google/wiki40b huggingface dataset:
ראובן

רְאוּבֵן (לפי המסורת נולד בי"ד בכסלו שנת ב'קצ"ב או ב'קצ"ג ונפטר בשנת ב'שי"ז או ב'שי"ח) הוא בכור בניו של יעקב, מאשתו הראשונה לאה. צאצאיו של ראובן הפכו לשבט ראובן.
על-פי בראשית, כ"ט, ל"ב, נתנה לו לאה אמו את שמו: "כִּי-רָאָה ה' בְּעָנְיִי כִּי עַתָּה יֶאֱהָבַנִי אִישִׁי". ראובן מוזכר בהמשך הפרשה כאשר מצא דודאים (צמח שמיוחסת לו יכולת לשיפור פריון) – והביאם לאימו.
בני ראובן: חנוך, פלוא, חצרון וכרמי.

שמו

מקור השם ראובן אינו ידוע. לכאורה, הוא מתפרש בפשטות כקריאת התפעלות: "רְאוּ, בֵּן!", ואין שם הולם ממנו לבן בכור; אמנם, יש לשער שכך התפרש השם עוד בימי המקרא. אולם, בהתחשב בעובדה שאין בנמצא שם נוסף בדגם זה באוצר השמות העברי הקדום, וגם בשפות שמיות אחרות הוא נדיר למדי, נדחית אטימולוגיה זו כבלתי סבירה. מדרש השם המושם בפי לאה: "כִּי רָאָה ה' בְּעָנְיִי" הוא משחק צלילים ולא סברה אטימולוגית של ממש.
יש עדויות למסורת של הגיית השם בצורה "ראובל", במקום "ראובן" שבנוסח המסורה. יש הסבורים שצורה זו היא הראשונית ומשווים אותה למילה דומה בערבית שפירושה "זאב".
במקרא מתייחס השם לראובן בן יעקב ולשבט המתייחס אליו, ואין אישים נוספים הנושאים אותו.

במכירת יוסף

בסיפור מכירת יוסף, מסתבר כי ראובן היה אחראי לשלומו של יוסף), אולם הוא לא הצליח למנוע מהם לבצע את זממם, ולאחר שבקושי רב שיכנע אותם לזרקו אל הבור במדבר, ניצלו האחים את הליכתו לאביו ומכרו את יוסף. וכשחזר וראה זאת אמר: "הַיֶּלֶד אֵינֶנּוּ וַאֲנִי אָנָה אֲנִי בָא" (בראשית, ל"ז, ל').
ראובן, בניסיון נואש להוציא את בנימין ולהראותו למשנה למלך מצרים, מציע ליעקב שימית את שני בניו אם לא יחזיר את בנימין ממצרים בשלום, אך למעשה יהודה הוא שמצליח לשכנע את אביו כשאמר "אָנֹכִי אֶעֶרְבֶנּוּ מִיָּדִי תְּבַקְשֶׁנּוּ אִם לֹא הֲבִיאֹתִיו אֵלֶיךָ וְהִצַּגְתִּיו לְפָנֶיךָ וְחָטָאתִי לְךָ כָּל הַיָּמִים" (בראשית, מ"ג, ט').

הברכות

בברכות יעקב לבניו הוא מטיח בראובן כי על אף שהוא הבכור והוא זה שצריך לגלות אחריות ושליטה, הוא מתנהג בחיפזון ובלי ישוב הדעת בהחלטותיו ולכן מעשיו נכשלים תמיד. יעקב העביר מראובן את הסמכות על האחים ונתנה ליהודה, הבן הרביעי: "יְהוּדָה אַתָּה יוֹדוּךָ אַחֶיךָ יָדְךָ בְּעֹרֶף אֹיְבֶיךָ יִשְׁתַּחֲוּוּ לְךָ בְּנֵי אָבִיךָ" (בראשית, מ"ט, ח'). ספר דברי הימים, מבהיר מדוע ניתנה הבכורה ליהודה : " א וּבְנֵי רְאוּבֵן בְּכוֹר-יִשְׂרָאֵל, כִּי הוּא הַבְּכוֹר-וּבְחַלְּלוֹ יְצוּעֵי אָבִיו, נִתְּנָה בְּכֹרָתוֹ לִבְנֵי יוֹסֵף בֶּן-יִשְׂרָאֵל; וְלֹא לְהִתְיַחֵשׂ, לַבְּכֹרָה. ב כִּי יְהוּדָה גָּבַר בְּאֶחָיו, וּלְנָגִיד מִמֶּנּוּ; וְהַבְּכֹרָה, לְיוֹסֵף." ( דברי הימים א' ה א' - ב' )

רומי

המסורת הקדומה ביותר לקברו של ראובן היא בספר הישר: 
ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ויקברו את ראובן ואת גד בעבר הירדן ברומיא אשר נתן להם משה לבניהם.
— ספר הישר, יהושע, 277.

