google/wiki40b huggingface dataset:
אימפריה (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה עוקבת אחרי ראש אימפריית מוזיקה, ששלושת בניו ואשתו לשעבר נאבקים על המורשת שלו. לושיוס ליון (טרנס הווארד), הוא מלך ההיפ הופ. אמן מוכשר לאין שיעור ומנכ"ל חברת "אימפריה בידור", לשעבר בריון רחוב ששלטונו בחברה מעולם לא התערער. אך כל זה עומד להשתנות כשלושיוס מגלה שהוא חולה במחלת ה-ALS שעתידה להרוג אותו בתוך שלוש שנים. השעון מתקתק והוא חייב להכתיר את אחד משלושת בניו, שימשיך להנהיג את האימפריה ואת המשפחה.

הפקה

הווארד, הנסון וסידיבי צילמו את הפיילוט בשיקגו במרץ 2014. ב-6 במאי 2014, בחרה רשת פוקס ב"אימפריה" לשידור בתקופת הטלוויזיה 2014–2015. ב-19 בנובמבר, אושר כי פרק הפיילוט ישודר בבכורה ב-7 בינואר 2015, אחרי הבכורה של העונה ה-14 של "אמריקן איידול".
המפיקים בפועל הם בריאן גרייזר, דניאלס, סטרונג ופרנקי קלפו. הסדרה נכתבה על ידי סטרונג, ודניאלס, שהיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. אימפריה היא הסדרה הראשונה שביים דניאלס. על פי סטרונג, הסדרה מבוססת בחלקה על המחזה "המלך ליר" של ויליאם שייקספיר ו"אריה בחורף" של ג'יימס גולדמן; דניאלס גם הודה שלסדרה יש השפעה חזקה מאופרת הסבון המצליחה של ABC, "שושלת".

ליהוק

הווארד לוהק לתפקיד הראשי ב-19 בפברואר 2014. הנסון קיבלה את התפקיד הנשי הראשי ב-26 בפברואר, וג'סי סמולט לוהק לתפקיד ראשי. הווארד והנסון כיכבו בעבר יחד כמאהבים בסרט "מלחמות הראפ", וכיכבו בסרט "ארבעה אחים" משנת 2005. ב-10 במרץ, סידיבי, שבעבר עבדה עם דניאלס בסרט "פרשס", לוהקה לתפקיד משני בתור בקי, העוזרת של לושיוס. טריי ביירס וגרייס גילי לוהקו לתפקידים רגילים, בעוד בריישר גריי ומאליק יובה לוהקו לתפקידים ראשיים. קורטני לאב התווספה לצוות השחקנים ב-23 באוקטובר. נעמי קמפבל לוהקה לתפקיד משני ב-29 בספטמבר. ב-2 ביוני 2015, הוכרז כי אדם רודריגז יצטרף לצוות השחקנים בעונה השנייה בתור לאז דלגדו, מאהב פוטנציאלי לקוקי.

מוזיקה

לאחר שדניאלס מצא את השחקנים הראשיים שלו, הוא החל לחפש מפיק על מנת לעצב את המוזיקה לסדרה. בגלל שטעמו המוזיקלי והרצונות שלו היו קצת מיושנים מדי לסדרה, התייעץ דניאלס עם אנשים שחשב שיוכלו לתת לו קצת יותר תובנה, ילדיו. על פי הצעתו של בנו ובתו, דניאלס פנה למפיק העל טימבלנד, שיצר להיטים עם כמה מאמני הפופ הגדולים בעולם ביניהם מיסי אליוט, מדונה, ברנדי, ג'סטין טימברלייק, ג'יי-זי, נלי פורטדו ואליה. פרק הפיילוט לבד מורכב מ-12 שירים. קולומביה רקורדס יוציאו פסקולים שבועיים של אימפריה בחנות של iTunes, אותה אסטרטגיה ששומשה לסדרה "Glee". במאי 2015, הכריזו פוקס כי הזמר ני-יו יכתוב שירים עבור העונה השנייה של הסדרה, יחד עם טימבלנד. אמנים רבים השתתפו בהופעות אורח, ביניהם ניתן למנות את ריטה אורה, פיטבול, סנופ דוג, ג'ייסון דירולו אלישיה קיז ועוד רבים אחרים.

