יואן תאודור קאלימאקי

מוצא המשפחה ושנותיו המוקדמות

יואן תאודור קאלימאקי היה אציל ממוצא רומני. ככל הנראה שם המשפחה המקורי היה Bene אליו נדבק מאוחר יותר הכינוי "קלמש" (Calmăș) או "קלמשול" (Calmășul),
 שהתייוון לצורה "קאלימאכיס", המורכבת מן המלים היווניות - "קאלי"= "יפה" ו"מאכי" = "מאבק". יואן קאלימאקי בחר לשנות את שם משפחתו לקאלימאקי ככל הנראה אחרי שהתמנה לדרגומן ראשי בקושטא. 
סבו של יואן תאודור, ואסילה בֶּנֶה היה בעל אחוזה בכפר היגידיש, על-יד אורהיי, בחבל הארץ שנקרא אחרי 1812 בסרביה והיו לו שני בנים: תאודור (תואדר) (כ-1660-כ-1740) וניקולאיה. חלק מנסיכות מודלובה. ככל כנראה אביו של השליט, תאודור, הגיע לעיר קמפולונג בדרום החבל בוקובינה והיה לוורניק באותה עיר. 
יואן תאודור קאלימאקי נולד ככל הנראה בעיר הזאת והיה בנו השני של תאודור קלמש-קאלימאכיס ושל רוקסנה לבית גיקה, בתו של השליט גריגורה הראשון גיקה. אחים אחרים היו גאורגה, לימים גבריל, מיטרופוליט של תסלוניקי ואחר כל של יאשי, הבאן ודומיטרשקו ו שתי בנות -, פרסקיבה ומריה.
יואן תאודור למד בלבוב, אז מרכז חינוך חשוב של כל האזור, שנמצא בפולין השכנה.

תפקידיו במולדובה ובקושטא

בצעירותו היה יואן קלימאקי, אז עדיין קלמשול, חבר ממשלחת של 50 לוחמים צעירים שנשלחה על ידי השליט מיכאיל רקוביצה לביקור בחצר הצאר פטר הגדול.
בשובו לנסיכות מולדובה, נשלח על ידי השליט ניקולאיה מברוקורדט כמזכיר ו"תרזימן" (מתורגמן) ליד אחיו, הדרגומן הראשי יואן מברקורדט באיסטנבול (קונסטנטינופול). נשאר באותו תפקיד גם ליד היורש בתפקיד של יואן, גריגורה גיקה (1726-1716). הדרגומן הראשי היה מתורגמן אישי של הסולטן העות'מאני ושיחק תפקידים חשובים בדיפלומטיה העות'מאנית. 
יואן קאלימאקי שלט היטב בשפות רומנית (שבה התכתב למשל עם אחיו), פולנית, לטינית, יוונית, צרפתית, איטלקית וטורקית.
עם עלייתו של גריגורה השני גיקה לכס המלכות במולדובה, עלה יואן קאלימאקי בהייררכית התפקידים בחצר - מלוגופט שלישי למדלניצ'ר ואחר כך קאופקחאיה, כלומר שגריר. קיבל שליחות דיפלומטית שנועדה לתווך בין הטטרים מבוג'אק לח'אן של קרים. בתוקף תפקידו האחרון חזר לפעול באיסטנבול והיה לסגן דרגומן, ומקורב לאחים גריגורה ואלכסנדרו גיקה.
בתעודות העות'מאנית הוא מוזכר בתפקיד "סארי-ביי".

דרגומן גדול

אחרי עריפת ראשו של הדרגומן הגדול אלכסנדרו גיקה, אחרי הסכם השלום בבלגרד (1739), התמנה יואן קאלימאקי במקומו בשנת 1741. הוא מילא תפקיד זה בתקופות -1741-1751 ו-1752-1758.כדרגומן דגל קאלימאקי ביחסים טובים עם האימפריה ההבסבורגית. 
במשבר שנוצר עקב מות קיסר אוסטריה, קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פעל קאלימאקי בהצלחה למנוע את כניסת האימפריה העות'מאנים במלחמת הירושה האוסטרית כפי שציפו פרוסיה וההרפתקן האוסטרי המומר לאסלאם, המרקיז דה בונוואל, שהתנגדו ליורשת הכתר האוסטרי, מריה תרזה. 
ב-1751, ככל הנראה בעקבות תככים של גריגורה השני גיקה, מיטיבו בעבר, שביקש הפעם לקדם את אחד מבניו, ואולי גם עקב מזימות הדיפלומטים הפרוסים והצרפתים ששנאו את גישתו הפרו-אוסטרית, פוטר קאלימאקי מתפקידו והוחלף במאטיי גיקה. לצורך העיניין שילמו בני גיקה לטורקים 200 שקיות צהובים. יואן קאלימאקי נשלח לכלא יחד עם הפטריארך היווני של קושטא. שניהם מילאו שליחויות תיווך מטעם הוזיר הגדול בקפריסין והואשמו אחר כך האשמות שוא על אי-סדרים כביכול בטיפול בקובלנות הקפריסאים. בסופו של דבר ניצל קאלימאקי מעונש מוות הודות להתערבויות של כמה בכירים בחצר העותמ'אנית ויואן הוגלה לאי היווני טנדוס בצפון הים האגאי. 
אולם עבור זמן לא רב, באוגוסט 1752 הוחזר לתפקיד באיסטנבול.

שליט מולדובה

באוגוסט 1758 קיבל יואן תאודור מינוי מהשער העליון כשליט מולדובה במקום סקרלט גיקה. באופן מוזר, ביקש קאלימאקי מהסולטן שבטקס מינויו שלא ישתתפו השגרירים הזרים (ה"אלצ'").

