google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה הראל (סופר)

יהודה הראל (1930 – 10 בנובמבר 1969) היה עיתונאי וסופר ישראלי.

ביוגרפיה

בשנות ה-50 עיבד וחיבר תסכיתי רדיו. בשנת 1955 פרסם בהוצאת יבנה את ספרו הראשון, "הקולנוע מראשיתו ועד היום" – ספר ראשון מסוגו בעברית, העוסק ביסודותיה של אמנות הקולנוע ותולדות הקולנוע ויוצריו בעולם ובישראל. בשנת 1961 פרסם בהוצאת מסדה ספר מדע בדיוני מקורי בשם "סוד קרני סדום". בהמשך עבד כמפיק סרטים, ובמחצית השנייה של שנות ה-60, עם היווסדה של הטלוויזיה הישראלית, עבד כעורך בשבועון לענייני רדיו וטלוויזיה "8 בערב" שבעריכת מיכאל שיר.
הראל היה סופר פורה וזריז. בתקופה שמיד לאחר מלחמת ששת הימים ועד מותו חיבר חמישה ספרים בנושאים ביטחוניים, שבהחלק שובצו תצלומים מלשכת העיתונות הממשלתית. הראל השתתף בקרבות הסיום של המלחמה בצפון ככתב צבאי, וכך עמד מקרוב על מהלכה. כחודש לאחר המלחמה פרסם בהוצאת מסדה את הספר "אל מול גולן", שבו תיאר את כיבוש רמת הגולן. זמן קצר לאחר מכן פרסם בהוצאת מוקד את ספרו "הלוחם: חייו ועלילותיו של משה דיין", שאף תורגם למספר שפות. באותה שנה הופיע באותה הוצאה ספרו "צל"ש: עשרים שנות גבורה בישראל", ובו דיוקנאותיהם של עשרים חיילים מעוטרים בצל"ש (הספר הופיע במספר מהדורות נוספות, וכן בתרגום לאנגלית). הספר האחרון שנדפס בחייו, "המרדף של הצנחנים" (ספריית מדים, תשכ"ט), הביא את סיפורם של כוחות צה"ל במרדפיהם אחר מחבלים בבקעת הירדן.
יהודה הראל נפטר באופן פתאומי בנובמבר 1969, בגיל 39. הותיר את הוריו, פנינה ואלכסנדר רותם, ואחיו, אשתו שולה ושני בניו, עידן וצהל.
במותו הותיר בכתובים ספר נוסף בנושא ביטחוני: "הקרב על הים", שבו סיפורם של אנשי חיל הים הישראלי והקומנדו הימי בשנים 1947–1970. הספר ראה אור בשנה שלאחר מכן (1970) בהוצאת ספריית מדים.
תרומה

תרומות בישראל

בישראל רווחת תופעת התרומות, הן על ידי גופים והן על ידי אנשים פרטיים. שיעור העוני בישראל, הגבוה בהשוואה למדינות מערביות אחרות, מדגיש את הצורך של חלק מהאוכלוסיות בקבלת התרומות.
בפרט, שכיחה התופעה בחברה החרדית, הן בשיעור התורמים הגבוה והן בשיעור מקבלי התרומות. הנורמות הגבוהות של תרומות בחברה זו מקורן בחיוב לתרום על פי ההלכה (מצוות מעשר) כמו גם ההשקפה ההלכתית לפיה צדקה שקולה כנגד כל המצוות, והנורמות הקהילתיות-חברתיות המאפיינות חברה סגורה, כחברה החרדית.
אגמי פליטביצה

החי והצומח

הפארק הלאומי מיוער בצפיפות, בעיקר בעצי אשור התופסים כ-73% מהשטח המיוער ובעצי אשוח המכסים 22% משטחו, ובשל החורש הסבוך אין בפארק תופעה של סחיפת קרקע. סך הכל נצפו בפארק הלאומי 1,146 מיני צמחים, רבים מהם אנדמים למקום, והוא משלב צמחייה ים-תיכונית ואלפינית. 
עולם החי כולל 126 מיני עופות, ביניהם העיט ודורסי לילה שונים. על היונקים נמנים הדוב החום, השונר, הזאב, השועל, חתול הבר, הבואש, החמוס, הלוטרה מצויה, הדלק והגירית. עוד חיים באזור חזירי בר ואיילי הכרמל.

