google/wiki40b huggingface dataset:
הברון ד'אולבאק

ביוגרפיה

נולד בשם פאול היינריך דיטריך בעיירה אדסהיים (Edesheim) במחוז באדן שבגרמניה. אמו של ד'אולבאק הייתה בתו של פקיד מס ואביו, יוהאן יאקוב דיטריך, היה מגדל גפנים עשיר. בגיל 12 עבר לפריז, ושם גדל אצל דודו מצד אמו, פרנץ אדם ד'אולבאק. פרנץ היה אדם עשיר מאוד בעקבות השקעותיו במניות בבורסה של פריז. בתמיכת דודו, למד ד'אולבאק באוניברסיטת ליידן בין השנים 1744 ל-1748. בשנת 1749 נישא לבאסי-ז'נוייב ד'אני, בת דודתו מדרגה שנייה. מנעוריו היה חבר של הפוליטיקאי הבריטי ג'ון וילקס, ומגיל צעיר החליפו השניים מכתבים.
בשנת 1753 מתו אביו ודודו, אשר השאיר לו הון עתק בירושה. ד'אולבאק לפיכך נהיה אדם עשיר במשך כל ימי חייו ולעולם לא נזקק לדאוג לפרנסה. שנה לאחר מכן מתה אשתו ממחלה. ד'אולבאק עזב את העיר לתקופה קצרה עם חברו ושנה לאחר מכן קיבל אישור מיוחד מהאפיפיור להינשא לאחותה של אשתו, שארלוט-סוזאן ד'אני.
ד'אולבאק נפטר בפריז ב-21 בינואר 1789, כמה חודשים לפני פרוץ המהפכה הצרפתית.

סלון ד'אולבאק

על אף ששהה במרבית הזמן באחוזתו בגרנדאל בפרברי פריז, ד'אולבאק השתמש בהונו הרב כדי לממן את הסלון שלו, מקום מפגש לאינטלקטואלים, שהיה אחד מהמפוארים וידועים בפריז. הסלון שלו נהיה מקום מפגש מרכזי בעבור חוג האנציקלופדיסטים בצרפת. הפגישות הקבועות התקיימות פעמיים בשבוע, בימי ראשון וחמישי. הסלון שכן ברחוב רואיאל (rue Royale). בסלון הוגש מזון בשפע ויינות יקרים והייתה בו ספרייה בעלת יותר מ-3,000 ספרים. בין הפוקדים הקבועים את הסלון נכללו: דני דידרו, פרידריך מלכיור גרים, אטיין בונו דה קונדייה, המרקיז דה קונדורסה, ז'אן לה רון ד'אלמבר, ז'אן-פרנסואה מרמונטה, שארל מארי דה לה קונדמי, קלוד הלווציוס, ז'אן-ז'אק רוסו ואחרים.

מכתביו

ד'אולבאק היה שותף בכתיבת האנציקלופדיה הגדולה, ותרגם וכתב מאמרים בנושאים שונים כמו פוליטיקה, דת, כימיה ומינרלוגיה. בסך הכל בין השנים 1751 ל-1765 הוא תרם כארבע מאות ערכים לפרויקט, רובם בנושאים מדעיים, וכמו כן שימש כעורך במספר כרכים בנושאי פילוסופיה ומדע. יש הטוענים כי ייתכן שהוא גם כתב כמה ערכים על דתות שאינן נוצריות, במטרה למתוח ביקורת לא ישירה על הנצרות.
בספרו, אשר פרסם תחת שם בדוי בשנת 1766, "הנצרות נחשפת" (Le christianisme dévoilé), הוא תוקף את הנצרות וטוען כי היא אינה מוסרית.
כגרמני לשעבר שהתגורר בצרפת, תרגם יצירות גרמניות בנות זמנו, בנושאים שונים לצרפתית.

מערכת הטבע

עבודתו הזכורה ביותר אשר עוררה מחלוקת רבה בעת פרסומה הייתה "מערכת הטבע" (Le Système de la nature), אותה פרסם בשנת 1770 בשמו של ז'אן בפטיסט דה מיראבו, מזכיר האקדמיה הצרפתית למדעים אשר נפטר כעשר שנים טרם פרסום הספר.
הטיעון העיקרי בספר היה דחיית הרעיון של קיומו של האלוהים הנוצרי או אל כלשהו, וחוסר נכונות להכיר בטיעונים אפריוריים מכל סוג שהוא. ד'אולבאק ראה את הטבע כחומר הנמצא בתנועה, הנשלט על ידי חוקי הטבע ולא יותר.

פוליטיקה וערכים

בעבודותיו המאוחרות עבר מכתיבה על נושאים דתיים מטה-פיזיים לכתיבה על נושאים פוליטיים וחברתיים. בספריו "המערכת החברתית" (Système social 1773), הפוליטיקה הטבעית (Politique naturelle, 1773–1774), המוסר האוניברסלי ( Morale universelle (1776) הוא ניסה לתאר מערכת ערכים חלופית המבוססת על מטריאליזם ורציונליות במקום המערכת הנוצרית אותה תקף בחריפות. הוא היה מאוד ביקורתי כלפי מה שראה כניצול לרעה של כוח שלטוני בצרפת ומחוץ לה.
ד'אולבאק הושפע מהפילוסוף האנגלי תומאס הובס, ואף תרגם לצרפתית את יצירתו "האדם", מתוך לויתן.

