ארקדי שייחט

ארקדי (אברהם) סמוילוביץ' שייחט (ברוסית: Аркадий Самойлович Шайхет,‏ 12 בספטמבר 1898 - 18 בנובמבר 1959) היה צלם ועיתונאי יהודי סובייטי, שהנציח בעבודותיו את ההיסטוריה של ברית המועצות, בעיקר לפני ובעת מלחמת העולם השנייה ובאמצע המאה העשרים. נחשב ממייסדי אסכולת "הכתבה האמנותית" של הצילום העיתונאי הסובייטי.

קורות חיים

שייחט נולד ב-1898 (30 באוגוסט לפי הלוח היוליאני שנהג אז באימפריה הרוסית), תחת השם אברהם שייחט, הילד הרביעי למשפחה יהודית, בעיר מיקולאייב שבדרום אוקראינה. הוריו, שמואל ורחל שייחט, הגיעו למיקולאייב מהעיר חרסון השכנה. הוא סיים את לימודי בית הספר היסודי בלבד ואז, בן 14, החל לעבוד כשוליה למכונאי במספנת מיקולאייב. ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם בשורותיו כנגד הצבא הלבן בחזית האוקראינית של מלחמת האזרחים ברוסיה במשך ארבע שנים, עד 1922.
כשהשתחרר מהצבא האדום לאחר הניצחון הקומוניסטי באוקראינה, בגיל 24, חזר לעיר הולדתו אך לא מצא שם שריד כלשהו למשפחתו. לפיכך עבר לבירה מוסקבה ובה מצא עבודה בחנות צילום פרטית. ב-1923, שנה אחרי הגיעו לבירה, נישא לאחיה (לבית קחראן) (Achya Kacharan).

קריירה מקצועית

תמונות ראשונות שצילם שייחט החלו להופיע בעיתונות הסובייטית כבר ב-1923. בתוך כשנה כבשה מצלמתו את עמודי השער של כתבי עת סובייטיים רבים ויצירותיו הופיעו על במות עיתונאיות שונות ובהן השבועון "אוגוניוק" (Огонёк - "הניצוץ"), המגזין "ההישגים שלנו" (Наши достижения) ועוד. 
ב-1926 ייסד יחד עם העיתונאי מיכאיל קולצוב  (אף הוא יהודי יליד אוקראינה; "טוהר" למוות על ידי סטלין ב-1940) את המגזין "הצילום הסובייטי". באותה שנה גם הוצגו לראשונה עבודות שלו, בתערוכה של צילומים עיתונאיים. 
ביוני 1927 נעצר שייחט על ידי המשטרה החשאית של סטלין במסגרת אחד הטיהורים המקובלים באותה תקופה. אף כי למזלו הוא שוחרר כעבור חצי שנה בלבד; צילומים רבים שלו הוחרמו אז ואבדו.
בתערוכת "עשר שנות צילום סובייטי" (1928) הוצגו לא פחות משלושים מתצלומיו, והוא זכה בתעודת הצטיינות בגין הישגיו בצילום, הראשונה מכמה תעודות מסוג זה שקיבל במהלך הקריירה שלו. החל מ-1930 הופיעו צילומיו גם במגזין התעמולה הסטליניסטי "ברית המועצות בבנייה" (СССР на стройке), שהופיע גם בשפות רבות ברחבי העולם. באותה שנה הוא היה גם בין מייסדי האיגוד המקצועי של הצלמים הסובייטים.
הכתבה המצולמת הראשונה של שייחט, שכללה גם את סדרת הצילומים הראשונה שלו שהתפרסמה, נעשתה יחד עם שני צלמים יהודים סובייטים אחרים - מקס אלפרט וסולומון טולס - Тулес. היא נקראה "עשרים וארבע שעות בחייה של משפחת פיליפוב" ("24 часа из жизни Филипповых") והופיעה ב-1931, דווקא בעיתון גרמני, פרו-קומוניסטי, בשם "עיתון הפועלים המצויר" (Arbeiter-Illustrierte-Zeitung), שהופיע אותה תקופה בברלין. הכתבה וסדרת הצילומים הזו הִשוו בין חייהם המאושרים והבטוחים לכאורה של העובדים הסובייטים לאלה של מקביליהם האומללים במדינות הקפיטליסטיות.
ב-1935 השתתף בתערוכת "אמני הצילום הסובייטים" וזכה שוב בתעודת הצטיינות. גם בשנים שלאחר מכן השתתף בתערוכות רבות וזכה לתעודות הצטיינות רבות. צילומיו היו לסימן ההיכר של עידן התיעוש הסטליניסטי של שנות העשרים והשלושים בברית המועצות.
ב-1938 סר חִנו שוב בעיני סטלין. עם זאת, בניגוד לשותפו קולצוב, העורך הראשי של "אוגוניוק", שנאסר וכעבור שנתיים מת בכלא, שייחט רק איבד את מקומות עבודתו הקודמים, אך לא נעצר וכעבור כשנה הותר לו למצוא לעצמו עבודה מחדש וצילומיו חזרו להופיע ב"ברית המועצות בבנייה" ובמגזינים אחרים.
במלחמת העולם השנייה זכו לפרסום מיוחד שורת צילומים שביצע, על "הקרב על סטלינגרד" ועל "שחרור קייב, אוקראינה", אשר הופיעו במגזינים כמו "צילומים מהחזית" (Фронтовая иллюстрация) ואחרים, לרבות "פראבדה". לאחר המלחמה ועד סמוך לפני מותו חזר לפרסם מצילומיו, בעיקר ב"אוגוניוק". במרץ 1959 מתה אשתו, וכחצי שנה אחריה נפטר גם הוא, בן 61 במותו.
תערוכות יחיד של צילומיו ממשיכות להתקיים מפעם לפעם, ברחבי העולם, עד היום. במהלך אפריל–מאי 2012 למשל, הוצגה תערוכה שכזו, ב"מוזיאון מוסקבה לאמנות", תחת השם "המשכיות, 1928–1931". שנתיים קודם לכן, ב-2010 הציגה גלריית אלכסנדר ניילי הניו יורקית, תערוכה של 40 מעבודותיו תחת השם: "ארקדי שייחט, התמונות המועדפות, שנות העשרים והשלושים". תערוכה זו הייתה ייחודית, משום שלצורך הכנתה נעזרה הגלריה בנכדתו של שייחט, מריה ז'וטיקובה.