היסטוריה

האגמים היו למוקד משיכה תיירותי במאה ה-19, וכבר בשנת 1893 זכו לוועדה אשר הייתה ממונה על שימורם. ב-1896 הוקם המלון הראשון במקום. ב-1949 הלאימה המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה את האזור והפכה אותו לפארק לאומי. ב-1979 זכה האזור להכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. האגמים הפכו במהרה לאחת מהאטרקציות הפופולריות ביותר במדינה, אך ב-1991 ארעה במקום תקרית אגמי פליטביצה שהייתה המאבק החמוש הראשון במלחמת העצמאות של קרואטיה. האזור הוחזק על ידי הרפובליקה הסרבית של קראינה עד אוגוסט 1995, מועד שבו שוחרר על ידי צבא קרואטיה במבצע סערה (Operacija Oluja). המלחמה גרמה לנזק בפארק ובמספר מבנים סביבו אשר שימשו מחנות צבאיים, ובעקבותיה הכריז אונסק"ו על האגמים כאתר בסיכון. ממשלת קרואטיה השקיעה מאמצים רבים בפינוי המוקשים מהפארק וב-1998 הסיר אונסק"ו את הפארק מקטגוריית האתרים בסיכון.
רוכב ישראל

רוכב ישראל היה מסע אופני כביש לא תחרותי בן שלושה ימים שנערך מדי שנה בשנים 2012-2002 בהשתתפות מאות רוכבים ממורדות החרמון עד חוף אילת. "רוכב ישראל", שאורגן בתחילה על ידי חברת צימוק ולאחר מכן על ידי חברת Mediterraneo - 365, נערך במהלך חול המועד סוכות או מיד אחריו, והיה בשעתו מסע האופניים הארוך ביותר בישראל. בשנותיו האחרונות החל המסלול בשניר, המשיך לאורך הירדן עד חוף ים המלח. ביום השני רכבו המשתתפים מים המלח, דרך דימונה וירוחם עד מצפה רמון וביום השלישי ממצפה רמון ועד אילת דרך מעבר נטפים. בסך הכל כ-520 קילומטר. בשנותיו הראשונות עבר "רוכב ישראל" במסלול שונה: מהחרמון לתל אביב ביום הראשון ומתל אביב למצפה רמון ביום השני.
בשנת 2011 התקיים רוכב ישראל בפעם העשירית והיה הגדול ביותר אי פעם בהשתתפות 375 רוכבים.
בשנת 2013 בוטל האירוע עקב מיעוט משתתפים.
הארמייה החמישית (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

מפקדה של הארמייה בתחילת הקרבות היה וילהלם, יורש העצר של גרמניה. במסגרת תוכנית הפלישה הגרמנית לצרפת הוצבה הארמייה באגף המרכזי של הגרמנים יחד עם הארמייה הרביעית. בתחילה נחלה הארמייה הצלחה מרובה, וניצחה את הצרפתים בקרב הארדנים, וכבשה את בליטת סן מייל. אולם לבסוף נבלמה כתוצאה מהקרב על המארן.
ב-21 בפברואר 1916 תקפה הארמייה בחזית ורדן, בתחילה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות נאה, ולכבוש חלק מהמצודות הצרפתיות, כולל מבצר דואומון, אך תוך זמן קצר נבלמה התקדמותם והקרב הפך למערכת התשה עקובה מדם, שגררה לתוכה חלק ניכר מכוחות הצבא הצרפתי והגרמני, ונמשכה כ-10 חודשים. המטרה העיקרית של הפיקוד הגרמני הייתה לגרור את הצבא הצרפתי למערכת התשה בתנאים נוחים לצד הגרמני, ולגרום לו "לדמם למוות". הצבא הצרפתי ספג אמנם מאות אלפי נפגעים במהלך הקרבות בורדן, אך גם הצבא הגרמני ספג אבידות כבדות מאוד, שלא נפלו בהרבה מאבידות הצד הצרפתי.
ב-30 בנובמבר 1916 מונה יורש העצר הגרמני למפקד קבוצת הארמיות יורש העצר הגרמני (שכללה את הארמיות ה-3 וה-5, ובהמשך כללה אף את הארמיות ה-1, ה-2 ה-7, וה-18), ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל אוואלד פון לוכוב. ב-17 בדצמבר 1916 פרש פון לוכוב מהפיקוד על הארמייה, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל מקס פון גלוויץ.
במהלך שנת 1918 פעלה הארמייה במסגרת קבוצת הארמיות של מקס פון גלוויץ. ב-12 בספטמבר 1918 הותקפה הארמייה על ידי חיל המשלוח האמריקאי בבליטת סן מייל במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה, אולם לבסוף הצליחה לבלום את הכוחות האמריקאיים, שלא הצליחו לכבוש את העיר מץ. ב-26 בספטמבר 1918 הותקפה הארמייה על ידי חיל המשלוח האמריקאי בגזרת מז-ארגון במסגרת מתקפת מאה הימים, ונאלצה לסגת מעמדותיה. נסיגת הארמייה נמשכה עד סיום המלחמה. ב-27 בספטמבר 1916 מונה פון גלוויץ למפקד קבוצת ארמיות פון גלוויץ, ובמקומו מונה למפקד הארמייה גנרל גאורג פון דר מרוויץ.
לאחר כניעת גרמניה בנובמבר 1918, הוחלט על פירוק הצבא הגרמני. בעקבות כך פורקה הארמייה החמישית ב-30 בינואר 1919.
Paint It Black