ארבל

מסורת אחרת שתחילתה מן המאה ה-12 בכתבי רבי יעקב בן נתנאל הכהן אשר מציין את קברו ביישוב ארבל ליד טבריה.
Heaven & Hell (להקה)

הקמת הלהקה

באוקטובר 2005 במהלך תוכנית הרדיו "Masters of Rock" חשף דיו כי הוא עומד לשתף פעולה עם גיטריסט בלאק סבאת', טוני איומי על מנת להקליט שני שירים לאלבום חדש של בלאק סבאת' שנקרא "Black Sabbath - The Dio Years". הבסיסט של בלאק סבאת', גיזר באטלר ביחד עם המתופף שלה, בילי וורד, נבחרו להקליט ביחד עם איומי ודיו את השירים (שכן אלו היו חברי ההרכב בלאק סבאת' בעת הצטרפותו של דיו). הפרויקט נקרא Heaven & Hell על מנת להפרידו מבלאק סבאת' שאותה מוביל אוזי אוסבורן. עם זאת, בילי וורד החליט בסוף לסרב להצעה בגלל חילוקי דעות מוזיקליים. 
במקום וורד, הצטרף ללהקה ויני אפיס שהיה גם הוא מתופף בלאק סבאת' בתקופת דיו (וורד עזב את סבאת' אחרי צאת האלבום Heaven & Hell והוחלף בוויני אפיס).
בעקבות הקלטת שלושת השירים החדשים וצאת האלבום "Black Sabbath: The Dio Years" החליטה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות בשנת 2007. סיבוב הופעות זה זכה לתואר "קמבק השנה" של מגזין הרוק "Classic Rock"

The Devil You Know

לאחר סיבוב ההופעות של 2007 נראה כי החליטו חברי הלהקה להתפצל- דיו רצה להמשיך בלהקה שנקראת על שמו (דיו) ואילו טוני איומי רצה להמשיך בפרויקט צד שלו. חצי שנה לאחר מכן הודיעו חברי הלהקה כי הם מתכננים להקליט אלבום אולפן חדש במהלך 2008. באוגוסט 2008 השתתפו Heaven & Hell ב-"Metal Monsters Tour" ביחד עם ג'ודס פריסט, טסטמנט ומוטורהד.
ב-28 באפריל 2009 יצא אלבום האולפן החדש "The Devil You Know" בסיבוב ההופעות הנלווה השתתפה הלהקה במספר בפסטיבלים באירופה ובארצות הברית. ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, ארצות הברית הייתה ההופעה האחרונה של דיו.

מחלתו ומותו של דיו

בנובמבר 2009 דיו אובחן כחולה בסרטן הקיבה. הלהקה המשיכה לקבוע תוכניות לאחר מתן זמן מנוחה לדיו. Heaven & Hell היו אמורים לחמם את איירון מיידן במהלך סיבוב ההופעות האירופאי של איירון מיידן. השתתפותם של Heaven & Hell בוטלה ב-4 במאי עקב מחלתו של דיו. 12 ימים לאחר מכן, דיו נפטר ממחלתו.
שלושת חברי Heaven & Hell הנותרים ביצעו עוד מספר הופעות בודדות המוקדשות לדיו (את דיו החליף זמר בלאק סבאת' ודיפ פרפל לשעבר, גלן יוז). לאחר ההופעה האחרונה ב-24 ביולי התפרקה הלהקה באופן סופי.
סן דייגו

היסטוריה

האזור בו ממוקמת העיר סן דייגו היה מיושב עוד בטרם הגעתם של המתיישבים האירופים לאזור. באזור ישבו אנשי שבט הקומייאי האינדיאני.
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה חואן רודריגס קבריו, פורטוגזי שהפליג לחופה הדרומי של קליפורניה בשירותה של ספרד ונחת על חופה של סן דייגו בשנת 1542.
קאבריו קרא למקום "סן מיגל". 
סבסטיאן ויזקאינו, אשר מיפה את מפרץ סן דייגו ואת חופי קליפורניה בשנת 1602, קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו". אזור זה של קליפורניה הפך לחלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
בשנת 1769 ייסד גאספר דה פוורטולאצ'וטה במקום "פרסידיו" - מוצב צבאי, ביום ראשון, ב-16 ביולי באותה שנה נוסד במקום מיסיון סן דייגו דה אלצ'אלה.
מתיישבים ראשונים הגיעו לאזור בשנת 1774 והחלו לדחוק את רגליהם של האינדיאנים המקומיים שמרדו בספרדים בשנת 1775, הרגו כומר ושני מתיישבים ושרפו את המיסיון. באותה שנה נבנה מבנה חזק יותר, וב-1797 הפך המיסיון למיסיון הגדול בקליפורניה, וניצר מעל 1,400 אינדיאנים.
בשנת 1821, כאשר מקסיקו זכתה בעצמאותה ושטח העיר הפך לחלק ממחוז באחה קליפורניה. בשנת 1834 פנו 432 תושבי העיר למושל בבקשה להכיר בסן דייגו כעיר, וחואן מריאה אוסונה הפך לראש העיר הראשון של העיר, אולם בשנים לאחר מכן התמעטה אוכלוסיית העיר והגיעה עד ל-100 נפשות. בשנת 1850 כאשר הפכה קליפורניה לחלק מארצות הברית הפכה העיר לבירת מחוז סן דייגו. בשנת 1855 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל.
בשנת 1907 נבנה בעיר בסיס צי ארצות הברית הראשון. העיר ארחה שני ירידים עולמיים בשנים 1915 ו-1935. מאז תום מלחמת העולם השנייה מתבססת כלכלת העיר על מתן שירותים לבסיסי הצבא הגדולים בעיר, וכן על תעשיות הביוטכנולוגיה והתקשורת. בעיר ממוקמת חברת התקשורת קוואלקום.

