס על יחס של יחידת סוכר, שתי יחידות חמאה ושלוש יחידות קמח (לפי משקל). לעיתים נוספים לבצק מלח בישול, קליפות הדרים או אגוזים.
מקור השורטברד הוא בסקוטלנד. המתכון הראשון פורסם בשנת 1736 על ידי אישה סקוטית בשם מק'לינטוק. המאפה הפופולרי התפשט לכל חלקי הממלכה המאוחדת וגם לאירלנד, דנמרק ושוודיה, והיה הנציג הבריטי בפרויקט Café Europe שאורגן על ידי אוסטריה בעת שהייתה הנשיאה התורנית של האיחוד האירופי.
בעבר נחשב השורטברד לקינוח יקר והוגש באירועים מיוחדים כמו ערב חג המולד, ערב השנה האזרחית החדשה וחתונות.
מולא חוסיין בושרואי

רקע

מולא חוסיין בושרואי נולד בבושרויה שבדרום ח'וראסאן, למשפחה שהשתייכה למעמד המבוסס והאמיד של העיירה. אביו, חאג'י מולא עבד אללה, התפרנס מצביעת בדים; אמו הייתה משוררת אשר נודעה בשל צדיקותה וידענותה. כמו רוב הילדים הצעירים שחיו בזמנו של בושרואי, בפרס, הוא לא התחנך באופן מסודר. לימודיו היסודיים כללו שינון מועט של כתבי הקודש, קריאה, כתיבה ומתמטיקה בסיסית. בהגיעו לגיל 12, הוא עזב את בית הספר בו למד, תוך שהוא שואף לקבל חינוך ברמה גבוהה יותר, אשר כלל לקיחת שיעורים בספרות פרסית והתמחות בקוראן ובאומנות הרטוריקה. בגיל 21, הוא כבר היה בעל התואר ההלכתי האסלאמי, מוג'תהד. במהלך לימודיו בעיר משהד, הוא גילה את כתביו של השיח' אחמד אבן זיין א-דין אבן אבראהים אל-אחסאי , מייסד האסכולה השיח'ית הקרויה על שמו, והחל להימשך לתורה השייח'ית.

הכרזת הבאב

יורשו של השיח' אחמד אחסאי, המנהיג השייח'י סיד כאט'ם רשתי, הדריך את מאמיניו לצאת למסע חיפוש שמטרתו הייתה לגלות את הקא'ים. כשנפטר סיד כאט'ם רשתי, מולא חוסיין התפלל 40 יום בבידוד ולאחר מכן נדד לערים בושהר ושיראז. כשהגיע לשיראז, ב-22 במאי 1844, הוא פגש בבאב, סיד עלי מוחמד שיראזי אשר הכריז בפניו של מולא חוסיין שהוא הקא'ים לו ציפו. למעשה, מיד לאחר המפגש וההכרזה, נהיה מולא חוסיין המאמין הראשון של הבאב. יום ההכרזה מצוין עד היום בכל שנה כיום חג בקרב חברי הקהילות הבהאיות ברחבי העולם.
מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג

ביוגרפיה

מריה אנה נולדה ב-13 באוקטובר 1785 בבאד הומבורג, לפרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ולקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן.
בשנת 1804 התחתנה מריה אנה עם וילהלם, נסיך פרוסיה, ממנו נולדו לה 9 ילדים. מריה אנה תמכה במלחמה נגד נפוליאון, ולאחר תבוסת הצבא הפרוסי בקרב ינה-אאורשטדט, הצטרפה למשפחת המלוכה בבריחתם מברלין מפני נפוליאון. לאחר מותה של לואיזה, מלכת פרוסיה בשנת 1810, הפכה מריה אנה לגברת הראשונה בחצר המלוכה באירועים רשמיים. במרץ 1813 ייסדה מריה אנה את "אגודת הנשים הפטריוטיות", שתמכה במלחמת השחרור מנפוליאון. מריה אנה התכתבה עם ברון פום שטיין, קרל אוגוסט פון הרדנברג והאחים אלכסנדר ווילהלם פון הומבולדט, והייתה מכרה של המשורר פרידריך דה לה מוט פוקה. בשנת 1822 התאהבה מריה אנה באנטון, רוזן שטולברג-ורניגרודה, שמאוחר יותר מונה לשר המדינה הפרוסי. כמו כן הייתה מריה אנה פעילה בכלא ברלינר גפנינגניסנסן, והקימה בית יתומים בפאנקוב בברלין.
בשנת 1845 ביקרה מריה אנה בפעם האחרונה בבאד הומבורג, וב-14 באפריל 1846 מתה מריה אנה בביתה בברלין, חצי שנה לאחר הולדת נכדה לודוויג, נסיך בוואריה..
יואל רומרו

