google/wiki40b huggingface dataset:
ברוך לייזרובסקי

הרב ברוך לייזרובסקי (ה'תרס"ו, 1906 - י' באדר ב' ה'תש"ס, 17 במרץ 2000) היה רב פולני בוגר ישיבות ליטא, שכיהן כרבה הראשי של מינכן (1946–1952), גאב"ד פילדלפיה מטעם הקהילה האורתודוקסית בעיר, וסגן יושב ראש אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה.

ביוגרפיה

נולד לרב שרגא ולמטלא לייזרובסקי, בתחילת דרכו למד באיוויה אצל הרב שמואל וינטרוב, מאוחר יותר באולקניק בסניף ישיבת נובהרדוק שבראשו עמד אחיו הרב יצחק לייזרובסקי. בבגרותו למד בישיבת ראדין אצל רבי נפתלי טרופ ולאחר פטירתו אצל רבי ברוך יוסף פייבלזון ורבי מנחם מנדל זקס שגם העניק לו כתב סמיכה לרבנות בציינו כי הוא בקי בשלושה סדרים: מועד, נשים ונזיקין. לאחר נישואיו נסמך גם על ידי הרב מרדכי שטיינברג רבה של רוז'ינוי והרב ישראל יעקב לידר, רבה של טיקטין.
התגורר בלודז' והיה מקורבו של הראב"ד ר' משה מנחם יוסף סגל. בלודז' כיהן משנת 1934 כרב בית הכנסת "חברה ש"ס" של יוצאי ליטא שהגיעו ללודז' בשל עסקיהם, והיה מעביר בו שיעור יומי בגפ"ת. בתקופת שהותו בלודז' השתתף בכתיבת כתב העת התורני "חידושי תורה" של בני ישיבת מיר בעיר. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש לודז' בידי הנאצים, הועבר עם שאר יהודי העיר לגטו לודז'. הוא נתפס ונשלח לאושוויץ, משם נשלח לדכאו שם הועבד בסלילה ועבודות שונות במשך שנה, עד שחרור המחנה בידי הצבא האמריקאי. הוא נלקח לבית החולים בסנטה אטיליה ושם החלים. עם התארגנות מחנות העקורים, קיבל הרב לייזרובסקי יחד עם רבנים נוספים שטיפלו בכינון חיים דתיים לחפצים בכך מקרב העקורים, הם קיבלו משרד במשרדי "הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים" במינכן וארגנו אגודת רבנים שאיגדה את הרבנים הפליטים ששימשו כרבנים במחנות השונים. הרב לייזרובסקי התמנה התמנה כסגן יו"ר "אגודת הרבנים באשכנז". מיד לאחר כינון האגודה, נזקקו הרבנים לטפל בשאלות סבוכות של עגונות מלחמת העולם השנייה ובעניינים יומיומיים של סידורי גיטין וקידושין, הם כתבו לבנו של הרב חנוך ארנטרוי, רבה האחרון של מינכן לפני המלחמה כדי להשיג עותק של גט שנכתב במינכן, כדי לברר את המסורת המקומית בכתיבת הגט, אך לא מצאו גט כזה. הם נאלצו לסדר את הגירושין בפירת, שמסורת כתיבת הגיטין שם הייתה ידועה.
ב-1946 התגבשה קהילה יהודית מסודרת במינכן, עם נציגים לתנועות הפוליטיות השונות. הוכרזו בחירות לרבנות העיר והרב לייזרובסקי נבחר נבחר למשרה. בתפקידו זה כונן את החיים היהודיים בקהילה, הוביל את הקמת בית הכנסת הגדול, מקווה, תלמוד תורה, מערכת כשרות, ארגוני חסד ושיעורי תורה. ב-1948 נישא לחיה רבקה לבית פלקר, ניצולת השואה אף היא, שכל משפחתה נספתה והיא אומצה בידי דודה הרב חיים צבי טויבש, הרב הראשי לציריך. ב-1952 עזבו כבר רוב העקורים את גרמניה, לרב לייזרובסקי הוצעה אזרחות אמריקאית, הוא חשש לשלומם של ילדיו הקטנים במדינת ישראל הצעירה, ולכן סירב לעצתו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג לעלות לישראל ונסע לארצות הברית.
עם בואו לארצות הברית, הגיע לפילדלפיה והתמנה כרבן של קהילות "תפארת ישראל" ו"בית יעקב" במערב העיר. בשנת ה'תשי"ד (1954) התמנה לחבר הבד"ץ המקומי בראשות רב הקהילה האורתודוקסית הרב אפרים אליעזר יאלעס, והיה גם חבר בוועד הכשרות. בשנת ה'תשכ"ו (1966) נבחר לסגן יושב ראש אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה.
בשנת ה'תשמ"ט, 1989, לאחר פטירת הרב יאלעס, התמנה על ידי הקהילה האורתודוקסית לכהן במקומו כגאב"ד פילדלפיה. הוא נפטר בגיל 94 בערב שבת פרשת זכור, י' באדר ב' ה'תש"ס, 17 במרץ 2000. ארונו הועלה לארץ ישראל והוא נקבר בבית הקברות בבית שמש.
בתו ליבא מלכה רות נישאה לרב דוב אהרן בריזמאן המכהן כרב באלקינס פארק  שבפנסילבניה.
קני בורל

