google/wiki40b huggingface dataset:
ניק סטאל

ביוגרפיה

סטאל נולד בעיר הרלינגן וגדל בעיר פלאנו שבטקסס.
בגיל שנתיים אביו עזב את הבית וסטאל גדל לצד אימו ושתי אחיותיו.
התחיל לשחק בקולנוע בגיל 14 לצידו ובסרטו של מל גיבסון "איש ללא פנים". המשיך הופיע לאחר מכן במערבון "זנב גדול", במותחן האימה "מופרעים" בתור הסטודנט גאווין סטריק ובתפקיד קטן בדרמת המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום"
ב-2001 התפרסם בדרמה "בחדר המיטות", בה גילם את פרנק פאולר המנהל יחסים עם האם החד הורית נטלי שטראוט (מריסה טומיי) ובדרמת הנעורים העצמאית של לארי קלארק "ילד רע" בתפקיד הקורבן השנוא בובי קנת.
סטאל נבחר ב-2003 לתפקיד ג'ון קונור בסרט הפעולה שובר הקופות "שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות" והתחיל לככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה המיסטית "קרניבל"  בתור הנער בן הוקינס המצטרף לקרנבל נודד.
ב-2005 שיחק במותחן הפעולה "עיר החטאים" בתור הנבל הצהוב רוארק, רוצח ילדים בו נאבק השוטר ג'ון הארטיגן (ברוס ויליס). 
לאחר מכן חלה דעיכה בקריירה של סטאל והוא התפרסם בעיקר בדרמה "סהרורית" ובקומדיה "האחד והיחיד".
בשנת 2010 גילם את רוברט קיין בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון.
לסטאל בת אחת מאשתו רוז סטאל.
יז'י הופמן

קורות חיים

נולד במשפחה יהודית יוצאי פולין אשר הוגלתה לסיביר אחרי פלישת ברית המועצות לפולין בשנת 1939. האב, זיגמונד הופמן רופא במיקצועו התנדב לשרת בדיוויזיה הפולנית הראשונה על שם קוסטושקו בצבא האדום, האם - מריה שמלקס.
אחרי המלחמה יז'י הופמן חזר לפולין. למד בעיר בידגושץ'. בשנת 1955 סיים מכון ממלכתי לקולנוע במוסקבה. התפרסם בעקבות בימוי הסרטים המבוססים על ספרי טרילוגיה של הנריק סנקביץ'. חתן פרסי קולנוע רבים.
פטרהוף

ארמונות, מזרקות וגנים

המאפיין הטבעי הדומיננטי של הארמון הגדול במתחם הארמונות הוא צוק בגובה שישה עשר מטרים השוכן פחות ממאה מטרים מהחוף. מה שמכונה הגנים התחתונים (ניז'ני סאד), ששטחם כקילומטר רבוע מרכיבים את החלק הטוב יותר של שטח האדמה ברמון, הכלואים בין צוק זה לחוף, ומשתרעים מזרחה ומערבה לאורך של 200 מטרים. רוב המזרקות של נמצאות כאן, כמו גם כמה ארמונות קטנים ובניינים חיצוניים. ממזרח לגנים התחתונים שוכן פארק אלכסנדר עם מבני התחייה גותית מהמאה ה-19 כמו הקפלה הגותית.
בראש הצוק, בסמוך לאמצע הגנים התחתונים, ניצב הארמון הגדול (בולשוי דבורץ). מדרום לו נמצאים הגנים העליונים הקטנים יחסית (ורחני סאד). על פני הצוק מתחת לארמון נמצא המפל הגדול (בולשוי קאסקאד). זה והארמון הגדול הם מרכז היסוד של המתחם כולו. למרגלותיו מתחילה תעלת הים (Morskoy Kanal), אחת ממפעלי המים הנרחבים ביותר של תקופת הבארוק, החוצה את הגנים התחתונים.

מפעל השעונים של פטרודבורץ

המפעל הוותיק ביותר ברוסיה הוקם על ידי פיוטר הגדול בשנת 1721 תחילה כמפעל שנועד לסייע בבניית ארמונות פטרהוף אך גם ארמונות אחרים בסנקט פטרבורג. המפעל החל לייצר ציוד וחלקים לתעשיית השעונים בשנות העשרים. לאחר מלחמת העולם השנייה החל המפעל לייצר שעונים שלמים תחת שם המותג פובדה ומשנת 1961 תחת המותג Raketa. בשנת 1985 היו במפעל 7,500 עובדים ונוצרו 5 מיליון שעונים מכניים בשנה. כיום זהו מפעל השעונים האחרון ברוסיה המייצר את תצורתו מא' ועד ת', אם כי הייצור קטן בהרבה מכפי שהיה בעבר.

