google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה שלם

קורות חייו

הרב שלמה בן יחיאל שלם נולד באדירנה. כיהן כרב הראשי של יהודי וידין וב-1740 נתמנה לרב הראשי של יהודי סופיה לאחר פטירתו של קודמו הרב דניאל דוד אשטרוג. ב-1752 הגיע הרב שלם לבלגרד לצורך מנוחת החלמה. בעת הגעתו הייתה הקהילה ללא רב ראשי לאחר עזיבתו של הרב נתן גינצבורג. פרנסי הקהילה ונכבדיה פנו אל הרב שלם בבקשה שיכהן כרב הראשי. הרב נאות בתנאי שיוכל לצאת מבלגרד לערים שונות לצורך הדפסה ופרסום חיבוריו. לאחר מינויו השיא את בתו לדוד בנו של ראש הקהל דוד רוּסוֹ.
הרב שלם נעדר מבלגרד לתקופות ממושכות ולא התפנה לטפל בענייני הקהילה. ב-1761 התיישב באמסטרדם ומונה לרב הקהילה הפורטוגזית. הרב שלם סירב לוותר על תואר הרב הראשי של בלגרד, והמשיך לקבל משכורת מהקהילה, אף על פי שלא שב לבלגרד. הרב דוד פארדו התמנה לממלא מקום הרב הראשי של בלגרד, אך עזב לסרייבו, מאחר שלא ניתן היה למנותו לרב הראשי כל עוד הרב שלמה שלם היה בחיים. במהלך תקופת כהונתו של הרב שלם באמסטרדם התפרסמו כתביו "שונה הלכות" ו"לב שלם".
הרב שלמה בן יחיאל שלם הלך לעולמו באמסטרדם ב-1781 והוא בן 76.
קרב גינגאט

קרב גינגאט (בצרפתית: Bataille de Guinegatte) ידוע גם בשם "קרב הדורבנות" (באנגלית: Battle of the Spurs) או "יום הדורבנות" (בצרפתית: Journée des éperons) התרחש ב-16 באוגוסט 1513. במסגרת הליגה הקדושה, בתקופת המלחמות האיטלקיות המתמשכות.
כוחות אנגליים וקיסריים תחת הנרי השמיני ומקסימיליאן הראשון הפתיעו והביסו גוף של חיל פרשים צרפתי. לאחר מכן הנרי ומקסימיליאן צרו על העיר תרואן (Thérouanne) בארטואה (Artois) (כיום פה-דה-קאלה / Pas-de-Calais). המחנה של הנרי היה בגינגייט (Guinegate), שכיום נקראת אנגווינגאט (Enguinegatte) לאחר שתרואן נפלה, הנרי השמיני צר על טורנה (Tournai) וכבש אותה.
ראובן טרוסטלר

ראובן (רודולף) טרוסטלר (1908- 1999) היה אדריכל ישראלי שתכנן מאות מבנים בישראל, בעיקר מבני תעשייה ומשרדים כמו מגדל ירושלים, בניין הטלוויזיה הישראלית ברוממה ובית סולל בונה ירושלים.

קורות חייו

טרוסטלר נולד בווינה בשנת 1908, למשפחה של נגרים ורפדים. בגיל 14 הצטרף לניהול בית העסק המשפחתי והחל ללמוד נגרות בבית ספר מקצועי. בהמשך למד אדריכלות בבית הספר לאומנויות שימושיות בווינה, שם הכיר את האדריכל אוסקר סטרנד והחל לעבוד במשרדו. סטרנד עזר לטרוסטלר לקבל את תעודת ההסמכה על אף היותו יהודי. לאחר הלימודים, שאותם סיים בהצטיינות, המשיך לעבוד עוד זמן מה במשרדו של סטרנד עד שפתח משרד עצמאי. משרדו עסק בתכנון תפאורות ותלבושות לתיאטרון ובנה גם מפעלים קטנים.
בשנת 1938 עלו טרוסטלר ואשתו לארץ ישראל והתגוררו בתל אביב, שם עבד במשרדו של זאב רכטר. לאחר זמן קצר עברו לירושלים, שם קיבל עבודה במשרד לעבודות ציבוריות של המנדט הבריטי. הוא היה פעיל גם בתנועת הבונים החופשיים ותכנן עבורם היכל עולמי בירושלים, תוכנית שלא בוצעה.
החברה הכלכלית לירושלים בחרה בטרוסטלר כאדריכל המועדף על החברה, והוא תכנן עבורה עשרות מבני תעשייה בעיר, בהם מלטשת יהלומים שהוסבה לבניין הטלוויזיה, ומפעל לחוטים שהוסב לאולפני הרדיו של קול ישראל. בנוסף תכנן מפעלים באזורי התעשייה בגבעת שאול ובתלפיות. מחוץ לירושלים תכנן מבני תעשייה בעיירות פיתוח בדרום כמו דימונה ואופקים.
נתן לוריא