ביוגרפיה

בורל נולד בדטרויט, מישיגן למשפחה מוזיקלית. אמו הייתה זמרת בכנסייה ופסנתרנית, ואביו ניגן בבנג'ו וביוקולילי.
המוזיקאים המשפיעים ביותר על בורל היו צ'ארלי כריסטיאן, ג'אנגו ריינהארדט ואוסקר מור.
כבר בגיל צעיר, ענקי הג'אז בזמנו היו לו לעמיתים מוזיקליים ובורל הושפע גם מהם: פול צ'יימברס, טומי פלאנאגן, פרנק פוסטר, יוסף לטיף, בטי קרטר, והאחים האנק, טאד ואלווין ג'ונס.
הוא החל את דרכו המוזיקלית בגיל 12 וכמה שנים אחר כך, בשנת 1951, בהיותו סטודנט באוניברסיטה, הקליט את יצירותיו המשמעותיות הראשונות עם דיזי גילספי, ג'ון קולטריין, פרסי הית', ומילט ג'קסון. 
בורל נשאר בדטרויט עד שסיים את לימודיו ב"Wayne State University", ובשנת 1955 קיבל תואר BA במוזיקה ותאוריה. באותה התקופה בורל למד גם גיטרה קלאסית אצל ג'וזף פאבה, מה שמראה על פתיחותו המוזיקלית של בורל. סיבוב הופעות בן 6 חודשים עם אוסקר פטיפורד עזר לבורל לבסס את מעמדו ב"ניו יורק". בשנת 1956 עבר בורל מדטרויט לניו יורק ומיד הפך לגיטריסט מבוקש. עם רף גבוה כבר בהתחלה, בורל הופיע בלמעלה מ-200 הקלטות גם כמוביל, וגם כמלווה.
אותה שנה גם נחשבת לאחת השנים החשובות והמצליחות ביותר של בורל. באותה שנה הוציא את האלבום הראשון שלו "Introducing Kenny Burrell", ועוד כמה אלבומים מהחשובים בקריירה שלו כמו "All Night Long ,All Day Long". בורל אף הקליט מספר הקלטות חשובות עם אמנים כגון ג'ון קולטריין, פול צ'יימברס, קני קלארק ועוד.
עוד אלבום חשוב של בורל, Midnight Blue, יצא לאור בשנת 1963, ובין השנים 1963-1970 קני המשיך לעבוד באולפנים של ניו יורק, עם אמנים כגון האנק ג'ונס ואילינוי ג'אקט. 
Guitar Forms, גם הוא אלבום חשוב, יצא בשנת 1964 והיה ראשון לרצף הקלטות תזמורתיות עבור חברת ורב. 
בתחילת שנות ה-70, בורל עבר לקליפורניה התחיל ללמד ולהוביל סמינרים שבדרך כלל התמקדו במוזיקה של דיוק אלינגטון. בשנת 1975, בורל הקליט תקליט מחווה לאלינגטון-"Ellington Is Forever". 
בורל היה ידוע לא רק בגלל היצירתיות ההרמונית והליריות שלו, אלא גם בגלל היותו מלחין מוערך. יצירותיו בוצעו והוקלטו על ידי אמנים חשובים רבים, כגון ריי בראון, ג'ימי סמית, גרובר וושינגטון, ג'ון קולטריין, ג'וּן כריסטי, פרנק ווס וסטיבי ריי ווהן. הקטע "Dear Ella", שבוצע על ידי די די ברידג'ווטר, זכה בשנת 1988 בפרס גראמי.
מתחילת הקריירה שלו בורל תואר כנגן סגנונות שונים כגון בלוז ובי בופ. 
קני בורל הביא גם סגנון וצליל ייחודיים משלו לנגינה שלו. בנגינתו היה אפשר להבחין באלמנטים של בי בופ ובלוז, וגם עירבוב של שניהם. בורל הוכיח את עצמו גם כסוליסט גדול, אך הוא העדיף סגנון יותר עדין ומלודי של נגינה. אותו סגנון נשקף בשתיים מהקלטותיו הראשונות של בורל, שהצביעו על דרך לסגנון שבו בורל ישתמש לאורך כל הקריירה שלו. אותן שתי הקלטות - "Autumn In New York", (פתיחה ו 32 התיבות הראשונות), מה ב ( Blue Lights (1958 ו (Night at The Village Vanguard (1959, הוקלטו באמצעות גיטרה, בס ותופים. פורמט כזה של אנסמבל לא היה חדש ב-1958, הווארד רוברטס וג'ים הול השתמשו בו בהצלחה עוד ב-1953, אך הסגנון שבורל הוסיף לו, הפך את אותו ההרכב לשם נרדף עבורו, ולפעמים אפילו נחשב לטריו גיטרה הטוב שקיים. רבים חשו שהקלטות של הטריו הן הטובות ביותר בקריירה של בורל.
קני בורל זכה בפרסים רבים והערכות והשפיע רבות על גיטריסטים אחרים כגון: בי בי קינג, ג'ורג' בנסון, ג'ימי הנדריקס, סטיבי וונדר ופט מתיני.
אברהם אביגדור לנדא