השפעה

השפעתו של ד'אולבאק ניכרה בזרם המחשבה מטריאליזם היסטורי אותו פיתח קרל מרקס. מרקס למד על רעיונותיו של ד'אולבאק בעת לימודיו בפריז.
אוחז ברנולי

אוחז ברנולי משתמש בעיקרון ברנולי על מנת לאחוז אובייקטים ללא מגע פיסי.

לפי משוואת ברנולי, ככל שמהירות הזורם גדולה יותר כך הלחץ שהוא מפעיל על הסביבה נמוך יותר. בהנחה שהלחץ בסביבת האובייקט הוא לחץ אטמוספירי קבוע, ובחלק התחתון של האובייקט מהירות הזורם שווה לאפס, אז, אם בחלק העליון של האובייקט נזרים זרם סילון במהירות גבוהה מאוד, לפי עיקרון ברנולי הלחץ בחלק זה ירד. כתוצאה מהפרש הלחצים ייווצר כוח עילוי אשר יניע את האובייקט מהאזור שבו הלחץ גבוה לאזור שבו הלחץ נמוך - האובייקט ינוע מלמטה למעלה, וכך למעשה הוא יצמד לאוחז. 

יישומים

אוחזי ברנולים משמשים לאחיזה של אובייקטים ונמצאים בשימוש במגוון תחומים בתעשייה. האוחזים נפוצים מאוד בתעשיית המוליכים למחצה, שבה האוחז משמש לאחיזת מעגלים מודפסים, שבבים, פרוסות סיליקון ועוד.
היות שאין מגע פיסי בין האוחז לבין האובייקט, דרך אחיזה זו יעילה מאוד למניעת זיהומים כימיים ו\או ביולוגיים על פני האובייקט ולמעשה שומרת על אחיזה סטרילית ולכן נפוצה מאוד גם בתעשיית הביוכימיה.
דן קורטז

ביוגרפיה

קורטז נולד בפנסילבניה וסיים תואר ראשון באוניברסיטה בצפון קרוליינה. הוא התפרסם על ידי כך שהנחה שתי תוכניות בערוץ MTV.
ב-1994 שיחק בסיינפלד בחור שאיילין יוצאת עמו ועקב דמותו בסדרה נטבע המונח "מימבו" (בימבו זהו כינוי לאישה יפה וטיפשה אז זוהי הגרסה הגברית של המונח).
ב-1995 שיחק תפקיד חוזר של תשעה פרקים בסדרה מלרוז פלייס. בשנת 1996 שיחק בדרמת הפשע "אויבי הציבור", לצד אריק רוברטס אליסה מילאנו. 
שיחק בתפקיד הראשי כדוגמן תחתונים בסדרה "הארון של ורוניקה" ובסדרה "אחיות או לא להיות", בנוסף לכך הופיע בסדרות ג'ואי ו-CSI.
ב-2008 הנחה את התוכנית "אבא שלי טוב יותר מאבא שלך".
ויקטור סטניסלבסקי

ויקטור סטניסלַבסקי (נולד בנובמבר 1982 באוקראינה) הוא פסנתרן ישראלי.