ביקורת

"אימפריה" זכתה לביקורות חיוביות ממבקרים. השבחים הופנו לצוות השחקנים, במיוחד להווארד והנסון, למוזיקה, לכתיבה, לכיוון, ולכובד הדרמטי של הסדרה, המביא נושאים חברתיים מודרניים לעלילה.
הבכורה של הסדרה דורגה כבכורה המדורגת ביותר של רשת פוקס בשלוש השנים האחרונות. נתוני הצפייה גדלו ברציפות; "אימפריה" היא הסדרה היחידה בלפחות 23 השנים האחרונות שהגדילה את נתוני הצפייה משבוע לשבוע בחמשת הפרקים הראשונים. הסדרה ממשיכה להגדיל את נתוני הצפייה עם שאר הפרקים. הפרקים של הסדרה זכו גם לצפיות רבות ב-VOD ושירותי הזרמה אחרים. נכון לפרק הסיום של העונה הראשונה, עקפה הסדרה את "המפץ הגדול" בתור התוכנית המתוסרטת המדורגת ביותר בתקופת עונת הטלוויזיה 2014–2015. פרק הסיום הראשון הוא גם פרק הסיום הנצפה ביותר מאז מאי 2005, כש"האנטומיה של גריי" סיימה את עונתה הראשונה.
טריטוריה

טריטוריה (לפי החלטת האקדמיה ללשון: תְּחוּמָה ) היא ההגדרה המתארת שטחים השייכים לפרט, לחברה, למדינה או לרשות מסוימת (שטח שליטה). שטחים אלה מוגדרים או מתוחמים באמצעות גבול, בין אם על ידי אמצעים פיזיים טבעיים (כמו נהרות וימים) או מלאכותיים (גדרות למשל) ובין אם על ידי אמנות, הבנות והסכמים בינלאומיים.
טריטוריה מסוג שונה יש לאנשים פרטיים בשטח קטן כמו בית או חצר. גם להרבה בעלי חיים ישנה טריטוריה עליה הם מגוננים מחיות אחרות.

פריבילגיות טריטוריאליות

בעלות על טריטוריה עשויה להקנות פריבילגיות וזכויות שונות. בשטחים השייכים למדינה, המדינה זכאית לקבל ולהחליט החלטות ולנהל מדינה ריבונית ולא תלותית בהתאם לחוק המדינה המקומי ובהתחשב בחוק הבינ"ל, כמו כן, אם המדובר באזרח או בחברה, זכותם לנהל בצורה בלעדית את הנעשה בשטחם, זאת תוך ההגבלות החוקיות והמשפטיות הנ"ל.

טריטוריה כמונח מדיני-גאוגרפי

במרבית המקרים, טריטוריות מגדירות שטח רציף, הנהנה מאוטונומיות מסוימת מבחינה שלטונית. דוגמאות לכך הן הטריטוריות הצפוניות של קנדה, וכן שטחים אוטונומיים שאינם מוגדרים כמדינה בארצות הברית (בעבר - שטחים שהיו מצויים ממערב לארצות הברית במהלך התפשטותה מערבה וכיום - האיים פוארטו ריקו שבים הקריבי וגואם שבאוקיינוס השקט). 
עם זאת, השימוש במונח 'טריטוריה' יכול להתייחס גם לשטחים המצויים בריבונותה של מדינה מסוימת, אך אינם מהווים חלק רצוף משטחה. דוגמה לכך היא צרפת, שבריבונתה נמצאים בין השאר המחוזות/טריטוריות ראוניון, גיאנה הצרפתית, ומרטיניק וכן הטריטוריות של נורווגיה, רוסיה, ארגנטינה וארצות הברית ביבשת אנטארקטיקה.
יהושע נוישטיין

ביוגרפיה

נוישטיין נולד בדנציג שבגבול גרמניה-פולין. בגיל 11 הגיע לניו יורק. שם למד במשך 5 שנים בישיבה חרדית ולאחר מכן למד במכון פראט לאמנות, ובארט סטודיו ליג, ניו יורק.
בשנת 1964 נוישטיין עלה לישראל וב-1979 שב בחזרה לניו יורק, ושם הוא חי כיום.
בשלהי שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 נוישטיין היה דמות מרכזית בקהילת האמנים הישראלית ואחד מחלוצי האמנות העכשווית באותן השנים.
נוישטיין למד אמנות בארצות הברית, בשל כך היה בעל מידע רב על הנעשה בתחום האמנות העכשווית, יותר מרבים מהאמנים הישראלים האחרים.
בשנת 1968 נוישטיין יצר יחד עם ז'ראר מרקס את העבודה הסביבתית החשובה הראשונה בארץ, בבית האמנים בירושלים. ביצירה הם הציגו אלפי זוגות נעליים ישנות אשר מילאו את חדרי הבית.
בשנים 1968–1969, היה ממייצגי האמנות העכשווית בתערוכות הסתיו של מוזיאון ישראל, יחד עם משה גרשוני ויהודה בן-יהודה.
בשנת -1971 יזם את העבודה המושגית "פרויקט נהר ירושלים", שכללה השמעת צלילי מים מפכים בוואדי צחיח ליד ירושלים.
בשנת 2009 הציג בתערוכה "קו-וידאו" בבית אנה טיכו בירושלים את יצירתו "מחיקות", בה עם יד האחת הוא כותב את אותיות ה-ABC, "אני יהודי ציוני", וסמלים לאומיים כדוגמת מגן דוד או צלב. ומוחק אותן לסירוגין עם ידו השנייה, ובמקביל ממשיך לכתוב אותן בניסיון ליצור קשר עם הצופים.
יצירות אחרות של נוישטיין בודקות את אופיה של השפה החזותית ואת אפשרות ייצוג המציאות. ביצירותיו הוא חושף את תהליך עשייתן והיווצרותן תוך התבססות על מניפולציה של מאפיינים חזותיים ופיזיים (קיפול, קריעה וכדומה) על-פי כללים שהציב מראש.
הדינמיקה של הקריאה הייתה במרכז העניין של יצירותיו. נוישטיין שימש חוליית קשר בין האמנים הישראלים העכשוויים המעטים של אותן שנים, השפיע על אחדים מהם ושימש כגורם מתסיס ומדרבן- עסקן אמנות במובן החיובי של המילה.
ציר מרכזי עליו בנויה יצירתו של נוישטיין בעשור האחרון היא הקיום היהודי הישראלי והגלותי, תוך התמקדות בסוגיות של טריטוריאליות וניידות. לא במקרה המפה היא מוטיב מרכזי בעבודתו.
ברגמו