תחבורה

בסן דייגו יש מערכת של רכבת קלה, וכן רשת אוטובוסים.

קהילה יהודית

בסן דייגו חיים כ-90,000 יהודים. הקהילה נחשבת לאחת הצעירות והדינמיות בארצות הברית. החיים היהודיים בעיר עשירים ומגוונים.
ב-27 באפריל 2019 בוצע פיגוע ירי על רקע אנטישמי, שהתרחש בבית כנסת חב"ד  בעיר פאוויי בפרוורי סן דייגו.
זיידל רובנר

קורות חיים

רובנר נולד כיעקב שמואל מָרָגוֹבְסקי (Maragowsky) בעיירה רדומישל. שמו ניתן לו על שם סבו, אב אמו, אשר כינתה אותו בכינוי החיבה "זיידל", שפירושו סבא. בהיותו פעוט נפטר אביו ואמו מסרה אותו לחזן העיירה, משה שפילנסקי, שגידל אותו עם ילדיו. כבר בגיל שמונה הוא הראה כישרון מוזיקלי, והחזן ביקש לצרפו למקהלתו, אולם האם סירבה כי רצתה שרובנר יגדל להיות רב. לכשגדל התחבר לחסידיו של הרבי ממקארוב, הרב יעקב יצחק טברסקי, אשר סיפרו לרבם על כשרונו והלה הזמינו להתפלל בבית מדרשו בימים הנוראים. הצלחתו בתפילות אלו פרסמה את שמו בכל האזור. 
רובנר החל ללמוד קריאת תווים, במקביל לעבודתו כסוחר קמח. הוא גם הוזמן לשמש כחזן בימים הנוראים בקייב. לאחר זמן בהוראתו של הרבי ממקארוב עזב רובנר את עיסוקיו האחרים והיה לחזן מקצועי. הוא הוזמן בשנת 1881 לשמש כחזן בזסלב בהמלצת הרבי ממקארוב. הוא הקים במקום מקהלה וחיבר יצירות רבות לביצוע, בהם "עזרת אבותינו", "אמת ואמונה", "ובמקהלות", "כי כל פה" ו"קדושה". בשנים 1882-1884 הוא שימש כחזן ברובנו והעמיק את ידיעותיו בחיבור יצירות מוזיקליות. בשנת 1884 עם עזיבת ניסן ספיבק את קישינב הוא המליץ על רובנר כיורשו. שנתיים לקח עד שאנשי רובנו הסכימו לשחררו ואז הוא עבר לקישינב. אולם בשלב זה נוצרה מחלוקת סביב משכורתו והכדאיות לשלמה. בתפקידו כחזן הוא גם הופיע בחגיגות בבית הכנסת לכבוד הקיסר בהשתתפות שר המחוז ושר ברוסית את המנון האימפריה הרוסית יה מלכנו נצור. 
לעיתים הוא היה מתפלל אצל הרב ישראל הגר, האדמו"ר מחסידות ויזניץ, אשר נתן לו להתפלל במקומו במוסף של הימים הנוראים. בשנת 1904 נתקבל כחזן בלבוב. בבית הכנסת הפרוורי. רובנר קיים גם קונצרטים, שעוררו עליו את חמתם של הקיצונים בעיר.
בשנת 1914 היגר לארצות הברית, ובה ניצח על מקהלות. בשנת 1926 הוזמן לבקר אצל נשיא ארצות הברית קולידג'.
הוריה סימה