ביוגרפיה

סטניסלבסקי נולד בנובמבר 1982 באוקראינה הסובייטית. עם עלייתו לישראל עם משפחתו ב-1990 החל את לימודיו בפסנתר אצל ריאטה לסוכין בחיפה. בגיל 10 כבר זכה בפרס ראשון בתחרות כישרונות צעירים בחיפה ומאז זכה בלמעלה מ-13 פרסים ראשונים בהם בתחרות הבינלאומית לפסנתר באנדורה ב-2009, התחרות הבינלאומית "פוצולי" באיטליה ב-2007 ובאותה שנה גם בתחרות הבינלאומית לפסנתר של סין. ב-2006 זכה בפרס הראשון בתחרות ע"ש ויארדו בניו יורק וב"תחרויות האביב" בישראל, במסגרתן זכה בפרס שר התרבות. 
על אף גילו הצעיר, נתן סטניסלבסקי כיתות אמן במוסדות מוזיקה חשובים כגון הקונסרבטוריון למוזיקה של שנגחאי והאוניברסיטה של קלגרי. הוא זכה במלגות הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל משנת 2002 ברציפות ושירת שירות מלא בצה"ל תחת מעמד "מוזיקאי מצטיין". סיים בהצטיינות יתרה את לימודי התואר הראשון והשני בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, במהלכם למד עם מר דניאל גורטלר ועם פרופ' אריה ורדי. במהלך לימודיו קיבל פרסים ראשונים בתחרויות בית הספר. הוא מכהן בסגל ההוראה של מוסד זה.
הופיע במדינות רבות באירופה,  באמריקה הצפונית והדרומית וכן גם במזרח הרחוק. קצר הצלחה בפסטיבלים בינלאומיים חשובים, בהם פסטיבל "רבינייה" (שיקגו), פסטיבל הפסנתר של שנגחאי, הפסטיבל הלאומי של בייג'ינג, "פסטיבל ישראל" בירושלים ופסטיבל "קלאסי בים האדום" באילת. הופיע במספר אולמות מהיוקרתיים בעולם, בהם "המרכז הלאומי לאומנויות הבמה" ו"אולם הקונצרטים של העיר האסורה" בבייג'ינג, כנסיית סן מרטין שבכיכר טרפלגר בלונדון וארמון "צריצינו" המלכותי במוסקבה. כמו כן הופיע במרכז האמנויות של סיאול, בהיכל התרבות של שיקגו וב"מרכז רוזה" בקלגרי והקליט לתחנות רדיו רבות לרוחב ארצות הברית ול"קול המוסיקה" בישראל.
ויקטור סטניסלבסקי הופיע כסולן עם התזמורות של השורה הראשונה בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בחו"ל הוא הופיע עם תזמורות כגון התזמורת הלאומית של סין, התזמורת הסימפונית של הבלט הסיני הלאומי, התזמורת הפילהרמונית של רומניה והתזמורת הסימפונית של מילנו.       
נכון לאוקטובר 2012 מתוכננות לסטניסלבסקי הופעות בחו"ל הכוללות סדרות של אולם הקונצרטחבאו באמסטרדם ושל אוניברסיטת ייל, בנוסף להופעות בכל רחבי ישראל.
שלמה הרברג

ביוגרפיה

שלמה יוסף בן גרשון הרברג נולד בסתיו 1884 בעיירה ולָדיסלָבוב (מפולנית: Władysławów; לימים ניישטוט שָאקי; כיום קוּדירקוֹס נאומייסטיס, Kudirkos Naumiestis) שליד העיר שאקי בפלך סובאלק שבמערב האימפריה הרוסית, באזור פולין-ליטא.
קיבל חינוך תורני מסורתי ב"חדר" ולאחריו התחנך בישיבות החשובות של ליטא, ישיבות סלוֹבּוֹדקָה, טֶלז וווֹלוֹז'ין. לאחר מכן הכשיר עצמו בהשכלה כללית, למד שנתיים ב"קורסים הפדגוגיים" העבריים למורים של אהרן כהנשטם ושלום יונה טשרנא בגרודנו, והוסמך להוראה.
נישא למרים אורינובסקי, גננת, מחלוצות גן הילדים העברי.
כציוני, ביקש לעלות לארץ ישראל. הוא הגיע לעיר קושטא שבטורקיה, וב-1920 הצליח לעלות ארצה הודות להשתדלותו של אהרן זאב בן-ישי, שעמד בראש קבוצת החלוצים שהמתינו שם לקבל סרטיפיקטים, אצל ראש ועד העלייה זאב טיומקין.
בארץ עבד תחילה במשך שנים אחדות כמורה בבתי ספר שונים בפתח תקווה ובתל אביב. אחר כך התמסר לעבודת התרגום, והיה מראשוני המתרגמים המקצועיים לעברית. תרגם משפות שונות (בעיקר מרוסית ומגרמנית, וגם מאנגלית, מיידיש ועוד). תרגם קרוב ל-40 ספרים, בהם ספרות יפה (רומנים וסיפורים), ספרות ילדים וספרי עיון.
בנוסף, שלח ידו בעבודה ספרותית מקורית. יצירותיו הראשונות הופיעו ב-1902 בעיתון הילדים "עולם קטן" שיצא בוורשה.
פרסם שירה, פרוזה ורשימות בעיתונים וכתבי עת שונים, בהם "הדים", "מאזנים", "הפועל הצעיר", "העולם", "הארץ", "דבר", ובמאספים.
בערוב ימיו כונסו יצירותיו לספרו "במעגל" (תל אביב: מחברות לספרות, 1963).
בשנת 1960 הוענק להרברג פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (ספרות יפה) לשנת תשי"ט, על תרגום "עוּל ימים" ("המתבגר") לדוסטויבסקי.
הרברג התגורר עם אשתו ברחוב חיסין 22 בתל אביב. לבני הזוג לא היו ילדים. בינואר 1953 נפטרה אשתו.
בשנותיו האחרונות התגורר בגפו בדירת חדר שבבעלותו בשדרות בן ציון 21 בתל אביב.
נפטר באביב 1966. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
פנינה אורטרגר

פנינה אורטרגר (נולדה פנינה פרל פוקסמן; 29 בדצמבר 1921, פולין — 4 בספטמבר 2014, תל אביב) הייתה טייסת קרב בחיל האוויר הסובייטי בחזית הדרום-מערבית במלחמת העולם השנייה, סגנית מבקר המדינה במחוז בוכרה באוזבקיסטן ופעילה בתנועת הבריחה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.