היסטוריה

ברגמו יושבת על שטחה של העיר העתיקה ברגומום, שנוסדה כיישוב של שבט הקלטים קנומני. ב-49 לפנה"ס נהייתה ברגמו לעיר רומית שבשיאה היו בה כ-10,000 תושבים.
מן המאה ה-6 הייתה ברגמו אחת הדוכסויות החשובות ביותר של הלומברדים בצפון איטליה, יחד עם ברשה, טרנטו וסיבידאל דל פריולי. מן המאה ה-11 ואילך הייתה ברגמו קומונה עצמאית וחלק מן הליגה הלומברדית שהובסה בידי הקיסר פרידריך ברברוסה ב-1165. בשנת 1331 נתנה העיר את עצמה ליוהאן מלוקסמבורג, אך אז בית ויסקונטי כבשו את העיר.
ב-1428 נפלה העיר לידי השלטון של הרפובליקה הוונציאנית ונותרה חלק ממנה עד כיבוש הרפובליקה ונפילתה בשנת 1797. בין 1797 ו-1815 נכללה העיר בישויות פוליטיות שנוצרו בצפון איטליה במהלך תקופת שלטונו של נפוליאון. הוונציאנים, למעשה, במהלך תקופת שלטונם, ביצרו את החלק הגבוה של העיר, ויצרו את העיר העתיקה.
ב-1815 צורפה העיר לאימפריה האוסטרית. וב-1859 שחרר ג'וזפה גריבלדי את העיר במהלך מלחמת אוסטריה-סרדיניה, כשהעיר נהייתה לחלק מממלכת איטליה. במאה ה-20 נהייתה העיר לאחת הערים המתועשות באיטליה. ברגמו היא גם אחת הערים הבודדות באיטליה שלא ספגה נזקים קשים במלחמת העולם השנייה.

מוזיקה

לברגמו יש חלק חשוב בהיסטוריה של המוזיקה. הכנסייה הגדולה והרומנסקית סנטה מריה מג'ורה החלה בשנת 1137 את המסורת של לימוד מוזיקה ושירה למשך יותר מ-800 שנה. כאשר העיר הייתה תחת שלטון ונציאני, גם סגנון המוזיקה שלימדו בכנסייה היה ונציאני. מלחינים כדוגמת גספארו אלברטי יצרו פוליפוניה באמצעות שני עוגבים ועוד כלי נגינה, סגנון שמזוהה במיוחד עם ונציה.
העיר נתנה את שמה לריקוד עם שנקרא ברגמסק. מוזיקאים חשובים רבים נולדו בברגמו, כגון: גאטנו דוניצטי, פייטרו לוקטלי, אלסנדרו גרנדי ועוד.

אמנות

בברגמו מצויה אקדמיית קררה, הכוללת מוזיאון אמנות שבבעלותו יצירות מהמאה ה-15 עד המאה ה-20 ואקדמיה לאמנויות.

העיר התחתית

העיר התחתית (באיטלקית: citta bassa) היא העיר המודרנית של ברגמו, תוססת ובעלת מסעדות רבות וחנויות, עם מעט אתרים יחסית ובתי מגורים הבנויים לאורך הכביש הראשי המחבר את ברגמו עם ערים אחרות בלומברדיה ואת טורינו עם טריאסטה. בעשורים הראשונים העירייה הקימה מבנים חשובים כמו בית המשפט החדש ועוד משרדים חשובים בחלק הנמוך של ברגמו על מנת ליצור מרכז עירוני חדש.
סדר יום (תוכנית רדיו)

סדר יום היא תוכנית אקטואליה יומית ברדיו, המתמקדת בנושאים חברתיים-כלכליים ומשודרת ברשת כאן ב' בהגשתה של קרן נויבך.