הוריה סימה (רומנית: Horia Sima‏; 3 ביולי 1907 - 25 במאי 1993), מנהיגה השני והאחרון של תנועת הלגיונרים הרומנית.
סימה נולד בכפר מנדרה (Mândra) שבנפת פגרש (Făgăraş), ברומניה. בין השנים 1926 ל-1936 היה סטודנט לפילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט, ולאחר מכן עבד כמורה לפילוסופיה בבית ספר תיכון.
כבר בשנת 1927 היה חבר התנועה הלגיונרית, ובשנת 1935, כאשר מנהיג הארגון יצר את המחוזות, מונה להיות אחראי על אזור באנאט.
בשנת 1938, בבית הכלא ברומניה, נרצחו בפקודת המלך מנהיג התנועה הלגיונרית קורנליו זליה קודריאנו ועוד קבוצה ממנהיגי התנועה. יתר מנהיגי התנועה, כולל הוריה סימה, נמלטו לגרמניה, שם התארגנה הנהגה החדשה והוריה סימה קיבל לתחום אחריותו את הקשר עם רומניה.
ביום 21 בספטמבר 1939, קבוצת לגיונרים רומנים, בהנהגת הוריה סימה שחזר לשם כך לרומניה, רצחה את ראש ממשלת רומניה באותו זמן, ארמנד קלינסקו. בינואר 1940, הוריה סימה, ששב לגרמניה, קיבל את הנהגת התנועה הלגיונרית, יחד עם "קונסטנטין פפנצ'ה". במאי אותה שנה הוריה סימה יחד עם קבוצת לגיונרים גנב את הגבול בין יוגוסלביה ובין רומניה, אך נעצר בכפר קרוב לגבול והועבר תחת משמר כבד לבוקרשט. לאחר חקירות ממושכות הוא שוחרר.
יון אנטונסקו, שתפס את השלטון ברומניה, קרא לתנועה הלגיונרית לשתף פעולה בהנהגת המדינה והוריה סימה, שמונה להיות מנהיגה, התמנה לסגן נשיא מועצת השרים, שני בבכירותו רק לאנטונסקו עצמו. התנועה הלגיונרית החלה במסע טרור נגד מתנגדיה ורודפיה בעבר וכנגד יהודי רומניה. המסע הגיע לשיאו במרד גלוי נגד הוראותיו של אנטונסקו.
בזמן מרד הלגיונרים בינואר 1941, אנטונסקו העמיד ברירה להיטלר לבחור בינו לבין תנועת הלגיונרים, וכאשר היטלר העדיף את אנטונסקו, החליט זה להפריד בין התנועה הלגיונרית ובין הממשל. בהשפעת היטלר הותר לסימה לעזוב את רומניה לגרמניה שם נעצר, אך בזמן ששהה בגרמניה נשפט בהיעדרו ברומניה ונידון למוות, זאת על מנת להבטיח את אי חזרתו.
ב-1942 ברח לאיטליה אך שם נתפס והוחזר לגרמניה.
באוגוסט 1944 החליפה רומניה צד במלחמת העולם השנייה וחברה אל בעלות הברית. סימה שוחרר ממעצרו, ובווינה עסק בבניית ממשלת בובות רומנית וצבא מתנדבים רומנים, פרו-נאצים. עם התקרבות הצבא האדום לווינה נמלט סימה מהעיר והשתמש בשם יוזף ובר (Josef Weber).
בשנת 1946, ברומניה, שוב נשפט סימה בהיעדרו, בבית הדין העממי ונידון למוות בשנית.
לאחר המלחמה חי הוריה סימה בפריז, באיטליה ולבסוף בספרד של פרנקו, שם לימד באוניברסיטת ברצלונה.
בזמן שחי מחוץ לרומניה המשיך בפעילות פוליטית אנטי קומוניסטית בקרב הפזורה הרומנית.
הוא נפטר במדריד ונקבר שם לצד אשתו אלוירה.
טלסקופ דובסוני

טלסקופ דובסוני הוא טלסקופ שמיועד לתצפית בעין בלבד. בטלסקופ דובסוני החצובה, שהיא מרכיב כבד, יקר ומסובך בדרך כלל, מצומצמת לבסיס פשוט, קל וזול יחסית. במחיר אבדן היכולת לצלם דרך הטלסקופ מתקבלת פלטפורמה טובה לתצפית בעין.
הטלסקופים הגדולים ביותר שבשימוש חובבי אסטרונומיה הם דובסוניים.

מבנה הטלסקופ הדובסוני

המכלול האופטי של הטלסקופ עצמו הוא מטיפוס ניוטוני. המכלול האופטי מצוי בשני דגמים: שפופרת סגורה או מסבך מוטות.
בדובסוני בעל שפופרת סגורה מורכבות "אזניים" במרכז הכובד של השפופרת. אלו מונחות (עם או בלי צימוד נוסף) בתוך אגן מעגלי בבסיס.
בדובסוני בעל מסבך מוטות צירי השפופרת (המורכבת ממסבך המוטות) מורכבים בבסיס המסבך, על התיבה המכילה את המראה הראשית. בשל הזזת הציר ממרכז הכובד נדרשות משקולות לאיזון השפופרת - נהוג להשתמש בשרשרת הנשרכת על הקרקע, כך שככל שזווית הטלסקופ דורשת משקל גבוה יותר חלק גדול יותר מהשרשרת נמצא באוויר וכך מושג שיווי משקל.