רקע

השיר יצא לאור ב-1966 ונכלל באלבום "Aftermath". השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ובמצעד הסינגלים הבריטי. הוא היה לסינגל השלישי שמגיע למקום הראשון בארצות הברית, ולשישי שהגיע למקום הראשון בבריטניה.
במקור השיר נכתב כשיר פופ שהושווה בהומור על ידי ג'אגר לשירי חתונות יהודיות.
השיר מתאר את האבל הקיצוני שאדם שחווה אובדן בלתי צפוי של אשה, מאהב או בן זוג. מילות השיר מבטאות קדרות וייאוש באמצעות שימוש במטאפורות על בסיס צבעים.
בשיר נעשה שימוש בכלי הנגינה סיטאר והייתה זו הפעם הראשונה שהלהקה עשתה שימוש בכלי זה. השיר נוצר לאחר שמנהיג הלהקה בריאן ג'ונס החל להתעניין במוזיקה מרוקאית.

הוצאת השיר

השיר יצא בארצות הברית במאי 1966 ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בחודש זה יצא השיר גם בבריטניה והגיע לפסגת מצעד הסינגלים הבריטי.
השיר נכלל במספר אלבומי אוסף שהוציאו הרולינג סטונז.
אריק ברדון והאיגלס יצרו לשיר גרסת כיסוי שנכללה באלבום שיצא בשנת 1967.
השיר נכלל בפסקול הסרטים מטאל ג'אקט (1987) ומלכודת לפרקליט (1997). השיר שימש כנעימת הפתיחה בסדרה "Tour of Duty" שעסקה במלחמת וייטנאם ובאחד הפרקים במיני סדרה הדוקומנטריתמלחמת וייטנאם.
גרסה תזמורתית לשיר הופקה עבור הסדרה ווסטוורלד. בשנת 2015 הזמרת סיארה ביצעה חידוש לשיר עבור פסקול הסרט "צייד המכשפות האחרון,
טלמאכוס

טלמאכוס (ביוונית: Τηλέμαχος) הוא בנם של פנלופה ואודיסאוס, המתואר על ידי הומרוס ביצירתו "האודיסיאה" כנער במעבר בין הילדות לבגרות. 
טלמאכוס נולד ביום שאודיסאוס נקרא להילחם במלחמת טרויה. הוא פוגש את האלה אתנה, מחופשת בדמותו של מנטור, והיא שואלת אותו האם הוא בנו של אודיסאוס. תשובתו היא:
"בכנות, אמי אומרת שאני בנו, אבל אני איני יודע. איש אינו יכול להיות בטוח מי אביו"
אתנה מעודדת אותו לפעול נגד מחזריה של אימו, ולצאת לחפש את אביו הנעדר. בספר השני של האודיסאה, לאחר עשר שנות מלחמה ועוד עשר שנות היעדרות של אביו, פונה טלמאכוס אל מחזריה של אימו, פנלופה, שמפעילים עליה לחץ כבד לבחור באחד מהם, ומבקש מהם לחדול מלחזר אחריה, אך הם בזים לו.
טלמאכוס שואל ספינה ומפליג בלילה אל פילוס בלווית אתנה, המחופשת למנטור. 
בספר השלישי, הם מגיעים לפילוס וזוכים לקבלת פנים נאה מידי נסטור, מלך פילוס, שמוסר כי אין בידיו חדשות על גורלו של אודיסאוס; הוא הופך לידיד של פייסיסטראטוס, בנו של נסטור, וממשיך יחד עמו לספרטה כדי לקבל מידע על אביו. מנלאוס מלך ספרטה מתקשר עם האל פרוטאוס, ונודע לו כי אודיסאוס שבוי בידי קליפסו. טלמאכוס חוזר לאיתקה ולהפתעתו פוגש שם את אביו, ויחד עמו הורג את כל מחזריה של אמו.
מאחר שטלמאכוס גודל רק על ידי אמו והמטפלת שלו, הוא נתפס כמי שלא הגיע לרמת גבריות המצופה מגבר באותה תקופה. רק לאחר שהוא מנסה להציל את אמו מידיהם של המחזרים האלימים שלה, ניתן לומר שהגיע לבגרות מסוימת.
על פי אריסטו ו- Dictys מכרתים, נשא טלמאכוס לאישה את נאוסיקה, ונולד להם בן - פרספטוליס. על פי אגדות אחרות הוא נשא לאישה את פוליקסטה, בתו של נסטור, ועל פי גרסה שלישית - את קירקה.
ארבעת הספרים הראשונים של האודיסאה קרויים טלמאכיה, על שמו של טלמאכוס, מאחר שהם עוסקים במסעו של טלמאכוס בחיפוש אחר אביו.
בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, נקרא הפרק הראשון "טלמאכוס", ושלושת הפרקים הראשונים נקראים "טלמאכיה". הגיבור סטיבן דדאלוס שהוא האלטר אגו של ג'ויס עצמו, מייצג את דמותו של טלמאכוס.
גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף

גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף הוא החסם העליון עבור הפיכה של כוכב לכוכב נייטרונים והחסם התחתון להפיכה של כוכב לחור שחור. 
כלומר, כוכב שמסתו עולה על ערך זה לאחר שהליבה הגרעינית שלו גוועת יהפוך לחור שחור, בעוד כוכב במצב זהה שמסתו קטנה מערך זה (וגדולה מגבול צ'נדראסקאר) יהפוך לכוכב נייטרון. גבול אופנהיימר-וולקוף מציין את המעבר בין מצב שבו דחייה בין הנייטרונים עקב עקרון האיסור של פאולי חזקה מספיק כדי לעצור את הקריסה הכבידתית (ואז נוצר כוכב נייטרון) לבין מצב שבו הכבידה גוברת על כוחות הדחייה והכוכב ממשיך לקרוס לחור שחור. 
ערכו של גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף הוא כ־3 מסות שמש, והוא התגלה על ידי הפיזיקאי רוברט אופנהיימר ותלמידו ג'ורג' וולקוף בשנת 1939. הם התבססו על עבודתו של ריצ'רד טולמן והגבול נקרא על שם שלושתם.
קיסוסיים

מאפיינים

המשפחה מכילה מעל 250 מינים. רובם מניבים פרחים קטנים. מאפיין בולט של המשפחה הוא בסיס עלה רחב. במינים רבים העלים מורכבים ונראים כשורה של עלעלים סביב העורק הראשי של העלה, בדומה לשרך או דמויי כף-יד. התפרחת היא לרוב מסוג סוכך, פשוט או מורכב. הפרחים נכונים, פנטמריים והשחלה תחתית. הפרי בשרני לרוב מסוג בית גלעין או ענבה.

טקסונומיה

קיימת חלוקה פנימית לשתי תתי משפחות, הקיסוסים (Aralioideae) המכילה כמה עשרות סוגים, וה-Hydrocotyloideae המכילה כחמישה סוגים.
מבחינה גנטית הקיסוסיים מקורבים למשפחת הסוככיים (שאף היא תחת סדרת הסוככאים), ולעיתים סוגים מועברים ממשפחה למשפחה.

בישראל

בארץ צומחים שני סוגים, הקיסוס והספלילה (שעד לא מזמן נחשבה כשייכת לסוככיים).
סמר חד

סביבת גידול

הסמר גדל בביצות מלוחות ובקרקע כבדה בכל חלקי הארץ פרט למדבר.

תיאור חיצוני

הסמר ירוק כל השנה וגובהו יכול להגיע עד מטר וחצי. גבעולו של הסמר החד הוא קנה בלתי מסועף ובראשו תפרחת מורכבת שבבסיסה עלה מחודד ודוקרני. העלים והגבעולים של הסמר יוצאים היישר מקנה-השורש כלפי מעלה. צורת העלים היא סרגלית והיא מזכירה עלים דגניים.

רבייה

הפצת הזרעים מתבצעת בעזרת הרוח ומגיעה למרחקים גדולים. ובנוסף מתבצעת רבייה וגטטיבית מקנה השורש שמפיצה זרעים למרחק קצר.
בויאן יוקיץ'

קריירה

יוקיץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טריגלב קראן והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 17 בלבד. בקיץ 2005 חתם בגוריצה עימה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה במועדון. ב-5 ביולי 2007 חתם בסושו הצרפתית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוגוסט בהפסד 3-1 בבית נגד לה מאן. ב-30 בינואר 2010 הושאל לקייבו ורונה עד לסיום העונה, ולאחר 4 חודשים חתם במועדון ל-3 שנים תמורת מיליון אירו. ב-5 ביולי 2013 חתם בויאריאל ל-4 שנים אליה הגיע בהעברה חופשית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 בספטמבר בהפסד 1-0 נגד ריאל בטיס. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע בברכו וחזר לשחק רק ב-12 באפריל 2015. ב-7 בינואר 2016 הושאל לנוטינגהאם פורסט עד לסוף העונה.
ב-28 בדצמבר 2006 יוקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בניצחון 0-1 נגד קפריסין. ב-3 במרץ 2010, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד קטאר. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
תאימורז בגרטיוני