רבי אברהם אביגדור נחום לנדא (י"א בשבט ה'תרע"ז, 3 בפברואר 1917 - ט"ז באלול ה'תשס"א, 4 בספטמבר 2001) היה האדמו"ר מסטריקוב.

קורות חייו

נולד בפולין, לרויזא ביילא ורבי יעקב יצחק דן לנדא האדמו"ר מסטריקוב . בהיותו בן 13 נכנס ללמוד בישיבת חכמי לובלין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לווילנה, בה שהה מספר חודשים בחברת הרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.
בשנת ה'תש"א (1941) עלה לארץ ישראל. הוריו וכן רבים מבני משפחתו נספו בשואה. בשנת ה'תש"ו (1946) נישא לחיה הדסה וידיסלבסקי, בת הרב מאיר וידיסלבסקי, מצאצאי החידושי הרי"מ, מייסד ומנהל מוסדות בית יעקב בחיפה. במשך תקופה התגורר בשכונת שערי חסד והיה מתלמידיו הקרובים של הרב מבריסק. כמו כן היה מקורב לרב דב בריש ווידנפלד, שהתגורר בסמיכות לביתו.
בשנת ה'תש"ח (1948) הוכתר על ידי זקני חסידות סטריקוב כממשיך השושלת. הוא קבע את ביתו ואת מרכז החסידות בתל אביב. לימים הוקם גם בית מדרש בבני ברק. מוסדות אלו הצטרפו לבית המדרש הוותיק של החסידות בירושלים, שייסד האדמו"ר הזקן מסטריקוב בעת ביקורו בארץ ישראל.
במשך כל שנות כהונתו התרחק מגינוני אדמו"רות. היה מקורב לרב אלעזר מנחם מן שך, שניהם מתלמידי הרב מבריסק.
בשנת ה'תשמ"ו (1986) עבר להתגורר בבני ברק והעביר אליה את מרכז החסידות. בשנת ה'תש"ן (1990) הקים את ישיבת "קול יעקב סטריקוב", על שמו של אביו. בראשות הישיבה עמדו חתניו: הרב משה שמואל שטרן - בנו של הרב יצחק יהודה שטרן אב"ד ביליץ, הרב ישעיהו פרנקל-תאומים - רב בית המדרש קרקא בבני ברק, והרב דוד ברנדר - בנו של רבי שלום ברנדר, שהיה ראש ישיבת בעלז במשך שנים רבות. בשנת ה'תשנ"ב (1992) נבנה בית כנסת חדש בירושלים, וכרבו הוכתר נכדו הבכור רבי יעקב דן שטרן. 
נפטר בט"ז באלול ה'תשס"א, ונקבר בהר המנוחות. הותיר אחריו שלוש בנות. מכיוון שלא הותיר צוואה מפורשת בדבר ממלא מקומו, נחלקו חסידיו לגבי זהות הממשיך בהנהגת החסידות. רוב החסידים הכתירו לאדמו"ר את חתנו הצעיר רבי דוד ברנדר, וחלק הכתירו את נכדו רבי יעקב דן שטרן המנהיג את חצרו בירושלים.
מונטיגו ביי

היסטוריה

כאשר הגיע כריסטופר קולומבוס לראשונה לג'מייקה, הוא קרא למפרץ בו ניצבת כיום העיר, "גולפו דה בואן טיימפו" (Golfo de Buen Tiempo – "מפרץ האקלים הטוב"). השם מונטיגו ביי הוא ככל הנראה שיבוש של המילה הספרדית "מנטקה" (manteca, "שומן חזיר"), לכאורה בשל היות המקום נמל ייצוא של שומן חזיר, עורות ובשר בקר.
מאמצע המאה ה-17 ועד ל-1834, השנה בה בוטלה העבדות בג'מייקה, ובהמשך גם במאה ה-20, שמשה העיר כנמל ייצוא לסוכר. מרידת העבדים האחרונה שהתחוללה בג'מייקה בשנים 1831 – 1832, התרחשה באזור של מונטיגו ביי. מנהיג המרד, סמואל שארפ, נתלה כאן ב-1832. ב-1975 הוכרז שארפ כגיבור לאומי והכיכר המרכזית של העיר נקראה על שמו. 
ב-1980 הוכרזה מונטיגו ביי כעיר. כיום היא ידועה בשל בית החולים האזורי הפועל בה, הנמל, כמקום בו מחזיקים עשירי ג'מייקה וכן תושבי צפון אמריקה ואירופה בתי נופש, המסעדות הטובות שבה ומרכזי הקניות שבה. רצועת החוף של העיר מלאה באתרי נופש, שברובם נבנו בשנים האחרונות וחלקם נמצאים על אדמות מטעי קנה הסוכר לשעבר שבחלקם עדיין ניצבים המבנים של מפעלי העיבוד לסוכר.
בעיר שוכנת נציבות האו"ם לחוק הים (UNCLOS).
כ-5 ק"מ מזרחית לעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר, נמל התעופה העמוס ביותר בג'מייקה ובאיים הקריביים כולם.
ריי באודן