ביוגרפיה

לוריא נולד בשנת 1906 בכפר רוסקושנויה (Роскошное) בפלך טאורידה שבדרום-מערב רוסיה (כיום במחוז זפורוז'יה שבאוקראינה), בנו של הרב מנחם מנדל לוריא. נתן למד שנה אחת בלבד בבית הספר. עקב פוגרומים נאלצה משפחתו לעזוב את ביתה, והגיעה לרוסטוב-על-הדון. בגיל 13 נאלץ להתחיל לעבוד כדי לעזור בפרנסת המשפחה. את עבודתו הראשונה החל ברוסטוב, לאחר מכן הוא הגיע לזפורוז'יה, שם עבד במפעל למוצרי חלב. לאחר סגירת המפעל נדד בחיפוש עבודה עד שהגיע למינסק. שם החל ללמוד במכינה. ב-1925 החל לכתוב. הוא נסע לבירה מוסקבה ללמוד באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית . באותה תקופה החל לכתוב עבור העיתון "דער עמעס". ב-1932 פרסם את הרומן המפורסם שלו דער סטעפ רופט (הספר תורגם לאוקראינית ב-1934 ובהמשך גם לרוסית). לאחר סיום לימודיו הגיע לאודסה והיה למורה. שם המשיך לכתוב ולהשתתף במערכת "דער עמעס". הוא נבחר לאיגוד הסופרים הסובייטים, השתתף בוועידה הראשונה והשנייה של איגוד הסופרים הסובייטים באוקראינה, ובשתיהן נבחר לוועדת הביקורת.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה חייל בצבא האדום. לאחר המלחמה חזר לאודסה והמשיך בעבודתו הספרותית.
בשנות ה-50 נעצר יחד עם יוצרים יהודים אחרים בברית המועצות. נשפט ל-15 שנות מאסר ונשלח לגולאג. ב-1956 שוחרר וחזר לאודסה. הוא המשיך ליצור, וחברותו באיגוד הסופרים חודשה.
לוריא נפטר ב-28 בנובמבר 1987 בעיר מגוריו אודסה.
חסימות במידה אחידה

במתמטיקה, קבוצה של פונקציות היא חסומה במידה אחידה אם כל הפונקציות מהקבוצה חסומות על יד אותו קבוע. בשקילות, משפחת הפונקציה חסומה כאשר איחוד התמונות של כל הפונקציות השייכות לקבוצה הוא קבוצה חסומה. סדרת פונקציות  היא חסומה במידה אחידה אם קבוצת כל הפונקציות שבסדרה חסומה במידה אחידה.
באנליזה פונקציונלית, משפט בנך-שטיינהאוס מספק תנאים מספיקים לחסימות במידה אחידה של  קבוצה של אופרטורים.

הציר הממשי והמישור המרוכב

תהי  משפחה של פונקציות עם  קבוצה כלשהי,  קבוצת אינדקסים ו- שדה המספרים הממשיים או המרוכבים.  חסומה במידה אחידה אם קיים מספר ממשי  כך שמתקיים:

מרחב מטרי

ביתר כלליות, אם  מרחב מטרי עם מטריקה , אז הקבוצה  נקראת חסומה במידה אחידה, אם קיים איבר  ומספר ממשי  כך שמתקיים .
יהוד