קריירת היאבקות

בשנת 1999, רומרו זכה באליפות העולם בהיאבקות ובשנים 2002 ו-2005 הגיע בתחרות זו למקום השני. בשנת 2003, זכה במקום הראשון במשחקים הפאן-אמריקאיים. בשנת 2000, התחרה רומרו באולימפיאדת סידני בהיאבקות בסגנון חופשי וזכה במדליית כסף. בשנת 2004, התחרה באולימפיאדת אתונה והגיע למקום הרביעי.

קריירת MMA

רומרו החל את קריירת ה-MMA המקצוענית שלו בשנת 2009. בשנת 2011 החל להלחם במסגרת ארגון סטרייקפורס , אולם באותה השנה נפצע בצוואר והפסיק להלחם. בשנת 2013, חזר להלחם במסגרת ארגון ה-UFC. ביולי 2017, התמודד מול רוברט וויטיקר  על תואר האליפות הזמני במשקל בינוני, אולם הפסיד בהחלטת שופטים אחידה. ב-11 בפברואר 2018, נלחם נגד לוק רוקהולד  וניצח בסיבוב השלישי בנוקאאוט. ב-9 ביוני 2018, נלחם בקרב חוזר נגד רוברט וויטיקר. קרב זה צפוי היה להיות קרב על תואר האליפות, אולם רומרו לא עמד ביעדי המשקל ולכן הקרב לא היה על תואר האליפות. בקרב זה, רומרו הפסיד בהחלטת שופטים חצויה. 
נכון לאוגוסט 2019, מאזן הקרבות של רומרו עומד על 13 ניצחונות ו-4 הפסדים.
כובע הקש האיטלקי

כובע הקש האיטלקי (בצרפתית: Un Chapeau de paille d'Italie) הוא מחזה, פארסה  מאת אז'ן לביש ומארק מישל. המחזה עלה לראשונה על במה בתיאטרון פאלה רויאל בפריז  ב-1851.

עלילת המחזה

העלילה נועדה לשמש כשלד על גביו נבנות סיטואציות וסיפורים צדדיים מגוחכים, חלקם שואבים ממסורת הוודוויל. 
סיפור המסגרת נפרש על פני יום אחד מבוקר עד ערב ונפתח בהופעתם של אשה צעירה (ונשואה) ומאהבה, קצין התותחנים נונקורט, אצל פדינאר, בעל-עגלה צעיר הנערך לקראת חתונתו העתידה להתרחש בערבו של אותו יום. הקצין הזועם והאלים תובע מפדינאר כובע קש חדש, כיוון שסוסו אכל את כובעה של האשה, אותו תלה הקצין על עץ שעה שתינה עמה אהבים. האשה לא תוכל לחזור לבעלה ללא הכובע. במקביל מגיעים למקום גם כלתו של פדינאר יחד עם אביה ועשרים בני משפחה מן הכפר. 
בהמשך המחזה מנהלים פדינאר ובני משפחת הכלה מרדף קדחתני ומטורף בחיפוש אחר כובע כדי לסיים את העניין ולהגיע בשלום לחתונה.
הצלחת המחזה מבוססת על כשרונם של שחקנים רבים בתפקידים קומיים קטנים וסצנות-המון מרובות-משתתפים (כ-40 שחקנים על הבמה) ולכן מועלית בדרך כלל בעבודת אנסמבל.