ביוגרפיה

בתחילת דרכו שיחק באודן במועדון הכדורגל החובבני המקומי; הוא היה חלוץ מרכזי פורה, ולמרות שהיה צנום הוא הצליח להבקיע כמאה שערים בעונה אחת כולל עשירייה במשחק יחיד. באודן משך את תשומת הלב של פליימות' ארגייל, והוחתם שם כשחקן חובב ב-1926, במקביל לעבודתו היומית כמוכר במכירה פומבית. בתחילת עונת 1928/1929 הוא שיחק מספיק טוב על מנת לזכות במקום בהרכב הראשון, והיה מבקיע שערים מצטיין במשך חמש העונות הבאות; שחקני ארגייל העפילו לליגה השנייה בסיום עונת 1929/1930. בסך הכל הוא הבקיע 83 שערים ב-149 משחקי ליגה.
במרץ 1933 חתם באודן בארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 4,500 לירות שטרלינג, והיה אמור להיות המחליף של דייוויד ג'ק. למרות שהוא לא השתתף במספיק משחקים על מנת לקבל את מדליית האליפות באותה עונה, הוא היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הבאות שגם בהן זכה המועדון באליפות. באודן שיחק בעיקר בעמדת החלוץ השני מאחורי טד דרייק, והמשיך להבקיע שערים רבים למרות סגנון המשחק הקשוח שהיה נהוג באותה תקופה; בעונת 1933/1934 הוא הבקיע 13 שערים, והיה מלך השערים של ארסנל באותה עונה ביחד עם קליף באסטין.
בעונת 1934/1935 הבקיע באודן 14 שערי ליגה, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת ויילס ב-29 בספטמבר 1934. חודשיים לאחר מכן הוא היה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שהופיעו במדי אנגליה בניצחון 3 - 2 על נבחרת איטליה (אלופת העולם) במשחק שנודע מאז בכינוי "הקרב על הייבורי". באודן השתתף בסך הכל בשישה משחקי נבחרת, ואת שערו היחיד הבקיע נגד נבחרת ויילס בפברואר 1936.
הוא אמנם זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1935/1936, אך הבעיות בקרסולו הגבילו את הופעותיו בעונה זו ובעונה שאחריה. בתחילת עונת 1937/1938 נראה היה שבאודן התאושש לאחר שהשתתף בעשרה משחקים בחודשיים הראשונים של העונה, אך במהלך הארגון מחדש של סגל ארסנל הוא הועבר לניוקאסל יונייטד בנובמבר 1937 תמורת 5,000 לירות שטרלינג. באודן השתתף ב-138 משחקים בכל המסגרות במדי ארסנל, והבקיע בהם 49 שערים.
באודן היה שחקן הרכב קבוע גם בניוקאסל, למרות שמועדונו החדש היה על סף ירידת ליגה בעונה הראשונה של באודן. הוא החליט לפרוש כתוצאה מהפסקת משחקי הכדורגל הרשמיים בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה. באודן חזר להתגורר בפלימות' וניהל שם חנות ספורט ביחד עם אחיו אוסטין.
דייזי הגרד

ביוגרפיה

הגרד נולדה בלונדון. היא בתו של במאי הקולנוע פירס הגרד  ואשתו אנה סלובסקי. היא גדלה בדאליץ' שבדרום לונדון ולמדה בבית הספר לבנות "ג'יימס אלן". סבה היה השחקן סטיבן הגרד  ואביו היה אחיין של הסופר הנרי ריידר הגרד.