תולדות העיר

היהודים הראשונים שהתיישבו ביהוד הגיעו אליה בשנת 1884. עיתון הצפירה מביא את הידיעה הבאה בי"ג אדר תרמ"ד, תחת הכותרת: "יישוב חדש בשם יהוד", ובהמשך הכתבה: "זה כחמש שנים וחברת פתח-תקוה קנתה לה נחלת אומלבס ותאמר לכונן בה מושבה, ותבאונה סבות ממסבות שונות ותפרענה את המחשבה ההיא. ויהי בשנת ה'תרמ"ג ותחדש החברה כנשר נעוריה ותחליף כח, כי הלכו ממנה החברים הישנים אשר לא היה בהם ברכה ויבואו אחרים חדשים תחתיהם מלאים חיים וכח עלומים. ויפרדו כארבעים חברים ויקנו להם מושב חדש בכפר יהוד שעל גבול הדני ויקראו שמו "יהוד" ויחפרו באר ויגיעו עד שבעה וארבעים מטר בעומק וימצאו מקור מים חיים. ויבנו בית-המדרש ובית-התנור ויהי בראשית שנת ה'תרמ"ד ויצאו החברים לדור במושב ההוא".
בהמשך יהוד יושבה על ידי אוכלוסייה יהודית על חורבותיו של הכפר הערבי יהודייה, לאחר בריחת תושביה הערבים בשלהי מלחמת העצמאות, אוקטובר 1948. האוכלוסייה שהתיישבה במקום הייתה ברובה ממוצא טורקי (דוברי לאדינו). בשנות החמישים, הגיעו עולים מתימן וניצולי שואה מפולין (ובעיקר ממחוז ביאליסטוק) שהקימו יישוב נפרד בשם ביאליסטוק שלאחר מכן חובר ליהוד. שמותיהם של הכפר הערבי והיישוב היהודי שהוקם על חורבותיו משמרים את שמו של יישוב ששכן במקום, בגבול נחלתו של שבט דן בקרבת נחלת שבט יהודה (ספר יהושע יט, מה).
בשנת 1950 הוכרזה כמועצה מקומית ראשונה לאחר קום המדינה ובשנת 1995 הוכרזה יהוד לעיר. מתחילת שנות התשעים הגיעו ליהוד למעלה מ-800 משפחות עולים, רובן מחבר העמים לשעבר, וכ-30 משפחות מאתיופיה. יהוד-מונוסון מונה כיום כ-27,000 תושבים בכ-7,800 משקי בית.
העיר עברה התרחבות ניכרת עם הקמתה של שכונת קריית הסביונים המבוססת יותר כלכלית בשנים 1992–1997, אשר קדמו לבנייתה השכונות קריית ביאליסטוק, גבעת אוויה ונוה עובד, בעלות אוכלוסייה סוציו-אקונומית בינונית-גבוהה אשר שינו את אופיה של העיר.
בעיר שוכן בית הספר תיכון מקיף יהוד, המשרת את האזור ומנקז אליו את תלמידי יהוד, נוה מונוסון, סביון, גני יהודה, מגשימים, בני עטרות, בית אריה, עלי זהב, רינתיה, מזור, כפר טרומן ועוד.
בשנת 2003, במסגרת מדיניות משרד הפנים להשיג חיסכון בעלויות השירותים המוניציפליים במרחב בקעת אונו, הוקמה לעיריית יהוד ולמועצה מקומית נוה מונוסון עיריית-גג משותפת, עיריית יהוד-מונוסון. הלכה למעשה, עיריית-הגג מתפקדת כעירייתה של העיר יהוד ואילו נוה מונוסון, אשר נהנית מעצמאות חברתית-קהילתית במסגרת מינהלת מקומית, רוכשת ממנה שירותים מוניציפליים סטטוטוריים (האדמיניסטרציה של חינוך החובה, רווחה, מהנדס עיר, גזברות) ובסיסיים (אחזקת, ניקיון ותאורת רחובות, פינוי אשפה וגינון).
בשנת 2014 במהלך מבצע צוק איתן פגעה רקטה שנורתה מרצועת עזה בבית בעיר וגרמה לו לנזק כבד.
סמלה של העיר מכיל מספר מוטיבים משמעותיים – האריה מייצג את סמלו של שבט יהודה, אשר על פי המסורת מקום קבורתו הוא בגן העצמאות בעיר, השלשלות המנותצות לרגליו של האריה מסמלות את שחרורה של העיר מכובשים זרים, המחרשה לצד מבנים עם ארובות מייצגים את היישוב כישוב המקיים עבודת אדמה לצד תעשייה, ולבסוף עץ הדקל לקוח כאחד מארבעת המינים ובשל היותו עץ פרי מתוק המוזכר עוד בתנ"ך. סמל העיר אושר על ידי מועצת העיר בשנת 1951.

דמוגרפיה

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:

תעשייה

לעיר אזור תעשייה מפותח, בו מצויים, בין השאר, מפעלי מבת של התעשייה האווירית, חברת ההיי-טק הבינלאומית HP וחברת מגל מערכות בטחון.
פרנסיסקו לאזארו

פרנסיסקו לאזארו (21 בינואר 1891‏ — 15 ביולי 1912) היה אתלט פורטוגזי, רץ המרתון האולימפי הפורטוגזי הראשון באולימפיאדת סטוקהולם (1912). הוא גם האתלט הראשון שמת במהלך ריצה במשחקים האולימפיים.
בדומה לכל האתלטים האולימפיים בתקופתו, היה לאזארו ספורטאי חובב; הוא התפרנס מעבודתו כנגר במפעל מכוניות בליסבון. לפני האולימפיאדה הוא השתתף וזכה בשלוש אליפויות מרתון במולדתו, כאשר התחרה במסגרת קבוצת ס. ל. בנפיקה.
לאזארו התמוטט במהלך ריצת המרתון באולימפיאדת 1912, בקילומטר ה-30 של המרתון. נטען כי סיבת המוות הייתה כפי הנראה התייבשות חמורה, הקשורה גם לטמפרטורה הגבוהה שנרשמה במהלך האירוע. מאוחר יותר התגלה כי לאזארו כיסה חלקים גדולים של גופו בשעווה, כדי למנוע כוויות שמש, אך בסופו של דבר השעווה הגבילה את ההזעה הטבעית של הגוף, דבר שהוביל לחוסר איזון אלקטרוליטי חמור.
הרומן "בית הקברות לפסנתרים" (2006) מאת הסופר הפורטוגזי ז'וז'ה לואיז פיישוטו, מבוסס על סיפורו של לאזארו.
מריה, נסיכת הסן

ילדותה

הנסיכה מקסימיליאנה וילהלמינה מריה נולדה בדרמשטדט, בירת הדוכסות הגדולה של הסן, ב-8 באוגוסט 1824. היא הייתה הצעירה מבין שבעת הילדים של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ורעייתו וילהלמינה, נסיכת באדן, שהייתה אחותה הצעירה של קיסרית רוסיה דאז, יליזבתה אלכסייבנה. לפי כל הראיות ארבעת הילדים הצעירים של בני הזוג, כולל מארי, לא היו ילדיו של הדוכס הדגול לודוויג, אלא של מאהבה של אמם, הברון אוגוסט לודוויג פון סנארקלן דה גראנסי, אולם כדי להימנע מסקנדל לודוויג הכיר בכל ילדיו כשלו.