תֶאימוּרַז בָּגרַטיוֹני (בגאורגית: თეიმურაზ ბაგრატიონ, ‏21 באוגוסט 1912 - 10 באפריל 1992) היה אציל גאורגי-רוסי ופליט פוליטי בארצות הברית, בה כיהן בתפקיד נשיא קרן טולסטוי (Толстовский фонд), ארגון צדקה ניו יורקי. 
תאימורז נולד בפבלובסק (Па́вловск) שבאימפריה הרוסית למשפחה אריסטוקרטית בולטת. אביו, הנסיך קונסטנטין בגרטיון-מוחראנסקי (1889-1915), היה מענף מוחראני של שושלת בגרטיוני הידועה, היה קצין בצבא האימפריה הרוסית ונהרג במלחמת העולם הראשונה. אימו של תאימורז, טטיאנה קונסטנטינובה, נסיכת רוסיה (Княжна Татьяна Константиовна), הייתה בת לשושלת רומנוב הרוסית. 
לאחר מהפכת אוקטובר 1917, עזב תאימורז את רוסיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ממלכת יוגוסלביה. לאחר המלחמה, בשנת 1949, הוא היגר לארצות הברית והצטרף לקרן טולסטוי. בשנת 1979, הוא מונה לתפקיד המנכ"ל הביצועי (Executive Director), ומשנת 1986 הוא מונה להיות נשיא הארגון עד למותו בשנת 1992. תאימורז נודע במאמציו ליישב מחדש פליטים גאורגים, רוסים וקבוצות אתניות אחרות מברית המועצות  ומזרח אירופה. כמו כן הוא היה מעורב ביישוב מחדש של פליטים מוייטנאם, טיבט, קובה, אוגנדה ומדינות אחרות, ועזר לטפל בעקורים שהגיעו לארצות הברית. 
ב-5 ביולי 2007, הארכיב המיוחד במינו של תאימורז, הוענק, על ידי אשתו, הנסיכה אירינה, לספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה.
ז'יל קפל

ביוגרפיה

נולד ב-1955 בפריז בירת צרפת. למד באוניברסיטה ערבית, אנגלית ופילוסופיה, וקיבל שני תוארי דוקטורט: על מחקר בסוציולוגיה, ועל מחקר במדע המדינה. לימד באוניברסיטת ניו יורק ב־1994 ובאוניברסיטת קולומביה ב־1995–1996. היה פרופסור בבית הספר לכלכלה של לונדון, וראש תחום ההיסטוריה והקשרים הבינלאומיים במרכז LSE IDEAS לדיפלומטיה ואסטרטגיה בשנים 2009–2010. ב־2010 מונה למכון האוניברסיטאי של צרפת, וב־2015 לקח חלק בכנס בילדרברג.
תורם ממאמריו ל"לה מונד", ל"ניו יורק טיימס", ל"לה רפובליקה", ל"אל פאיס", ולמספר כלי תקשורת ערבים.
ארכאונים

מורפולוגיה

ארכאונים שונים בגודלם וקוטרם נע מ-0.1 מיקרומטר (μm) ועד 15 מיקרומטר. הם מופיעים במגוון צורות שהנפוצות שבהן הן נקדים (ספרות), מתגים וספירלות, אולם ייתכנו גם צורות אחרות בהן ריבועים כבמין Haloquadra walsbyi, או מתגים מלבניים כבסוג Thermoproteus או Pyrobaculum. הצורות המיוחדות מוחזקות ככל הנראה על ידי דופן התא הפרוקריוטי. חלבונים הקשורים למרכיבי שלד התא באורגניזמים אחרים מופיעים גם בארכאונים, ובתוך התאים נוצרים סיבים, אך בשונה מאורגניזמים אחרים מבנים תאיים אלו לא מובנים היטב למדע בארכאונים.
מינים מסוימים של ארכאונים מתאגדים יחדיו לגושים או סיבים של תאים היכולים להגיע לאורך של 200μm, ואלו יכולים להיות חלק המרכיב ביופילם. דוגמה לכך הוא המין Thermococcus coalescens, שפרטים ממין זה יכולים להתמזג יחד בתרבית וליצור תאים ענקיים בודדים. דוגמה נוספת להתקבצות של ארכאונים היא בסוג Pyrodictium, שארכאונים השייכים אליו יכולים ליצור מעיין צינורות חלולים ארוכים ודקים הידועים כ-cannulae העשויים מתאים שנדבקו יחד. תפקידה של צורת ה-cannulae איננו ברור, אולם ייתכן שבצורה זו יכולים התאים לשתף חומרי מזון עם התאים השכנים. נצפו התקבצויות של ארכאונים גם ממינים שונים.