הפקות

ההפקה המקורית עלתה בתיאטרון פאלה רויאל בפריס ב-14 באוגוסט 1851. 
ב-1936 עיבדו אדווין דלבי ואורסון ולס (שהיה אז בן 21) את המחזה הצרפתי ויצרו את המקבילה האמריקאית "Horse Eats Hat" (סוס אוכל כובע).

מוזיקה

המוזיקה שחיבר ז'אק איבר להצגת המחזה ב-1930 קיבלה מעמד של יצירה עצמאית כדיברטימנטו לתזמורת. במהלך היצירה משובצים ציטוטים קומיים של יצירות רבות, ביניהן מרש החתונה של מנדלסון.
ב-1955 חיבר נינו רוטה מוזיקה למחזמר/אופרטה לפי המחזה בשם " Il cappello di paglia di Firenze " (באיטלקית: כובע הקש של פירנצה). ההפקה עלתה לראשונה בפלרמו.

בישראל

המחזה הועלה לראשונה בישראל על ידי התיאטרון הקאמרי ב-18 בינואר 1956, בתרגום נתן אלתרמן ובבימויו של יוסף מילוא, עם תפאורה ותלבושות מאת משה מוקדי. בין המשתתפים היו שייקה אופיר, מרדכי בן זאב, זאב ברלינסקי, זהרירה חריפאי, יוסף כרמון, טלילה לוי בן-זכאי, דבורה קידר, אילי גורליצקי ואחרים.
תיאטרון "הבימה" העלה את ההצגה ב-1976 בתרגום נתן אלתרמן, בבימויו של עומרי ניצן, עם מוזיקה מאת אריה לבנון. בתפקידים הראשיים שיחקו נסים עזיקרי (פדינאר), יהודה אפרוני (נונקורט), לבנה פינקלשטיין (הלן) וכן רפאל קלצ'קין, עזרא דגן, ליא קניג, אברהם רונאי, שמואל סגל, צרויה להב, דודו זר, חנה הנדלר ואלי גורנשטיין.
ב-2003 הועלה מחדש המחזה בקאמרי, בתרגומו של דורי פרנס ובבימויו של מיטקו בוזקוב. בין השחקנים עזרא דגן, אלינור אהרון, רמי ברוך, יוסי טולדו וגדי יגיל.
ב-2013 הועלה המחזה על ידי קבוצת התיאטרון של "ביכורי העתים" בתל אביב בבימויו של יבגני קושניר. צוות השחקנים: דגנית אמנו, טובה בן יהודה, מישה דנילוב, ליז הופמן, אריק כץ, יוסי לוי, ניסים סוויסה, שירלי פרחי, בני צוקרט, ניר צבר, יורי רבינר, אמנון שחם ומורן ששון.

סרטי קולנוע

בשנת 1910 הופק לפי המחזה סרט ראינוע בשם "Un chapeau de paille" (כובע קש).
בשנת 1927 הופק סרט נוסף בשם זה, על ידי רנה קלייר. 
ב-1939 הפיק המפיק האוסטרי וולפגנג ליבניינר (Wolfgang Liebeneiner) את הסרט "Der Florentiner Hut" (בגרמנית: הכובע הפלורנטיני).
ב-1940 הופק הסרט הצרפתי "Un chapeau de paille d'Italie" בכיכובו של פרננדל בתפקיד פדינאר.
ב-1974 הופק בברית המועצות הסרט Соломенная шляпка ("כובע קש") בכיכובו של אנדריי מירונוב.
כלי נשיפה מעץ