נישואים

בשנת 1838 יצא הצארביץ' הרוסי אלכסנדר ניקולאייביץ' למסע ברחבי אירופה על מנת למצוא לעצמו כלה, והתאהב בנסיכה מריה, שהייתה אז בת 14 בלבד. למרות אי הוודאות לגבי מוצאה, והתנגדותה הנחרצת של אמו, הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה, לקח יורש העצר את הנסיכה מריה לאשה ב-16 באפריל 1841. הנסיכה הוטבלה לדת הרוסית אורתודוקסית וקיבלה את שמה החדש, מריה אלכסנדרובנה.
בשל ביישנותה הרבה נחשבה מריה לקרה, מחמירה וחסרת קסם או כישורי שיחה. האקלים הקשה של סנקט פטרבורג לא התאים לנסיכה, שגופה היה רגיש במיוחד, כמו זה של אמה, ולכן היא סבלה לעיתים קרובות ממחלות. למרות זאת היא הצליחה ללדת שמונה ילדים. ההריונות הרבים, בנוסף למחלות הרבות מהן סבלה, הרחיקו אותה לעיתים תכופות מחיי החצר, עובדה שסייעה לבעלה להיכנע לפיתויים רבים.
למרות שאלכסנדר תמיד התייחס לרעייתו בצורה יפה, ידעה מריה כי בעלה לא היה נאמן לה וכי היו לו מאהבות רבות. היא ידעה על יחסיו עם פילגשו, הנסיכה יקתרינה דולגורוקובה, ועל שלושת הילדים שנולדו מרומן זה, עוד לפני שאלכסנדר העביר אותם להתגורר בארמון החורף. אלכסנדר נישא לפילגשו יקתרינה פחות מחודש לאחר מותה של מריה בשנת 1880.

קיסרית רוסיה

בשנת 1855, לאחר מותו של הצאר ניקולאי הראשון, עלה הצארביץ' אלכסנדר לשלטון ומריה הוכתרה כקיסרית. מעמדה החדש הכריח אותה להשתתף ביותר אירועים פומביים גם כאשר הייתה חולה. בשנת 1865 מת בנה הבכור, הצארביץ' ניקולאי, והקיסרית לקחה את מותו בצורה קשה ביותר.
מדי פעם הייתה הקיסרית מריה נוסעת לגרמניה כדי לבקר את אחיה, אלכסנדר, שנישא בנישואים מורגנטים לבת לוויתה יוליה פון האוק. באחד מביקוריה היא פגשה את אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתה של המלכה ויקטוריה ורעייתו של אחיינה, לודוויג, והשתיים הפכו לחברות טובות. לאחר מותה של אליס בשנת 1878 הזמינה מריה לעיתים קרובות את ילדיה היתומים לבקר. במהלך ביקורים אלו סרגיי, בנה של הקיסרית, הכיר את אשתו לעתיד, אליזבת, בתה של אליס. באותם הביקורים הכירה מריה גם לראשונה את אחותה הצעירה של אליזבת, אלכסנדרה, שנישאה שנים מאוחר יותר לנכדה, הצאר ניקולאי השני.

מותה ומורשתה

הקיסרית מריה אלכסנדרובנה נפטרה ב-8 ביוני 1880 בגיל 55. היא נקברה בקבר הקיסרי בקתדרלת פיוטר ופאבל בסנקט פטרבורג. על שמה קרוי תיאטרון מארינסקי שבסנקט פטרבורג וכן העיר מרייהאמן שבאיי אולנד.
איסמאילה סורו

קריירה

סורו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוסו המקומית.
בקיץ 2016 חתם בסקסאן מליגת העל המולדובית. ב-15 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לדאקיה קישינב. עד לסיום העונה רשם 22 הופעות בליגה ללא שער.
ביולי 2017 חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית. ב-4 בנובמבר 2017 סורו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד קרומקאצ'י.
ב-24 בדצמבר 2017 חתם בבני יהודה תל אביב לשלוש וחצי עונות. את הופעת הבכורה שלו במועדון עשה ב-4 באפריל 2018, כשנכנס כמחליף במשחק ליגה נגד הפועל חיפה.
בעונת 2018/2019 היה שותף לזכייה של בני יהודה בגביע המדינה למרות שנפצע ונאלץ להיות מוחלף במשחק הגמר בו גברה בני יהודה 4-5 על מכבי נתניה בפנדלים.
ב-10 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות.
ח'אלד חוסני זועבי