מטבוליזם ופליטת מתאן

ארכאונים רבים מפיקים אנרגיה במסלולים ייחודיים; בחלק מהמקרים מדובר בנשימה תאית בה קולט האלקטרונים הסופי אינו חמצן (כפי שמתרחש ביצורים אווירניים).
קבוצה מיוחדת של ארכאונים אל-אווירניים, שאינם שורדים באטמוספירה המכילה חמצן, מכונים ארכאונים מתאנוגניים. הם משתמשים במימן מולקולרי, H₂, לחיזור מקור פחמן, למשל פחמן דו-חמצני (CO₂) או חומצה אצטית (CH₃COOH). תוצר החיזור הוא הגז מתאן (CH₄). והתהליך בכללותו מכונה מתאנוגנזה (methanogenesis).
CO₂ + 4H₂ ⇒ CH₄ + 2H₂O
2CH₃COOH + 2H₂ ⇒ 2CH₄ + 2CO₂
המרבצים התת-קרקעיים של מתאן, אותם מנצל האדם להפקת גז טבעי, נוצרו כתוצאה מפירוק בן אלפי שנים של יצורים שמתו, וכל זאת על ידי הארכאונים המתאנוגנים.
רוברט ג'יימס וולר

ביוגרפיה

וולר קיבל תואר בוגר אוניברסיטה (BA) ב-1962 ותואר מוסמך אוניברסיטה (MA) ב-1964 מאוניברסיטת צפון איווה (University of Northern Iowa) שנקראה באותה עת בשם המכללה להוראה של מדינת איווה (Iowa State Teachers College). הוא קיבל ב-1968 תואר דוקטור במינהל עסקים מאוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (Indiana University Bloomington).
ב-1968 הוא חזר לאוניברסיטת צפון איווה והחל ללמד בה מנהל עסקים וכלכלה. ב-1977 הוא קיבל את התואר פרופסור. ב-1980 הפך לדקאן המכללה לעסקים, הוא פרש מתפקידו זה ב-1986. בשנת 2000 נמסר שהוא תרם סכום משמעותי מעל 1 מיליון דולר לאוניברסיטת אינדיאנה.
כמה מהספרים שכתב הופיעו ברשימת הספרים רבי המכר של העיתון "ניו יורק טיימס", כולל ספרו מ-1992 "הגשרים של מחוז מדיסון", שאותו כתב במשך שבועיים, ועמד ב-1993 בראש רשימת רבי המכר. הספר יצא לאור בעברית ב-1993 והפך לסרט בשם זהה ב-1995. גם ספרו "Puerto Vallarta Squeeze" שפורסם ב-1995 הפך לסרט.

חיים פרטיים

וולר התגרש ב-1997 לאחר 35 שנות נישואים. הוא נפטר ב-10 במרץ 2017, בגיל 77 בביתו בפרדריקסברג בטקסס  (Fredericksburg, Texas) לאחר שסבל ממיאלומה נפוצה.
גיז'רמו ישראלביץ'

קריירה

ישראלביץ' נולד בעיר סנטה פה שבארגנטינה. הוא החל לשחק בגיל 11 באוניון דה סנטה פה, ואת הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ערך הבכורה בבוגרים ערך  ב-10 בפברואר 2000 במשחק מול ולז סרספילד.
בשנת 2002 הגיע לישראל ובגלל מוצאו היהודי לא נחשב לשחקן זר. ישראלביץ' חתם במכבי חיפה, ובעונת 2002/2003 השתתף במשחקי הקבוצה בליגת האלופות, אך לא זכה לדקות משחק רבות בליגה או במפעלים אחרים. בתחילת עונת 2003/2004 עבר ישראלביץ' להפועל נצרת עילית ששיחקה בליגת העל. ישראלביץ' הפך אט אט לשחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה ירדה לליגה הלאומית בתום העונה. ישראלביץ' המשיך לשחק עם הקבוצה בליגה הלאומית ואף הושעה ממנה לפרק זמן מסוים בשל החרמתו את האימונים.
לקראת עונת 2006/2007 עבר לשחק בהפועל כפר סבא, בעסקה שבמסגרתה עבר לשחק בחיפה אייל משומר. ישראלביץ' שיחק בכפר סבא עד סוף עונת 2007/2008, אשר בסיומה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ביוני 2008 חתם ישראלביץ' במכבי תל אביב, עמה זכה בגביע הטוטו של 2008/2009. לאחר ארבע שנים וסיום חוזהו בקבוצה החליטה הקבוצה לא לחדש את חוזהו ובכך הפך ישראלביץ' לשחקן חופשי.
בקיץ 2012 חזר ישראלביץ' לשחק בארגנטינה, בקבוצת בוקה אונידוס, ובשנת 2014 פרש ממשחק פעיל.

נבחרת ישראל

ב-31 באוגוסט 2002 זומן ישראלביץ' לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה של ישראל, ובמדיה רשם שתי הופעות וכבש שער אחד.
ב-4 באוקטובר 2006 זומן ישראלביץ' לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת במקומו של מיכאל זנדברג הפצוע למשחק נגד נבחרת רוסיה, אולם לבסוף הנבחרת יצאה למשחק עם סגל של 19 שחקנים בלבד, אחרי שישראלביץ' נופה מהסגל מאחר שבדיקה שביצעה ההתאחדות לכדורגל העלתה כי הוא שיחק בעברו בנבחרת ארגנטינה הצעירה, ועל כן אינו רשאי לשחק בעבור שתי נבחרות שונות.
ברנדי

הבְּרֶנְדִּי (מהולנדית: Brandewijn - יין שרוף) הוא משקה אלכוהולי המיוצר מיין לבן צעיר העובר תהליך של זיקוק.

