משפחת דלויה

משפחת דלויה, היא משפחה שמקורה בכפר "לויה" (ד-לויה) בספרד. רבים ממנה עברו למרוקו בעת גירוש ספרד, בראש השושלת עומד רבי יצחק דלויה הראשון, מגולי ספרד שהתיישב במרקש. חלק מבני המשפחה התפזרו גם בערים אחרות במרוקו. אך רוב המשפחה הייתה במרקש עד לעלייה הגדולה לארץ ישראל באמצע המאה ה-20. משפחת דלויה התאפיינה ברבנים ודיינים של העיר מרקש.

אבי המשפחה

בראש השושלת עמד רבי יצחק דלויה שהיה ידוע כמקובל ועושה ניסים. לימים כאשר הגיע למרקש, היה ראש קהילת המגורשים - "לעז'מיין" במרקש ובית הכנסת המיוחד להם הנקרא (בערבית יהודית מרוקאית): "צלאת ל'עז'אמא". קהילת המגורשים התאפיינה בכמה מאפיינים שונים מקהילת "התושבים" (המקומיים), ושינויים אלו נהגו עד לימינו. במשפחה קיימת מסורת לפיה רבי יצחק דלויה התווכח עם מרן הבית יוסף בכמה עניינים הלכתיים, והוויכוח הסתיים בחלק מהעניינים בהודאה מצד מרן הבית יוסף לרבי יצחק, ובשאר הדברים מרן הבית יוסף לא הצליח לשכנע את רבי יצחק דלויה לחזור בו.
למעשה, חלק מהחוקרים סבורים שמכיוון שאין בידינו כל עדות בכתב על רבי יצחק דלויה זה אלא ממסורת בעל פה, וגם חוקרי רבי יוסף קארו לא מתעדים שרבי יוסף קארו דרך באדמת מרקש, הם מפקפקים על מסורת המשפחה. לדעתם אבי המשפחה הנמצא בכתובים הוא רבי מאיר דלויה. רבי מאיר דלויה חי בתחילת המאה ה-17 והוא אביו של רבי יצחק דלויה המתועד. רבי מאיר היה דרשן גדול, וככל הנראה כתב פירוש מקיף על מאמרי חז"ל על פרשיות התורה, כתביו טרם נדפסו.

שיר לכבוד רבי יצחק דלויה

שיר זה הועבר במסורת על ידי המשפחה:
גאון בבני עליה                                                                                                    
כהן הרב חנניה                                                                              
עם רב יצחק דלויה                                                                                              
אבן פטדה מאירה.                                                                                                                                     
רופא חולים כואבים                                                                        
חונן דלים עלובים                                                
כולם עליו ניצבים                                         
ברוב פחד ומורא.                                            
עיר מרראכש שמחה     
כי בה ימצא רווחה
איש אשר נפשו שחה
וכל רוח נשברה.

קינה לרבי יצחק דלויה השני (ה'תע"א)

בהקדמה לקינה לקמן, שחיברה הרב יעקב אבן צור, כותב בזו הלשון: "לשמועת הרב החסיד כמוהר"ר יצחק דלויה זצוק"ל אב ב"ד ור"מ דמתא מארואיקוס יע"א שנתבקש בישיבה של מעלה באב התע"א. מיתד וב"ת ויתד וב"ת ויתד ותנועה. בפלס למי אבכה".
הקינה:
"יקוד אשים בלב אוספו אספה .  וכל שמחה הדופה גם דחופה:
עלי  חכם  פאר  הדור   וזיוו  .   מאוד  שלם  ואמרתו צרופה:
קדושה  גם  חסידות  ו-ענוה .   הלא  חגר וגם  צנף     צנפה:
בכל  חכמה  הלא אחז ותפס .   ביד   רמה   ובזרוע   חשופה:
חמודות דת הלא  חקק  בלבו .  ונפשו היא בטוב מדות עטופה:
זעקה נש-מעה תוך כל ארצות .  לחסרונו ברוב   סער   וסופה:
קצות  תבל    בבהלה   ינודון .  וכל   עין   במר   תזל   וְדלפה:
בעדן   גן   אלהים  הן  יעונג .  בטוב  פריו   ועלהו    תרופה:"

שיר לכבוד רבי יעקב דלויה

רבי דוד חסין כתב שיר לכבוד רבי יעקב דלויה בספרו "תהלה לדוד": 
"יסודתו לכבוד דודי ותפארת בחר לו יה ויקרא שמו יעקב דלויה.
אשרי האם אשר ילדה חכם שלם בכל מידה,
התורה והעבודה נשפכו על בית יעקב.
נרד וכרכום וקינמון מלא חסדים כרימון,
שמו הטוב בכל המון אך יצוא יצא יעקב.
יראו אויביו ויבושו אילו תמיד יכתשו,
וכפיהם יאמרו ילחשו מי מנה עפר יעקב.
הוד והדר תעטרהו, אורך ימים  אשביעהו
גם בני בנים יראהו, כאשר ראה יעקב.
דשן יהי ושאנן שליו שקט ורענן סלע, ישכון ויתלונן בעם בדד עין יעקב"