היסטוריה

התוכנית החלה להיות משודרת ברשת ב' של קול ישראל בספטמבר 2008, במקומה של תוכנית האקטואליה "עניין אחר". מגישת התוכנית מיומה הראשון היא קרן נויבך. התוכנית החלה לעסוק בנושאים חברתיים-כלכליים תוך סיקור עומק של נושאים אלה, בהם מתווה הגז, הרפורמה בבריאות הנפש, תנאי אשפוז של פגועי נפש, זכויות עובדים, פנסיות וביטוחי בריאות. בפינת "הוועדה המסדרת" הועלו לשידור אישים מתחלפים שהציגו נושאים שונים שעל סדר היום. בין משתתפי הפינה: עודד שחר, בן דרור ימיני, יפעת ארליך, קלמן ליבסקינד, שוקי טאוסיג, אלישיב רייכנר, ענת סרגוסטי, הני זובידה ועוד. אחת לשבוע התארח אמן אורח שביצע משירו בהופעה חיה.
בעבר הגיש אחת לשבוע את התוכנית עמיקם רוטמן במקומה של נויבך, עד לפרישתו ב-2011. במתכונת דומה, החליפו את נויבך ענת דוידוב (2012–2013) וצ'יקו מנשה (2014–2017).
בשנת 2012 החליטה הנהלת רשת ב' לצרף מגיש נוסף לצידן של נויבך ודוידוב, "על מנת לאזן את התכנים בתוכנית וכדי לאפשר ריבוי דעות". כהמשך להחלטה צורף מנחם בן לשידור עם נויבך. השידור המשותף בין נויבך לבן לווה בעימותים בין השניים. כשבוע לאחר מכן הודיע בן על פרישתו מן התוכנית. זמן קצר לאחר מכן החליטה מליאת רשות השידור כי נויבך תגיש את התוכנית ללא מגיש נוסף.
בשנת 2017, עם סגירת רשות השידור ופתיחת תאגיד השידור הישראלי חודשה התוכנית בתחנת כאן ב', ושעת השידור שלה הוזזה מהשעות 8 – 10 לשעות 10 – 12.
אות התוכנית הוא השיר "סדר יום" בביצוע "להקה רטורית", שנכתב על ידי יוסי אלפנט ואייל גולדשטיין.

פרסים

בשנת 2009 הוענק לתוכנית פרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר במסגרת טקס פרסי הרדיו.  
ב-2015 זכתה קרן נויבך בפרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית, "על עבודה עיתונאית ברדיו, בפרט בתוכניתה "סדר יום", שעוסקת בנושאים כלכליים וחברתיים מנקודת מבט ביקורתית".
ב-2016 זכתה עורכת התוכנית מירית הושמנד מיטראני בפרס רשות השידור (בעבר נקרא פרס מנכ"ל רשות השידור) על פועלה בתוכנית. בנימוקי הענקת הפרס נאמר כי הפרס מוענקה לה על "תרומה מכרעת להגעתה של התוכנית למקומה המואזן ביותר בין תוכניות הרדיו בישראל" וכי "התוכנית בעריכתה מצליחה להניע שינויים רבים בשלל תחומים, בשל התעקשותה להמשיך וללוות תחלואים ביורוקרטיים ואחרים ובשל כך זוכה להערכה רבה".
בריטון (כלי נגינה)

מבנה הבריטון

הבריטון מיוצר מפליז (סגסוגת מהמתכות נחושת ואבץ), הוא מעוקל בצורה של ספירלה כאשר הפייה בנויה במאונך לפעמון (למעט בריטון צעדות, אשר בנויה במישור אחד לפעמון).

הבריטון במוזיקה

הבריטון משמש בסגנונות והרכבים מוזיקליים מגוונים: מוזיקה קלאסית תזמורתית וקאמרית, ג'אז, מוזיקה עממית, מארש, ואף בפאנק (Funk) ורוק.
אפריקה המערבית הצרפתית