גילויו של הברנדי ומקור שמו

המיתוס מספר על קפטן ספינה אשר סחר ביין ברחבי העולם. כדי למקסם את הרווח במהלך סיוריו, הוא החליט לזקק את היין במטרה להוריד מנפחו, ולהעלות את אחוזי האלכוהול. וכך כאשר הגיעה ספינתו לנמלים, נהג לדלל את היין המזוקק, ובכך חשב שהחזיר את היין למצבו הקודם. למזלו הטוב, או הרע, ליין נוצר טעם שרוף במעט ומכאן משמעות השם - ברנדי [Burned Wine].

הפקת הברנדי

במהלך השנים עבר הברנדי גלגולים שונים והוא אף המקור הראשוני של המשקה היוקרתי ה"קוניאק". הנוזל השקוף המופק בזיקוק מכונה בצרפתית בשם "או דה וי" (Eau de vie) - "מי החיים" (בדומה לשמות המקומיים של האלכוהול בלטינית, Aqua vitae, או שמותיהם המקומיים של משקאות מזוקקים אחרים, כגון: ויסקי) - ומועבר לעיתים לחביות עץ אלון בהן הוא משתבח במשך תקופות זמן משתנות.
בשהייה של שנים רבות בחביות עץ, מתקבל צבע חום-זהוב וניחוח ייחודי. ברנדי שלא משתבח בחבית לאורך זמן רב מקבל לרוב את צבעו כתוצאה מהוספת מעט קרמל. ברנדי רגיל מיוצר בחוזק 40%-45% אלכוהול, אולם יש מקרים שהחוזק מגיע אף ל-60%.
ברנדי עשוי להיות מזוקק מענבים, אולם גם מפירות אחרים כגון תפוחים, שזיפים, דובדבנים ועוד. את הברנדי שותים בכוס "ברנדי סניפטר".

כשרות

על ברנדי המיוצר מיין חלים כל דיני הכשרות וכל דרישות הכשרות הנהוגים בכל יין. מרבית מותגי הברנדי הידועים מופקים מיין ואינם כשרים. ברנדי המופק ממקור אחר, כגון תפוחים, שזיפים ודובדבנים נדרש לעמוד בדרישות הכשרות המחייבות את המשקאות האחרים המופקים מאותם חומרי גלם. לדוגמה: ברנדי המופק מתפוחים נדרש לעמוד בדרישות הכשרות הנדרשות מכל משקה תפוחים, על מנת להיות מוגדר ככשר.
אנצאר א-שריעה (תוניסיה)

רקע

בעקבות ההפיכה בתוניסיה (2011), שוחררו הרבה אסירים פוליטיים אסלאמיסטים שנכלאו על ידי משטרו של זין אל-עאבדין בן עלי, ביניהם גם אבו איידה אל-תוניסי שהקים את הארגון "קבוצת הלחימה התוניסאית" (TCG) יחד עם טארק מערופי ביוני 2000.
אבו איידה הקים את אנצאר א-שריעה בתוניסיה בסוף אפריל 2011. הארגון הקים במהירות סניף תקשורת, אל-קירואן, ופיתח מגוון אמצעי תקשורת, כולל בלוג, דף פייסבוק, וכתב עת.
ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה ניהל מסע תעמולה לשחרור אסירים אסלאמיסטים, ביניהם השייח' עומר עבדל-רחמן, אבו קתאדה, ותוניסאים נוספים שלחמו לצד אל-קאעידה בעיראק והיו כלואים בבתי כלא בעיראק.
ארגון אנצאר א-שריעה בתוניסיה קיים כנס ארצי בעיר קירואן ב-2012. בכנס קרא אבו איידה לאסלאמיזציה של התקשורת, החינוך, התיירות וענפי המסחר בתוניסיה, כמו כן קרא להקים איגוד מקצועי אסלאמי שיתחרה באיגוד המקצועי הכללי של תוניסיה שנחשב חילוני.
חברי אנצאר א-שריעה בתוניסיה לקחו חלק בקביעות בהפגנות נגד מה שהם כינו "חילול הקודש" ונחשדו במספר אירועים אלימים, אך מחוסר ראיות הארגון לא הוצא מחוץ לחוק. משרד הפנים התוניסאי האשים את הארגון בתכנון גל ההתנקשויות הפוליטיות בתוניסיה ב-2013. בין היתר הארגון תקף לכאורה: ערוץ טלוויזיה ששידר את הסרט פרספוליס באוקטובר 2011, תערוכת אמנות שנויה במחלוקת בחודש יוני 2012, ואת שגרירות ארצות הברית בעיר תוניס. הארגון מואשם גם כי התנקש בשוקרי בלעיד (שהיה מנהיג תנועת האופוזיציה 'הדמוקרטים הפטריוטים') בפברואר 2013, ובמוחמד בראהמי (שהיה המייסד של התנועה הפוליטית 'תנועת האנשים') ביולי 2013.
טיפולתיים