ביוגרפיה

ח'אלד חוסני זועבי נולד בשנת 1952 בנצרת. גדל בעיר זאת ובה למד את לימודיו היסודיים והתיכוניים. בשנים 1971 עד 1975 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו הוענק לו התואר תואר בוגר במשפטים. את התמחותו עשה במשרד עורכי דין בירושלים, ולאחר מכן בבית המשפט המחוזי בנצרת, כמתמחה של נשיאו הראשון, יוסף בהלול.
בשנת 1976 הוסמך כעורך דין, ובאותה שנה פתח את משרדו בנצרת. כעורך דין עסק בתחום המשפט האזרחי בעיקר בנושאי מקרקעין, בנקאות, כינוס נכסים, גישור ובוררות ועניינים אחרים. במשרד מועסקים עורכי דין נוספים. בשנת 1993 הוסמך להיות נוטריון.
ח'אלד חוסני זועבי נשוי ואב לחמישה ילדים בוגרים, שאחד מהם בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית.

פעילות ציבורית

עו"ד זועבי היה חבר הוועד המקומי של לשכת עורכי הדין בנצרת, בטרם הוקם מחוז הצפון של לשכת עורכי הדין. היה חבר במשך שתי קדנציות בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה. עם הקמת מחוז הצפון של הלשכה בשנת 2003 נבחר לקדנציה הראשונה של ועד המחוז הצפון ונבחר להיות יושב הראש הראשון של ועד המחוז למשך 4 שנים. לאחר מכן נבחר פעמיים נוספות לתפקיד בשנת 2007 ובשנת 2011.
כיושב בראש הראשון של ועד המחוז השתתף בהקמת מוסדות הלשכה במחוז והקמת הוועדות הסטטוטריות, ועדת האתיקה ובית הדין המשמעתי.
בשנת 2003 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כסגן ראש לשכת עורכי הדין בישראל למשך 4 שנים ובשנת 2007 נבחר לתפקיד זה לתקופת כהונה נוספת.
בשנת 2004 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי קאדים ל בתי הדין שרעים.
עו"ד זועבי חבר בצוות הכנס השנתי של לשכת עורכי הדין המתקיים באילת ויו"ר פנל בחלק מהכנסים.
בשנת 2011 נבחר ח'אלד חוסני זועבי כחבר הוועדה לבחירת שופטים בישראל בשנת 2011 ונבחר בשנית לקדנציה נוספת בשנת 2015.
עו"ד זועבי מכהן כממלא מקום של יושב ראש ועדת ההשמה בלשכת עורכי הדין וכן כחבר נשיאות במוסד לבוררות של הלשכה. עו"ד זועבי פעיל זכויות אדם.
האורה

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה לפני כ-500 שנים וסוקרה על ידי חוקרים אירופאים במהלך המאה ה-16. העירייה המקומית הוקמה רשמית בשנת 1862, תקופה בה התגוררו בהאורה כעשרות אלפי בני אדם.
נכון לשנת 2011, מתגוררים בהאורה כ-1.07 מיליון תושבים בכ-244,135 משקי בית.
תנועה להתחדשות ממלכתית

רקע

בסוף שנת 1980 החלה המערכת הפוליטית להיערך לבחירות שהיו מתוכננות בשנת 1981. משה דיין, שנבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, הוזמן ב-1977 על ידי מנחם בגין להיות שר החוץ בממשלתו, אך התפטר מהממשלה והתלבט האם לפרוש מהחיים הפוליטיים או להתמודד במפלגת מרכז שתקח את מקומה של התנועה הדמוקרטית לשינוי שהתפוררה.  
באותה תקופה פרשו יגאל הורביץ, זלמן שובל וחבריהם מהרשימה הממלכתית, מהליכוד על רקע חילוקי דעות במדיניות הכלכלית, וביקשו להתמודד בחירות. שובל האמין שעדיף להתמודד יחד עם דיין ופעל לשדך בין דיין להורביץ.