תחבורה

את העיירה משרתים שלוש תחנות רכבת (נובי פטרהוף, סטארי פטרהוף ותחנת האוניברסיטה). ארמונות פטרהוף נגישים דרך הים באמצעות הידרופולים הממוקמים בסמוך לארמון החורף בסנקט פטרבורג. ניתן להגיע בקלות אל הארמון בתחבורה ציבורית ושירותי ואן פרטיים שמבצעים נסיעות קבועות מהעיר לפטרהוף.
הגישה לגנים העליונים היא בחינם, אך הכניסה לגנים התחתונים מחייבת רכישת כרטיסים (לא כלולה בתשלום הסירה למבקרים המגיעים באמצעות הידרופויל). הארמונות עצמם והקפלה נגישים רק כחלק מסיורים מודרכים.

פוליטיקה וממשל

העיר מהווה מחוז מוניציפלי בתחומי העיר סנקט פטרבורג. גוף השלטון המקומי היא המועצה המוניציפלית (Муниципальный Совет) שפועלת מאז 1998 כגוף עירוני מחוקק. בבחירות 2014 נבחרו 19 חברי המועצה, 18 מהם חברי מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת ונציג אחד מטעם המפלגה הקומוניסטית.
ראש המועצה המונציאפלית של פטרהוף מאז 2016 היא סבטלנה מאליק. הגוף הביצועי העליון היא העירייה ובראשה עומד אלכסנדר שיפמן.

ספורט

בעיר פועלים בתי ספר לספורט ומועדון הספורט "סובול" הכולל מספר מתקני אימונים והתעמלות. מועדון ההוקי קרח סק"א סנקט פטרבורג מפעיל בעיר את מועדון ההוקי לילדים סק"א פטרהוף.
זלמן שניאור

תולדות חייו

שניאור נולד בעיירה שְׁקְלוֹב שבפלך מוהילב, במזרח תחום המושב של האימפריה הרוסית (מאז 1991 במחוז מוהילב בבלארוס). גדל בבית מסורתי כצאצא של מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי, והיה בעל השכלה תורנית וכללית. בגיל 13 עבר לחיות באודסה, ובשנת 1902 עבר לוורשה.
בתקופת חייו בוורשה התקבל לעבודה, בהמלצתו של ביאליק, בהוצאה לאור מקומית, והחל לפרסם את שיריו הראשונים.
בשנת 1904 עבר לווילנה, והחל לכתוב עבור עיתון עברי מקומי. בתקופה זו הוציא לאור קובץ משיריו ומסיפוריו, ובשנת 1906 הוציא לאור את ספר שיריו "עם שקיעת החמה". ספרו זה זכה להצלחה מרובה, הודפס במספר מהדורות והביא את שניאור למעמד משורר מוכר. כעבור שנה מפרסום הספר עבר לחיות בפריז ולמד בסורבון לימודי ספרות, פילוסופיה ומדעי הטבע.
בין השנים 1908–1913 סייר ברחבי אירופה וצפון אפריקה, ולמשך תקופות קצרות למד בשווייץ ובגרמניה. במהלך שהותו בברלין החלה מלחמת העולם הראשונה, ונמנעה את יציאתו מגבולותיה. בשנים אלה למד שניאור רפואה, ועבד בבית החולים המקומי.
בטרם פרצה המלחמה חזר לאודסה, ובה הוציא את ספר שיריו השני. הצלחתו הביאה אותו להתמסר לכתיבה, ולאורך שלושים השנים שלאחר המלחמה פרסם שניאור כ-50 ספרי פרוזה ושירה ביידיש ובעברית. ספריו תורגמו למספר שפות והופצו ברחבי אירופה, ובהם הרומנים "אנשי שקלוב" ו"פנדרי הגיבור".
בשנת 1923 קבע שניאור את מקום מושבו בצרפת, בה חי עד לפלישת הנאצים בשנת 1940 ובריחתו לספרד וממנה לארצות הברית. הוא חי בניו יורק עד לעלייתו ארצה, בשנת 1949. באמריקה זכתה עבודתו להצלחה בקרב העיתונות בשפה היידית.
לאחר עלייתו ארצה החל שניאור לכתוב לעיתונים היומיים, וערך את מהדורות ספריו. ספרו "פנדרי הגיבור" הותאם על ידו לתיאטרון והוצג ב"הבימה". תרומתו המתמשכת לתרבות העברית זיכתה אותו בפרס ביאליק (1951) ובפרס ישראל לספרות יפה (1955).
שניים משיריו נתפרסמו בזמר העברי. השיר "יד ענוגה" שבוצע על ידי אמנים רבים והשיר "מרגניות" שנתפרסם בביצועה של חוה אלברשטיין. זלמן שניאור נפטר במהלך עבודתו בניו יורק בשנת 1959.
על שמו רחובות בכמה ערים בישראל.
מסכת דמאי