ביוגרפיה

נולדה בשם פנינה פרל פוקסמן ב-1921 בכפר זלבייה, מחוז רובנו, פלך ווהלין (שהיה אז בתחומי פולין) לאשר פוקסמן וקיילה (לבית שוסטר). אביה שירת כקצין בחיל האספקה במלחמת רוסיה-יפן ואמה הייתה בת למשפחה אמידה שחלקם (הורי האם והדוד) נרצחו ב-1918, בכפר אוסניצק, על ידי פורעי פטליורה הלאומנים האוקראינים.
המשפחה עברה לגור בעיירה רוקיטנה הסמוכה, שם למדה פנינה בבית הספר תרבות והייתה חברה פעילה בשומר הצעיר. סיימה לימודיה בגימנסיה "תרבות" בסארני בגיל 16.5  וב-1939 החלה ללמוד כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטת לבוב שהייתה באותה עת אוניברסיטה פולנית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה העיר לשליטת ברית המועצות. 
ביוני 1941 גויסה לחיל האוויר של הצבא האדום, מאחר שהשתתפה בחוג לטיסנאות במסגרת לימודיה באוניברסיטה, עברה קורס טיס מקוצר בבסיס חיל אוויר דרניצה שליד קייב, ושובצה בטייסת של מטוסי U-2 (הידועים גם בשמם פוליקארפוב PO-2) שהיו מאוחר יותר גם בשימוש טייסות הנשים שזכו לכינוי מכשפות הלילה (נעשו מבצעיות ביוני 1942). במסגרת תפקידה ביצעה טיסות סיור ומודיעין, הפצצות ליליות של אזורי כינוס, מחנות עורפיים ובסיסי אספקה, בשטחים שנכבשו על ידי הגרמנים, צניחות מאחורי הקווים לצורך העברת מידע ומסמכים לפרטיזנים ועוד. לאחר תקופה של 300 שעות טיסה מבצעית נפגע מטוסה והיא צנחה, פצועה, בשטח כיבוש גרמני; היא חולצה על ידי פרטיזנים ונשלחה להחלמה בבית חולים באוזבקיסטן. בעקבות פעילותה הקרבית הוענקו לה שלוש מדליות סובייטיות אחת מהן על השתתפותה בקרב להגנת העיר סבסטופול. לאחר החלמתה מונתה לסגנית מבקרת המדינה של מחוז בוכרה באוזבקיסטן. בתקופה זו אף שירתה כקצינת ליווי ברכבות שהובילו פצועים לעורף במזרח ומגויסים לחזית במערב. 
עם סיום המלחמה נודע לה גורל משפחתה: הוריה ואחיותיה נרצחו ב- יג' אלול 27 באוגוסט 1942 בגיא ההריגה בסארני ביחד עם שאר יהודי העיירה רוקיטנה. היא שבה לפולין ולפעילות בשומר הצעיר והייתה פעילה בתנועת הבריחה. במשך 3 שנים פעלה באירופה ובמאי 1948 עלתה ארצה באניה "קדמה".
נישאה לזליג אורטרגר, ניצול יחיד ממשפחתו שנספתה כולה בשואה, שעלה ארצה ב-1933 והיה ממייסדי קיבוץ משמר השרון. לזוג נולדו בת (אדריכלית ברכה אור אורטרגר) ובן (פרופ' אבי אור אורטרגר). זליג אורטרגר נפטר ב-1979 ופנינה נפטרה ב-2014 ונקברה בבית העלמין קריית שאול

פעילותה בתנועת הבריחה

עם שובה לפולין חברה פנינה לחבריה מהשומר הצעיר שישבו בעיר ביטום ופעלה ביחד איתם לאיסוף יתומי מלחמה מבתי יתומים, מנזרים  ומשפחות פולניות. בקבוצת הילדים בראשה עמדה נכללו הן ילדים והן בני נוער. ביום שלאחר הפוגרום בקיילצה (4.7.1946) מיהרה הקבוצה לעזוב את פולין ושמה פעמיה  לעבר מחנות העקורים באזור הכיבוש האמריקאי.  הקבוצה בראשותה חצתה את אירופה,דרך צ'כיה  ואוסטריה עד להגעה למחנה העקורים באד רייכנהאל שליד מינכן, בגרמניה.  הדרך כללה גניבת גבולות באמצעות טיפוס רגלי במעברי הרים, שימוש באמצעי תחבורה שסיפקו קצינים יהודיים בצבא ארצות הברית וכו'.  קבוצת הילדים בראשה עמדה (שכונתה בפיה בשם "הילדים שלי") עלתה במארסיי (11.7.1947) על האניה אקסודוס על מנת להפליג לארץ. היא עצמה המשיכה בפעילות באירופה ועלתה בזהות שאולה, בשם חוה דרים, ביוני 1948 באניה "קדמה". הצליחה להתחמק ממעצר בעתלית בעזרת נהג האוטובוס שהוביל את העולים למעצר והביאה לרמת גן אל בני המשפחה שחיכו לה.
ויקטור ויסליב