המפלגה

המפלגה נוסדה במרץ 1981 לקראת הבחירות לכנסת העשירית על ידי ח"כ משה דיין וזלמן שובל. בתחילה סיכם דיין עם זלמן שובל על ריצה משותפת עם הרשימה הממלכתית, אך המגעים עם יגאל הורביץ, ראש רפ"י באותה עת, עלו על שרטון, על רקע עמדותיו הניציות של יגאל הורביץ ובתחילת אפריל הציג דיין את רשימתו שכללה את מרדכי בן פורת, זלמן שובל, הרצל שפיר, בועז נהיר, ישראל כץ, אברהם בן מאיר, רם כספי, ישראל גרנית ושלמה אהרונסון. בהמשך הסכים הורביץ יחד עם חבריו, יוצאי הרשימה הממלכתית, להצטרף לרשימה ושובץ במקום השלישי, תוך שדחק אחורה את זלמן שובל והבאים אחריו. ניסיונות לצרף את עזר ויצמן לרשימה, לא צלחו. 
בכנסת היוצאת כללה הסיעה את דיין, יגאל הורביץ, זלמן שובל ושפיק אסעד מסיעת אחווה (שנבחר במקור לכנסת במסגרת התנועה הדמוקרטית לשינוי).
סקרים מוקדמים חזו למפלגה, לכשתקום, חזרה על ההישג של התנועה הדמוקרטית לשינוי. אולם לאחר הקמת המפלגה ועם התקדמות מערכת הבחירות והקיטוב בין הליכוד למערך, התמיכה בתל"ם ירדה. באפריל, קיבלה המפלגה בסקר מינה צמח שבעה מנדטים ובמאי ירדה ל-4 מנדטים.
בבחירות זכתה להישג של 2 מנדטים בלבד, מכוחם נכנסו לכנסת דיין ומרדכי בן פורת. במהלך הקדנציה נפטר משה דיין ובמקומו נכנס הורביץ לכנסת. ביוני 1983 התפלגו הורביץ ובן פורת והקימו שניהם סיעות יחיד בהן כיהנו במשך יתרת כהונת הכנסת. בן פורת שב והתמודד בראשות התנועה להתחדשות ציונית חברתית בבחירות לכנסת האחת עשרה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ילדותו

ברנהרד נולד ב-1 באפריל 1851 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לגאורג, שהיה מאוחר יותר דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.

שלטונו

ברנהרד מונה לדוכס לאחר מות אביו ב-1914, אולם שלטונו היה קצר ימים, ועם סיום מלחמת העולם הראשונה וביטול המונרכיות הגרמניות, הפך לאזרח מן השורה. הוא בילה את שארית חייו במיינינגן, עד למותו ב-16 בינואר 1928.
רכבת הפרוורים של שיקגו

סקירה

מערכת המטרא כוללת כיום מערך של 11 קווי רכבת אשר עוברים דרך 237 תחנות ברחבי אזור המטרופולין של שיקגו. האורך הכולל של כל הקווים הוא 797 ק"מ.
רכבת הפרוורים של שיקגו משרתת קרוב ל-80 מיליון נוסעים בממוצע מדי שנה.
דחיסה מאבדת נתונים

דחיסה מאבדת נתונים היא דחיסת נתונים שיש לתוצאתה פחות מידע מאשר המקור, אך היא עדיין שימושית. הדחיסה מאבדת הנתונים בדרך כלל מסירה נתונים שהעין או האוזן האנושית אינן מבחינות בהם באופן רגיל, כדי לקבל יחסי דחיסה גבוהים בהרבה מאלה של דחיסה ללא איבוד נתונים.

דחיסת תמונות

הדחיסה מאבדת הנתונים הנפוצה ביותר לתמונות היא JPEG. בפורמט זה מחולקת התמונה לריבועים של 8 על 8 פיקסלים והבדלי גוון ובהירות שהעין אינה מבחינה בהם באופן רגיל משוטחים. פורמט JPEG מגיע בדרך כלל, בתצלומים ותמונות דמויות תצלומים (כגון הדמיות בתלת-ממד), לקבצים בגודל של עשירית מהקובץ הלא דחוס, לעומת חצי בפורמט ללא איבוד נתונים כמו PNG.

דחיסת קול

הדחיסה מאבדת הנתונים לקול משתמשת בדגמים פסיכואקוסטיים כדי להסיר נתוני קול שהאוזן האנושית אינה מבחינה בהם באופן רגיל. למשל, אוזנינו אינן שומעות צליל בעוצמה נמוכה הבא מיד אחרי רעש גדול, ועל כן הצליל הזה יוסר. הפורמט הנפוץ ביותר לדחיסה מאבדת נתונים של קול הוא MP3, אך קיימים עוד בשימוש, כמו Vorbis ו-AAC. אף כאן מושגת דחיסה לכדי עשירית מגודל הקובץ הלא דחוס, לעומת חצי בדחיסה ללא איבוד נתונים כמו FLAC.