מסכת דְּמַאי היא המסכת השלישית בסדר זרעים, שהוא הסדר הראשון בשישה סדרי משנה. כמרבית המסכתות בסדר זה, היא מופיעה במשנה ולא נכתב עליה בתלמוד הבבלי, אלא רק בתלמוד הירושלמי ובתוספתא.
המסכת מפרטת את הלכות דמאי - הן ההלכות הקשורות להפרשת תרומות ומעשרות מגידולי הארץ, במקרים שבהם הפירות התקבלו מעם הארץ, אשר אין ביטחון שהקפיד להפריש מעשר מפירותיו.
הביטוי 'דמאי' מקורו בארמית, ופירושו: "של מה היא". תבואה שלא הופרשו ממנה תרומות ומעשרות מכונה בלשון חכמים טבל, ותבואה שכבר הופרשו ממנה מכונה תבואה מתוקנת. כאשר קונים או מקבלים פירות ותבואה מעם הארץ, שאינו בר-סמכא בעניין המעשרות - התבואה מכונה 'דמאי', כיוון שאין אנו יודעים 'של מה היא', אם אלו פירות של טבל או שהם מתוקנים.

תוכן המסכת

פרטי ההלכות במסכת עונים באופן מדוקדק על השאלה - עד כמה ניתן לסמוך על מי שהוא עם-הארץ בעניין תרומות ומעשרות.
הרקע החברתי לשאלה זו הוא הריבוד החברתי אצל היהודים בתקופת חז"ל. חכמי ההלכה בידלו את עצמם ממי שאינו שומר על הכללים עד תומם, והגדירו זאת בגדרים חברתיים. מי שהיה שומר את כללי ההלכה לפרטיהם, כולל ההקפדה על אכילת תבואה בטהרה - היה נקרא 'חבר' (משנה, מסכת דמאי, פרק ב', משנה ג'). אלו שלא הקפידו על הלכות הטהרה והלכות המעשרות כונו 'עם-הארץ'. עם זאת, עם הארץ היה נאמן על הפרשת "תרומה גדולה". מעמד ביניים היה לאלו שהיו נאמנים בעניין תרומות ומעשרות, אך לא הקפידו על טהרה, וכל אחד מהם נקרא 'נאמן'.
על אף הבידול החברתי, היו בין הקבוצות קשרים מסחריים ואף קשרי משפחה. מסכת 'דמאי' מכוונת את תלמידי החכמים, כיצד להתנהג באותן סיטואציות, שבהן הם באים במגע עם עם-הארץ. מבחינה זו, כשם שמסכת דמאי עוסקת ביחסים אלו בענייני תרומות ומעשרות, כך גם עיסוקה של מסכת זבים - בענייני טומאה וטהרה, שכן עם הארץ נחשב כטמא בטומאת זב.
עם כל זאת, המגמה הכללית של חכמים במסכת היא להקל במקרה של דמאי. המסכת פותחת במילים 'הקלין שבדמאי', ומפרטת את המינים שבהם אין חשש תרומות ומעשרות, גם כשלוקחים מעם-הארץ. בכלל, הפרק הראשון כולו עוסק בעניינים שבהם ניתן להקל בדמאי. למשל, מובאת ההלכה שבשבת ניתן לשאול את עם-הארץ לגבי התבואה שלו, והוא הופך לנאמן ליום אחד.
עניינים נוספים הנידונים במסכת: נאמנותם של בעלי חנויות, הפקדת תבואה אצל מי שאינו נאמן (פרק ג'), שליח שאינו נאמן (פרק ד'), שותפות עסקית עם עם-הארץ (פרק ו) והתנאים להפוך להיות נאמן וחבר (פרק ב')
במשנה מופיע לראשונה המושג מונופול: "רבי יהודה אומר, מאחד על הכול; ומודה רבי יהודה, בלוקח מן המנפול, שהוא מעשר מכל אחד ואחד". פירש רבי עובדיה מברטנורא: "מנפול - קונה מן פלטרין הרבה ומוכר לאחרים". עוד פירוש אומר: "מנפול- אדם שיש לו את הזכות הבלעדית על מכירת מין כלשהו באותה העיר".

מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה לכך שמסכת זו סודרה לאחר מסכת פאה היא משום הזכות שיש לעניים להשתמש בדמאי, כמו שאמרו: "מאכילים את העניים דמאי".
ג'בלה

היסטוריה

ג'בלה הייתה מיושבת כבר מהאלף השני לפני הספירה לפחות. העיר הייתה חלק מהממלכה האוגרתית. בעת העתיקה ג'בלה הייתה עיר רומית חשובה. אחד השרידים מתקופה זו הוא תיאטרון, שבו מקום לכ-7,000 צופים. ליד החופים נמצאו שרידים יותר עתיקים, מתקופת הברזל או מהתקופה הפיניקית.
בימי הביניים הייתה ג'בלה חלק מנסיכות אנטיוכיה, אחת המדינות הצלבניות, עד שנכבשה על ידי צלאח א-דין בשנת 1189 במהלך מסע הצלב השלישי. אחד מתושביה המפורסמים של העיר הוא הוגו מג'בלה , בישוף העיר, שדיווח לאפיפיור אאוגניוס השלישי  על נפילת אדסה והיה ראשון הדוברים על הכומר יוחנן.
בג'בלה גדל עז א-דין אל-קסאם, שעל שמו נקראים הפלג הצבאי של חמאס – "גדודי עז א-דין אל-קסאם" וכן רקטות הקסאם, הנורות לעבר יישובים ישראליים סביב רצועת עזה. גם המשורר אדוניס נולד וגדל בג'בלה. 
במרחק של פחות מקילומטר אחד מן העיר שוכן תל ג'יבלה (Gibala), הידוע כיום כתל טווייני , עיר שהייתה מיושבת מהאלף השלישי לפני הספירה ועד התקופה הפרסית.
ב-23 במאי 2016 ביצע ארגון הטרור המדינה האסלאמית ארבעה פיגועי התאבדות בתוך ג'בלה, שעד לאירוע זה נותרה מחוץ להשפעה ההרסנית של מלחמת האזרחים בסוריה. בפיגועים נהרגו למעלה ממאה אנשים. הם כוונו ככל הנראה נגד העלווים הרבים המתגוררים שם.

