google/wiki40b huggingface dataset:
איוואן צ'רניאחובסקי

שנות ילדותו

לפי המסמכים הרשמיים נולד איוואן צ'רניאחובסקי ב-16 ביוני 1906 בכפר אוקסנינה אשר בנפת אומן באימפריה הרוסית. יש הטוענים שתאריך לידתו המדויק אינו ידוע. צ'רניאחובסקי אומץ עוד בהיותו תינוק, ועובדה זו הולידה לא מעט ספקולציות לגבי מוצאו. ישנם היסטוריונים שטוענים כי צ'רניאחובסקי נולד במשפחה יהודית. כשהיה בן 13 נפטרו גם הוריו המאמצים והוא נאלץ לעזוב את הלימודים בבית הספר ולעבוד במוסך הרכבת.

לפני המלחמה

ב-1924 התנדב לצבא האדום ונשלח ללמוד בבית הספר לקציני חיל התותחנים בקייב, אותו סיים ב-1928. לאחר סיום הלימודים שירת כמפקד מחלקה ומפקד סוללה באגד ארטילרי. ב-1931 עבר קורס הסבה לשריון. בין השנים 1932–1936 למד באקדמיה צבאית במוסקבה ובין השנים 1936 - 1938 שירת כמפקד גדוד שריון בחטיבה ממוכנת. לאחר מכן היה מפקד רגימנט טנקים קלים ומפקד חטיבת שריון. במרץ 1941 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-28 של המחוז הצבאי הבלטי.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

ביוני 1941, לאחר תחילת מבצע ברברוסה ופלישת הגרמנים לברית המועצות, לחמה הדיוויזיה בפיקודו של צ'רניאחובסקי בליטא ובהמשך באזור נובגורוד. במהלך הקרבות איבדה הדיוויזיה את רוב הטנקים שלה ובדצמבר 1941 הוסבה לדיוויזיית הרובאים ה-241. ביוני 1942 הועלה צ'רניאחובסקי לדרגת גנרל ומונה למפקד קורפוס הטנקים ה-18. לאחר כחודש בתפקיד הוא קודם למפקד הארמייה ה-60, עמה נלחם בקרבות להגנת העיר וורונז' ולאחר מכן בקרב קורסק. בנובמבר 1943 צלחה הארמייה את נהר דנייפר ולאחר קרב קשה שחררה את העיר קייב. על מבצע זה הוענק לגנרל צ'רניאחובסקי תואר גיבור ברית המועצות.
באביב 1944 מונה צ'רניאחובסקי לתפקיד מפקד החזית הבלארוסית השלישית וכך הפך למפקד החזית הצעיר ביותר בצבא האדום (בגיל 37). הכוחות בפיקודו השתתפו במבצע בגרטיון במסגרתו שוחררה בלארוס מידי הנאצים. על תפקודו במבצע זה הוענק לו בשנית תואר גיבור ברית המועצות.
ב-1 באוגוסט 1944 כבשו כוחותיו את קובנה. בינואר 1945, פרצו הכוחות בפיקודו לתוך פרוסיה המזרחית, במבצע פרוסיה המזרחית, והחלו להתקדם לעבר העיר קניגסברג. ב-18 בפברואר 1945 בעת סיורו בחזית, נפצע אנושות מפגיעת רסיס של פגז ומת מפצעיו באותו היום. צ'רניאחובסקי נקבר בעיר וילנה.

הנצחתו

פסל לזכרו של צ'רניאחובסקי הוצב בווילנה ושמה של העיר אינסטרבורג בפרוסיה המזרחית, שונה לצ'רניאחובסק. (ממוקמת במחוז קלינינגרד שברוסיה). בראשית שנות ה-90, בהתאם לדרישת שלטונות ליטא העצמאית (אשר רצו לסלק כל סממן לשלטון סובייטי), הוסר הפסל לזכרו של צ'רניאחובסקי, שהיה מוצב בווילנה. הפסל הועבר לרוסיה והוצב בעיר וורונז', עליה הגנו הכוחות בפיקודו של צ'רניאחובסקי ב-1942. מחשש למעשי השחתה מצד גורמים לאומניים, הועתק גם קברו של הגנרל מליטא לרוסיה וצ'רניאחובסקי נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה. 
בשנת 2013 נחנך בעיר סמולנסק ברחוב צ'רניאחובסקי לוח זיכרון פרי יצירתו של פסל היהודי פטר פישמן 
איוואן צ'רניאחובסקי עוטר בעיטורים רבים במהלך שרותו הצבאי: עיטור לנין, 4 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטורי סובורוב, עיטור קוטוזוב ועיטור בוגדן חמלניצקי. כמו כן הוענק לו פעמיים התואר גיבור ברית המועצות.
חקיקת משנה

חקיקת משנה היא חקיקה שנעשתה על ידי מי שהוסמך לכך על ידי המחוקק, ולא על ידי המחוקק עצמו. גם במובן זה היא שנייה, ואין לה תוקף לפני שהמחוקק סיים את החקיקה העיקרית. בדין זר היא מכונה Delegated legislation. במדינת ישראל, למשל, חקיקת משנה לא מאושרת בכנסת בשלוש קריאות, אלא מותקנת על ידי גורמים של הרשות המבצעת: שרים, פקידים בכירים וכדומה, מכוח הסמכות שהוענקה להם בחוקים המתאימים. חקיקת המשנה משלימה את החקיקה הראשית (החוק): בחוק נקבעים העקרונות הכלליים, ובחקיקת המשנה, שלפעמים מכונה תקנות, נעשית ירידה לפרטים. הפרדה זו באה כדי שלא לכלות את זמנו של המחוקק בירידה לפרטים, לא להעסיקו בעניינים טכניים שאינו בקיא בהם, וכדי לאפשר את הגמישות הנחוצה בירידה לפרטים, שמטבע הדברים משתנים בתדירות גבוהה יותר.