קריירה

הופעת הבכורה של הגרד בטלוויזיה הייתה בשנת 1996 בפרק מסדרת סיפורי המסתורין של רות רנדל ברשת ITV, שביים אביה. פירס הגרד ביקש מבתו לעזור לו במבחני בד, והציע שתקרא יחד עם הנבחנים. לאחר מכן סיפרה שמכיוון שהיא דיסלקטית "הוא היה צריך לעבוד איתה כך שלא תקלקל את הבחינה עבור השחקן שקורא איתה". במהלך הבחינות רצה המפיק לבחון את הגרד עצמה, על אף התנגדותו של אביה שלא רצה שבתו תעסוק במשחק.
אחרי כן למדה הגרד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. היא הופיעה בתוכנית המערכונים של ערוץ BBC Three בשם "Man Stroke Woman" ובסיטקום של ערוץ 4 "מחלקה אלטרנטיבית" שיחקה בתפקיד אמי. עוד הופיעה בתפקיד אחות בפרק בסדרה "פיפ שואו" ובקומדיה "פסיכוויל" פרי עטם של כותבי "ליגה של גברים" סטיב פמברטון וריס שירסמית', בתפקיד שחקנית פנטומימה. בסיטקום "The Persuasionists" של ערוץ BBC2 שיחקה בתפקיד אֵמָה.
ב-2008 שיחקה הגרד בתפקיד מיס סטיל, אחותה הבכורה של לוסי סטיל, במיני-סדרה "תבונה ורגישות" עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן. עוד ב-2008 הופיעה בתפקיד דונה מיטשל בפרק בעונה השנייה של הסדרה "אפר לאפר".
בקולנוע השתתפה הגרד בשניים מסרטי הארי פוטר בתפקיד קול המעלית במשרד הקסמים, ב"הארי פוטר ומסדר עוף החול" ובסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות". ב-2010 הופיעה הגרד בסרט הטלוויזיה "Abroad" של CBC  בתפקיד פופי יאנג.
הגרד שיחקה בתפקיד סופי בפרק "הדייר" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" (לצדו של ג'יימס קורדן). היא גילמה שוב את הדמות בעונה השישית של הסדרה בפרק "Closing Time".
ב-2010 כיכבה הגרד בסרט העצמאי הבריטי "Honeymooner". היא שיחקה לצדם של בן וילבונד ולורה סולון בסרט הקצר "Tooty's Wedding" שהוקרן ב-2012 בפסטיבל הסרטים סאנדנס. ב-2011 החלה להופיע בסדרה הקומית "אפיזודס" בהפקת ה-BBC ושואוטיים. עוד באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בפרק "Echoes of the Dead" בסדרה "רציחות במידסומר", ובספיישל חג המולד של הסדרה "Outnumbered".
על במת התיאטרון שיחקה הגרד בין השאר בתיאטרון המלכותי הלאומי, ובתפקיד בקי שו במחזה באותו שם מאת ג'ינה ג'ונפרידו  בתיאטרון אלמיידה.
ביולי 2012 החלו שידור הסדרה "Parents" בערוץ Sky1 בה שיחקה הגרד בתפקיד כריסי, אחותה של הדמות הראשית ג'ני (בגילומה של סאלי פיליפס).
ב-2013 שיחקה הגרד בקומדיה הרומנטית הבריטית "שנה גג" לצדה של רוז ביירן, וגילמה את לינדה, קולגה של נאט.
ב-2012 החלה לשחק בתפקיד סם בסיטקום "הדוד" של ה-BBC. היא המשיכה לשחק בעונה השנייה של הסדרה, כמו גם בעונות הבאות של הסדרה "אפיזודס".
תג יחידה

תג יחידה הוא סמל צבאי, צבעוני בדרך כלל, המייצג את שיוכו החיילי של חייל בצה"ל ליחידה מסוימת.
תג היחידה נכלל במדים (מדי א' בלבד) והוא נענד על כותפת שמאל של החייל. תג יחידה ניתן לרוב ליחידה מרמת חטיבה, אולם כיום קיימת מגמה להענקת תגים ליחידות קטנות יותר. תג היחידה הונהג בצה"ל בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20, תחילה לחטיבות, לפיקודים המרחביים, למטכ"ל ולחיל האוויר בלבד, ובמרוצת הזמן לכל סוגי היחידות והעוצבות.
במדי שרד ומדי גאלה במקום תג יחידה נתפר על שרוול השמאלי של המקטורן דגל ישראל רקום עם כיתוב "ישראל" בעברית ובאנגלית.

עיצוב

לתג גזרת מלבן אנכי המסתיים בצורה קבועה, לרוב של מגן משולש-עגלגל. יוצאי הדופן הם תגי האגפים, הפיקודים, הזרועות ותגי רוב יחידות חיל האוויר וחיל הים, שבהם קצה התג עגול; לתגים אחדים צורת משולש חד. חטיבת גולני וחטיבת קרייתי הם הגופים היחידים בצה"ל, למעט תגיות שוחרים, שלהם תג מרובע. אורך התג הוא 13 ס"מ בדיוק, ומתחתיו נתפרות דרגות החוגרים.
לתג עיצוב סמלי, המשקף מאפיין מובהק של היחידה. תג היחידה היחיד שמציג את מספר היחידה הוא זה של חטיבה 7. על פי פקודות מטכ"ל בעבר היה נהוג כי תג היחידה לא יכלול יותר מחמישה צבעים ולא יכיל מידע המסגיר את פעילות היחידה, אולם כיום ישנם תגים עם שבעה ואף שמונה צבעים.