מחזור החיים

רוב המינים בעלי מחזור חיים אחד בשנה. למינים צפוניים הגרים באזורים קרים יש לעיתים מחזור חיים ארוך יותר למשל כמה מינים בסוג Tipula בעלי מחזור של אחת לשנתיים ואחרים כגון T. carinifrons  ו-Pedicia hannai בעלי מחזור של ארבע או חמש שנים. לעומת זאת לסוג Dolichopeza מחזור של שני דורות בשנה.

ביצה

הביצים של הטיפולתיים לרוב שחורות ובעלי "זנב" היגרוסקופי המשמש כעוגן בעיקר במינים אשר מטילים את הביצים באזורים מועדים לשטפונות או ליד מקווה מים. רוב המינים מטילים את הביצים בתקופות חמות ולחות יחסית והזחל בוקע במהירות. באזורים בעלי תנאים קור או חום קשים הביצים נשארות בתרדמת עד למזג אוויר נוח יותר. הביצים של T. simplex למשל מסוגלות לשרוד בקרקע במזג אוויר של 50 מעלות ולחות של 0.2%. לעומת זאת ביצים של T. czizeki מסוגלות לעבור כמה מחזורים של הקפאה והפשרה.

זחל

הזחלים חיים בסביבות מגוונות. במקורות מים זורמים, בשטחים שבין גאות ושפל, באדמה יבשה. תת-המשפחה Limoniinae בעלי אזורי מחיה רבים אך נוטים לחיות באזורים לחים יותר מאשר ה-Tipulinae. זחלי ה-Cylindrotominae ניזונים מטחבים וצמחים אחרים, Pediciini וחלק מ-Limoniinae)  Hexatomini) הם טורפים, שאר הטיפולתיים בעלי מגוון מזונות אך באופן כללי ניזונים מאצות וחומר אורגני מרקיב. באזורים מסוימים זחלי הטיפולתיים הם מרכיב חשוב בתהליך הפירוק האורגני של עלים היוצר דשונת. חלם מהזחלים ניזונים משורשי צמחים ולכן נחשבים כמזיקים לעשביה ומספוא.

התגלמות

הזחלים משילים את עורם ארבע פעמים לפני שהם מתגלמים. אורך החיים של הזחלים משתנה ממין למין ותלוי מאוד בתנאי הסביבה. באותה אוכלוסיית פריטים, זחלים יכולים לבקוע לאחר שנה, שנתיים או שלוש. זחלים החיים ליד או בתוך מקורות מים לרוב יוצאים לחפש אזורים יבשים יותר לקראת ההתגלמות, זאת משום שהגולם זקוק לחמצן ובזמן הצפה בחורף הוא עלול לטבוע. לאחר שסיימו להתפתח, הבוגרים נשארים בתוך הגולם במצב של בוגר חבוי (pharate) עד שיגיע הזמן המתאים לבקוע. בחלק מהמינים, כל הבוגרים בוקעים יחד בתקופה של שבועיים; באחרים, הבוגרים בוקעים בטווח של חודשיים עד שישה.

בוגרים

מרגע הבקיעה הזכרים מתחילים לחפש מיד את הנקבות ולהזדווג. הנקבות בוקעות עם ביצים מוכנות להפריה. אורך חייהם של הבוגרים קצר לרוב כמה ימים עד שבועיים אם כי מינים מסוימים כגון הסוג Chionea מסוגלים לחיות כחודשיים במזג אויר קריר ולח. מאחר שמטרתם העיקרית של הבוגרים היא להזדווג אין הם מחפשים מזון באופן יזום. ברוב המקרים הבוגרים אינם ניזונים כלל אך לעיתים בתנאי יובש מסוגלים ללקק נוזלים כגון טל או צוף כדי למנוע מגופם להתייבש. גפי הפה אינם מותאמים לאכילת אוכל מוצק ומאפשרים ללקק נוזלים בלבד.

הזדווגות

מיד לאחר ההזדווגות הנקבה מטילה את הביצים. חלקן מטילות מהאוויר, חלקן לתוך מקווה מים אך רוב המינים מטילים את הביצים באדמה לחה, בוץ או מצע של אצות. הנקבה מרחפת מעל המצע כשקצה בטנה נוגע בו ומטילה את הביצים במגע. מינים שמטילים את הביצים באדמה יבשה נוהגים להכניס את כל הבטן לחריצים באדמה.