חקיקת משנה בישראל

בישראל חקיקת משנה מתפרסמת ב"רשומות", בעיקר ב"קובץ התקנות" וכן ב"ילקוט הפרסומים". בהתקנתה עוסקים השרים, בדרך כלל תוך אישור של ועדה מוועדות הכנסת ופקידים בכירים, על פי הסמכה בחוק המתאים. גם חוקי עזר עירוניים, המתקבלים על ידי רשות מקומית באישור שר הפנים, נחשבים לחקיקת משנה.
תקנות שעת חירום, שהסמכות להתקינן ניתנה לממשלה במסגרת חוק יסוד: הממשלה, מאפשרות לממשלה להתקין תקנות המאפשרות ביטולו של כל חוק. בכך ניתנה לממשלה עוצמה חריגה, ולמעשה ניתנה לה, לרשות המבצעת, האפשרות ליטול את סמכויותיה של הרשות המחוקקת.
הנדסת מחשבים

הנדסת מחשבים (לעיתים נקרא גם הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים או הנדסת מערכות מחשב) היא ענף של ההנדסה המשלב שתי דיסציפלינות, מדעי המחשב והנדסת חשמל ואלקטרוניקה. מהנדסי מחשב רוכשים ידע בהנדסת חשמל, תכנות ושילוב של חומרה ותוכנה לעומת מדעי המחשב בלבד או הנדסת חשמל בלבד. בוגרי הנדסת מחשבים עוסקים במקצועם במספר רב של תחומים כגון פיתוח רכיבים VLSI, עיבוד אותות דיגיטליים (DSP), הנדסת תוכנה ברמת החומרה, כתיבת קושחה, תכנות מיקרו-בקרים משובצי מחשב, תכנון חיישנים אנלוגיים, תכנון מעגלים מודפסים ורכיבי Mixed-Signal, מערכות הפעלה, רובוטיקה ארכיטקטורת מערכות מחשב ועוד.
לאקי לוצ'יאנו

ראשית חייו

נולד בסיציליה ב - 1897, היגר לארצות הברית ב - 1906 והתערה בעולם הפשע הסיציליאני-אמריקני, הכרותו עם מאיר לנסקי החלה בתגרת רחוב ביניהם שלאחריה התיידדו.  
ב-1927 הגרו לארצות הברית רבים מתושבי קסטלמרה שבסיציליה, מנהיגם היה סלבטורה מרנזנו, משהתבססו בניו יורק פרצה מלחמה בינם לבין כנופיית ג'ו מסריה, מלחמה זו נודעה בשם מלחמת הקסטלמרים, במהלך המלחמה לוצ'יאנו היה מהבכירים בצדו של ג'ו מסריה, ב-1929 נחטף לוצ'יאנו לרכב הוכה ונדקר והושלך לחוף הים כשהוא פצוע קשה, למרות פציעתו החלים וזכה מאז לכינוי "לאקי" (בר מזל).
ב-1931  תכנן עם ידידו לנסקי את השתלטות הדור הצעיר על המאפיה, וכצעד ראשון החליט לרצוח את מפקדו ג'ו מסריה, הוא הזמין אותו למסעדה וכאשר לוצ'יאנו הלך לשירותים נכנסה קבוצת אנשים ורצחה את מסרייה. הרוצחים היו קבוצה מעורבת של איטלקים ויהודים, כשעליהם נמנים אלברט אנסטסיה, בן סיגל, ויטו ג'נובזה וג'ו אדוניס.

עלייתו לשלטון

מותו של מסריה איפשר למרנזנו להשתלט על המאפיה, הוא מינה את עצמו ל"בוס כל הבוסים" והכריז על לוצ'יאנו כסגנו, בשבועות שלאחר מכן כינס אספה בה התווה את עתידו של העולם התחתון, כל ארגוני הפשע האיטלקי חולקו לחמש משפחות,  באותה הזדמנות נבחרה מועצה שתפקידה לגשר במריבות בין המשפחות, מרנזנו הכריז על שמות ראשי המשפחות, ולוצ'יאנו קיבל לידיו את השליטה בארגונו של מסריה. חצי שנה לאחר מכן החל לוצ'יאנו לחשוש שמרנזנו רוצה להיפטר ממנו ומחבריו, הוא שלח את לנסקי לתכנן את חיסולו של מרנזנו, לנסקי בחר קבוצה של פושעים יהודיים שאינם מוכרים לאנשיו של מרנזנו, ובמסווה של סוכני אלכוהול פדרלים הם נכנסו למפקדתו של מרנזנו, וירו בו למוות. 
לאחר מותו השתלטו לנסקי ולוצ'יאנו על המאפיה ויצרו חוקים חדשים, המאפיה החלה לעבוד בשיתוף פעולה עם כנופיית פשע אחרות, ונוסדה מועצת מנהלים שההחלטות בה התקבלו בהצבעה. על חברי המועצה נמנו לנסקי, לוצ'יאנו, לואיס בוכהלטר, פרנק קוסטלו, ובן סיגל.