כלכלה

מרבית תושבי ג'בלה מתפרנסים מחקלאות, בעיקר מגידול עצי תפוז, לימון וזיתים. כמו כן קיימות חממות רבות לגידול ירקות באזורים הכפריים. במרכז העיר עובדים בעיקר במסחר, וישנם גם כמה מפעלים קטנים לייצור כותנה ומיץ תפוזים.
חוזה אחיד

חוזה אחיד או חוזה סטנדרטי הוא חוזה בעל ניסוח אחיד שמיועד להתקשרויות רבות. לרוב החוזה נוסח בידי צד אחד או לבקשתו כדי לשמש בהתקשרויות בינו לבין לקוחותיו. החוזה מוצג לרוב ללקוח כמוצר מוגמר שלא ניתן להתמקח עליו. החוזים האחידים חוסכים עלויות ניסוח חוזים במיוחד לכל עסקה ועסקה, אך לעיתים מתאפיינים בניצול חוסר הניסיון והידע של הלקוח. מדינות שונות בעולם, וישראל בראשן, חוקקו חוקים שמגנים על הלקוחות וקובעים רגולציה על חוזים אחידים ועל התנאים המותרים בהם.

חוזה אחיד מוגדר בחוק החוזים האחידים: :
"חוזה אחיד" - נוסח של חוזה שתנאיו, כולם או מקצתם, נקבעו מראש בידי צד אחד כדי שישמשו תנאים לחוזים רבים בינו לבין אנשים בלתי מסויימים במספרם או בזהותם
אעבלין

על היישוב

לפי הסברה, שם היישוב משמר את שם היישוב היהודי אבליים או כפר אובלין הנזכר בתוספתא, ממנו הגיע התנא מהדור החמישי רבי אלעזר בן יהודה איש אבלים. פירוש השם "אבל", לפי אחת ההצעות, הוא יובל מים. פירוש זה מתאים לאור העובדה ששם המקום מגיע מנחל אבליים הסמוך.
באעבלין נמצאו אבנים שעליהן חקוקות מנורה ואבן ועליה כתובת ארמית קדומה. סברה אחרת למקורו של שם היישוב היא שהיישוב נקרא על שמו של בית אחד שנשתמר בכפר מאז התקופה הצלבנית ושמו "בית אבלין".
ליישוב חשיבות במסורת הקתולית המקומית, מפני שבו נולדה בשנת 1846 הנזירה הכרמליטית מרים בוארדי, אשר הוכרזה כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1983. בכפר עובר מעיין המוקדש לה. 
ביישוב נמצא קברו של עקילה אגא שהיה השליט הבדואי שהגן על תושבי המקום הנוצרים מפני הטבח של הדרוזים בשנת 1860, וכן ישנם קברים של בני משפחתו של דאהר אל עומר שהיה השליט של אזור הגליל במאה ה-18.
רשת מוסדות מאר אליאס המנוהלת על ידי הארכיבישוף הקתולי אליאס שקור הנמצאת ביישוב, היא רשת מוסדות חינוך החל מגן ילדים ועד למכללה ושלוחת אוניברסיטה.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים באעבלין 13,128 תושבים (מקום 140 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.1%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לאעבלין דירוג של 3 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 65.0%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 6,152 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

המועצה המקומית

החל משנת 1985 ועד הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1998 ראש המועצה היה חבר הכנסת לשעבר סאלח סלים. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 זכה סלים ב-44.8%, כאשר חאג' עאטף זכה ב-49%. כמו כן, התמודד גם סלמאן נור שזכה ל-339 קולות (6%) ושיח' מאמון שזכה ל-7 קולות בלבד (0.1%).
בעקבות הבחירות למועצה המקומית בשנת 2003, לראשונה מאז שנת 1985 לא ישב ראש המועצה המודח סאלח סלים במועצת העיר, לאחר שרשימתו, אלסדאקה לא זכתה לאף מנדט. גם רשימתו של ראש המועצה החדש לא זכתה לאף מנדט, אך הוא ישב במועצה המקומית כראש המועצה. בשנת 2005 הודחו חאג' עאטף וחברי המועצה על ידי שר הפנים אופיר פינס בעקבות ניהול לא תקין, אי תשלום שכר במשך חודשים וגרעון נצבר של 65 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2006 שר הפנים רוני בראון מינה ועדה קרואה ברשות מרק אסיה ובעקבות פעילותה הגרעון המצטבר הורד ל-13 מיליון ש"ח.
מאמון שיך אחמד נבחר לראש המועצה בסיבוב שני שנערך ב-7/12/2010.
חוף ז'ריקואקוארה