היסטוריה

התכנון קרוי על שמו של ג'ון דובסון (1915-2014), על אף שהומצא שנים ספורות לפני שדובסון אימץ אותו. דובסון, נזיר בודהיסטי בעל תחושה עמוקה של שליחות, שאף להביא את האסטרונומיה להמונים, והפעיל בשנות ה-60 תצפיות רחוב וסדנאות בהן לימד בחינם כיצד חובב דל אמצעים יכול לבנות טלסקופ שקוטרו מספיק על מנת לראות גרמי שמיים עמוקים - גלקסיות, ערפיליות וצבירי כוכבים, וכל זאת בחלק קטן מהמחיר של טלסקופים מסחריים.
בשנות ה-70 החלו לתפוס חברות מסחריות את הפוטנציאל הטמון בדובסוניים. הראשונה הייתה חברת קולטר, שייצרה מראות גדולות בעלות איכות מוגבלת ומחיר נמוך. בהמשך הצטרפה חברת מיד, שהיא חברת הטלסקופים הגדולה בעולם.
עם זאת המוצרים המסחריים של שנות ה-70 לקו בפגמים שנבעו מחסכנות יתר. אביזרי הטלסקופ היו באיכות נמוכה, והמבנה כולו לא היה בר קיימא לטווח ארוך. בשנות ה-80 מצב זה החל להשתנות עם כניסת חברת אובסשן לשוק. חברה זו ייצרה דובסוניים באיכות גבוהה מאוד, ובכך התוותה את הדרך לשאר החברות, שנאלצו להוריד מחירים או ללכת בעקבותיה. חברה זו יצרה וסימנה את העלית של שוק הדובסוניים, וכך היא עד עצם היום הזה, יחד עם חברת טלפורט ו MAG-1. בתחילת שנות ה-90 החלה חברת אוריון לייצר בסין, על סמך תכנון משלה, דובסוני באיכות טובה במחיר נמוך. עם צעד זה נמחקו הדובסוניים נמוכי האיכות מהשוק לחלוטין, וכל החברות, לרבות זומל וסלסטרון, מוכרות כיום דובסוניים באיכות טובה לפחות.
קרב טאוברבישופסהיים

רקע

לאחר פלישתו של אדוארד פוגל פון פלקנשטיין לפרנקפורט, נערך הקורפוס הפדרלי השמיני בדרום גרמניה: דיוויזיה וירטמברגית בטאוברבישופסהיים, דיוויזיה באדנית בוורבאך, דיוויזיה הסיאנית בגרוסרינדרפלד ודיוויזיה נסאו-אוסטרית בגרינספלד.

הקרב

ב-24 ביולי 1866, 3 שבועות לאחר קרב קניגרץ, נפגשה הדיוויזיה הפרוסית ה-13 בפיקודו של אוגוסט קרל פון גייבן עם הדיוויזיה הווירטמברגית ה-1 בפיקודו של אוסקר פון הרדג, ולאחר קרב קצר שנערך כמה שעות, נהדף הכוח הווירטמברגי לאחור, לאחר שספג 684 נפגעים.
לאחר הקרב התאחד הצבא הווירטמברגי עם צבא ממלכת בוואריה, וב-30 ביולי נכנסה לתוקפה הפסקת אש.
סמואל האנאפורד

ביוגרפיה

סמואל האנאפורד נולד ב-1835 באנגליה, ביישוב סאות'קאמב פארם, על יד וידמקאמב אין ד'ה מור (Southcombe Farm, Widdecombe in the Moor) במחוז דבונשייר כבנם של רוג'ר האנאפורד ומרי לבית נורת'קוט. בגיל 9 היגר עם משפחתו לסינסינטי, אוהיו, בארצות הברית. ביתר דיוק, התיישבו תחילה בכפר המהווה כיום פרבר מערבי של סינסינטי, צ'ביוט.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים ואחר כך למד אדריכלות במכללת פארמר'ס בקולג' היל בסינסינטי. האנאפורד התמחה אצל האדריכל ג'ון ר. המילטון ובשנת 1858 פתח משרד אדריכלים יחד עם אדווין אנדרסון. שותפותם נמשכה עד 1870. בהמשך עבד האנאפורד לבד ועם שותפים שונים (ב-1876-1874 עם אדווין פרוקטור) ובשנת 1887 משרדו הפך ל"סמואל האנאפורד ובניו". סמואל האנאפורד היה ראש העיר הראשון והיחיד של וינטון פלייס.
הוא נאבק למען הפחתת מקורות העשן הרבים וקידם את מערכת הביוב ב-Mill Creek Valley.
לפני מותו כיהן כמנהל המכון למכניקה של אוהיו. פרש לגמלאות בסביבות 1895. היה אדם שמרן מאוד, היה אנטי-יוניוניסט בדעותיו (בימי מלחמת האזרחים), התנגד בדרך כלל לשימוש בבטון. ברוח זו ערך את כתב העת המקצועי "The Western Architect and Builder". הבניין האחרון שהמשיך לתכנן גם אחרי פרישתו היה בית האבות המתודיסטי בקולג' היל. 
האנאפורד הלך לעולמו בביתו בסינסינטי בשנת 1911.
הובא לקבורה בבית הקברות ספרינג גרוב.
סמואל האנאפורד היה נשוי שלוש פעמים: ראשית לפיבי סטאד'ם, בת של אחד ממייסדי צ'ביוט, דייוויד סטאד'ם. אחרי מותה של פיבי בשנת 1871 עקב טיפוס הבטן, התחתן האנאפורד בשנית עם אנה בל הנד, בתו של סילבסטר הנד שערך את התכנון הראשוני של וינטון פלייס. אחרי מותה נשא לאישה את אַדה לואיז לבית מור. נולדו לו 11 ילדים.
משרד האדריכלים המשיך לפעול תחת ניהול צאצאיו עד שנת 1964.
החל מ-1912 למשך 50 שנה השתתף בו הנכד ה. אלדרידג' האנאפורד. שותף במשרד היה גם נכד אחר, סמואל האנאפורד II (1891-כ-1981).
אלחנן בן יצחק