נוהג

עקב צורת הייצור של התגים, הם מגיעים עם פסי גזירה לשימוש החיילים, וכך נוצרה מסורת שלפיה חיילים שאינם מעוניינים להישאר ביחידתם החדשה נעים עם תג מלבני ולא גזור.
על פי פקודות מטכ"ל,] אסור להצמיד לתג היחידה דבר. חרף כך, ישנם חיילים המוסיפים על התגים סיכות, רקמות, חרוזים ועוד.
שוטרי משטרת ישראל ולוחמי משמר הגבול עונדים אף הם תג כתף, אך מסיבה לא ברורה ובניגוד למקובל בצה"ל ובצבאות ומשטרות אחרים בעולם, במשטרת ישראל התג על כתף ימין.

תגי היחידות

בצה"ל מאות תגי יחידה. להלן תגי המטה הכללי, הפיקודים, מפקדות הזרועות, האגפים ומפקדות החילות.

היסטוריה

בשנות החמישים והשישים התגים היו עשויים מבד ומשנות השבעים נעשו מחומר סינתטי. במדי חורף התגים נתפרו לשרוול.
משנת-48 ועד תחילת שנות החמישים התגים היו בצורות שונות ומגוונות עד שהתקבל תקן אחיד בצה"ל.
בחיל הים עד שנות השמונים לא היו תגי יחידה ועל השרוול נתפרו רק שלב מקצועי ודרגות.

תגי היחידות הכפופות למפקדת גייסות השריון

עד הקמת מפח"ש בשנת 1983 חלק מהיחידות שהיו כפופות למפקדת גייסות השריון כללו בתג שלהם פס עליון בצבעי שחור-ירוק.
יצחק (אייק) אהרונוביץ'

ביוגרפיה

אהרונוביץ' נולד בדנציג שבגרמניה כבנם השלישי של יוכבד ושמואל אהרונוביץ'. הוריו היגרו לשם בשנת 1917 מלודז' שבפולין ואביו עסק במסחר בטקסטיל. בשנת 1932 עלתה משפחתו לארץ ישראל עמו. הוא למד בבית הספר מקס פיין, אולם סיים את לימודיו כנבחן חיצוני בירושלים.
כחבר בתנועת הנוער מחנות העולים יצא להכשרה בקיבוץ יגור, אולם בשנת 1940 החליט להצטרף לשורות הצבא האדום וללחום בנאצים. הוא הגיע לביירות ושם ניסה להתגנב לספינה בדרכה לטורקיה אך זוהה על ידי אנשי "סולל בונה" שם והוחזר לארץ ישראל. לבסוף הצטרף לצי הסוחר, התקבל כספן לאונייה "סופי" ועבד עליה 8 חודשים. לאחר מכן הצטרף לפלי"ם. הוא הפך לימאי ונסע ללונדון ללמוד את המקצוע. לפני שהספיק לסיים את לימודיו שם החליט לחזור ולשרת את מפעל ההעפלה.
בחודש נובמבר 1946, בבולטימור, עלה על האונייה שנקראה מאוחר יותר "אקסודוס". הוא שימש בה כקצין ראשון, ולאחר פרישתו של הקפטן הדני ויגו תומסן במרסיי באפריל 1947 הפך אייק לרב החובל של האונייה.
בסוף שנת 1947 היה קברניט של ספינת מעפילים גדולה נוספת, "עצמאות" (בשמה הלועזי - "פאן קרסנט").
בחודשים פברואר ומרץ 1949 השלים בבריטניה את הכשרתו כרב חובל ונשא לאשה את איירין, אמריקאית מברקלי.
גם לאחר הקמת המדינה שימש כימאי והיה ממנהיגי שביתת הימאים הגדולה של שנת 1951.
הסופר ליאון יוריס נפגש עמו מספר פעמים בעת שהייתו בארץ ב-1956, לצורך התחקיר שערך לכתיבת ספרו אקסודוס, שיצא לאור שנתיים לאחר מכן.
בשנת 1958 יצא עם משפחתו לארצות הברית למטרת לימודים. הוא סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ותואר שני בכלכלה בשנת 1962 באוניברסיטת קולומביה. במהלך לימודיו עבד בשגרירות ישראל כנהגו של אבא אבן. לאחר סיום לימודיו שב עם משפחתו לארץ והפך שותף בחברת הספנות "נתיבי הים התיכון". מאוחר יותר הקים חברת ספנות משלו בשם "ספינות".
בשנת 1973 התארח בתוכנית "חיים שכאלה" בטלוויזיה הישראלית.
סרט התעודה של רונן זרצקי ויעל קיפר "החול והים" משנת 2008 מציג את סיפורם של אייק אהרונוביץ' ושל חברו ל"אקסודוס", מרדכי רוזמן, ועוקב אחר חייהם, 60 שנה לאחר פרשת "אקסודוס".
ב-23 בדצמבר 2009 הלך אייק לעולמו ונטמן ליד קבר רעייתו, איירין, בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. הוא הותיר אחריו שתי בנות.
בהלוויה הוקרא שירו של נתן אלתרמן, "נאום תשובה לרב חובל איטלקי", שהפך להמנון מפעל ההעפלה ושיר הצדעה לימאים שהובילו את הספינות לחופי הארץ. בהלוויה השתתפו אנשי פלמ"ח, פלי"ם והמוסד לעלייה ב'. המשורר חיים גורי והפזמונאי והבמאי שאול ביבר, שניהם אנשי הפלמ"ח לשעבר, נשאו דברים על רב החובל שהוביל את "אקסודוס".
יעקב בנג'ו