ויקטור ויסליב (נולד ב-1966), יזם ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
ויסליב בוגר לימודי פיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית תלפיות, ובמשך 15 שנים שירת ביחידת מחקר אלקטרוני בצה"ל והגיע עד דרגת סגן-אלוף. בשלהי שירותו הצבאי זכה בפרס ביטחון ישראל (1999).
בשנת 2001 הקים יחד עם חברו ליחידה, אריאל מייסלוס, את חברת "Passave" לפיתוח וייצור שבבים לתקשורת אינטרנט על סיב אופטי. הוא כיהן כמנכ"ל החברה עד לרכישתה בשנת 2006 על ידי החברה האמריקנית PMC Sierra. לאחר הרכישה החל ויסליב בתפקידו הנוכחי (2008) כסגן נשיא ומנכ"ל החטיבה לסיבים אופטיים לצרכנים פרטיים. בעת רכישת Passave פורסם כי ויסליב ומייסלוס, הרוויחו ממכירתה כ-23 מיליון דולר כל אחד.
חזי נחמה

ביוגרפיה

נחמה למד במחזור ז' במכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. לאחר סיום המסלול שירת כשנה בפלגה מבצעית ביחידה. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. בסיום הקורס עבר ליחידת מגלן ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלגה במגלן, ולקח חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן עבר לשרת בחטיבת גבעתי, ומונה למפקד הסיירת בין השנים 2002–2004. במהלך תפקידו הוביל את היחידה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, ברצועת עזה. ב-22 באפריל 2004 עוטר בצל"ש מאת מפקד פיקוד הדרום, דן הראל, על האופן בו פיקד על הסיירת באחד המבצעים, גם לאחר שנפצע בקרב, עד להשלמת המשימה. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד שקד. לאחר מכן מונה למפקד בית הספר להכשרות של גדס"ר גבעתי. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדס"ר גבעתי, ושימש בתפקיד עד שנת 2011. בהמשך שימש כמפקד גדוד דקל בבה"ד 1 בין השנים 2011–2012. לאחר מכן מונה למפקד גדוד גפן בין השנים 2012–2013. בסיום תפקידו יצא ללימודים במשך כשנה, בקולג' המלחמה של צבא ארצות הברית שבפנסילבניה. לאחר חזרתו מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד בין השנים 2014–2015. בדצמבר 2014 מונה לממלא מקום מפקד גדוד צבר (במקביל לתפקידו כסמח"ט גבעתי), בעקבות חקירתו והדחתו של המפקד דאז, לירן חג'בי. ב-17 באוגוסט 2015 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד 26 ביולי 2017. ב-20 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבת אלכסנדרוני, תפקיד אותו מילא עד 5 בספטמבר 2019.
נחמה נשוי לעדנה ואב לשמונה, הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בביטחון לאומי.
תל קסילה

גילוי התל והחפירות במקום

התל התגלה באקראי כאשר בשנות ה-40 נמצאו על פני הקרקע במקום שני אוסטרקונים כתובים עברית מתקופת בית הראשון. שני האוסטרקונים היו תעודות משלוח, האחת מאזכרת משקל שלושים שקל זהב אופיר הנשלח לבית חורון ועל השני אלף ומאה יחידות של שמן הנשלחות למלך. הכתובת השנייה הייתה חתומה, אך כל שהשתמר משם השולח  הן האותיות "חיהו". באוקטובר 1948 החל החוקר בנימין מייזלר מהאוניברסיטה העברית לחקור את התל. הוא עמד בראשה של משלחת מטעם החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ומוזיאון תל אביב, וזו הייתה החפירה הארכאולוגית הראשונה שבוצעה במדינת ישראל לאחר קבלת עצמאותה. החפירות נמשכו בשנים 1950, 1951 וב-1959. חפירות נוספות התקיימו בין השנים 1971-1974 ובין 1982 ועד ראשית שנות ה-90, בראשותו של עמיחי מזר ובאלה נחשף אזור המקדשים ביישוב הפלישתי הקדום.

הצעת זיהוי לתל קסילה

לדעת הארכאולוג ד"ר דרור בן-יוסף יש לזהות את תל קסילה עם "בית חרן" (HARAN) לאור ממצא האוסטרקון (כתובת על גבי חרס) בתל ובו נכתב: "זהב אופיר לבית חרן, 30 שקל" שזמנו המאה ה-7 לפסה"נ. ב' מזר, פירש את הכתוב כזהב אופיר למקדש האל חורון; פירוש אחר לכתובת גרס: זהב אופיר של היישוב בית חורון (השוכן באזור מודיעין-רמאלה). לפי הצעת בן-יוסף מדובר במשלוח של זהב ליישוב בית חרן ששכן בשטח התל, כאשר השם "חרן" מקורו בשפות האשורית והאכדית ופירושו דרך או אורחה כיאה למיקומו של התל על דרך ראשית המקשרת בין הים התיכון למישור החוף ולגב ההר.
ארמיית קרליה