רבי אלחנן בן יצחק מדנפייר (Dampierre-Sur-Aube), היה פרשן מבעלי התוספות ופייטן במאה ה-12.
רבי אלחנן היה בנו ותלמידו של ר"י הזקן, מהחשובים שבבעלי התוספות, ובן נינו של רש"י מצד אביו ומצד אמו. חיבר מספר ספרים: "סדר תיקון תפילין", "סוד העיבור" ו"ספר ליקוטין". כן נשתמרו בידינו כמה פיוטים שכתב. נהרג על קידוש השם בפוגרומים של שנת ד'תתקמ"ד (1184), עוד בחיי אביו. מהר"י קולון כתב עליו: "ומי הם פוסקים גדולים יותר מרבנו יצחק ורבנו אלחנן ז"ל".
חיבר תוספות למסכתות רבות. לידינו הגיעו התוספות שלו למסכת עבודה זרה שנכתבו באזור שנת ד'תתקמ"ב, והן נפסקות בדף ל"ה. גם הרא"ש בתוספות הרא"ש למסכת עבודה זרה שנתחברו על ידו מביא מתוספות רבי אלחנן עד לדף לה. תוספותיו למסכת עבודה זרה הודפסו לראשונה על פי כתב יד בשנת תרס"א על ידי דוד פרנקל בהוצאת "חברת דובב שפתי ישנים". מהדורה חדשה בתוספת הערות הודפסה בבני ברק בשנת תשס"ג על ידי אהרן יעקב קרויזר. לפי אפרים אלימלך אורבך, תוספות למסכת עבודה זרה המודפסות, שחוברו על ידי תלמיד רבנו פרץ, מקורן העיקרי בתוספותיו של רבינו אלחנן. וכן תוספות למסכת שבועות המודפסות, שחוברו על ידי רבי אליעזר מטוך, ותוספות למסכת חגיגה המודפסות מקורן העיקרי בתוספותיו של רבינו אלחנן.
רבי אלחנן נזכר כמה פעמים בשמו בתוספות המודפסות. בנו הוא רבי שמואל המוזכר בתוספות במסכת ערכין. על פי אורבך הוא מחבר התוספות למסכת מועד קטן.

מקרא

      - גיס
קאלוניה

היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בסביבות הכפר קאלוניה בשנת 1973 ובראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נמצאו שרידי יישוב מתקופות שונות. שרידים אלו מצויים כיום סמוך לבית הכנסת העתיק מוצא, ממערב לכביש ירושלים - תל אביב (כביש 1). על פי ממצאים אלו וראיות נוספות מקובל לזהות בקאלוניה את היישוב המקראי "מֹּצָה" המוזכר בספר יהושע כנקודת גבול בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין, ואת היישוב היהודי מתקופת המשנה והתלמוד המוזכר במשנה כמקור לערבות של בית המקדש. על פי יוספוס פלביוס, לאחר חורבן בית שני הושיבו הרומאים במחוז אמעוס, סמוך לירושלים, כ-800 חיילים רומאים "הנפטרים מעבודת הצבא". שמו של היישוב היה "קולוניה אמאוס" או "קולוניה אמוסה" וגם אותו מוצע לזהות עם הכפר קאלוניה.
בתקופה הצלבנית נודע היישוב בשם "קאלוני" (Qalonie) והוקם שם מבנה, אשר על שרידיו הוקם חאן בשנת 1871. במפקד העות'מאני שנערך בשנת 1596 מנה הכפר 110 תושבים, ושילם מיסים על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, וכוורות דבורים. באזור עדיין קיימות טראסות מלאכותיות רבות, בהן גדלים עצי זית עתיקים (מהם קיבל המושב בית זית, שיושב על אדמות חקלאיות שהיו של קאלוניה, את שמו), ושדות שעורה.
עדויות כתובות מסוף המאה ה-19 תיארו אותו ככפר בגודל בינוני, בנוי אבן, הממוקם כ-300 רגל מעל העמק ובו מסעדה "מודרנית". בכפר עמד מסגד על שם הש'יח חאמד.

במלחמת העצמאות

בשל מיקומו האסטרטגי של הכפר, שחלש על קטע הדרך ממוצא לקסטל בכביש מתל אביב לירושלים, תקף הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את הכפר ב-11 באפריל 1948, במהלך מבצע נחשון. הכפר נכבש בפעולה זו והכוח הרס מעל ל-50 בתים. לאחר מכן הוקם על שטחי הכפר היישוב מבשרת ציון.
נספח ייצוג

נספח ייצוג או נספח שוויון (באנגלית: Inclusion Rider או Equity Rider) הוא התניה בחוזה של שחקנים מול חברות ההפקה, המבטיח רמה מסוימת של גיוון אנושי בליהוק ובצוות ההפקה. לדוגמה, הנספח יכול לדרוש שאחוז מסוים מהשחקנים או צוות ההפקה יהיו נשים, אנשים של צבע (לא לבנים), בעלי זהויות מיניות ומגדריות שונות או אנשים עם מוגבלויות. שחקנים ויוצרי סרטים בעלי שם יכולים להשתמש בעמדתם החזקה במהלך המשא ומתן לקראת חוזה העסקתם ולדרוש הכללת נספח זה, בנוסף לנספחים אחרים העוסקים בתנאי ההעסקה השונים.