היסטוריה

חוק צרפתי שחוקק ב-20 במאי 1894 הסדיר את הקמתו של משרד הקולוניות שאחראי על כל שטחי צרפת שאינן באירופה. במסגרת זו הוחלט על הקמת גוף מנהלי המאחד את מושבות צרפת במערב אפריקה. ב-16 ביוני 1895 הוקמה אפריקה המערבית הצרפתית שכללה איחוד של סנגל הצרפתית, סודאן הצרפתית, גינאה הצרפתית וחוף השנהב הצרפתית. מושבו של המושל הכללי נקבע בעיר סן-לואי (כיום בשטח סנגל. הבנק של סנגל נבחר לשמש כבנק של אפריקה המערבית בשנת 1901. בשבע השנים הראשונות המושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית שימש גם כמושל סנגל אולם בגלל עומס הוחלט בשנת 1902 לפצל את התפקיד. באותה שנה מועבר משרד המושל הכללי מהעיר סן-לואי לעיר דקר ושם זה נשאר עד לפירוק אפריקה המערבית הצרפתית.
ב-1903 הוקמה מערכת החינוך של אפריקה המערבית ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוקם "הצבא השחור" שפיקח על הקולוניה בזמן שרוב הכוחות הצרפתיים הופנו לסייע ללחימה באירופה. "הצבא השחור", ששמו שונה ל-Tirailleurs sénégalais, שימש מאז כצבא אפריקה המערבית.
ב-1904 המושבה הייתה מורכבת מ-6 מדינות: סנגל, סנגל עילית וניז'ר, מאוריטניה הצרפתית, גינאה, חוף השנהב ודהומיי הצרפתית. ב-1916 מצטרפת טוגולנד הצרפתית וב-1919 וולטה עילית הצרפתית. בשנת 1921 חיו באפריקה המערבית הצרפתית 12,283,000 תושבים, ללא טוגו שם חיו 673,000 תושבים.
ב-1940 בזמן שהמושבות של אפריקה המשוונית הצרפתית תמכו בצרפת החופשית, מושל אפריקה המערבית הצרפתית פייר בואסון תמך בצרפת של וישי ולכן ניסו בעלות הברית לכבוש את נמל דקאר שהייתה נקודה אסטרטגית ששימשה את הצי הצרפתי שתמך במשטר וישי. הניסיון שנודע בשם הקרב על דקר נכשל ופייר בואסון וכל אפריקה המערבית המשיכה לתמוך במשטר וישי. בסוף 1942 הוא הצטרף למחנה שדמירל דרלאן שמונה למושל צפון אפריקה הצרפתית על ידי צבא צרפת החופשית, למרות שבתחילה נלחם בהם כנציג שלטון וישי. לאחר רציחתו של דרלאן הוא הצטרף למחנה אנרי ז'ירו. לאחר האיחוד של גנרל ז'ירו וגנרל דה גול תחת הועד הצרפתי לשחרור לאומי (צר'), אפריקה המערבית מתאחדת תחת שלטונו של שארל דה גול.
הפדרציה התפרקה לאחר משאל העם משנת 1958 שבו המדינות השונות מצביעות על חלוקת הפדרציה לרפובליקות עצמאיות, מלבד גיאנה שהצביעה על עצמאותה. עד שנת 1960, שאר המדינות הצביעו גם כן על עצמאותם כך שהפדרציה הפסיקה להתקיים בשנת 1960. בשנת 1958 ארבע הרפובליקות וולטה עילית (היום בורקינה פאסו), דהומיי (היום בנין), ניז'ר וחוף השנהב הקימו גוף בשם איחוד סאהל-בנין (צר') שבמאי 1959 הפך לקונסיי דה ל'ונטונט, ארגון אזורי שעליו הצטרפה גם טוגו ב-1966.

גאוגרפיה

הפדרציה שכנה בשטח של 4,689,000 קמ"ר שרובו היה בסהרה ובהקמתו כלל 10 מיליון תושבים ובפירוקו כ-25 מיליון בני אדם. השטח כלל שטחים במדבר סהרה (בעיקר במאוריטניה, ניז'ר ומאלי), את אגן נהר סנגל את רוב אגן הניז'ר ואת רוב השטח המערבי של הסאהל. בשטח היה גם אזור טרופי בחוף השנהב ובגינאה ושטח הררי בהרי אייר ובפוטה ג'אלון (Fouta Djallon) שבגינאה.
ריקרדו וולף

ביוגרפיה

וולף נולד בשנת 1887 בעיר הנובר שבגרמניה והיה אחד מ-14 ילדי המשפחה. אביו, מוריץ וולף, היה בעל סדנת מתכת
ומעמודי התווך של הקהילה היהודית.
בשנת 1913 היגר לקובה; את שם משפחתו תרגם לספרדית, "לובו" (זאב). בשנת 1924 נישא לספורטאית הקטלאנית פרנסיסקה סובירנה, אלופת עולם בטניס לשנת 1920, ואימץ את שם משפחתה של רעייתו.
וולף פיתח המצאה בתחום הפקת ברזל מפסולת הברזל של בתי היציקה. ההמצאה שימשה במפעלי פלדה רבים והודות לכך זכה לתגמולים רבים. 
לוולף היו השקפות סוציאליסטיות, לכן מימן חלק מפעילותו של פידל קסטרו בתקופת המחתרת, ולאות תודה מונה על ידי קסטרו בשנת 1960 (בשנות ה-70 לחייו) לצירה השני של קובה בישראל (אחרי אלברטו דה לה קַמפָּה אי רוֹף ; ולפני כן שימש רפאל זילבר כנציגה של קובה בישראל). עוד לפני כן גילה עניין בישראל וביקר בה. וולף החל את כהונתו ב-1 בספטמבר 1960 וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1973, שבה ניתקה קובה את יחסיה עם ישראל. לאחר מכן המשיך להתגורר בישראל, בביתו שבהרצליה פיתוח.
בשנת 1975 ייסד את קרן וולף, המעניקה את פרסי וולף למדענים ולאמנים מרחבי העולם, וכן מלגות לסטודנטים ומענקים לאנשי מדע העוסקים במחקר במוסדות להשכלה גבוהה בישראל.
בשנת 1981 נפטר בביתו בהרצליה. רעייתו נפטרה כעבור חודש, ושניהם נקברו בבית הקברות של קיבוץ געש. לזוג לא היו ילדים.
טיגי הטיגריס