תואר

Io Ioan Teodor Voevod Domn țării Moldovei ‏ יו יואן תאודור וויבוד דומְן (שליט) של ארץ מולדובה

מדיניות הפנים

שלטונו הסתמך במידה רבה על הלוגופט והרופא ממוצא יווני יורדאקה סטבראקה (סטבראקיס או סטבראקולו), שכיהן כ"באש קאופקחאיה" - שגריר מודלובה ב"שער הנשגב". הוא סייע לקאלימאקי לקנות מהטורקים את המינוי כשליט. המדינה הייתה כבר מתחילת השלטון של קאלימאקי במצב משבר, בגלל פלישת הטטרים מדרום בוג'אק. הטטרים התפרעו בנסיבות מאבק פנימי שלהם על כתר הח'אנות של קרים בין אסלן גיריי, שהתמנה על ידי הסולטן, ול קרים גיריי, האהוד על ידי העם.
בספטמבר 1758 זרעו הטטרים הרס וחורבן באזורי לפושנה, פלצ'יו, קובורלוי, ואסלוי, טוטובה ופוטנה. תושבים רבים (כ-15,000, לפי עדות הדיפלומט הצרפתי ה ורז'ן) נחטפו כעבדים. קשישים ונכים נרצחו ללא רחמים. רק שלושה מחוזות נשארו ללא פגע. לבסוף התרצה הסולטן ומינה את קרים גיריי לח'אן.
בהגעתו ליאשי התקיים טקס דתי להכתרת השליט בכנסיית ניקולאיה הקדוש. בעקבות הפשרה שהושגה לגבי בחירת הח'אן של קרים, הצליח קאלימאקי להשיג את שחרור העבדים מידי הטטרים ואף החזרת חלק מהנכסים גנובים. אולם אחרי נזקי הטטרים באו הגזרות מבפנים. סטבראקה חזר לנסיכות ויישם בה, בין היתר, באמצעות שר האוצר - הויסטיירניק קונסטנטין קולגלניצ'אנו מדיניות של הכבדה רבה של עומס המסים. יחד עם סטבראקה, שתיפקד כמעין שר אוצר או אף "משנה לנסיך" (כדברי הכרוניקן ינאקה קוגלניצ'אנו, המצוטט ב), ביקש השליט לחדש את המס על הבקר (וקריט văcărit) שבוטל רק שנתיים קודם לכן על ידי השליט קונסטנטין רקוביצה אך המיטרופוליט יאקוב פוטניאנו שנשבע בזמנו לאסור על מס זה, לא הסכים להפר את שבועתו ופרש. יואן מינה אז במקומו את אחיו, גבריל, שכיהן קודם כמיטרופוליט בתסלוניקי, אך גם זה לא העז לתמוך במיסוי. אז המציא קאלימאקי מס חדש בשם "אז'וטורניצה" (מס "לעזרה" "ajutorniță") שהוטל על ראש כל בעל משק, מכל השכבות החברתיות, אף על הבויארים והמנזרים. נגד חרושת השמועות העוינות לשלטון נאבק השליט בעזרת צו מלכותי שאסר על "המצאת שקרים" והפצתם.
אחרי שסטבראקה הכין מלכודת לכמה מהבויארים שהתנגדו להטלת המיסים, וגרם להם ליפול לידי הטטרים, 
זעם רב התעורר בקרב העם, לרבות האצולה. ב-18 במרץ 1759 באמצע התענית הגדולה פרץ מרד ביאשי נגד סטבראקה. לדברי ינאקה קוגלניצ'אנו, ההמון שמנה אלפי איכרים וסוחרים דרש את ראשו של היועץ יווני. המורדים הצליחו לפרוץ את שער הארמון וחדרו פנימה. סטבראקה הצליח להימלט בעור שיניו, לבוש בבגדים טורקיים, והגיע בשלום לאיסטנבול.
ב-25 בדצמבר 1759 החליט קאלימאקי על הקמת בית חולים ביאשי.
באיסטנבול סוכלו בינתיים מזימות החצר של גריגורה גיקה ושל מיכאי רקוביצה ומקורבו הצרפתי, לנשו, להדיח את קאלימאקי מכס המלכות.

מדיניות החוץ

יואן קאלימאקי שלט, כמו שאר הנסיכים הפנרים בחסות האימפריה העות'מאנית, מה שלא מנע ממנו לעודד את המסחר הישיר עם פולין ופרוסיה. במסגרת מדיניות עידוד המסחר, העניק cab, 1760 ליהודים פריבילגיות כמו הפטור מן המס על המלח. בימי שלטונו הקצרים הורעו היחסים עם אוסטריה שהחליטה לשים מחסומים בגבולות עם מולדובה מחשש ממגפת דבר.
אחרי שצרפת התקרבה לאוסטריה, גם קאלימאקי התקרב לצרפת.

דת ותרבות

יואן קאלימאקי תרם תרומות למנזרים ביוון - למנזרים קסרופוטאמו ופנטלימון הקדוש (רוסיקון) בהר אתוס ולמנזר יוחנן הקדוש התאולוג באי פטמוס. ביוני 1760 הוא העמיד את מנזר "בוגדאן סאראי" בקונסטנטנינופול, שהיה מקום ההארחה של שליטי הארצות הרומניות בברית האימפריה העות'מאנית, תחת חסות המנזר רוסיקון. בנו, השליט גריגורה קאלימאקי, אישר את ההחלטה ושילם את הסכום שאביו התחייב לו.
חובב תרבות, קאלימאקי מימן הדפסת ספר תהלים בלייפציג והזמין גלובוסים גאוגרפיים ומפות.