מעצר וגירוש

ב-1936 נעצר לוצ'יאנו ובמשפט נידון למעצר של שלושים עד חמישים שנה, לנסקי ידידו הבטיח לשחררו. במלחמת העולם השנייה רקם לנסקי עסקה, לפיה לוצ'יאנו יסייע לפלישה האמריקנית לסיציליה על ידי קשריו עם חברי המאפיה בסיציליה, ותמורת זה ישוחרר מהכלא, ואכן ב-1946 שוחרר לוצ'יאנו וגורש מארצות הברית לאיטליה. הוא מת בגיל 64 מבעיית לב.

בתרבות

ב-1973 יצא סרט על דמותו, בסדרה אימפריית הפשע גולמה דמותו על ידי וינסנט פיאצה. בסרט באגסי ביל גרהם משחק בתפקיד לוצ'יאנו. יש הטוענים  כי דמותו של ויטו קורליאונה בסרט הסנדק מבוססת על דמותו של לוצ'יאנו.
גבעות הולמס

היסטוריה ומקור השם

הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות תצלומי אוויר שנעשו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1966–1969. הגבעות נסקרו ומופו על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי (שנערך בין השנים 1972–1973). שמן של הגבעות ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1978, והם קרויות על שם הגאולוג הסקוטי ארתור הולמס, שהיה פרופסור לגאולוגיה ב אוניברסיטת אדינבורו בין השנים 1943-1956.
סינקו סאלטוס

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה באזור הייתה בשנת 1914, אולם בעקבות שיטפונות שאירעו כמה שנים לאחר מכן נפסקה ההתיישבות באזור. ב-16 בספטמבר 1925 הוקמה הקהילה במקום לצורך התיישבות. בשנים הראשונות לא היו קיימים במקום שירותי בריאות. רק ב-3 בינואר 1960 הוקם בית חולים ביישוב במעמד המושל אדגרדו קסטיו. התפתחות נוספת בגידולה של העיר בוצע באמצעות הקמת מפעל לסודה קאוסטית, כלור ומונומר ויניל כלוריד. מפעל זה שיפר את הכנסותיהם של תושבי האזור.
רמות מנשה

רָמות מְנַשֶּׁה (נקרא בעבר "רמת מנשה") הוא חבל ארץ בדרום הכרמל, בין רכס הכרמל לרכס אמיר (הרי אום אל פחם). אזור רמות מנשה הוא החלק הקעור והנמוך מבין שלושתם. הגובה הממוצע הוא כ-250 מטר מעל פני הים ופסגותיו הגבוהות מתנשאות לגובה של כ-400 מטר. צורתו של רמות מנשה היא מעוין והוא נתחם על ידי עמק יזרעאל בצפון מזרח, נחל תות, נחל יקנעם (ואדי מילק) בצפון מערב - מפריד בין רמות מנשה להר הכרמל, נחל עירון (ואדי ערה) בדרום מזרח - מפריד בין רמות מנשה לרכס אמיר, ובקעת הנדיב בדרום מערב.

מבנה גאולוגי

מבחינה גאולוגית אזור רמות מנשה הוא קער בין רכס הכרמל לרכס אמיר, המורכב מסלעי גיר קשה ודולומיט מתקופת הקרטיקון העליון. בניגוד אליהם, רוב הקרקע ברמות מנשה עשויה מקירטון מאוחר יותר - מתקופת האאוקן, סלעים אלו רכים ואטומים יותר ולכן הנוף ברמות מנשה הוא פחות מצוקי ומחורץ ויותר גבעי. בחלקן המזרחי של רמות מנשה, בקרבת קיבוץ מגידו, ניתן למצוא גבעות געשיות מתקופת הפליסטוקן.

אקלים

ברמות מנשה שורר אקלים לח למחצה, כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 600 ל־700 מ"מ בשנה, והטמפרטורה הממוצעת היא כ־18 מעלות. רמות מנשה דומות לכרמל בכמות המשקעים ובטמפרטורה הממוצעת אך התנודתיות של הטמפרטורה גבוהה יותר וכן הלחות היחסית נמוכה יותר - ודומות לאקלים בהרי השומרון בשל המרחק מהים.

חי וצומח

רוב אזור רמות מנשה משמש כקרקע חקלאית או כשטחי מרעה אך בערוצי הנחלים ובאזורים מסוימים נשמרה הצמחייה הטבעית הכוללת סירה קוצנית, אלון התבור, חרוב, תורמוס ההרים, כלנית מצויה ורקפת מצויה (בחורף ובאביב), תות עץ ויערות מחטים בנטיעת קק"ל. בין בעלי החיים ניתן למנות את טריטון הפסים, קרקל, צבי ארץ ישראלי, בז ומיני זוחלים.