עלילה

העלילה מתמקדת בטיגי הטיגריס אשר לומד כיצד להתייחס לחוויות שהוא עובר במהלך היום באופן חיובי.
זיכרון מרומז

זיכרון מרומז (נקרא גם זיכרון לא-מוצהר או זיכרון לא-דֶקלֶרָטיבי, וכן זיכרון אימפליציטי, מאנגלית: Implicit memory) הוא מאגר זיכרון המכיל ידע שלא בהכרח יוכל לבוא לידי ביטוי באופן מילולי. הוא מכיל בין היתר ידע הנוגע למיומנויות מוטוריות וקוגניטיביות שונות.
הזיכרון המרומז הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך והוא כולל בין היתר את הזיכרון הנהלי.

מאפיינים

הזיכרון המרומז משפיע על ההתנהגות באופן בלתי מודע והוא אינו מצריך הפעלה של מאמץ מנטלי כדי להיזכר במידע המאוחסן בו. למעשה, אחד מהמאפיינים המרכזיים של הזיכרון המרומז הוא חוסר היכולת של האדם לזכור את ההתנסויות הקודמות אשר הובילו לרכישתו.
הזיכרון המרומז בא לידי ביטוי כאשר חוויות מהעבר משפרות את רמת הביצוע של פעולה מסוימת, אשר אינה מצריכה היזכרות מודעת או מכוונת של חוויות אלו.

הבחנה בין זיכרון מרומז למפורש

הזיכרון המפורש גם הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך, אך הוא שונה מהזיכרון המרומז בכך שאת הידע המאוחסן בו ניתן לתאר בקלות במילים. בעוד שהזיכרון המפורש מתייחס ל"מה", הזיכרון המרומז מתייחס ל"איך".

היסטוריה ומחקר

בעקבות טבעו הסמוי, הזיכרון המרומז לא זכה להתייחסות מחקרית עד שנת 1960. בשנה זו המחקר אודות אמנזיה העלה שזיכרון זה לא נפגע במצבים אלו.
כאמור, הידע הנמצא בזיכרון המרומז לא תמיד יכול לבוא לידי ביטוי באופן מילולי. על כן, ניתן להביע אותו דרך ביצוע ולאו דווקא על ידי היזכרות מודעת. בהתאם לכך, הלמידה המערבת את הזיכרון המרומז מתייחסת לשינוי בהתנהגות הנצפית. בעקבות זאת, מטלות לבדיקת הזיכרון המרומז מתבססות על שינויים בהתנהגות וברמת הביצוע של מטלות בעקבות תהליכים שונים של הטרמה.
ארט פפר

ראשית חייו

ארט פפר נולד בגרדנה שבקליפורניה, ב-1 בספטמבר 1925. אמו הייתה בת 14 שברחה מהבית ואביו מלח בצי הסוחר. שניהם היו אלכוהוליסטים עם נטייה לאלימות וארט הצעיר עבר לגור עם סבתו מצד אביו. עוד בגיל צעיר הפגין פפר הפגין כשרון מוזיקלי וקיבל שיעורי נגינה. הוא החל לנגן בקלרינט בגיל תשע, עבר לסקסופון אלט בגיל 13 והחל לנגן במועדון לילה בלוס אנג'לס.

קריירה

בגיל 17 החל פפר לנגן באופן מקצועי עם בני קרטר, אחר כך הצטרף לתזמורתו של סטן קנטון התזמורת והופיע אתה עד גיוסו ב-1943. אחרי מלחמת העולם השנייה חזר פפר ללוס אנג'לס והצטרף שוב לתזמורתו של קנטון. בשנות ה-50  זכה פפר להכרה כאחד מהאלטו סקסופוניסטים המובילים בג'אז ואף סיים שני רק לצ'ארלי פרקר במשאל הקוראים של המגזין דאון ביט ב-1952. יחד עם צ'ט בייקר, ג'רי מאליגן ושלי מאן, פפר מקושר לעיתים קרובות (אולי יותר עקב מוקד פעילותו מאשר סגנון נגינתו) עם הקול ג'אז של החוף המערבי, בניגוד לג'אז "החם" יותר של החוף המזרחי שנוגן על ידי צ'ארלי פרקר, דיזי גילספי ומיילס דייוויס. הקריירה של פפר נקטעה פעמים רבות עקב מאסרים שנבעו מהתמכרותו להרואין, אך הוא הצליח לחזור להקליט ולהופיע ולמרות בעיותיו הרבות שמר על רמה מוזיקלית גבוהה עד מותו ב-1982.
ערבית מרוקאית