היסטוריה

לאחר מלחמת החורף, נכבש חבל קרליה שהשתייך מבחינה היסטורית לפינלנד ביד הצבא האדום, וסופח לברית המועצות.
ב-25 ביוני 1941, בתמיכת גרמניה הנאצית, פתחה פינלנד במלחמת ההמשך. ארבעה ימים לאחר תחילת המלחמה נתן הרמטכ"ל הפיני קוסטה טפולה פקודה להקים ארמייה מיוחדת לשחרור חבל קרליה. הארמייה הוקמה ב-29 ביוני, וכללה 100,000 חיילים. כמפקדה התמנה הרמטכ"ל לשעבר אריק היינריקס. בהמשך הוחלט להכפיף לפיקוד ארמיית קרליה גם את הכוחות שבאזור ימת לדוגה.
הקורפוס השישי בפיקוד פאבו טלוולה, התקדם במהירות חרף התנגדות סובייטית כבדה ותוך כמה ימים כבר הגיע לגבולות 1939. הוא רצה להמשיך הלאה, אולם קיבל פקודה לעצור. הקורפוס השביעי של וולדמאר הגלונד, השלים את משימתו שבועיים לאחר מכן והגיע לאותה נקודה. בסוף אוגוסט של אותה שנה כבר היה כל צבא פינלנד מרוכז על הגבול הרוסי של לפני מלחמת החורף. שר ההגנה הפיני מנרהיים החליט להמשיך הלאה כדי להחזיר חלק גדול מקרליה שהיה בידי הרוסים מאז 1918 והיה מיושב ברובו בפינים. ב-4 בספטמבר פתחו הפינים בהתקפה ובתחילה זכו להישגים מרשימים וכבשו מספר ערים ביניהן פטרוזבודסק. הפינים הגיעו עד נהר סוויר (המחבר בין ימת לדוגה לימת אונגה) והחזית התייצבה בדצמבר 1941. הפינים לא ערכו עוד מתקפה גדולה במהלך השנתיים וחצי הקרובות ונוכחו לדעת שהמלחמה לא תסתיים בקרוב. בשנים 1942 - 1943 התנהלה מלחמת חפירות כאשר לאף צד לא היו הצלחות משמעותיות. ארמיית קרליה פורקה ב-1 במרץ 1942.
חצב

בוטניקה

החצב הוא גאופיט. עליו מרוכזים בבסיס-הצמח והם בעלי ציפוי שעוותי בצבע כחלחל המונע היקוות מים עליהם. הפרחים נישאים לגובה על עמוד תפרחת בעל צורת חרוט. צבע הפרחים משתנה בין לבן, צהוב וורוד והם בעלי 6 עלי כותרת, 6 אבקנים ושחלה בעלת עמוד עלי אחד. בצל הצמח המצוי מתחת לקרקע הוא רב שנתי ועשיר בחומרי-תשמורת. מהבצל יוצאת ציצת שורשים הצומחת לעומק האדמה ומספקת מים ומינרלים לצמח.
בדומה לצמחי-בצל אחרים, החצב יכול גם הוא להתרבות על ידי ניצני ריבוי הנוצרים בחיק הגלדים (רבייה וגטטיבית).
פרי החצב הוא הלקט וזרעיו מצוידים בכנפיים העוזרות בהפצה על ידי הרוח.
שורשי החצב ארוכים וחזקים ומסוגלים לחדור דרך סדקים צרים בסלע ולהרחיבם כדי להגיע אל קרקע לחה. שמו של החצב ניתן לו כנראה על שום תכונה זו, הדומה לחציבה בסלע.

מיני החצב

החצב מכיל חומרים חריפים ומגרים כך שאין באפשרות בעלי-החיים לאכול אותו, אך האדם מצא דרכים שונות לתרבת את הצמח ולעבד חומרים מתוכו.
אצל האדם, מיני החצב משמשים כצמחי-נוי ואף להפקת משקאות חריפים, תרופות וחומרים משלשלים. דבש המופק מפרחי חצב נחשב למשובח. החומרים השונים בצמח משמשים לשימושים אלה: פוליסכריד סיניסטרין (מורכב מפרוקטוז) מופק מהבצל, משמש להכנת משקאות חריפים; סציליארן משמש כחומר המשפיע על פעולת הלב. חומרי-רעל שונים המצויים בבצל הצמח משמשים להפקת רעל עכברים.
החצב המצוי נפוץ ביותר בארץ-ישראל ושימושו העיקרי היה תיחום נחלות וחלקות-שדה, שכן בצל הצמח הוא עמיד ועשוי להישאר מתחת לאדמה גם לאחר עקירת הצמח ולפרוח שוב בשנה הבאה.
החצב הגלוני מתאפיין בפרחים אדמדמים ובגובה עמוד-תפרחת נמוך - כ-30 סנטימטר בלבד.
הסוג הקרוב לחצב הוא הסוג בן-חצב (Scilla) המונה כ-90 מינים המצויים בעיקר באירופה ובאסיה.
מירנה הרצוג

