ירחמיאל וינגרטן

ביוגרפיה

ירחמיאל וינגרטן נולד בדצמבר 1902 בעיר ורשה שבפולין הרוסית (לאחר המלחמה בירת פולין), בנם של שרה לבית פָּנַנסקי וזאב וולף וינגרטן. אחיו הבכור, מנישואיה הראשונים של אמו, יעקב פרֶגר (פרעגער), היה לימים משורר יידי.
וינגרטן למד ב"חדר מתוקן" ובגימנסיה עברית בעירו, ומנעוריו היה ציוני. עם תום מלחמת העולם הראשונה היה למורה עברי, תחילה בפלונסק ואחר-כך בעיר הולדתו ורשה. ב-1923 סיים את לימודיו בסמינר הממלכתי למורים יהודים בפולין (מיסודו של ד"ר שמואל אברהם פוזננסקי) ובהנהלת ד"ר מאיר טַאוּבֶּר, ואז לימד זמן-מה בבית היתומים היהודי של יאנוש קורצ'אק והתיידד עמו.
ב-28 במאי 1926 נישא לחנה (אנה) מַארֶגל, והשניים היו הורים לבת ובן.
למד באוניברסיטת ורשה עד 1927, ומאז ועד 1939 היה מורה בבתי ספר ממלכתיים בפולין ומרצה לשיטות הוראה.
בשנים 1928–1937 כיהן כנשיא הסתדרות המורים היהודים בפולין. ב-1935 היה סגן נשיא אגודת הסופרים העברים בפולין.
מספטמבר 1925 עד נובמבר 1927 הוציא וינגרטן בוורשה את הירחון הספרותי העברי "עלים לספרות ולמלה חָפשית", שערך יחד עם יהודה ורשביאק וש"י פִּינֶלֶס (פנואלי). בכתב העת התפרסמו ביקורות על הסופרים החשובים של תקופת התחייה, לצד מאמרי אהדה לסופרים חדשניים, וכן תרגומים מן הספרות העולמית (בעיקר מרוסיה ומפולין). וינגרטן היה חותם "י. כרם", ובמאמרי ביקורת: "י. ו-ן".

בשנים 1927–1931 היה מעוזרי המערכת של השבועון היהודי לילדים בשפה הפולנית "מאלי פּשֶגלוֹנד" (Mały Przegląd, 'סקירה קטנה') של מורו וידידו קורצ'אק.
בכ"ג בחשוון תרפ"ח (נובמבר 1927) החל וינגרטן במקביל לערוך שבועון עברי לילדים ולנערים בשם "עִתון קטן", שהופיע ביוזמת רשת החינוך העברי בפולין "תרבות" ובסיועה הכספי, עד שנת תרפ"ט. הדגם שעמד לנגד עיניו היה עיתונו של קורצ'אק, שאת סגנונו ואופיו ניסה להעביר לשפה העברית. לדברי חוקר ספרות הילדים העברית אוריאל אופק, "'עתון קטן' העברי דמה במידה רבה ל'סקירה קטנה' הפולני – ולא רק בשם ובפורמט הגדול, אלא גם באופי, בסגנון ובהשתתפות הרבה של הילדים. כבר בדברי הפתיחה של העורך [...] מורגשת השפעתו הברורה של קורצ'ק בנעימה הנלבבת ובמשפטים הקצרים, שנמזג בהם הומור רך. כמו עיתונו של קורצ'אק, העיתון כלל טקסטים מפרי עטם של ילדים – מחציתו הייתה כתבי ילדים ומחציתו יצירות ספרות.

ב-1929 הוציא וערך בשם העט 'J. Jawan' (י' יוון) את "גָזֶטָה מְלוֹדיך" (Gazeta Młodych: Tygodnik ilustrowany dla młodzieży i dzieci, 'עיתון הצעירים: שבועון מאויר לצעירים ולילדים') – שבועון מאויר לבני נוער, בפולנית, שהודפס על נייר עיתון וללא כריכה (כנראה בהשפעת עיתונות של קורצ'אק, שגם הוא הודפס כך, כמו עיתון למבוגרים), וממנו הופיעו עשרים וחמישה גיליונות.

משנת תרצ"ב ערך את "בשביל הילדים" – מוסף ספרותי מנוקד של העיתון הוורשאי "בדרך", שראה אור למעלה משלוש שנים, עד תרצ"ד. בשנים 1935–1938 היה עורך בסינדיקט ההוצאה-לאור הוורשאי "צֶנטרָאל".
החל בשנות ה-20 פרסם סיפורים, שירים ורשימות בעיתוני ילדים בעברית, ביידיש ובפולנית. בשנת תרפ"ז פרסם סיפור קריאה לילדים בשם "כיצד יסדו ילדים ספריה?". בראשית שנות ה-30 החל לפרסם ספרי לימוד בעברית ובפולנית – ספרי לימוד התנ"ך ותולדות עם ישראל ומקראות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש ורשה על ידי גרמניה הנאצית (1939) נמלט וינגרטן עם משפחתו מזרחה עם זרם הפליטים שנסו לברית המועצות, ושם ישב זמן-מה בשטחי ליטא הסובייטית (בעיר קובנה, שם עבד עם המחנך והסופר העברי יעקב דומבליאנסקי על חיבור ספר דקדוק עברי, שלא ראה אור, וכמו כן הגיע לווילנה. משם הוסיף לנסוע מזרחה ליפן וב-1941 הגיע לבסוף לקנדה והתיישב בעיר מונטריאול. את חוויותיו משנות המלחמה תיאר בספרו "א וועלט אין פלאמען" ('עולם בלהבות'; 1942).
בקנדה המשיך את פועלו כמחנך וכעסקן חינוך ותרבות. תחילה פעל במסגרת "הוועד המאוחד" במונטריאול, שארגן פעילויות תרבות בעבריות, וב-1942 ייסד את "קרן התרבות העברית בקנדה" (Canadian Hebrew Culture Fund) והיה המנכ"ל (executive director) הראשון שלה (1942-46).
בשנת תש"ה ראה אור ספרו לילדים "גיבורי ימינו".
ב-1946 עבר לארצות הברית והשתקע בניו יורק, שם ייסד את רשת בתי הספר היהודיים הלאומיים "כנרת" (בברוקלין ובברונקס) והיה מנהלם הראשון (1946–1953).
ב-1947 היה מרצה בסמינר היהודי למורים בניו יורק. עבד בבתי ספר עבריים ויידיים.
היה חבר הארגון הציוני-סוציאליסטי היידישיסטי אידיש נאציאָנאלער ארבעטער פארבאנד (Jewish National Workers Alliance; ברית הפועלים היהודית הארצית), וחבר הוועד מ-1952, חבר המועצה הארצית לחינוך יהודי, חבר ועד ברית עברית עולמית (ירושלים) מ-1954, ומשנת 1953 כיהן במשך שנים כמזכ"ל ההסתדרות העברית באמריקה.
ייסד בניו יורק את הירחון לבית היהודי "למשפחה" והיה עורכו הראשי בשנים 1963 (תשכ"ג)–1970.
בשנת 1971 עלה לישראל עם אשתו והתיישב בתל אביב. בניו יורק ובישראל כתב ספרי לימוד נוספים – ספרי לימוד התנ"ך ומקראות.
בקיץ 1972 נפטרה אשתו.
בשנת 1981 זכה בפרס הספרותי ע"ש פרננדו חֶנוֹ מטעם יהדות מקסיקו על ספרו על יאנוש קורצ'אק, שגולל את חוויותיו מבית היתומים.
וינגרטן נפטר בתל אביב ב-1982, בגיל 79, תוך כדי הכנת ספרו האחרון, "יאנוש קורצ'אק", שהופיע בהמשך אותה שנה ב'ספריית תרמיל'.
נטמן לצד אשתו בבית עלמין הדרום בחולון.
הותיר שני ילדים נשואים: יעֲלָה פיוש ואלכסנדר וינגרטן, ונכדים.