מקור הנספח

הרעיון בדבר נספח ייצוג פותח לראשונה ב-2014 על ידי פרופ' סטייסי ל. סמית' מבי"ס לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטת דרום קליפורניה, בעקבות מחקר שנערך לאורך 9 שנים שהצביע על חשיפת החסר של דמויות נשיות בסרטי קולנוע. ב-100 הסרטים הרווחיים ביותר בשנת 2013, דמויות נשיות "מדברות" היוו פחות משליש, שיעור שלא השתנה ב-25 השנים הקודמות למועד הבדיקה. בעקבות מחקר זה פרופ' סמית', יחד עם השחקנית והמפיקה פאנשן קוקס דיג'ובאני והמשפטנית המתמחה בדיני עבודה קאלפנה קוטאגל סמית' הגו את רעיון הנספח ואף נסחו מסמך מתאים. פרופ' סמית' הציגה את הנושא בכתבה שפרסמה ב-The Hollywood Reporter ב-15.12.2014 ובוועידת Ted Women באוקטובר 2016.
קיומו של הנספח והאפשרות לדרוש הכללתו הפכו לידועים בעקבות נאום הזכייה של השחקנית פרנסס מקדורמנד בטקס קבלת פרס האוסקר בשנת 2018. בסופו של מה שהחל כנאום זכייה רגיל, היא הניחה את פסלון האוסקר על הבמה, ביקשה מכל הנשים שהיו מועמדות לפרס לקום, קראה לבעלי הכוח בתעשייה לפעול להגדלת חלקן של הנשים בתחום וסיימה במילים "יש לי רק שתי מילים שברצוני לומר לכם, גבירותי ורבותי, לפני שאני מסיימת: נספח ייצוג".

התקבלותו של הנספח בתעשיית הקולנוע

מאז הבאתו של המידע אודות הנספח לתודעה הציבורית על ידי פרנסס מקדורמנד, מספר שחקנים וארגונים הודיעו על מחויבות ליישום הנספח בחוזים שיהיו מעורבים בהם. בין אלה ניתן למנות את בן אפלק, מאט דיימון, פול פייג (שחקן, במאי, מפיק ותסריטאי), מייקל ב. ג'ורדן וחברת ההפקה שלו Otlier Society, ברי לארסון, William Morris Endeavor - ארגון המייצג שחקנים וכן קונצרן התקשורת וורנר מדיה והחברות בקבוצה - HBO ו-Turner. הבמאית אווה דוברני הודיעה כי הייתה מחויבת לעקרונות הנספח עוד לפני יצירתו. בהמשך, בנאום הזכייה של השחקנית רג'ינה קינג בטקס קבלת פרס גלובוס הזהב ב-6.1.2019 היא התחייבה להעסקה של 50% נשים בפרויקטים בהם תהיה מעורבת בשנתיים הקרובות, וקראה גם לאחרים לפעול להעלאת שיעור הנשים בתעשייה.
לעומת זאת אולפני דיסני, סוני, יוניברסל פאראמונט ואמזון לא נעתרו בשלב זה לפנייה להתחייב ליישום הנספח. התנגדות ישירה הובעה על ידי ריד הייסטינגס, המייסד ומנכ"ל נטפליקס, בטיעון שמעדיף להשאיר את הנושא לטיפולם האינדיבידואלי של היוצרים השונים מבלי ליצור מחויבות חוזית כוללת. גם ארגוני העובדים בתחומים השונים של התעשייה לא הביעו תמיכה בנושא.

ביקורת על הפרויקט

הביקורות על השימוש בכלי המשפטי לקידום השוויון קשורות לחשש לאיבוד החופש האמנותי של היוצרים, להשפעות השליליות של העדפה מתקנת ולחשש שתפקידים המיועדים למיעוטים הממלאים לכאורה את תנאי ההתחייבות יכולים להיות כאלה שמקדמים דווקא תפיסה סטריאוטיפית שלהם.

קישור חיצוני

?A year after Frances McDormand’s Oscars speech, are inclusion riders making progress - ניו יורק טיימס 27.2.2019
זוויג