ביוגרפיה

ילידת סאו פאולו שבברזיל. עלתה בשנת 1992 לישראל עם משפחתה. היא דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת בר-אילן, וממלאת תפקיד מרכזי בהכשרת נגני ויולה דה גמבה בישראל. בין תלמידיה עדי זילברברג.
בשנת 1999 ייסדה את אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, והיא משמשת כמנהלת המוזיקלית של האנסמבל. 
הרצוג מופיעה גם כסולנית ויולה דה גמבה, והופיעה ברסיטלים עם תזמורות  שונות בארצות הברית, במדינות אירופה כגון אוסטריה, בריטניה, גרמניה, הולנד, הונגריה ועוד, במדינות דרום אמריקה ובישראל. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהופעת הבכורה בישראל של הפסיונים של באך לוויולה דה גמבה. הרצוג הקליטה עבור חברות רבות כמנצחת ובנגינה על ויול, קווינטון, וייל, צ'לו בארוק וצ'לו מודרני.
בין היצירות שהעלתה הייתה האופרה הימי-ביניימית "מחזה דניאל", שאותה תיעתקה מכתב יד מן המאה ה-12. עם האנסמבל הופיעה הרצוג בפסטיבלים שונים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל תל אביב, פסטיבל אבו גוש, מוזיקה סאקרה ועוד. אחת היצירות שהיא מנצחת עליהן היא מיסה זאפוטק, מיסה שנכתבה במאה ה-17 במקסיקו. בין היתר ניצחה על יצירה זאת בפסטיבל החג של החגים בדצמבר 2011.
הרצוג פרסמה מאמרים על הוויולה דה גמבה בכתבי עת, כגון Early Music, ובספרים: The Italian Viola da Gamba ו-The New Grove's Dictionary of Music and Musicians.
יחסי צ'ילה–קיריבטי

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קיריבטי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין קיריבטי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-20 בינואר 1981.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בקיריבטי זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן. גם אזרחי קיריבטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
אברהם זלמן איכילוב

ביוגרפיה

נולד בדוינסק שבלטביה (באימפריה הרוסית) ליעקב איכילוב. קיבל חינוך תורני. נשא את אלקה (בתו של יעקב אשקלוני). לאחר נישואיו התיישב באלכסנדרובסק שבבפלך יקטרינוסלב (אוקראינה).
בשנת תרמ"א (1881), עם פרוץ הפרעות ביהודי רוסיה, נסע לאמריקה ולאירופה כדי לבדוק אפשרויות להגירה ובשובו הודיע כי האפשרות היחידה היא ארץ ישראל. בשנת תרמ"ב (1882) ביקר אברהם קופלמן ברוסיה בשליחות מייסדי פתח תקווה על מנת למכור חלקות קרקע ולעודד יהודים לעלייה לארץ ישראל. איכילוב רכש ממנו חלקת קרקע, בשנת תרמ"ד (1884) עלה לארץ ישראל. תחילה התגורר ביפו, לאחר מכן התיישב ביהוד, ועם עזיבת התושבים את המקום עבר לפתח תקווה. בשנת תרמ"ו (1886) נבחר לוועד חובבי ציון בארץ, יחד עם יהושע אוסוביצקי, דוד גוטמן וישראל בלקינד. באחת מנסיעותיו למקוה ישראל בענייני המושבה, שהיה מעסקניה, נפצע קשה על ידי ערבים.
נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
לימוד נהיגה בישראל

לימוד נהיגה הוא החלק המעשי של הכשרת הנהג לקראת קבלת רישיון נהיגה, לצד החלק של לימוד עיוני ("תאוריה"). ניתן לגשת למבחן תאוריה בגיל 15 ושישה חודשים. בישראל, עיקר לימוד הנהיגה מתבצע בעזרת  מורים לנהיגה שהוסמכו לכך על ידי משרד הכלכלה בפיקוח משרד התחבורה. אפשרות חוקית אחרת בישראל היא לימוד נהיגה באמצעות קרובי משפחה מדרגה ראשונה, למי שעומד בקריטריונים הדרושים. בפועל האפשרות השנייה נדירה, בשל העלות הגבוהה הכרוכה בהסבת הרכב הפרטי לרכב לימוד, הביטוח הנדרש והמיומנות הנדרשת מצד המדריך למניעת תאונה במהלך הלימוד.