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 211, גדוד 126. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגה בגדוד 82 בשנים 1993 עד 1995, מפקד פלס"ר 7 בשנים 1995 עד 1997, סגן מפקד גדוד 75 עד 1998 ומפקד גדוד 75 בשנים 2001 עד 2003. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד דקל בבית הספר לקצינים עד 2004. בהמשך שימש מדריך במכללה לפיקוד טקטי וראש ענף יבשה בזרוע היבשה. ב-2007 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במל"י ובמקביל שימש כמפקד חטיבה 14. ב-2009 מונה למפקד חטיבה 7. ב-2011 מונה לראש מחלקת מבצעים. ב-2013 קודם לדרגת תת אלוף ומונה למפקד עוצבת המפץ. באוגוסט 2015 מונה למפקד עוצבת געש, ושימש בתפקיד עד 18 במרץ 2018. באותה שנה מונה לראש חטיבת תורה והדרכה באמ"ץ.
בספטמבר 2019 מונה למפקד הגיס הצפוני והועלה לדרגת אלוף, זאת במקביל לתפקידו כראש חטיבת התורה וההדרכה באמ"ץ.
בנג'ו נשוי ואב לשניים. בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
ועדת האמת והפיוס

ועדת האמת והפיוס (Truth and Reconciliation Commission) היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה על ידי ממשלת  דרום אפריקה לאחר סיום משטר האפרטהייד. ביסוד הקמת הוועדה עמד הרצון לחקור, לתעד ולהוקיע את עוולות המשטר הקודם ואת הטרור של ארגוני האופוזיציה שלחמו נגדו, לפצות ולשקם את נפגעי תקופת האפרטהייד משני הצדדים, לסייע בהעברה שקטה ומסודרת של השלטון מידי המיעוט הלבן לרוב השחור ללא טינה או נקמנות, ולהציב תמרור אזהרה מפני הישנות משטרים דומים.
עמוס 5

חתימה על הסכם לבניית הלוויין

ב-31 ביולי 2008, פורסם כי חלל תקשורת, המספקת שירותי תקשורת לוויינים באמצעות לווייני עמוס, חתמה על הסכם לבנייה של הלוויין עמוס 5. המחיר עבור אספקת הלוויין במועד הוא כ-157 מיליון דולר. זו הפעם הראשונה בה חברת חלל תקשורת לא מזמינה את לוויין התקשורת מהתעשייה האווירית, שבנתה את לווייני עמוס 1, 2, 3, 4 ו-6. חברת NPO PM הרוסית, יצרנית הלוויין, הייתה אחראית לתכנון, בניה ושיגור של יותר מ-1,160 לוויינים, כולל מערך לווייני הניווט של ברית המועצות (ואחר כך של רוסיה), גלונאס. בחירת יצרנית שונה גרמה לכך שעמוס 5 שוגר לפני עמוס 4.

מיקום בחלל ותחומי תדרים

מיקומו של הלוויין בחלל בקו האורך 17° מזרח, מעל יבשת אפריקה. המטע"ד של הלוויין עמוס 5 נבנה, כקודמיו בלווייני עמוס, על ידי חברת טאלס אלניה ספייס. ללוויין 18 משיבים בתחום C ו-18 משיבים בתחום Ku.

עמוס 5i

ב-25 בנובמבר 2009 הודיעה חברת חלל תקשורת כי על מנת לענות לביקושים מוקדמים עבור שירותי עמוס 5 באפריקה, הגיעה החברה להסכם להעברה ולהצבת לוויין תקשורת שכור מתוצרת אמריקאית באופן זמני, למתן שירותים באפריקה בהקדם עד ששוגר עמוס 5 ב-2011. הלוויין שכינויו עמוס i5, הוצב בדצמבר 2009, בנקודה בחלל אליה הגיע בהמשך הלוויין עמוס 5. החברה החלה לספק באמצעותו שרותי תקשורת לוויינית מוקדמים באפריקה בינואר 2010, ללקוחות הממתינים להפעלתו המסחרית של עמוס 5 ששוגר בסוף 2011. הלוויין איבד את אמינותו התפעולית לפני שעמוס 5 שוגר וחלל תקשורת העבירה את הלקוחות שקיבלו באמצעותו שרות, ללוויינים אחרים. לאחר שהושלמו בדיקות המערכות של עמוס 5, הועברו אליו הלקוחות.