חוף ז'ריקואקוארה (בפורטוגזית: Praia de Jericoacoara) הוא חוף ים הממוקם בעיר ז'יז'וקה דה ז'ריקואקוארה שבמדינת סיארה הממוקמת בצפון-מזרח ברזיל. החוף מרוחק כ-300 קילומטרים מפורטלזה, בירת מדינת סיארה. החוף הוא חלק מהפארק הלאומי ז'ריקואקוארה.
החוף נבחר בשנת 1994 על ידי הוושינגטון פוסט לאחד מעשרת החופים היפים ביותר בעולם, ובשנת 2014 נבחר על ידי ההפינגטון פוסט לחוף הרביעי היפה ביותר בעולם. החוף גם נחשב לאחד מהחופים הטובים בעולם לגלישת רוח.

אטימולוגיה

שמה של העיירה מורכב משני החלקים המרכיבים אותה. מקור השם ז'ריקואקוארה הוא בטופי-גוארני. יורוקו (Yuruco) פירושו "בור" וקוארה ("cuara") פירושו צב. חיבור השניים, "יוּרוּקוּקוּאַרַה", במשמעות "בור הצבים", מתייחס לכך שצבי הים נהגו לחפור בורות  בחוף הים באזור זה, לשם הטלת ביציהם. לפי פירוש מקובל אחר, מקור השם נגזר מגבעה סמוכה, שנראית מהים כאליגטור (בטופי-גוארני: Jacarequara (זַ'קַארֵקוּאַרַה)). מקור השם ז'יז'וקה הוא ככל הנראה בצירוף Ji ("צפרדע") ו-Oca ("בית"), היוצר את המילים "בית הצפרדעים".

היסטוריה

החוף נחשף ונרשם לראשונה בשנת 1629 על ידי הקרטוגרף ז'ואאו טיקסיירה אלברנאז הזקן .
עד שנת 1985 חיו באזור רק מספר קטן של דייגים, אך משנה זו הפך החוף לאתר פופולרי, ומבקר בו מדי שנה מספר גדול של תיירים. משנת 2002 הפך החוף לחלק מהפארק הלאומי ז'ריקואקוארה.
בשל יופיו, צולמו בו מספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
When the Party's Over

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פיניאס או'קנול והופק על ידו גם כן. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, המשלב בתוכו סגנונות נוספים. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לשיר את תואר הזהב על סך מכירות של חצי מיליון עותקים במדינה.
עם יציאתו, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וואר דיר

וְוַּאר דִּיְר (בצרפתית: Voir dire, "אמירת האמת"; תעתיק ב-IPA:‏ /ˈvwɑr ˌdiər/; במקור מלטינית verum dicere) הוא שמו של הליך משפטי בשיטה בה יש חבר מושבעים.

מהות ההליך

הליך זה הוא הליך מקדמי לדיון, בו בוחרים את המושבעים על ידי בדיקה אם הם אובייקטיבים לדיון ואין להם דעות קדומות על המקרה.

ארצות הברית

בארצות הברית נערך במהלך ההליך המקדימי מעין משפט זוטא בו נשאלים המושבעים על חייהם, על עמדותיהם ואמונותיהם ואף על דעותיהם הפוליטיות. רק אם שני הצדדים (התובע והנתבע) מסכימים למושבע הוא נבחר לשרת בחבר המושבעים.

אנגליה

באנגליה ההליך פחות מורכב מבארצות הברית, ונשאלת למעשה שאלה אחת: "האם אתה מוכן לתת שימוע נכון וצודק הן לכתר והן להגנה?".
אלפונס חלימי

חייו

חלימי נולד בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה, האחרון מבין 13 ילדים. בגיל 10 ברח לראשונה מבית הוריו, וגם בשנים הבאות הרבה להסתלק מביתו, לשוטט ולהתמודד עם הקשיים ברחובות הקשוחים של העיר. בגיל 12 החל לעבוד כשוליית חייט בעיר הבירה אלג'יר.
בנערותו הצטרף כחניך למועדון הכדורגל המקומי, ולמרות שהצטיין גם בשחייה נמשך לעבר האיגרוף.
כבר בתחילת דרכו כמתאגרף הבליט חלימי את יהדותו כאשר על מכנסיו רקם את סמל המגן דוד.
לאחר פרישתו מאיגרוף מקצועני התגורר בפרברי פאריס וניהל בית קפה. במקביל עסק תקופה קצרה באימון אך התבקש לפרוש לאור הדוגמה השלילית שנתן לחניכיו. חלימי הפך למאמן שחייה. בסוף חייו עבר לבית אבות כאשר הוא סובל מאלצהיימר.