מרחב ביוספרי

פארק רמות מנשה משתרע על פני 84,000 דונם משטח המועצה האזורית מגידו. בשנת 2006 פתחה המועצה האזורית בהליכים רשמיים מול אונסק"ו להכרה בפארק כשמורה ביוספרית. לאחר השלמת כל הפעולות התכנוניות הדרושות וקבלת התואר הרשמי, ייקרא הפארק בשם "מרחב ביוספרי רמות מנשה". ביוני 2011, לאחר קבלת התואר הרשמי, נקרא הפארק בשם זה.
בתחומי פארק רמות מנשה ניתן למצוא יער מחטני, יער של אלון התבור, יער מעורב, שטחי בתה, שטחי חקלאות ומרעה, גבעות געשיות, אתרים ארכאולוגיים, נחלים ומעיינות. בין האתרים הבולטים בפארק: עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, גבעת הרקפות ויער הזורע.

התיישבות

פעילות בני האדם ברמות מנשה החלה בתקופות קדומות. האזור אופיין כאזור כפרי ונוודי. בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית הייתה באזור פריחה יישובית. היישובים מוקמו לרוב בפסגות והתפרנסו בעיקר מחקלאות.
בעת החדשה הייתה באזור התיישבות כפרית דלילה שהחלה להתפתח בעקבות השארות באזור של פליטי מוחמד עלי במאה ה-19. עקב הזמינות לרכישת קרקעות והקרבה היחסית לחיפה החלה להתפתח באזור ההתיישבות היהודית בשלהי המאה ה-19 של גוש זיכרון-יעקב ובנותיה
בעקבות פרוץ המרד הערבי בשנת 1936 החל גל התיישבות יהודית נוסף ברמות מנשה שנמשך עד קום המדינה במטרה ליצור רצף יישובי-יהודי בין מישור החוף לבין עמק יזרעאל.
שיא השעה

באופניים, שיא השעה הוא השיא המציין את המרחק הגדול ביותר שניתן לרכוב במשך שעה. קיימים מספר שיאים הנקראים שיא השעה, כיוון שמספר מסוגי האופניים שנעשה בהם שימוש לקביעת השיא אינם עונים להגדרת איגוד האופניים הבינלאומי לאופניים.
שיא השעה הראשון נקבע על ידי פרנק דודס, כשהוא משתמש באופניים מסוג פני - פרטינג (ראו תמונה למטה). דודס קבע את השיא על 26.508 ק"מ. שיא השעה הראשון לנשים נקבע על ידי הרוכבת הרוסיה תמרה נוביקובה ב-1955, 38.473 ק"מ. השיא המפורסם ביותר לגברים נקבע על ידי הרוכב הבלגי אדי מרקס בשנת 1972, 49.431 ק"מ, והחזיק מעמד 12 שנה בטרם נשבר. השיא המפורסם ביותר לנשים נקבע על ידי הרוכבת ההולנדית לאונטין ואן מורסל ב-2003, 46.065 ק"מ. השיא הנוכחי לגברים, 55.089 ק"מ, נקבע בשנת 2019 על ידי ויקטור קמפנרטס הבלגי. השיא הנוכחי לנשים, 48.007 ק"מ, נקבע בשנת 2018 על ידי ויטוריה בוסי האיטלקית.
ויקטור אוסטרובסקי

קורות חייו

ויקטור אוסטרובסקי נולד בעיר אדמונטון שבקנדה. הוא גדל והתחנך בישראל, שרת כקצין במשטרה הצבאית, השתחרר בשנת 1971, חזר לקנדה ועסק בעבודות שונות. בשנת 1977 חזר לישראל והתגייס לשירות קבע בחיל הים והשתחרר בדרגת רב-סרן בשנת 1982. לאחר ניסיון להקים עסק עצמאי, גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים לתפקיד קצין איסוף, במהלך קורס צוערים נמצא לא מתאים והודח. בסך-הכל היה חניך כשנתיים ב"מוסד" (1982–1984).
לאחר הדחתו היגר עם משפחתו בחזרה לקנדה ושם פרסם ב-1990 ביחד עם העיתונאי הקנדי קלייר הוי את ספרו "בתחבולות תעשה לך מלחמה". הספר חשף את המבנה הארגוני של המוסד, שיטות פעולה ואף שמות סוכני מוסד בתקופתו של אוסטרובסקי (ביניהם יהודה גיל). ראש הממשלה יצחק שמיר הורה למנוע בדרכים משפטיות את הפצת הספר, באמצעות צו-מניעה בבית המשפט בניו-יורק. הניסיון נכשל והשיג מטרה הפוכה, בדומה לאפקט סטרייסנד: הספר זינק לראש רשימת רבי המכר על-פי הניו יורק טיימס באותה תקופה, בקטגוריית ספרי העיון. התגובות של בכירי מערכת הביטחון בישראל היו שרוב הנכתב בספר הם שקרים. אוסטרובסקי עצמו טען בספריו וגם בראיונות שהמניע שלו בפרסום היה להזהיר את העם בישראל מפני מגלומניה ושיטות נפסדות בפעולות המוסד. מאוחר יותר פרסם ספר נוסף העוסק במוסד, אך זה לא זכה לפרסום דומה.
כיום חי אוסטרובסקי בארצות הברית, בעיר סקוטסדייל שבאריזונה, מתפרנס כאמן מהצגת ומכירת ציוריו וכן מגיש תוכנית רדיו שבועית בשם "Spy Talk".
הברדלס (סרט)