זוויג (בלועזית: Sex) הוא מונח במדעי החיים המתאר את סיווגו של אורגניזם (למשל בעל חיים או צמח), כנקבי או זכרי ובאורגנזימים שונים, בעל מאפיינים זכריים ונקביים כאחד.  נקבה היא יצור חי, שמייצר תאי ביצית וזכר הוא יצור חי, שבבגרותו מייצר תאי זרע (אלא אם כן, פתולוגיה מפריעה לו בזה).
אצל אורגניזמים רבים, זיווג הייצור נקבע בעזרת כרומוזומי מין. אצל יונקים, למשל, לזכר יש כרומוזום Y אחד ו-X אחד ואילו אצל הנקבות, שני כרומוזומי X. אצל עופות, ואצל חלק מהזבובים, קיימים כרומוזומי מין אחרים. באורגנזימים מסוימים ההבדלים בין זכר לנקבה מתבטאים לא רק בזוג כרומוזמים ספציפי, אצל דבורת הדבש, לדוגמה, הנקבה דיפלואידית, ויש לה שני עותקים מכל כרומוזום ואילו הזכר הפלואידי, ולו רק עותק אחד מכל כרומוזום. 
יש גם יצורים, שזיווגם לא נקבע באמצעות הגנום, אלא כתוצאה מהסביבה ההתפתחותית: בקרב רוב הזוחלים, כולל צבים ותנינים, יש קביעת מין תלוית טמפרטורה, והטמפרטורה בה מצויות הביצים קובעת את ההתפתחות לזכר או לנקבה. אורגניזמים רבים הם הרמאפרודיטים, והם בעת ובעונה אחת זכר וגם נקבה, וכל פרט בוגר ובריא בהם מייצר גם תאי זרע וגם תאי ביצית . בין האורגנזימים ההרמאפרודיטיים, יש גם יצורים דיכוגמיים, שהתכונות הזכריות והנקביות שלהם מתבטאות בזמנים שונים בתקופת חייהם, ולא בעת ובעונה אחת. עם האורגניזמים הדיכוגמיים, נמנים צמחים רבים, ומספר מיני דגים (כמו השושנונים) וחלזונות.
אצל רבים מהיצורים המקיימים רבייה מינית, קיימים בין שני הזוויגים הבדלים נוספים מלבד היותו של אחד מהם מיצר תאי זרע והשני תאי ביצית. הבדלים אלו הם לרוב גם הבדלים אנטומיים וגם הבדלים באורח החיים. למשל, לבד מההבדלים האנטומיים באברי הרבייה הזכר חזק מהנקבה, לא נכנס להריון, לא מניק ובאורגניזמים רבים גם אינו מטפל כלל בצאצאים, בניגוד לנקבה.
לא לכל היצורים החיים יש חלוקה לזיווגים, וישנם יצורים, שמתרבים רק ברבייה אל-זיווגית.

רקע לשוני

במשמעותו זו, "זוויג" מקביל למילה "מין" הנהוגה בשימוש הכללי של השפה העברית.
ההזדקקות למילה נוספת עלתה כי המילה "מין" בעברית משמשת גם כשמה של דרגת הבסיס במערך המיון של עולם הטבע. בנוסף לכך, נדרש היה להבדיל בין Sex במשמעותו הכפולה באנגלית לבין סקס, במשמעותו כתיאור יחסי מין בשפה העברית.
במדעי החברה נהוג להשתמש במונח מגדר, בחלוקה התרבותית-חברתית בין גבר לאישה.
נעמי הנריק

ביוגרפיה

הנריק נולדה ב-1920 בעיר אקרמן שבבסרביה כנעמי צלרינג. אביה, ד"ר שאול צַלרינג (צימֶרינג) (1890–1954), בן העיר, היה רופא נשים ולימים מבכירי רופאי הנשים בתל אביב. בשנת 1930 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב ברח' ביאליק 18. לאחר שסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה, פנתה ללימודי פיסול אצל הפסל זאב בן צבי, כשבמקביל עסקה בחינוך. לאחר נישואיה בשנת 1945 לרונלד הנריק עברה עם בעלה ללונדון, שם המשיכה את לימודי הפיסול באקדמיה המלכותית לאמנויות. עם שובם של בני הזוג הנריק לישראל לאחר מלחמת העצמאות, השתקעה המשפחה בירושלים. 
הנריק התגוררה בעין כרם. בשנת 1996 התאלמנה מבעלה. נפטרה בשנת 2018, בגיל 97.

עבודותיה

בשנת 1962 זכתה בשיתוף האדריכל טוביה קץ בתחרות פומבית לעיצוב אנדרטת פורצי הדרך לירושלים, כשהיא מותירה מאחוריה אמנים ידועי שם כמו קוסו אלול, מנשה קדישמן ויצחק דנציגר. זוהי עבודתה המוכרת ביותר. בסוף שנת 1962 זכתה בתחרות לעיצוב אנדרטת הגבורה ביד ושם, שיועד על פי דגם שהוכן בתחילת 1963 להיות מגדל מלט בגובה 30 מטרים שייראה למרחוק לכל הבאים לירושלים מהשפלה. ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1964 נערך טקס הנחת אבן פינה לגלעֵד, אך הגלעד לא הוקם, מאחר שהנהלת יד ושם פקפקה בהיתכנות הטכנית של הקמתה.
עבודות נוספות של הנריק מצויות ברחבי ישראל, בהן קירות זכוכית ובטון בבניין משרד ראש הממשלה בירושלים ומוזיאון דגון בחיפה, אנדרטה לחללי חטיבה 679 לרגלי תל שיפון ברמת הגולן ומספר עבודות פסיפס בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות ובגליל.
פנתר קליסטה

פנתר קליסטה

סך הכול יוצרו 1,730 יחידות (בין השנים 1982-1990).
10 יחידות מדגמי "פנתר קליסטה" אשר הורכב בהם מנוע פיאט, 2,000 סמ"ק יוצאו לערב הסעודית.
יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "SsangYong" ייצרה  78 יחידות (1990-1993).