יתרונות וחסרונות

היתרון הגדול של דחיסה מאבדת נתונים, כמובן, הוא יחסי הדחיסה הגבוהים. יחסי דחיסה אלה מציבים את גודל הקובץ באזור המתקבל על הדעת לתעבורה דרך האינטרנט. מהפכת המוזיקה הדיגיטלית מעולם לא הייתה מתאפשרת ללא פורמטים כמו MP3. לפני עלייתה של הדחיסה מאבדת הנתונים, הדרך היחידה להקטין קבצים במידה מספקת לתעבורת אינטרנט הייתה להנמיך את רמת הדגימה שלהם. לדוגמה להמיר קובץ קול סטראופוני מקורי בפורמט WAV בתדר דגימה של 44.1 קילוהרץ, ב-16 סיביות לדגימה (65,536 אפשרויות עוצמה בדגימה אחת), לקובץ WAV בתדר דגימה של 22.05 קילוהרץ, 8 סיביות לדגימה (256 אפשרויות עוצמה בלבד) וגם מעבר מסטראו למונו. המרה כזאת הייתה מקטינה את הקובץ רק לכדי שמינית, וזאת במחיר של אובדן עצום באיכות . על ידי שימוש בדחיסה מאבדת נתונים באיכות של 128 קילו־סיביות לשנייה ניתן להשאיר את הקובץ ברמת דגימה של 44.1 קילוהרץ, 16 סיביות וסטריאו, בגודל עשירית מהקובץ המקורי, ללא ירידה משמעותית באיכות.
אולם, העובדה היא שהדחיסה הזאת מסירה מידע מהקובץ המקורי, ההסרה הזו עלולה להיות מורגשת. למשל, בשמיעה באוזניות טובות, אפשר להבחין בהבדלים בין קובץ MP3 באיכות של 128 קילו־סיביות לשנייה לעומת הקובץ המקורי. המרה לקובץ MP3 באיכות של 48 קילו־סיביות לשנייה מקטינה את הקובץ פי 30 אך האיבוד באיכות הוא משמעותי וגם מאזין לא מקצועי יבחין בירידה באיכות. את התוצאות של דחיסת JPEG אפשר לראות כאשר מגדילים את התמונה, וככל שמשתמשים ברמת דחיסה גבוהה יותר (כלומר הסרה של יותר נתונים) ההבדלים מורגשים יותר. בנוסף, כל שמירה של קובץ בפורמט מאבד נתונים מסירה ממנו עוד נתונים, כך שעריכת קובץ JPEG או MP3 עלולה בסופו של דבר להניב קובץ באיכות ירודה ביותר. מקובל כי לשם שימור לטווח ארוך בארכיוני צליל של מוזיקה יש לשמור את כל הקבצים בפורמט לא דחוס או בדחיסה ללא איבוד נתונים. הפורמט המינימלי המומלץ על ידי האיגוד העולמי לארכיוני צליל IASA הוא קובצי WAV בתדר דגימה של 48 קילוהרץ, ב-24 סיביות לדגימה.

סוגי מידע אחרים

אפשר לדחוס טקסט אם מסירים סימנים במידה שהבנת המשמעות המקורית עדיין אפשרית. יש הרואים בכתיב חסר ניקוד צורה של דחיסה מאבדת נתונים. ברם, דחיסה מאבדת נתונים לטקסט אינה פופולרית כלל. כל הדחיסות המקובלות לקובצי טקסט, כמו ZIP, הן דחיסות ללא איבוד נתונים.
הליד

הליד בכימיה הוא רכיב דו־צורוני, כאשר צורון אחד הוא ממשפחת ההלוגנים והשני הוא צורון פחות אלקטרושלילי ממנו. הלידים מופיעים במלחים רבים ותרכובות רבות ומכאן חשיבותם. בצדו של הערך, דוגמאות להלידים נפוצים.
בגלל אלקטרושליליותם הרבה, נוטים ההלידים להתפרק בקלות ליוני הלידים.
להם חשיבות רבה במגוון תגובות למשל קורוזיית גימום.

הלידים בתאורה

הלידים המתכתיים נמצאים בשימוש תעשיית התאורה. נורות המיוצרות בשיטה זו נקראות נורות מטל הליד, או מתכת הליד. יתרונן הגדול הוא הנצילות האורית הגבוהה שלהן (יחסית למתחרות נפוצות כמו נורת כספית). יתרון אחר הוא ספקטרום הצבעים הנרחב שהן פולטות.
יתרונות אלו מכשירות אותן לשימוש בזרקורים, תאורת אצטדיונים, חנויות, מפעלים, מרכולים, מחסנים, אולמות ספורט, ובעשורים האחרונים גם בתאורת רחוב וכן בפנסים קדמיים של חלק מכלי הרכב (בשמן הגנרי: "קסנון" ו-"HID"). שימוש נוסף שלהן הוא בחממות מפני שהן מחקות טוב יותר את אור השמש בשלבי גידול שבהם הספקטרום של נורת נתרן לחץ גבוה איננו מתאים.

שימושי הלידים אחרים

אחת מצורות שימור המידע בספריות ענק נקראת מיקרופיש - מעין מצע המזכיר סרט צילום המיועד לשימור מידע. גם חומר זה מבוסס הלידים הודות לפעילות האופטית של תרכובות של הלידים.
שימוש דומה קיים גם במיקרופילם.
אג