העלילה

"הברדלס" מתאר את שקיעתה של משפחת אצולה סיציליאנית, אשר סמל האצולה שלה הוא ברדלס, בתקופה רבת תמורות במחצית השנייה של המאה ה-19, כאשר גריבלדי איחד את איטליה. העלילה, המתרחשת כביכול בעיירה דמיונית בשם "דוֹנָאפוּגָטָה" (ככל הנראה בת דמותה של העיירה סנטה מרגריטה די בליצ'ה, 100 ק"מ דרום-מערבית לפלרמו), פוגשת את המשפחה במספר נקודות בזמן בין מאי 1860 למאי 1910 ובמרכזה דמותו של הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה (בגילומו של ברט לנקסטר), המשלבת את דמויותיהם של המחבר, אביו ובעיקר סבו.
ציר העלילה של הסרט מתרכז בשידוכו של אחיינו הצעיר של הנסיך, טנקרידי (אלן דלון), לבת משפחה מבוססת, אנג'ליקה (קלאודיה קרדינלה), כך שיוכל להמשיך את השושלת. הסצנה המשמעותית ביותר בסרט היא סצנת הנשף בה רוקדים קרדינלה ולנקסטר למוזיקה מאת נינו רוטה.

הפקת הסרט

בעקבות הצוות הרב-לאומי הופקו גרסאות של הסרט באיטלקית ובאנגלית. בגרסה האיטלקית מדובב ברט לנקסטר על ידי שחקן דובר איטלקית. לנקסטר שובץ ככוכב הסרט על ידי המפיקים על מנת להבטיח שהסרט יופץ בארצות הברית, וזאת מבלי להיוועץ עם הבמאי. עובדה זו יצרה מתח בימי הצילום הראשונים, אך התבררה בדיעבד כבחירה מוצלחת, שכן לנקסטר מבצע בסרט את אחד הטובים שבתפקידיו.
העריכה הראשונית של הסרט הייתה בת 205 דקות; ויסקונטי קיצר אותה ל-185 דקות, בהן ראה אורך אידיאלי, וכך הופץ הסרט באירופה. אורכה של גרסת ההפצה האמריקאית הרשמית, שנעשתה על ידי פוקס המאה ה-20, 161 דקות.
פאתון

פאתון (מיוונית: Φαέθων "זורח/נוצץ") הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בנו של הליוס (פבוס, "הזורח") או של קְלִימֶנוֹס, ואמו הייתה מרופה, ולדעת אחרים קלימנה.
ביוחסין מאוחר יותר נודע כי אאוס הולידה לקפלוס בן בשםפאתון, אך אפרודיטה חטפה אותו בילדותו כדי שישמש לה כשומר לילה במקדשיה הקדושים. המינואנים העניקו לו את השם אדיימוס הכוונה בשם הייתה לכוכב הערב או כוכב הבוקר.
בגרסת המיתוס כפי שמסופרת בידי אובידיוס ביצירתו מטמורפוזות, פאתון התרברב בפני חבריו בכך שאל-השמש הוא אביו. אחד מחבריו, שעל פי שמועה היה בנו של זאוס, סירב להאמין לו וטען כי אמו שיקרה לו. מסיבה זו החליט פאתון ללכת ולהיפגש עם אביו הליוס. בהיפגשם הליוס נשבע בנהר סטיקס כי יעניק לפאתון כל שירצה כאות הוכחה לכך שהוא אכן בנו. פאתון רצה לרכוב במרכבתו (הרי היא השמש) במשך יום.
אף על פי שניסה אביו לשכנעו לחזור בעצמו, משום שמעשה זה סופו מוות, פאתון גילה קשות עורף. כשהגיע היום, פאתון נלחץ ואיבד את השליטה על הסוסים האכזריים שמשכו את המרכבה. תחילה היא סטתה יותר מדי לגובה עד שהאדמה קפאה. אחר כך היא שקעה קרוב מדי לארץ עד שהצמחייה יובשה ונחרכה. מבלי להתכוון הפך את רוב אפריקה למדבר; חרך את עורם של תושבי אתיופיה עד שהפך שחור. בסופו של דבר, זאוס נאלץ להתערב בכך שהשליך ברק על המרכבה כדי לעצור אותה ופאתון צלל אל תוך נהר ארידנוס. אחיותיו ההליאדות התאבלו במשך זמן כה רב שבסופו של דבר הפכו לעצי צפצפה שהזילו דמעות ענבר נוצצות.
אלכסנדר תוראדזה

קורות חיים

תוראדזה נולד בטביליסי גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), ובוגר הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי. בשנת 1978 הוא המשיך את לימודיו בקונסבטוריון ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה. בשנת 1983, כשהיה במדריד במסגרת סיור הופעות עם התזמורת הסימפונית בולשוי של מוסקבה, ביקש מקלט מדיני בשגרירות אמריקה ומאז הוא תושב ארצות הברית. 
בשנת 1991 התמנה תוראדזה לפרופסור לפסנתר באוניברסיטת אינדיאנה בסאות' בנד. חברי אולפן הפסנתר הרב-לאומי באוניברסיטת אינדיאנה לוקחים חלק פעיל בפסטיבלי קיץ שונים, ביניהם פסטיבל זלצבורג, בפסטיבל "לילות לבנים", קונצרטי הטיילת של לונדון, פסטיבל אדינבורו, פסטיבל רוויניה, רוהר, רוטרדם, מיקלי, פינלנד, אגן הוליווד, סרטוגה ואחרים.
אולפן תוראדזה קצר שבחים על תרומותיו לעולם הפסנתר. הוא התפתח להרכב, היוצא לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ונהנה מביקורות חיוביות ברמה בינלאומית. בעונה האחרונה הופיע האולפן בזלצבורג, ניו יורק, רומא, פירנצה, ונציה, ראוונה, ליסבון ופסטיבל רוהר, בין השאר. תוראדזה עצמו מופיע בקביעות עם התזמורות המובילות בעולם, כמו הפילהרמונית של ברלין, התזמורת של קירוב, הפילהרמונית של לה סקאלה, הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הסימפונית של ברמינגהם, התזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של לונדון ותזמורת פילהרמוניה, NHK ביפן, הפילהרמונית הצ'כית הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של ורשה, וכן תזמורות בהונגריה, הולנד, גרמניה, שוודיה, פינלנד ואיטליה.
תוראדזה הקליט יצירות משל מלחינים רוסיים כמו רחמנינוב, פרוקופייב, סטרווינסקי וצ'ייקובסקי. ראויה לציון מיוחד הקלטתו את חמשת הקונצ'רטי לפסנתר של פרוקופייב עם תזמורת קירוב ומנצחה ואלרי גרגייב, בחברת פיליפס.
רחמים מלול

ביוגרפיה

מלול נולד במרוקו ועלה לישראל ב-1960 לאחר מספר שנים בצרפת. הוא למד בישיבה תיכונית, בסמינר למורים ולקראת תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן. משנת 1965 עד 1996 עבד כמורה ואחר כך כמנהל ומפקח במוסדות חינוך של מרכז החינוך העצמאי.
שנים ארוכות כיהן מלול כחבר מועצת העיר רחובות מטעם ש"ס, החל בשנות השמונים. בחודש אוגוסט 1996 נתמנה לראש מועצה ממונה של היישוב הבדואי כסייפה.
ב-1999 נבחר לכנסת ה-15. לאור כניסתו לכנסת קבע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, כי לא יוכל לכהן במקביל כראש מועצה ממונה וב-6 בספטמבר 1999 הורה שר הפנים לבטל את חברותו של מלול במועצת כסייפה, למפרע מיוני 1999. כנגד החלטה זאת הוגשה עתירה לבג"ץ, אולם בסוף שנת 1999 סיים מלול את תפקידו כראש מועצה ממונה.
בתום הקדנציה של הכנסת ה-15 לא הוכנס מלול שוב לרשימת ש"ס לכנסת, עקב היותו מזוהה עם אריה דרעי.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 התמודד למועצת העיר רחובות במפלגה עצמאית בשם "חי", וזכה במנדט אחד, במסגרת זו נבחר לחבר מועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 נבחר מלול לכהן כחבר מועצת עיריית רחובות מטעם הליכוד, והיה לסגן ראש העיר וממלא מקומו. כאשר במרץ 2009 ראש העיר שוקי פורר נאלץ להשעות את עצמו ואחר כך להתפטר עקב הרשעתו בפלילים שיש עמם קלון הפך מלול לראש העיר בפועל, ובבחירות המיוחדות שהתקיימו בנובמבר נבחר לתפקיד כשזכה ב-40.8% מהקולות (לעומת 38.6% לעוזי סלנט).
בשנת 2013 נבחר לתקופת כהונה נוספת עם 83% מהקולות. מתחרהו, חנניה וויינברגר, קיבל 17%. סיעתו קיבלה 5 מנדטים, והייתה לסיעה הגדולה ביותר.
בשנת 2018 התמודד כמועמד יחיד ונבחר לתקופת כהונה נוספת עם תמיכה של 63% מהקולות. סיעתו קיבלה 4 מנדטים.
בשנת 2015, מלול ביטל טקס בר מצווה לילדים עם צרכים מיוחדים של התנועה המסורתית מבית הספר לוטם, מפני שהטקס היה אמור להתקיים בבית הכנסת "עדת שלום-עמנואל", המשתייך לקהילה המסורתית של רחובות.
מלול מתנגד להקמת מדינה פלסטינית. במאי 2009 שלח מכתב לראש הממשלה, בו הביע התנגדות חריפה וכתב שמדינה פלסטינית אם תוקם תגרום לרחובות להיכנס לטווח הקסאמים.
עלי פודרימיה

עלי פודרימיה (באלבנית: Ali Podrimja; נולד ב-1942) הוא מחשובי המשוררים האלבנים בימינו.
חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים)

חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד-1994 הוא חוק ישראלי הקובע איסורים והגבלות בנוגע לפגיעה בבעלי חיים, ביניהם איסור על עינוי, התעללות, ארגון קרבות בין בעלי חיים, העבדה מוגזמת והמתה ברעל. על ביצוע החוק ואכיפתו ממונה שר החקלאות.