תקלות

במאי 2012 התגלתה תקלה בספק הכוח מספר 1 שגרמה לירידה בביצועי הלווין. בעקבות התקלה החלו בשימוש בספק כוח מספר 2.
בספטמבר 2012 דיווחה חברת חלל תקשורת שהתגלתה תקלה בספק כוח מספר 2, אשר מונעת ממנו להפעיל חלק ממנועי הלוויין, אשר אחראים על יציבותו ושמירת מיקומו בחלל, וכי יש חשש לקיצור חיי הלווין.
תקלה שלישית, אשר דווחה באוקטובר 2013, התגלתה שוב בספק כוח 2 של הלוויין. תקלה זו פוגעת ביכולת להעביר מתח חשמלי לשני מנועים של הלוויין והייתה עלולה, על פי חוות דעתו של היצרן ISS, לגרום לקיצור של 11 חודשים או יותר באורך חיי הלוויין (שתוכנן ל-15 שנים).
ב-21 בנובמבר 2015 בשעה 06:45 בבוקר שעון ישראל אבד הקשר עם הלווין ובעקבות כך הופסקו השירותים שסופקו דרכו. חלל תקשורת מסרה שהלוויין מבוטח בסכום של 158 מיליון דולר. לאחר כשלושה שבועות הודיעה החברה כי הכשל הוא מוחלט וסופי ותפעול נוסף של הלוויין יהיה בלתי אפשרי. על פי תצפיות אופטיות שנערכו, הלוויין נצפה בנקודת המסלול והוא מסתובב בקצב אופייני ללוויין שמערכותיו אבדו באופן מוחלט.
לן בלווטניק

חיים אישיים

בלווטניק נולד באודסה כאשר זו הייתה עדיין תחת שלטון ברית המועצות. לאחר סיום לימודי בית הספר התיכון התקבל ללימודים במכון להנדסת תחבורה במוסקבה.
בלווטניק הצליח לקבל אישור יציאה מברית המועצות ב-1978 והיגר לארצות הברית. סיים לימודי מחשבים לתואר שני באוניברסיטת קולומביה והתחיל לעבוד בחברת בתי הכלבו מייסיס. אחרי שקיבל תפקיד ניהולי זוטר החליט להתמקד בניהול והחל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד. לאחר סיום לימודיו עבד במשרד רואה החשבון ארתור אנדרסן כיועץ ולאחר מכן בחברת ההשקעות אטלנטיק פרטנרס. 
בלווטניק נשוי לאמילי לבית אפלסון ואב לשניים, משפחתו מתגוררת בבריטניה.

פעילות עסקית

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
ב-1986 הקים חברה בשם "תעשיות אקסס" דרכה השקיע בארצות הברית, באירופה ובדרום אמריקה. וכן נישא באותה שנה לאמילי.
כאשר החלה ההפרטה הגדולה בעקבות התפרקות ברית המועצות, חיפש חברו בעל הקשרים, ויקטור וקסלברג, שותף שיוכל לממן רכישת נכסים ופנה אל בלווטניק בהצעת שותפות בחברת ההשקעות "רנובה" שהקים.
בלווטניק ווקסלברג רכשו את חברת "צ'מינסקי נפט" ואת "סואל אלומיניום". כעבור מספר שנים אוחדו שתי החברות, צ'מינסקי אוחדה עם "טיומן אויל" שבבעלות מיכאיל פרידמן וסואל אוחדה עם רוסאל של אולג דריפסקה.
כאשר חיפשה בריטיש פטרוליום דריסת רגל בשוק הנפט והדלק ברוסיה, בחרה בחברה שבבעלות בלווטניק, וקסלברג ופרידמן והקימה איתם את חברת TNK-BP. 
בחלק מהכספים שקיבל רכש חברות מערביות, נדל"ן כולל בתי מלון והשקיע בתקשורת. 
בשנת 2005 רכש ברכישה ממונפת את חברת הפטרוכימיה "בזל פוליולפינס" ובאמצעותה את חברת הפרוכימיה "ליונדל". הוא איחד את שתי החברות לחברה בשם "תעשיות ליונדל בזל", חברה הנחשבת מבחינת נפח הפעילות כשלישית בעולם בתחום הכימיקלים.
ב-2008 רכש בלווטניק 20% ממניות חברת RGE של אביב גלעדי.
ב-2011 רכש את חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ תמורת 3.3 מיליארד דולר מאדגר ברונפמן הבן.
ב-2012 רכש את השליטה בחברת כלל תעשיות.
ב-2016 רכשה RGE את השליטה בערוץ 10.
ב-2017 נחקר בלווטניק בלונדון בקשר לתיק 1000. לפי עדות בלווטניק, רכישת ערוץ 10 נעשתה לבקשת נתניהו, אשר הועברה באמצעות ארי הרו. על פי החשד, קבלת ההצעה של בלווטניק, אשר הציע מחיר כפול מזה של אילן שילוח, אפשרה העברת סכומי כסף לבעלי המניות וזה היה אחד התגמולים לארנון מילצ'ן.