כלי נשיפה מעץ הם כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה העשויים עץ. הכלים העיקרים במשפחה זו הם חליל, חלילית, אבוב, קלרינט ובסון. חלק מהכלים הללו אמנם עשויים כיום ממתכת, אך פעם היו עשויים מעץ. כלי העץ מסווגים לפי הפייה שלהם, השונה מכלי הנשיפה ממתכת, מה שגורם לצלילם להיות רך במעט.
בכלי העץ משתנה גובה הצליל על ידי אורך הצינור - למשל - הבסון גדול, ולכן צלילו נמוך. לכלי העץ חורים רבים לאורך כל הצינור, המכוסים בכפתורים דמויי מכסים ומופעלים על ידי האצבעות. אחד ההבדלים בין כלי העץ וכלי המתכת הוא שבכלי העץ הצינור הוא ישר וארוך, ולא מסתלסל כמו בכלי המתכת.

כלי הנשיפה מעץ בתזמורת

בתזמורת מהווים כלי הנשיפה מעץ מרכיב חשוב, ונותנים גוון צליל מיוחד, שמוסיף לצליל התזמורת. בתזמורת סימפונית, כלי הנשיפה מעץ מנגנים הרבה במהלך היצירה יחד עם כלי הקשת. כלי העץ ידועים ביכולתם לנגן צלילים רגועים, וגם צלילם קצובים. בתזמורת הסימפונית, החליל משמש לקול הסופרן, האבוב נחשב לקול האלט, הקלרינט נחשב לקול הטנור והבסון, כשמו, משמש את קול הבס. פעמים רבות מצטרף לסקציה גם הפיקולו, שמנגן גבוה יותר מן החליל. הפיקולו נשמע חזק ביותר בתזמורת, משום שהוא כה גבוה, ובצליליו הגבוהים הוא אפילו "צעקני"; כאשר נוסף הפיקולו, ישנם בסך־הכל חמישה קולות בסקציה. לעיתים הפיקולו מכפיל במנגינה את החליל, רק באוקטבה יותר גבוה, מה שמוסיף רבות למנגינה. כאשר כלי העץ מנגנים בקטעים הרגועים, והם מנגנים צלילים ארוכים ושקטים.
דרלין כריסטיאן הופמן

קורות חיים

דרלין כריסטיאן נולדה בטריל, איווה, לאלוורנה קלוט וקרל בנג'מין כריסטיאן. כאשר נרשמה ללימודי אמנות שימושית בקולג' לכלכלת בית באוניברסיטת איווה, נדרשה לקחת קורס בכימיה שהועבר על ידי פרופסור נלי מיי ניילור. בעיקר בשל הוראתה היוצאת דופן של פרופסור ניילור, החליטה דרלין לשנות את מסלול לימודיה ולהתמחות בכימיה.
בשנת 1951 קיבלה את תואר הדוקטור בכימיה גרעינית מאוניברסיטת איווה, וכמה חודשים לאחר מכן נישאה למרווין הופמן, פיזיקאי. לזוג שני ילדים: מורין ודריל.

קריירה

דרלין כ. הופמן התחילה את דרכה כעוזרת מחקר במכון למחקר אטומי, אוניברסיטת איווה, בשנת 1947.  במשך שנת 1952 עבדה ככימאית במעבדה הלאומית אוק רידג'. בסוף שנה זו עברה בעקבות בן זוגה ללוס אלמוס, שם הובטחה לה משרה באגף הבדיקות בקבוצת הכימיה הרדיו אקטיבית. כאשר הגיעה, נאמר לה כי חלה אי הבנה והם אינם מעסיקים נשים באגף.
בינואר 1953 פגשה בד"ר רודריק ספנס –  ראש קבוצת הכימיה הרדיואקטיבית, שסיפר כי המתין לה והם זקוקים לאדם שיחקור את התכונות הכימיות של יסוד הפלוטניום. שבוע לאחר מכן התחילה לעבוד ככימאית במעבדה הלאומית לוס אלמוס וכחברת צוות בקבוצת הכימיה הרדיואקטיבית. היא התמנתה לראש האגף לכימיה גרעינית בשנת 1979 –  האישה הראשונה שמונתה לראש מחלקה מדעית במעבדה.
ב-1984, עזבה את לוס אלמוס כדי לקבל משרה כפרופסורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בשנת 1991 הייתה אחת ממייסדי מכון סיבורג למדע היסודות העל-כבדים (Seaborg Institute for Transactinium Science) במעבדה הלאומית לורנס ליברמור, והתמנתה למנהלת הראשונה שלו. בשנת 1996 פרשה מניהול המכון.

מחקר

הופמן עוסקת בעיקר בחקר תכונות כימיות וגרעיניות של יסודות כבדים, חיפוש אחריהם בטבע ותגובות של יונים כבדים. בין הישגיה הוא גילוי פלוטוניום 244 בטבע (איזוטופ הפלוטוניום היציב ביותר), בשנת 1971. עד אז, נחשב כי ניתן לייצר את היסוד הרדיואקטיבי רק בצורה מלאכותית.
מתחומי המחקר שלה כוללים גם הפרדה כימית מהירה של תוצרי ביקוע קצרי מועד, מבנה הגרעין ולימודי תהליך הביקוע הספונטני. הופמן נחשבת לחלוצה בחקר התכונות הכימיות של יסודות 104 עד 108 בטבלה המחזורית.
מחקריה בנושא נדידת רדיו-נוקלידים בסביבה תת-קרקעית סייעו לגבש שיטות להתמודד בהצלחה עם אחסון בטוח של פסולת גרעינית ובידודה מהסביבה.
תגליות נוספות שלה ושל קבוצתה היו פיתוח טכניקת "אטום בכל פעם" (atom at a time) כדי לחקור תכונות כימיות של יסודות כבדים עם זמן מחצית חיים של דקה או פחות, והפקה של היסודות העל כבדים: פלרוביום, ליברמוריום ואוגאנסון.
בנוסף למחקרים, כתבה הופמן יחד עם אלברט גיורסו וגלן סיבורג, שותפיה למחקר, את הספר " The Transuranium People: The Inside Story", המתאר את גילויים של יסודות על כבדים, יחד עם קורות החיים של הכותבים.
גביע באוורמן

גביע באוורמן (באנגלית: The Bowerman) או בשמו המקוצר הבאוורמן הוא פרס יוקרתי המוענק לסטודנטים בארצות הברית על הצטיינותם בענפי האתלטיקה.  
הפרס ניתן מדי שנה לאתלט ואתלטית מצטיינת מאז שנת 2009. הפרס  נקרא על שמו של ביל באוורמן, מאמן נבחרת האתלטיקה של אוניברסיטת אורגון בשנים 1949 עד 1972 וממייסדי חברת נייקי. את הזוכים בפרס קובעים מצביעים המורכבים מאנשי תקשורת, מומחים באתלטיקה, חברים בהנהלת ה-NCAA, זוכי עבר וחברי ארגון USTFCCCA (ארגון מאמני האתלטיקה וריצות השדה בארצות הברית). בנוסף ניתנת זכות הצבעה גם לקהל האוהדים שלקולותיהם משקל של הצבעה אחת.
בז מדברי

תיאור

הבז המדברי שוכן באזורים חצי מדבריים ובאזורי גבעות צחיחים. בדרך כלל הוא בונה את הקן שלו על צוקים.
הוא דומה לבז נודד, אך קטן ממנו. אורכו 39-33 ס"מ ואורך מוטת כנפיו 98-76 ס"מ. הנקבה גדולה מהזכר. הוא דומה במבנהו לקרובו.
לבוגרים גוון אפור-כחול דהוי יותר באזורים העליונים מאשר לבז הנודד. הזכר והנקבה דומים חוץ מאשר בגודל, אך לצעירים יש אזור עליון חום.
הבז המדברי דומה גם לבז צוקים, אך ניתן להבדיל ביניהם. במנוחה - באמצעות תבנית ראשם, ובמעופם - על פי הגודל, צורת המעוף ותבנית הכנף.

סיווג

הבז המדברי נבדל במראה מהבז הנודד על פי כלל גלוגר. קיימת קרבה גנטית ושני המינים יוצרים קבוצה פרפילטית בניתוח רצף DNA. הם נבדלים יותר בהתנהגות, אקולוגיה ואנטומיה מאשר מינים קרובים. הם מסוגלים לייצר בני-כלאיים פוריים. בשבי זיווג בין שני המינים נדיר ביותר. בטבע, על אף שהם חופפים באזורי מחייתם, עונת הזיווג שלהם שונה, חוץ מאשר באזורים קטנים כמו המגרב, אזור פנג'ב בתת היבשת ההודית ובהרי אלטאי, ולכן הבז המדברי כמעט ולא מזדווג עם הבז הנודד.
סילביה נייד

סילביה נייד (גרמנית: Silvia Neid;‏ נולדה ב-2 במאי 1964 בולדורן) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל גרמנייה. מאז יולי 2005, מתפקדת נייד כמאמנת נבחרת הנשים של גרמניה, לאחר שבמשך מספר שנים שימשה כעוזרת של טינה טיון-מאייר. נייד נחשבת לאחת הכדורגלניות המעוטרות ביותר בתולדות הכדורגל הגרמני, כשלזכותה שבע אליפויות ושישה גביעי מדינה.

ביוגרפיה

סילביה נייד החלה את הקריירה שלה בשנת 1980, כשהצטרפה לקבוצת שלירסטדט, שמאוחר יותר שינתה את שמה לקלינגה סקאך. היא שיחקה בקבוצה שלוש שנים, כשבסופן היא עברה לברגיש גלדבאך - הקבוצה הגרמנית הדומיננטית ביותר באותם ימים. ב-1984 היא זכתה עם הקבוצה בדאבל, אך עזבה שנה לאחר מכן, אחרי שהקבוצה לא הצליחה לזכות באף תואר. נייד החליטה להצטרף לספורטפראונד ציגן, שם שיחקה עם חברותיה לנבחרת - מרטינה ווס ודוריס פיטשן. בתקופתה של נייד הגיעה הקבוצה לשיא הצלחתה - זכייה בשש אליפויות גרמניה, בחמישה גביעי מדינה והתבססות כקבוצת הנשים המובילה בגרמניה. ב-1994, לאחר עזיבתו של מאמן הקבוצה, גרד נאוזר, רצתה נייד להצטרף אליו ולעזוב את ספורטפראונד ציגן, אך הנהלת הקבוצה לא איפשרה לה והיא נאלצה להמשיך ולשחק במועדון. שנתיים לאחר מכן היא פרשה מכדורגל, והצטרפה מיד לצוות האימון של נבחרת הנשים של גרמניה.
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ערכה נייד ב-10 בנובמבר 1982, במשחק נגד נבחרת שווייץ. היא נכנסה כמחליפה בדקה ה-41 וכבשה כבר בנגיעתה הראשונה בכדור, לאחר כדקה על המגרש. מאוחר יותר, היא הוסיפה שער נוסף לזכות הגרמניות. עם הנבחרת זכתה נייד בשלוש אליפויות אירופה (1989, 1991, 1995), ואף הגיעה עימה לגמר הגביע העולמי ב-1995. משחקה האחרון במדים הלאומיים היה נגד ברזיל, במהלך טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה 1996. היא כבשה 48 שערים ב-111 הופעות בינלאומיות - נתון המציב במקום החמישי ברשימת הכובשות המצטיינות של הנבחרת הגרמנית.
לפני שהפכה למאמנת הראשית של הנבחרת הבוגרת, אימנה נייד את נבחרת גרמניה עד גיל 19, ואף זכתה איתה באליפות העולם שנערכה בשנת 2004 בתאילנד. בשנת 2005 מונתה למאמנת הנבחרת הבוגרת, ושנתיים לאחר מכן כבר הובילה אותה לזכייה בגביע העולם שנערך בסין, לאחר ניצחון 0-2 בגמר על ברזיל. זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות של הגרמניות בגביע העולמי. שנה לאחר מכן, זכתה הנבחרת במדליית הארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.
בשנת 2011, הייתה נייד לזוכה הראשונה אי פעם בפרס מאמן השנה של פיפ"א בתחום כדורגל הנשים.
מנזר סימינוב

מנזר סימונוב (ברוסית: Симонов монастырь) היה מנזר הממוקם בסמוך לעיר מוסקבה.

היסטוריה

המנזר נוסד בשנת 1370 על ידי הנזיר פאודור, אחיינו ותלמידו של הקדוש הנוצרי סרגיוס מראדונז', על אדמות שהיו שייכות לסימאון חוברין (על שמו נקרא המנזר).
בשנת 1379 הועבר מיקום המנזר כק"מ מזרחה ממקומו המקורי (במקום המקורי ניצבת כיום כנסיית סימונוב הישנה).
במהלך המאה ה-15 היה המנזר למנזר העשיר ביותר במוסקבה. המנזר שימש כמרכז לידע, והתגוררו ועבדו בו הנזירים ואסיאן פטריקיב ומקסימוס היווני. 
בשנת 1405 הוקמה במנזר קתדרלה, אשר לימים הורחבה במצוות איוואן האיום. 
בשל מיקומו של המנזר, מדרום למוסקבה על אם הדרך המובילה אל העיר, ובשל חשיבותו האסטרטגית נבנו ביצורים רבים סביב המנזר בשנות ה-40 של המאה ה-17 והמנזר הפך למעשה למוצב המגן על מוסקבה מדרום. במסגרת הקמת הביצורים נבנה במנזר מגדל פעמונים הדומה בצורתו למגדל הפעמונים של איוואן הגדול שבקרמלין.
המנזר נהרס בשנת 1923 על ידי הבולשביקים והוקם באתרו מפעל לייצור מכוניות. שלושה ממגדלי המנזר שנבנו במאה ה-17 נותרו על מכונם. 
בעקבות נפילת ברית המועצות, והשבת שטחי המנזרים לכנסייה הרוסית הודיעה ממשלת רוסיה כי היא מתכוונת לשקם את המנזר ההרוס.
אילן פיבקו

קורות חיים

פיבקו נולד בצרפת לאב אורתופד (לימים, מנהל המחלקה האורתופדיה בבית החולים הדסה (תל אביב)) ולאם עקרת בית. 
בהיותו בן שנתיים עלתה משפחתו לארץ, והתגוררה בתל אביב. פיבקו למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ולאחר מכן בבית הספר גאולה. 
כאשר התקבל ללימודי אדריכלות בטכניון, עבר לחיפה ועם סיום לימודיו בשנת 1975 שב לתל אביב שם התמחה במשרד יסקי. 
לאחר תום התמחותו פתח עסק לרהיטי במבוק וקש בשם "גזיבו", ובשנת 1981 פתח משרד עצמאי, בשם אילן פיבקו אדריכלים המעסיק כיום כ- 40 אדריכלים. 
מאז המשרד עוסק במגוון רחב של תחומים: תב"ע, תכנון מתחמים ומגדלים למגורים, תכנון בתי מלון, מבני ציבור, תכנון וילות ומשרדים. 
כמו כן עוסק המשרד גם ביזמויות נדל"ן, עיצוב פנים, ובעיצוב מוצר.  
הפירמה נחשבת למפורסמת ומובילה בארץ, הן בקרב יזמים וקבלנים, והן בקרב לקוחות ואנשים מן השורה. המוניטין שצברה הפירמה לאורך השנים, נחשב חריג בתחום האדריכלות והעיצוב, ובשנים האחרונות מוצמד לאילן פיבקו התואר “Starchitect". 
במבחן הכלכלי - הביקוש לדירות בתכנונו של אילן פיבקו הוא מהגבוהים בשוק, ומחירי המכירה שלהם גבוהים בצורה משמעותית ממחירי מכירה של פרויקטים אחרים שממוקמים באותו אזור.
בין לקוחות המשרד נמנות ונימנים בשנים האחרונות, חברות קבלניות מובילות ויזמי נדל"ן מהבולטים בשוק כגון: חברת תדהר, אקרו נדל"ן, קנדה ישראל, YBOX, קבוצת חג'ג', טריגו, קרן ראליטי פאנד, רום כנרת, NBS ועוד. 
צבר הפרויקטים המתוכננים במשרדנו כולל תכנון אלפי יח"ד ברחבי הארץ, מבאר שבע בדרום ועד נהריה בצפון.  
בעלי התפקידים בפירמה:
בעל המשרד ומייסד - אילן פיבקו, אדריכל, מתכנן ערים ומעצב, בוגר הטכניון בחיפה (1975)
שותף בכיר - עמית מס, אדריכל ומעצב, בוגר בהצטיינות של האקדמיה לעיצוב ואומנות בצלאל בירושלים (1996)
שותף - אדריכל איתי דוידוב, בוגר הטכניון (2001)
ענת מלכין-עלמאני