ערבית מרוקאית, או מרוקאית (בערבית: الـمغربيّة; בתעתיק חופשי: אל-מוגרביה; ידועה גם בשם دّارجة; דאריג'ה) היא קבוצת להגים של השפה הערבית המדוברת במרוקו ובאזורים הסמוכים לה בצפון אפריקה. כ-30 מיליון איש דוברים ערבית מרוקאית.
הערבית המרוקאית היא אחת השפות שהתפתחו מן הלהגים הערביים שדוברו בחצי האי ערב, והתפשטו במאות ה-7 וה-8 עם הכיבושים הערביים-מוסלמיים באסיה ובאפריקה. הלהג הערבי-מרוקאי הוא אחד הלהגים "המערביים" של ערבית (הלהגים של צפון אפריקה). הוא רחוק מרחק רב מערבית ספרותית או מלהגים ערביים "מזרחיים" (מצרית, סורית, עיראקית וכדומה). הערבית-המרוקאית מושפעת במידה רבה מהשפות הברבריות המדוברות בצפון אפריקה. 
הפונולוגיה של הערבית המרוקאית יוצאת דופן, ומכונה פונולוגיית "צרורות". כלומר יש בה רצפים של עיצורים ללא תנועות ביניהם. התכונה הזאת משותפת לערבית המרוקאית וללהגים הברבריים של צפון אפריקה. בין מבני ההברה של המרוקאית קיים המבנה עיצור-עיצור-תנועה-עיצור (CCVC), מבנה שקיים גם בשפות אחרות, אולם בצורה מוגבלת הרבה יותר מאשר במרוקאית.
כמו בכל הקהילות בעולם הערבי, גם הקהילה הדוברת ערבית מרוקאית מתאפיינת בדיגלוסיה. הקהילה הלשונית משתמשת בשתי צורות לשוניות נבדלות, הערבית המדוברת והערבית הספרותית, בנסיבות שונות. השפה המדוברת, שפת היום-יום, נתפסת בדרך כלל כנמוכה, והספרותית כגבוהה. עבור הדוברים הילידיים השפה המדוברת היא שפת-האם, בעוד הספרותית נרכשת בעיקר בבית ספר. שתי השפות מושפעות זו מזו באופנים שונים. במרוקו נפוץ מאוד השימוש בשפה הצרפתית, כך שרוב המרוקאים הם רב-לשוניים.
שרפץ

תולדות היישוב

ב-1322 קיבלה שרפץ זכויות עיר. העיר הייתה אז בבעלות הבישופים של פלוק. זיגמונד הראשון, מלך פולין העניק ליצרני הבד המקומי "ייצור מוגן" בשנת 1509, זוהי זכות שניתנה לערים החשובות ביותר. ב-1793 העיר החלה להידרדר תחת כיבוש פרוסיה. ב-1831, לאחר מרד נובמבר, שרפץ נהרסה בפעולות צבאיות, אך מתחילה להתאושש אט אט. העיר הפכה לעיר המחוז ב-1867. הדבר גורם לתחילת תקופה של התפתחות כלכלית מהירה. במהלך מלחמת העולם השנייה שרפץ נשלטה על ידי גרמניה הנאצית, הקהילה היהודית המקומית הושמדה.

יהודי שרפץ

בית הקברות היהודי בשרפץ הוקם ככל הנראה במאה ה-18, כך שבשרפץ הייתה קהילה יהודית בת כ-300 שנה לפחות. בשיאו היה גודלו של בית הקברות כתשעה דונם. בין השנים 1816–1862 הוגבלו מגורי היהודים בעיר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-3,100 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.

במלחמת העולם השנייה

ב-8 בנובמבר 1939 גירשו הגרמנים את היהודים משרפץ לנובידבור ולוורשה, לאחר שהטילו עליהם גזירות שונות, והעלו באש את בית הכנסת המקומי. ממקומות אלו שולחו בהמשך יהודי העיר למחנות השמדה אחדים. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר רוכזו בגטו שהוקם בה, אשר חוסל ב-6 בינואר 1942.
במהלך הכיבוש הנאצי הרסו אלו את בית הקברות היהודי בעיר, והשתמשו במצבותיו לסלילת רחובות. בית העלמין שופץ לאחר השואה הודות ללך גונג'ול, הרב שלזינגר אלייקימואי מלונדון ויושב ראש הוועדה להגנת בתי העלמין היהודיים באירופה. שטח בית הקברות צומצם לפחות מ-2.5 דונם, והקרקעות שנלקחו הוקצו למבנים פרטיים. מצב שימור המצבות בו רע, ואף אחת מהן לא נשמרה בשלמותה. באמצע 2009 החלו עבודות ניקיון לקברים, בביצוע תלמידי הגימנסיה. ב-8 בנובמבר 2009 חשף הבישוף ליאו וטמנסקיגו את לוחות הזיכרון ליהודים בשרפץ במלאת 70 שנה ליום גירושם מהעיר.
בעיר נולדו אברהם נוימן, אפרים שילה, אפרים תלמי, דוד בן ארי ונחום פסה.
שם המשפחה "שפרינצ'אק" מקורו בעיר שרפץ - "Szpierinczak" ‏("czak"=(בן).