קריירת האיגרוף

חלימי קיים כ-100 קרבות באלג'יר עד שאותר כבעל פוטנציאל והוזמן לעבור לצרפת. בשנים 1953 ועד 1955 זכה באליפות צרפת לחובבים במשקל תרנגול. בשנת 1955 זכה גם באליפות משחקי הים התיכון ולאחריהם הפך למקצוען.
ב-1 באפריל 1957 זכה חלימי בתואר אלוף העולם באיגרוף במשקל תרנגול לאחר ניצחון על האלוף המכהן, האיטלקי מריו ד'אגטה, לאחר החלטה שנויה במחלוקת להמשיך את הקרב למרות פציעתו של ד'אגטה מכוויות שנוצרו כתוצאה מפיצוץ זרקור.
ב-6 בנובמבר 1957 הפך חלימי לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל תרנגול לאחר ניצחון בלוס אנג'לס על ראול מרסיאס שנתמך בקהל בן 20 אלף צופים.
בתקופה זו ניהל חלימי חיים בלתי ספורטיביים, התרועע עם עבריינים והיה מעורב בהימורים.
בשנת 1959 הפסיד בקרב בלוס אנג'לס את כתר אליפות העולם לחוזה בסרה, אך בשנת 1960 הפך לאלוף אירופה לאחר ניצחון בלונדון על פרדי גילרוי.
ב-26 ביוני 1962 התמודד חלימי שוב על תואר אלוף אירופה בקרב המקצועני הראשון והיחיד שהתקיים בתל אביב מול פיירו רולו, ניצח והפך שוב לאלוף אירופה באיגרוף במשקל תרנגול.
השבועון טיים כתב על חלימי כי:
"סגנונו הוא כשל לוחם רחוב שרכש את מיומנותו ברחובות אלג'יריה....הוא מכה כמו מתאגרף במשקל כבד....לא משנה היכן נוחתת המכה היא בוודאי כואבת".
עד שנת 1989 וזכייתו של רנה ז'אקו במשקל קל-בינוני, לא הוכתר אלוף עולם צרפתי נוסף באיגרוף.
פילוסטרטוס מלמנוס

פילוסטרטוס מלמנוס (ביוונית: Φιλόστρατος ὁ Λήμνιος;‏ 190–230 לספירה לערך); ידוע גם בשם פילוסטרטוס הזקן כדי להבדילו מנכדו, פילוסטרטוס הצעיר, שהיה גם הוא מלמנוס; היה סופיסט  בתקופת האימפריה הרומית. הוא היה ככל הנראה אחיינו של הסופיסט פילוסטרטוס מאתונה, ונזקפים לזכותו שני ספרים שבעבר יוחסו לדודו.
אדנו וירוס 36

פרסומים נוספים

ב-18 במרץ 2006 במחקר שנערך על ידי ריצ'רד אטקינס (אוניברסיטת ויסקונסין). במחקר זה נבדקו יותר מ-2,000 בדיקות דם באוסטרליה ונראתה נוכחות של אדנו-וירוס 36 אצל 20% מהמשתתפים.
ב-26 בינואר 2009 מסר ד"ר ניחיל דורנדאר הצהרה לגבי הקשר שבין השמנת יתר ואדנו-וירוס 36, כמו כן הוא הזהיר מפני ההדבקה הפשוטה על ידי עיטוש או אפילו לחיצת ידיים, בנגיף שנראה כי הוא משתתף במגפת ההשמנה העולמית.
א-נאצר

ביוגרפיה

א-נאצר היה בנו של הח'ליפה אל-מסתדא, ועלה לכס הח'ליפות בשנת 1180. שנות מלכותו הראשונות עמדו בסימן ביסוס השליטה בעיראק גופא - למן תיכרית ועד המפרץ הפרסי. מבית, שלטונו התאפיין בעלייתן של קבוצות פותוואא (فتواء) ועיארון (عيارون) - כנופיות לוחמות בעלות נטייה לסופיות. למרות זאת, בימיו פרחה בגדאד כמרכז של למדנות דתית וכללית ושל אמנות.
בניסיון לשבור את כוחם של הסלג'וקים במזרח, הסית את שליט ח'ווארזם הטטרי, תכיש, לכדי מרד. משצלח, העניק תכיש לא-נאצר מספר מחוזות במזרח פרס. אף על פי כן, עד מהרה החמיצו הקשרים בין הצדדים כאשר הווזיר הגדול של א-נאצר נהג בגסות בתכיש במהלך ביקור דיפלומטי. הווזיר הוצא להורג ותכיש התקיף את המחוזות המזרחיים שניתנו במתנה לא-נאצר. א-נאצר הגיב על ידי הזמנת חיסולו של אחד ממושליו של תכיש בידי החשישיון, והטלת קשיים על עולי הרגל הבאים מהאזורים שבשליטתו. מוחמד השני, בנו של תכיש, שלח את צבאו לעבר בגדאד, אך א-נאצר פנה לעזרת ג'ינגיס ח'אן, והדבר גרם לנסיגת הצבא הטטרי. במקביל, סייע א-נאצר לכוחותיו של צלאח א-דין ותגבר אותם בסיוע חומרי ולוגיסטי.
גרטה ויורגן אינגמן