ענת מלכין-עלמאני היא כנרת ילידת ישראל, אשר היגרה לארצות הברית.

קורות חיים

החלה ללמוד נגינה בכינור בגיל 5, אצל אביה, אייזיק מלכין. אותה שנה היגרה משפחתה לארצות הברית ובגיל 6 כבר החלה להופיע בנגינת סולו עם תזמורות אמריקאיות. בגיל 10 יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי ראשון, עם תזמורות סימפוניות בנורווגיה, מקסיקו וקליפורניה. 
בגיל 16 הופיעה לראשונה בקרנגי הול בניו יורק, בקונצרט בניצוח אלכסנדר שניידר. בהמשך הופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי העולם, בהולנד, ישראל, צרפת, קוריאה הדרומית, בריטניה וארצות הברית.
ענת הייתה תלמידתו של ג'וזף גינגולד והיא בוגרת בית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. יש לה תואר מוסמך בהצטיינות מקונסרבטוריון מאסטריכט בהולנד. כיום היא נמנית עם סגל המורים לכינור בבית הספר מנהטן למוזיקה ו-The Academy of Music Festival בניו יורק. 
ענת מופיעה גם עם אחותה, הכנרת ברכה מלכין, ב"מלכין דואו", שזכה בתחרויות רבות והופיע בישראל, איטליה וארצות ברית. היא מנגנת מוזיקה קאמרית בהרכבים שונים.
בתקופת לימודיה בג'וליארד, בגיל 19, עברה ענת תאונת דרכים קשה, שבה נפגעו כף ידה השמאלית ושכמה הימנית. במשך שמונה שנים עברה 12 ניתוחים וטיפולי פיזיותרפיה מרובים לתיקון הנזק.
סקיליינרס פרנקפורט

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1999 כממשיך דרכו של המועדון טאטאמי רונדורף. המועדון נחשב ביחד עם ברוז במברג ואלבה ברלין לאחד המועדונים הטובים בגרמניה, אשר נאבקים ביניהם על תוארי האליפות והגביע הגרמניים.
בעונת 1999/00 זכתה הקבוצה בגביע הגרמני. ובעונת 2003/04 זכתה באליפות הבונדסליגה, לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף מול קבוצת ברוז במברג 2-3.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 1999/00. בין היתר: בגביע ספורטה, גביע יול"ב, יורוצ'לנג', יורוקאפ, ושלוש פעמים בשלב הבתים של היורוליג.
בחודש יולי 2011 חתם בקבוצה המאמן הישראלי מולי קצורין, לתקופה של שנתיים. 
הקבוצה מקיימת את משחקיה בהיכל הספורט בלשפורטהיילה המכיל 5,002 מקומות ישיבה.
בעונת 2015/2016 זכתה הקבוצה ביורופקאפ.