תפיסה ועונשים

החוק מאפשר למשרד להגנת הסביבה למנות אזרחים להיות "נאמני בעלי חיים". בתוקף סמכותם של הנאמנים, לבקש מאדם שראו עובר עבירה על חוק צער בעלי חיים, להזדהות לצורך הגשת תלונה.
המדינה רשאית לתפוס בעלי חיים שנעברו בהם העבירות, באמצעות מפקח או שוטר, ולהחזיקו במתקן משלה. אם בעליו של בעל החיים לא דרשו לאחר עשרים יום מיום ההודעה על התפיסה, רשאית המדינה למכור או למסור את בעל החיים.
החוק קובע עונשי מאסר לעוברים עליו: שנה על העבדת בעלי חיים והמתתם שלא כדין, ושלוש שנים על עינוי בעלי חיים והתאכזרות אליהם.

קרן למען בעלי חיים

תוקם קרן להגנת בעלי חיים במשרד להגנת הסביבה שתפקידה יהיה חינוך, הדרכה והסברה לקידומו של החוק וכן עזרה לארגונים למען בעלי חיים.

הגבלות

החוק אינו חל לגבי המתת בעלי חיים לצורך מאכל אדם, ולא על ניסויים בבעלי חיים שנעשים לפי חוק צער בעלי חיים (ניסויים בבעלי חיים).
ריי דונובן

עלילה

עלילת הסדרה ממוקמת בלוס אנג'לס, קליפורניה, כשריי דונובן (לייב שרייבר), במקור מדרום בוסטון, הוא "מסדר" (פיקסר) של משרד עורכי הדין הגדול "גולדמן ודרקסלר" שמייצג את כלל העשירים והמפורסמים של לוס אנג'לס. ריי מתמודד על בעיות מבית בדמות אביו מיקי דונובן (ג'ון ווייט) שמשתחרר באופן בלתי צפוי מהכלא וסוכני FBI מנסים "להפיל" את ריי ואת שותפיו. משפחתו של ריי, ושני אחיו בפרט, טרי דונובן (אדי מארסן) ובאנצ'י דונובן (דאש מיהוק) מסתירים סודות אישיים ואפלים מעברם וגם את האמת בנוגע למאסרו של אביהם, מיקי. בנוסף מתמודד ריי עם בעיות אמון עם אשתו אבי דונובן (פאולה מלקומסון) ועם ילדיו המתבגרים בריג'יט דונובן (קריס דורסי) וקונור דונובן (דבון בגבי).

מועמדויות ופרסים

ביוני 2013 הסדרה הייתה מועמדת ל"פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה" בקטגוריה "הסדרה החדשה הטובה ביותר". בדצמבר 2013 הסדרה הרוויחה 2 מועמדויות לפרס גלובוס הזהב: שרייבר היה מועמד לפרס "השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה" ואילו ג'ון ווייט זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה".
רוסים

היסטוריה

כיום ידוע רק מעט על הרוסים והסלאביים המזרחיים עד לשנת 600 לספירה, ידוע רק שאז התפצלו הסלאביים למספר קבוצות לינגויסטיות (לשוניות) - המזרחיים, המערביים והדרומיים. שני זרמים של התיישבות סלאבית מהמערב התרחשו בזמן זה, האחת התיישבה באזור מוסקבה ועד קייב ואודסה של היום ושנייה יסדה את נובגורוד בצפון.

פזורה

במספר מדינות האוכלוסייה הרוסית מהווה חלק משמעותי ביותר. כך למשל בלטביה, אסטוניה וקזחסטן הרוסים מהווים מעל 20% מכלל אוכלוסיית המדינה ובאוקראינה כ-17%. לאחר פירוק ברית המועצות מורגשת תופעה של מעבר אוכלוסייה רוסית ממדינות הבלטיות וממדינות מרכז אסיה לרוסיה. כמו כן קיימת מגמה של הגירה רוסית למדינות אירופה ולגרמניה במיוחד.
בשנת 1989 בשטח רוסיה התגוררו כ-120 מיליון רוסים. בהתאם לתוצאות המפקד של שנת 2010, מספר זה ירד לכ-111 מיליון רוסים. היקף אוכלוסייה רוסית המתגוררת מחוץ לתחומי רוסיה השתנה במהלך השנים מ25 מיליון בשנת 1989 לכ-16.5 מיליון בשנת 2010.
דגל אספרנטו