יורגן אינגמן

נולד בשם יורגן פדרסון ב-26 באפריל 1925.
הוא בנו של עובד רכבת ויש לו שני אחים.
בגיל 15 החל אינגמן לנגן בגיטרה.
הוא עבד כשולייה בעסקי דפוס.
שם הבמה הראשון שלו היה יורגן אינגמן והגיטרה שלו.
בשנים 1945–1958 הוא היה חבר בתזמורת של כנר הג'אז דנית.
בשנים 1956–1975 ו-1983–1990 היה נשוי לגרטה אינגמן. נפטר ב-21 במרץ 2015.

גרטה אינגמן

נולדה בשם גרטה קלמנסן ב-17 ביוני 1938.
בשנת 1945 החלה לעבוד ברדיו.
אינגמן השתתפה בקדם האירוויזיון הדני בשנת 1979.
ב-8 באפריל 1990 נפטרה גרטה אינגמן ממחלת הסרטן.
אנתוני ואן דייק

חייו

ואן דייק נולד באנטוורפן למשפחת סוחרים אמידה, בן שביעי מתוך שנים עשר ילדים.
גאוניותו ניכרה בו כבר משחר נעוריו, עת יצר עם רובנס במשך קצת יותר משנתיים (בשנים 1618–1620), תקופה שהשאירה בו רושם עז. כאשר מלאו לו עשרים ואחת הגיע לעצמאות סגנונית מרשימה. הוא ביקר באנגליה ובאיטליה, וכל מסעותיו נועדו כדי להעתיק ולחקור את יצירותיהם של האמנים הוונציאנים הגדולים – כמו טינטורטו, ורונזה, ומעל לכול – טיציאן, שהשראתו עליו הייתה רבה. 
את מחייתו מצא בעיקר בציור דיוקנאות. בדיוקנאותיו באה לידי ביטוי יכולתו המעודנת להחדיר תאורים מדויקים בתכלית של תווי הפנים והגוף לתוך קומפוזיציות של תפארת בארוקית מורכבת. בשנת 1632 נענה להזמנת המלך צ'ארלס הראשון להיות לו לצייר החצר, ועבר לאנגליה. צ'ארלס ערך לו קבלת פנים מלכותית, הרעיף עליו מתנות והעניק לו תואר אבירות, בית והכנסה קבועה.
דיוקנאותיו של ואן דייק נועדו לחזק את תביעתו של צ'ארלס לשלטון אבסולוטי. שום צייר אחר מאלו שציירו את המלך לא הצליחו לשוות רומנטיות והידור פיוטי כאלו לדמותו הבלתי מרשימה של צ'ארלס.
ואן דייק מת זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים, בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17.
הייליה

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20, והייליה הוכרזה כעיר בשנת 1925. עוד בשנותיה הראשונות, הפכה הייליה למרכז תרבות, בידור וספורט אזורי. בשנת 1937 הייתה הייליה העיר האמריקאית האחרונה שבה עברה הטייסת האמריקאית הידועה אמיליה ארהארט במסעה האחרון. בתקופה זו חלה בעיר צמיחה דמוגרפית גדולה ביותר. אחרי המהפכה הקובנית בשנת 1959 הגיעו מהגרים קובנים רבים לעיר.
פול או'בריאן

חייו

או'בריאן נולד בדרום אפריקה, וגדל בגולד קואוסט שבאוסטרליה ובמאוריציוס. הוא השתתף במספר סרטים קצרים, וב-2005 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון, עת החל לגלם את דמותו של השוטר טוב הלב ג'ק הולדן באופרת הסבון "קרוב רחוק". הוא גילם את התפקיד במשך ארבע עונות, במהלכן זכה בפרס לוגי בקטגוריית הכישרון החדש הפופולרי ביותר (2006) ופעמיים היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר (2007 ו-2008).
בשנת 2008 השתתף או'בריאן בתוכנית "It Takes Two", הכוללת תחרות זמר בה מתחרים זה לצד זה ידוענים וזמרים מקצועיים (במתכונת דומה ל"רוקדים עם כוכבים"). או'בריאן התחרה לצדה של ג'ייד מקריי והזוג הגיע למקום הרביעי. לאחר עזיבתו את "קרוב רחוק" פתח בית ספר למשחק בסנט קילדה.
בוררות בינלאומית

בוררות בינלאומית היא שיטה ליישוב סכסוכים בין צדדים להסכמים מסחריים בינלאומיים, באמצעות בוררות. בדומה לבוררות באופן כללי, בוררות בינלאומית אף היא תולדה של חוזה, לפיו הצדדים מסכימים להביא סכסוך ביניהם להכרעת בורר או מספר בוררים, כשמינוי הגוף הבורר יתבצע בהתאם לכללים שעליהם הסכימו הצדדים. הסכם הבוררות מנוסח בדרך כלל כפיסקה בהסכם המסחרי העיקרי שבין הצדדים. תחום הבוררות הבינלאומית התפתח באופן המאפשר לצדדים להסכם, הבאים מתרבויות שונות וממערכות משפט שונות, ליישב סכסוכים ביניהם, בדרך כלל ללא צורך בפניה למערכות החוקים שאליהם כפוף כל אחד מן הצדדים במדינתו.