שיטת הלימוד

במדינת ישראל ניתן להיבחן במבחן תאוריה לרכב בגיל 15 ושישה חודשים ולהתחיל בלימודים המעשיים בגיל 16 ושישה חודשים, במבחן הנהיגה המעשי ("טסט") ניתן להיבחן החל מגיל 16 ותשעה חודשים (לאופנוע ניתן להיבחן החל מגיל 16). לפני תחילת הלימוד המעשי, נדרש התלמיד להוציא "טופס ירוק" (רש"ל 18), לעבור בדיקת ראייה ובדיקה רפואית. לפני או תוך כדי הלימוד המעשי, נדרש התלמיד לעבור מבחן עיוני (תאוריה) ולענות נכונה על לפחות 26 מתוך 30 שאלות רב-ברירתיות על סוגי תמרורים, חוקי התעבורה ומערכות הרכב.
הלימוד המעשי מתבצע ברכב לימוד נהיגה: רכב רגיל שעבר הסבה כדי להכשירו ללימוד נהיגה. הרכב כולל דוושות כפולות, לפחות דוושת בלם. הדוושות מחוברות לדוושות הרגילות של הרכב בעזרת מוטות, כך שניתן להפעילן גם מהמושב של המורה (מושב הנווט). ישנם כלי רכב עם מערכות עזר נוספות, כגון כפתור התנעה נוסף וכפתורי איתות. רכב הלימוד מסומן באמצעות "כובע" מגנטי עליו רשומה האות ל.
תלמיד הנהיגה נדרש ל-28 שיעורי נהיגה מעשיים, לפחות, בני 40 דקות כל אחד. נושאי הלימוד המעשי מפורטים בכרטיס התלמיד, המחולק לארבעה שלבים: תפעול הרכב, הדרך, התנועה ומשימות נהיגה מיוחדות. בסך הכל נדרש התלמיד ללמוד 52 משימות נהיגה. לאחר שעבר שיעור מסכם אצל המורה אצלו למד, על התלמיד לעבור מבחן פנימי על ידי "מנהל מקצועי" מבית הספר לנהיגה בו הוא לומד.

לימודי נהיגה במימון הצבא

מועמדים לשירות ביטחון יכולים ללמוד נהיגה על רכב כבד (רישיון ג') בטרם גיוסם במימון הצבא, ולאחר גיוסם הם מיועדים לשרת כנהגי תובלה בצה"ל. ישנם חיילים אשר לומדים נהיגה על רכב כבד לאחר גיוסם, במסגרת הצבא. חיילים משוחררים יכולים לממן את לימודי הנהיגה שלהם באמצעות דמי הפיקדון לחיילים משוחררים.
באין מולדת

עלילת הסרט

עלילת הסרט מתרחשת ב־1926, בתימן. נעמי (שושנה דמארי), נחטפה בילדותה בידי מוסלמים, שגם הרגו את הוריה, שמה שונה לנעמה והיא גודלה כמוסלמית העובדת כרקדנית וכזמרת במועדוני לילה.
קבוצת יהודים קטנה מחליטה לעלות לארץ ישראל על רקע התעמרויות של ערביי הסביבה. נעמה, אשר מגלה את שורשיה, מצטרפת לקבוצה במסעה לארץ הקודש אחרי פגישה מקרית עם רועה צאן יהודי ועם ילד יהודי שהוריו נטבחו. קבוצת היהודים מונהגת על ידי שליח ציוני ממוצא מזרחי שהגיע מא"י. היהודים נתקלים בצרות שונות בדרכם המפרכת במדבר, אך סוף המסע טוב והם מגיעים אל הארץ המובטחת.

משתתפים

שושנה דמארי, שייקה אופיר, סעדיה דמארי, איתן פריבר, כדורי שהרבני, עמוס אריכא, אילן עובדיה, אופירה נבון, ורה גולדמן, שלמה בשמי וירוחם כהן.

הקשר היסטורי

נורי חביב הוא יליד עיראק, בגדד, בעקבות פוגרום נמלט לאיראן השכנה וב-1954 עלה חביב לישראל.
יחד עם שלושה מאחיו הקים את אולפן ההסרטה "אולפני חביב" בהרצליה.
חביב שהיה בעל ניסיון רב (הוא היה בעלים של אולפן בו יצר סרטי קולנוע כבר כשחי באיראן; בין השאר עבד עם ג'ורג' עובדיה) לא התקבל בזרועות פתוחות בתעשייה המקומית האשכנזית.
לאחר הקמת האולפן ניגש מיד להפקת הסרט "באין מולדת", שהעבודה עליו הסתיימה ב-1956.

הסרט היה הראשון שהציג סיפור עלייה מארצות המזרח, והשתמש בשפה קולנועית מעורבת שהושפעה מהקולנוע הערבי, הרוסי והמערבי.
לימים אמר:
"בכל הסרטים שראיתי אף אחד לא עשה סרט על עדות המזרח, על כמה הם סבלו, על הפוגרומים שהיו נגדם, על איך הם נלחמו וזרקו הכל כדי לבוא לישראל ועל כל הקשיים שהיו להם בדרך". "נכון, גם היהודים באירופה סבלו, אבל אז אף אחד לא הזכיר מה עבר על היהודים המזרחים. הרי גם להם לקחו את הרכוש ואת הבתים, וגם מהם הרגו רבים. כשאני הייתי בן 12 היה בעיראק פוגרום גדול, הרגו הרבה יהודים, זרקו אותם בחפירה גדולה, בלי שמות ובלי כלום, ואף אחד לא עשה סרט על זה".