דגל אספרנטו הוא הדגל המייצג את תנועת האספרנטו. לדגל רקע ירוק, המסמל תקווה, וריבוע קטן בצבע לבן בפינה השמאלית העליונה שלו, שמסמל את השלום, ובתוכו כוכב מחומש בצבע ירוק, המסמל את חמש היבשות (אסיה, אפריקה, אירופה, אמריקה, ואוקיאניה). הדגל נוצר על ידי חברי מועדון האספרנטו בבולון-סור-מר בתור סמל פרטי של המועדון שלהם, אך אומץ לשמש כסמלה הבינלאומי של אספרנטו ב-1905, בכנס האספרנטו העולמי שהיה בעיר. לאחר מכן נקבעו מידותיו המדויקות של הדגל על ידי אגודת האספרנטו העולמית (בתמונה משמאל). ב-15 בדצמבר 2009 הופיע הדגל כחלק משרבוט גוגל לציון יום הולדתו ה-150 של זמנהוף, ממציא השפה.

השפעות

על פי אחת ההשערות, הכוכב האדום, כסמל של סוציאליזם וקומוניזם, קשור למפגש בין טרוצקי לבין ניקולאי קרילנקו. קרילנקו, שהיה תומך של תנועת האספרנטו, הלך עם הכוכב הירוק מהדגל על כתפו. כאשר טרוצקי ראה זאת, הוא שאל אותו מה משמעות הכוכב, וקרילנקו הסביר כי הוא מסמל את חמש היבשות. טרוצקי אהב את הרעיון, ושינה את צבעו של הדגל לאדום כדי לייצג את הצבא האדום, וכך הפך הכוכב האדום לסמלו של הצבא האדום.
סכמה תרפיה

עקרונות השיטה

סכמה תרפיה עושה שימוש בארבעה מושגים תאורטיים בסיסיים: סכמות מוקדמות לא מסתגלות, צרכים רגשיים בסייסים, סגנונות התמודדות, ומצבי עצמי / מצבי סכמה או "מודים".

סכמות

בפסיכולוגיה קוגניטיבית, סכמה היא תבנית מאורגנת של מחשבה והתנהגות. ניתן לתאר אותה גם כמבנה מנטאלי של רעיונות קדומים, מסגרת המייצגת היבט כלשהו של העולם, או מערכת של ארגון ותפיסה של מידע חדש. בסכמה תרפיה, המושג "סכמה" מתייחס באופן ספציפי לסכמות מוקדמות לא מסתגלות. אלו סכמות הנוגעות לאדם עצמו או לעולמו החברתי, הגורמות לו עצמו או לסובבים אותו מצוקה. בדרך כלל, סכמות כאלו נוצרות בילדות המוקדמת כתוצאה ממענה לקוי או חסר לחלוטין לצרכים רגשיים בסיסיים. לדוגמה, אדם עם סכמת נטישה יעריך כגבוה מאוד את הסיכון שקשרים יסתיימו בחטף, יטה להיות רגיש ביותר לערך הנתפס שלו אצל אחרים, וכתוצאה מכך, יחוש עצוב ומבוהל ביחסים הבינאישיים שלו כשסכמה זו תתעורר.

מצבי עצמי / מצבי סכמה / מודים

בעוד שלושת המושגים המוזכרים לעיל הם יציבים במהותם, המושג הרביעי – מושג ה"מוד" (mode) נועד לתאר מצבים או מופעים משתנים של האדם – state במקום trait. מושג זה לא היה חלק מהתאוריה בסכמה תרפיה בתחילת דרכה, וצורף על ידי יאנג וכותבים אחרים בהמשך כדי לאפשר התייחסות לתנודתיות הרבה שמאפיינת את חיי היום-יום של רוב בני-האדם בכלל, ואת אלו של הסובלים מהפרעות אישיות בפרט. כל מוד מתייחס לרגש, מוטיבציה, קוגניציה, ופעולה שקיימים אצל האדם ברגע נתון.  כל מוד מעצם הגדרתו הוא בר-חלוף ובכל רגע נתון האדם נמצא במוד מסוים. מוד יכול להיוותר על כנו למשך זמן רב, אך לעיתים רבות מודים יכולים להשתנות תוך שניות או דקות. התחלופה בין מודים, מידת הדומיננטיות של כל אחד, ואופן המעבר ביניהם נעה על רצף – כאשר בקצה המתון המעבר הוא חלק ו"זורם" ובקצה הקיצוני הדבר יכול לגרום להפרעת זהות דיסוציאטיבית בה כל מוד מהווה אישיות אחרת.
להבדיל מגישות טיפוליות אחרות המתייחסות לעצמיים מרובים, סכמה תרפיה מתייחסת לסט מוגדר ותחום של מודים. בפרט, ה"מודים" מחולקים ל: מודים "ילדיים", מודים של "התמודדות בלתי מסתגלת", מודים של "דמויות סמכות לא יעילות" ומוד של "מבוגר בריא".
המטרה של סכמה תרפיה היא לסייע למטופלים לתת מענה לצרכים הרגשיים הבסיסיים שלהם, באופן אדפטיבי, על ידי שינוי סכמות בלתי מסתגלות, סגנונות התמודדות ו"מודים".