מאפיינים עיקריים של בוררות בינלאומית

הסיבה העיקרית בעטייה בוחרים צדדים לחוזים מסחריים בינלאומיים בכלי הבוררות לצורך ישוב סכסוכים היא כדי להימנע מניהול הליכים בבתי משפט של מדינות המוצא של הצדדים ולצורך לאכוף פסקי דין בבתי משפט זרים. הליך הבוררות הבינלאומית אינו כבול לסדרי הדין של מדינה מסוימת, אלא אם כן הצדדים בחרו באופן מפורש לכבול אותו באופן זה ובחירה זו איננה מנוגדת לעקרונות ההליך ההוגן או לתקנת הציבור. בוררות בינלאומית מתוארת לעיתים כבן-כלאיים של שיטות שונות ליישוב סכסוכים, אשר אינה מאמצת במלואה אף לא שיטה מסוימת אחת, אלא עירוב של כללים הלקוחים משיטות משפט שונות.
קיימים הבדלים משמעותיים בין בוררות בינלאומית לבין שיטות בוררות במדינות שונות בעולם. לא רק אופיו הבינלאומי של הסכסוך מכתיב את שיטת הבוררות, אלא ששיטות הבוררות עצמן שונות והעוסקים בבוררות בינלאומית מתמחים בדרך כלל אך ורק בתחום זה. אף שכללי סדרי הדין במדינות שונות בעולם מאפשרים קיומה של בוררות "בינלאומית", בוררות בינלאומית במובנה המלא, מתקיימת מחוץ לגדרם של כללי סדרי דין לאומיים, כאלה או אחרים, "לבוררות בינלאומית לא יהיה בדרך כלל קשר למדינה שבה הבוררות מתקיימת, להוציא את העובדה שהיא מתקיימת בטריטוריה של אותה מדינה".
היותה של בוררות בינלאומית שיטה נייטרלית ליישוב סכסוכים והיכולת לאכוף פסקי בוררות אלה הם היתרונות המרכזיים בשיטה זו על פני ניסיון ליישב סכסוך בתחום המסחר הבינלאומי בבתי המשפט של אחת המדינות בהן התנהל המסחר. פסק בוררות בינלאומית אשר ניתן בבוררות שנערכה במדינה כלשהי בעולם החתומה על אמנת ניו יורק ניתן לאכיפה בכל מדינה אחרת החתומה על האמנה, כאילו ניתן בבית המשפט של המדינה בה מבקשים לאכוף את פסק הבוררות. כך למשל, אם צדדים להסכם הבאים ממדינות א' וב' הסכימו כי סכסוך ביניהם יתברר בבוררות שתערך במדינה ג', אשר כולן חתומות על אמנת ניו יורק, אזי פסק הבוררות יהא ניתן לאכיפה במדינות א' וב' כאילו ניתן בבתי המשפט של אותן מדינות. להבדיל, לא קיימת אמנה בינלאומית דומה המאפשרת אכיפה אוטומטית של פסקי דין הניתנים בבתי משפט של מדינה אחת בכל המדינות האחרות החתומות על האמנה. על רקע אמנת ניו יורק, עליה חתומות למעשה כל המדינות התעשייתיות והרוב המוחלט של המדינות המפותחות, יכולים צדדים למסחר בינלאומי להסכים על תניית בוררות בינלאומית במדינה נייטרלית, אשר פסיקתה ניתנת לאכיפה קלה במדינות המוצא של הצדדים להסכם.
דגל דייוויד הקדוש

דגל דייוויד הקדוש (באנגלית: Flag of Saint David) הוא הדגל המזוהה עם פטרונה של ויילס - דייוויד הקדוש. זהו דגל שחור שבמרכזו צלב צהוב הנמתח לכל אורכו. הדגל קשור לסמלה של הדיוקסיה של דייוויד הקדוש ומשמש לייצוגה של ויילס לצדו של דגל הדרקון האדום.
מקורותיו של הדגל עלומים, ויש הטוענים כי השימוש הראשוני בו, או בצבעי השחור-צהוב, היה בשנת 675, אולם לאחר סיפוחה של ויילס לאנגליה בשנת 1452, נזנח השימוש בדגל, כמו גם בדגל הדרקון האדום, עד לתחילתה של המאה ה-20. כיום נעשה שימוש בדגל במיוחד ביום הלאומי של ויילס ביום דוד הקדוש.