מוזיאון הכפר

מוזיאון תחת כיפת השמים הממוקם בפרברי שרפץ בעמק של נהר שרפניצה במפגש שלו עם נהר סקרוה. אף על פי שהמוזיאון נראה כמו כפר נפרד ועצמאי בשל השטח הגדול שלה (כ-60.5 דונם) ומשום מגודר, הוא בתוך גבולות העיר. הכפר מורכב מ-11 משקים (בתי בקתות, אסמים, רפתות, אסמים, דירים), פונדק, נפחיה, טחנת שמן, טחנת רוח, בית אחוזה, קאפלה קטנה וכנסייה עץ. כל המוזיאון נאסף מאזורים שונים של Masovia. הארכיטקטורה של הבתים היא מן המאה ה-20 או בתחילת המאה ה-19. בתוך הבתים יש רהיטים, כלים, וציוד שקושט בעבודת יד שמתאים לתקופה.

כנסיית קריאת רוח הקודש

הכנסייה נבנתה במאה ה-16. בהתחלה היא הייתה בית התפילה ליד בית החולים. הכנסייה נבנתה בסגנון גותי ולאחר מכן נבנתה מחדש בסגנון הבארוק. במאה ה-17 עלתה הכנסייה באש ונבנתה מחדש לחלוטין, בפעם השנייה, בצורתה המקורית.

אחוזת קצטלנקה

בית האחוזה נבנה במאה ה-17 וה-18 והוא, ללא ספק, אחד המונומנטים החשובים ביותר באזור שרפץ ואחד מהאובייקטים הארכיטקטוניים הכי עתיקים בעיר. ישנם אגדות וסיפורים רבים על האחוזה והמנזר הבנדיקטיני הסמוך שמחובר אליו דרך מסדרון. המנזר הוא מסיבי יותר ומוצק, מה שמצביע שייתכן ששימש גם למטרה הגנתית, אולי מפני התקפה שוודית.
כנסייה עגולה

כנסייה עגולה היא מבנה מיוחד של כנסייה שהחלל המרכזי שלה מתוכנן באופן מעגלי. כנסיות עגולות נמצאות בעיקר בשוודיה ודנמרק (בעיקר באי בורנהולם) והיו מבני כנסייה פופולריים בסקנדינביה במאה ה-11 וראשית המאה ה-12.
יש להבדיל בין כנסיות עגולות למבני כנסייה עגולים במגדלים, וכן כנסיות בצורת מתומנים ומצולעים, שהן אינן עגולות לחלוטין.

היסטוריה

בתקופה שקדמה לראשית הנצרות, נבנו מבנים עגולים בקבריהם של שליטים. באיטליה נבנו מספר כנסיות בפטיסטיות עגולות על ידי השליט או הבישוף לאחר שהאזור הוכרז כנוצרי. כנסיית הקבר בירושלים היא אחת מהכנסיות העגולות הראשונות, והיא נבנתה מעל לקברו של ישו. כך קרה גם במצודת פראג, בה נבנתה רוטונדה בקתדרלת ויטוס הקדוש שנוסדה במיקום בו מוצגת זרועו של ויטוס הקדוש. בהמשך נבנו כנסיות עגולות גם בקהילות ברפובליקה הצ'כית, בפולין ובמדינות הסלאביות.
כנסיית הקבר היוותה השראה לכנסיות רבות, היות שמסעות הצלב הובילו צלבנים וטמפלרים רבים שלקחו איתם לאירופה רעיונות ותוכניות לבניית כנסיות חדשות. דוגמאות לכנסיות עגולות נבנו בקיימברידג' ובלונדון, בהם כנסיית טמפל.
כנסיות עגולות באתיופיה קיימות מהמאה ה-16. מבחוץ הן נראות כמו בקתות עגולות, אך מבפנים מחולקות לשלושה חלקים. בראשון - רצפה מכוסה בשטיחים, עם כיסאות עבור הזקנים והילדים. בשני - רצפה מכוסה בשטיחים אליה רק אנשי הדת של הכנסייה האתיופית האורתודוקסית רשאים להיכנס. ובשלישי נמצא התבות או ארון הברית והוא אזור מלבני שמתייחסים אליו כקודש הקודשים ובו הקירות מכוסים בקישוטים ובתמונות של קדושים.