היסטוריה

באי אג ניתן למצוא ראיות לקיומן של התיישבויות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. מנזר קילדונאן נוסד על ידי מיסיונר אירי בשם דונן הקדוש (שעל שמו טירת איילין דונן). הוא ונזיריו נטבחו בשנת 617 לספירה על ידי מלכה פיקטית. בימי הביניים האי היה שייך לשבט מקדונלד. סכסוך ארוך עם שבט מקלאוד הסתיים בטבח של כל תושבי האי, לאחר שהם ברחו למערה בחוף הדרומי ונשרפו שם למוות.
במאה ה-19 התגוררו באי 500 תושבים שגידלו תפוחי אדמה, שיבולת שועל, בקר ואצות. באמצע המאה ה-19, כשענף גידול הכבשים הפך לרווחי יותר משאר הענפים פונה האי בהגירה שנכפתה על התושבים.
לאחר שנים של בעיות של איתור בעלי האדמות נקנה האי בשנת 1997 על ידי "נאמנות המורשת של האי אג" (The Isle of Eigg Heritage Trust). הפרויקט הראשון של הנאמנות היה לבנות את בניין "אן ליימריג" המשכן כיום את חנות האי, משרד הדואר, חדר תה, חנות אומנים, שירותים ומקלחות. הפרויקט הבא הוא לחבר את האי לחשמל. כיום רק למספר חוות יש חשמל המסופק על ידי גנרטורים שעובדים על רוח, מים או דיזל. ב-2004 הוגדל הרציף של האי על מנת לאפשר למעבורות בין האי ליבשת או בין האי לאיים אחרים לעצור בו.

גאוגרפיה

היישוב הראשי באי הוא קלידייל הנמצא בחוף הצפון-מערבי. הוא ידוע בעיקר בשל חוף הקוורץ שלו, הנקרא "החולות השרים" בגלל הקול שהחול עושה כשהולכים עליו. 
מרכז האי נקרא "רמת מורלנד" ובו נמצאת גם הנקודה הגבוהה באי הנקראת An Sgurr, גוש של אבן זפת – סוג של זכוכית געשית, המתנשא לגובה של 393 מטר וממנו אפשר לראות עד היבשת.
מלון עג'ור

מֵלוֹן עג'ור (שם מדעי: Cucumis melo var. chate; לעיתים נקרא גם "מלון הקַתַא") הוא פרי מאכל הנמנה עם משפחת הדלועיים.
הפרי שעיר וירוק, מעט מוארך, ויחסי האורך והרוחב שלו עומדים על 1:3 והוא משמש למאכל בהיותו צעיר ועסיסי. מלון העג'ור קרוי במצרית "עגור" והוא ה"קשוא" המוזכר במקרא ואליו התגעגעו בני ישראל בלכתם במדבר: "זכרנו, את-הדגה, אשר-נאכל במצריים, חינם; את הקישואים, ואת האבטיחים, ואת-החציר ואת-הבצלים, ואת-השומים" (במדבר י"א, ה'). הכינוי "מקשה" המוזכר במקרא בתקופת הבית הראשון, התייחס לשדות מיוחדים בהם גדלו 'קשואים'.
בעת העתיקה מלון העג'ור היה אחד מצורות המלונים החשובות בחקלאות המקומית. צורה זו של מלון הוחלפה בצורות חדשות שהחליפו אותה. כך, עם כניסת הקישוא המודרני לחקלאות, הוא קיבל את שמו המקראי של פרי העג'ור, והחליף אותו בחקלאות המקומית. עם זאת, מחוץ לישראל נוהגים לגדל את מלון העגור, למשל, באיטליה.

מלון עג'ור באמנות

עיצובים מדויקים וריאליסטיים של מלוני עג'ור מופיעים על גבי פסיפס הכנסייה בגן הלאומי בכורסי.
ג'ון בל אדוארדס

ביוגרפיה

אדוארדס נולד באמייט שבדרום מזרח לואיזיאנה. בשנת 1984 סיים את לימודיו התיכוניים ובשנת 1988 השלים תואר ראשון בהנדסה באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשנים שלאחר מכן שירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 בצבא ארצות הברית בתפקידי פיקוד וקצונה שונים. הוא סיים את הקריירה הצבאית שלו על מנת לחזור ללואיזיאנה בגלל שיקולים משפחתיים. בתקופה שלאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה. לאחר לימודיו, עסק אדוארדס כעורך דין פרטי. הוא לא עסק בעניינים פליליים, מכיוון שאחיו עבד כשריף המקומי.

קריירה פוליטית

אדוארדס הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ונחשב לסמן שמרני בה, התומך בזכות לשאת נשק. בשנת 2008 נבחר לבית הנבחרים המקומי. ב-21 בפברואר 2013 הצהיר אדוארדס לראשונה כי הוא מתכוון להתמודד על תפקיד המושל בשנת 2015. בבחירות הכלליות, שהתקיימו ב-21 בנובמבר, הוא נבחר לתפקיד עם כ-56.1% מהקולות.
ב-13 באפריל 2016 חתם אדוארדס על חוק המגן על להט"ב מפני פיטורים ואפליה במקום העבודה על רקע של נטייה מינית או זהות מגדרית. בנוסף על כך, הוא ביטל צו שנכתב על ידי קודמו בובי ג'ינדאל, אשר מגן על עסקים ועמותות המתנגדים לנישואים חד-מיניים. בתחילת 2017 הצהיר כי הוא מוכן לעבוד עם נשיא ארצות הברית הנכנס דונלד טראמפ, במיוחד בפרויקטים של שיפור תשתיות.
חיתוך תמונה

דוגמאות (גרפיות)

חיתוך לשם הבלטת הנושא:
חיתוך לשם הסרת פרטים מפריעים: