google/wiki40b huggingface dataset:
ישיבת בית מדרש עליון

ישיבת בית מדרש עליון הוא ישיבה במונסי שבניו יורק, ולה ישיבה-בת בבני ברק.

היסטוריה

הישיבה הוקמה על ידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' ראש ישיבת תורה ודעת, ששילבה לימודי חול ותלמידיה היו מודרניים. הרב מנדלוביץ' שאף להקים ישיבה בסגנון מחמיר יותר, ולכן פתח את ישיבת בית מדרש עליון. הוא שאף לשלב בישיבה את הלמדנות הליטאית יחד עם החמימות החסידית ולשם כך הוא הביא את ראשי ישיבת תורה ודעת, הרב ראובן גרוזובסקי הליטאי והרב גדליה שור החסיד. בהמשך מונה כראש ישיבה הרב דן אונגרישר, חתנו של הרב גרוזובסקי. משגיח הישיבה היה הרב ישראל חיים קפלן חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ.
הישיבה נפתחה במונסי, כדי להתרחק מהעיר הגדולה. בהמשך השנים החלו להתגורר סביב הישיבה בוגרים שלה, והם היוו את תשתית הקהילה החרדית במונסי.
הישיבה הקימה את הכולל הראשון בארצות הברית. בראשו עמד הרב שמחה שוסטל.
שיא פעילותה היה בין השנים 1950-1960. בשנת 1970 נסגרה, וכעבור מספר שנים נפתחה מחדש על ידי הרב דן אונגרישר. לאחר פטירתו מונה חתנו הרב ישראל מרדכי פאלק סוויאטיצקי לראש הישיבה.

הישיבה בישראל

בשנת תשנ"ח הקים הרב אונגרישר סניף של ישיבת בית מדרש עליון בבני ברק, בראשה העמיד את בנו, הרב ירחמיאל אונגרישר. המשגיח בישיבה הוא הרב שמואל שולמן. בין הר"מים: הרב אברהם יצחק ליפקוביץ', בנו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ'; הרב יואל מקלב, נכדו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ ואחיו של חבר-הכנסת אורי מקלב; הרב נפתלי קופשיץ רב קהילת חניכי הישיבות רוממה בירושלים, והרב ישראל אידלשטיין בנו של ראש ישיבת פונביז' הרב גרשון אידלשטיין. נכון לשנת תשע"ו לומדים בישיבה כ-400 בחורים.

ישיבת שכר שכיר

לאחר פטירתו של הרב יששכר מאיר נזנחה ישיבת הנגב. באדר ה'תשע"ב, לאחר שנעשו מספר ניסיונות להחיותה, אומצה הישיבה על ידי ישיבת בית מדרש עליון ונקראה "ישיבת שכר שכיר" על שם ספרו של הרב מאיר. ראשי הישיבה הם הרב צבי יהודה גרשונוביץ והרב אריה לוי. בין הר"מים: הרב דב לב, הרב ישראל חיים ינקלביץ והרב מרדכי פלאי, הרב מאיר שמחה וויספיש והרב שניידר. בישיבה כ-120 בחורים.

ישיבת נחלת דן

בקיץ ה'תשע"ו הוקמה בבני ברק ישיבת בת לבני עדות המזרח, הישיבה קרויה "נחלת דן" על שמו של מייסד הישיבה הרב דן אונגרישר. בראשות הישיבה עומד הרב ירחמיאל אונגרישר, משגיח הישיבה הוא תלמידו, הרב דוד משען.
מאפרה

מאפרה היא כלי קיבול לשימוש מעשנים, אשר מיועדת לאיסוף אפר ובדלי סיגריות וסיגרים.
המאפרה הבסיסית והסטנדרטית ביותר מעוצבת כעיגול עם מסגרת פנימית חלולה סביב משטח שטוח, בדומה לכלי שתייה כלשהו, כגון כוס או ספל, אך היא גדולה יותר בקוטרה ושטוחה משמעותית. לרוב המאפרות שלושה שקעים בקצוות, כאשר שניים מהם מתאימים לקוטר סיגריה ואחד לקוטר של סיגר. שקעים אלו משמשים כמשענות לסיגריה או לסיגר אשר עודם דולקים. 
זהו אינו העיצוב היחיד של מאפרות, שהן אביזר ביתי נפוץ. גרסאות שונות כוללות מאפרות במכוניות ועד מאפרות בשירותים ציבוריים או מקומות ציבוריים אחרים.
לרוב, מאפרות מיוצרות מזכוכית, חרס, פורצלן או ממתכות שונות כגון כסף או אלומיניום; אם כי יש כאלה שעשויות מעץ או משיש.
ישנן מאפרות המעוטרות בלוגו של חברה מסוימת (כדוגמת יצרן סיגריות), למטרת קידום מכירות.
כחלק מסידור שולחן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, היה נהוג להניח מאפרה אישית קטנה, בצד הימני העליון, מאחורי גביעי היין וכוסות השתייה.
ככל אביזר שעיצובו חופשי ומתפתח, כך גם מאפרות הן פרט אספני מתבקש.
בחוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, בנוסחו שבתוקף מ-7 בנובמבר 2007, נקבע כי "המחזיק של מקום ציבורי, לא יציב מאפרה במקום ציבורי שבהחזקתו, בהתאם למפורט בתוספת".
הרכב ג'אז

הרכב ג'אז (או אנסמבל ג'אז) הוא הרכב מוזיקלי המנגן מוזיקת ג'אז לרוב ללא מנצח. הרכבים כאלה מכילים מחלקת קצב ומחלקת כלי נשיפה.
בתקופת פריחתם של הג'אז והסווינג באמצע המאה ה-20 הרכבי הג'אז המצליחים כללו גם כלי מיתר ואפילו נבל בהפקות גדולות, למרות שנוכחותם הייתה יותר למראית עין על הבמה מאשר מוזיקלית.
מחלקת הקצב בהרכב הג'אז מכילה כלי הקשה, גיטרה בס או קונטרבס ולפחות כלי הרמוני אחד כגון גיטרה או פסנתר. מחלקת הקצב היא בסיסו של ההרכב. היא מחזיקה את הגרוב ושומרת על הקצב.
מחלקת כלי הנשיפה מכילה כלי נשיפה מעץ וממתכת המנגנים את המלודיה. בהרכב ביג בנד למשל, יש מחלקת כלי נשיפה גדולה המכילה 4-5 חצוצרות וסקסופונים (2-3 אלט, 2 טנור ובריטון) 3-4 טרומבונים וטרומבון בס. לפעמים בנגינת המלודיה מחליפים זמר או זמרת את הכלים שיכולים ללוות בקולות נוספים.
פוקושימה

היסטוריה

פוקושימה נקראה בתחילה "שינובו-נו-סאוטו", הכפר של שינובו. במאה ה-12 בנה סוגינומה טארו את טירת סוגינומה. סביב טירת פוקושימה (שאינה קיימת יותר) החל להתפתח הכפר. בתקופת אדו, החלה פוקושימה לגדול בעיקר בעקבות ייצור המשי שזכה לשם אפילו עד קיוטו. משרד המחוז הוקם בפוקושימה, לאחר הרסטורציה של מייג'י בשנת 1868 ובעקבותיו הבנק של יפן הקים בה סניף, הראשון בחבל טוהוקו. העיר נוסדה ב-1 באפריל 1907.

שדה תעופה

שדה התעופה פוקושימה נמצא כ-40 ק"מ דרומית לעיר, בסוקאגאווה.
דמולישן דרבי

דמולישן דרבי (Demolition Derby, מאנגלית: דרבי הרס) הוא ספורט מוטורי הנפוץ בירידים ובפסטיבלים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
אירוע של דמולישן דרבי כולל מספר רכבים המצויים במגרש סגור, אשר מתנגשים באופן מכוון אחד בשני עד אשר נותר רכב בודד אחד שמסוגל לנוע.

היסטוריה

ישנה מחלוקת מתי התחילו אירועי הדמולישן דרבי באופן רשמי. באופן כללי משערים שהאירועים התחילו בשנות ה-50 בשל עודפים בדגמי פורד מודל T, ובשל העדפת הקהל להתנגשויות מאשר למירוץ סטנדרטי.
הספורט הפך לתת תרבות אמריקאית בשנות ה-60. תוכנית הספורט של ABC , סיקרה את אליפויות הדמולישן דרבי עד לשנת 1992. בשנות ה-80 וה-90 חלה דעיכה מסוימת בהתעניינות, בעיקר כתוצאה מסיקור טלוויזיוני דל.
בשנות ה-2000 עם עליית האינטרנט ושיטת שלם וצפה, חלה עלייה בפופולריות ובסיקור בערוצי הספורט השונים בארצות הברית.

פופולריות

בשנת 2001 פורסמה כתבה בלוס אנג'לס טיימס, שהעריכה כי בכל שנת נערכים כ-2000 אירועי דמולישן דרבי עם כ 60–75 אלף נהגים. הפרסים נעים לרוב ממאות דולרים עד לכעשרות אלפים. באירוע בודד צופים בממוצע כאלף איש.
דמולישן דרבי גם נפוץ בתרבות הפופולרית, ובעיקר בשלל משחקי וידאו כגון סדרות Carmageddon ,Dirt ,Grid ,Flatout ולאחרונה Wreckfest.

חוקים ואמצעי בטיחות

על כל הנהגים ללבוש בגדי בטיחות וקסדות, ולהיות חגורים. מאחר שמדובר בספורט מסוכן, כל החלונות והפנסים מוסרים מן המכוניות. התנגשות בדלת שעל יד תא הנהג יכולה לפגוע בנהג, ועל כן הדלת צריכה להיות צבועה בכתום בטיחותי.
המגרש בו נערך הדמולישן דרבי עשוי מאפר או בוץ, נמצא בשטח פתוח וצורתו אובלית. כמעט תמיד יהיה על יד המגרש צוות כבאות למקרה של התלקחות של אחד ממנועי המכוניות. הרכבים גם ממוגנים מבפנים עם כלוב בטיחות.
החוקיות בדמולישן דרבי יכולה להשתנות מאירוע לאירוע. החוקים תלויים באופן גדול בסוג הרכב - לרוב מדובר במכוניות משפחתיות ישנות ומוזנחות שהיו בדרכן לגריטה ("טרנטה"), אך גם נפוצים מיניואנים, אוטובוסים ומשאיות.
האירוע מתחיל כאשר המכוניות מסודרות שחזיתן כלפי חוץ. על הנהגים להתנגש במכונית אחרת כל דקה-שתי דקות. אם הם לא עושים זאת, הם נחשבים ל"גוררים" ("sandbagging") ונפסלים מה"מרוץ". כמו כן נפסלים אלו שפוגעים באופן מכוון בדלתות של נהגים אחרים.
אם כלי רכב אינו מסוגל לזוז במשך דקה, הוא נפסל מן המקצה. זאת ועוד, אסור לנהגים לשתף פעולה עם אחרים במטרה לפגוע ברכב מסוים (מה שנקרא בעגה הספורטיבית "סנדוויץ'")
מקצה בודד לוקח סדר גודל של כרבע שעה עד חצי שעה. הרכבים ששורדים מכל המקצים משתתפים באירוע גמר התחרות, בו מוכרזים המנצחים בשלל קטגוריות, כמו ה"טוב ביותר", ה"מהיר ביותר", ה"מסוכן ביותר" ועוד.
אינטרנט בקוריאה הצפונית

הגישה לאינטרנט אפשרית בקוריאה הצפונית, אך מותרת רק עם אישור מיוחד והאינטרנט משמש בעיקר עבור מטרות ממשלתיות ועל ידי זרים. במדינה קיימות תשתיות פס רחב מסוימות, כולל סיבים אופטיים המקשרים בין המוסדות הגדולים. עם זאת, שירותים מקוונים עבור רוב האנשים והמוסדות מסופקים בחינם באמצעות רשת אינטראנט המכונה Kwangmyong, כאשר הגישה לאינטרנט העולמי מוגבלת רק חלק קטן מאוד מהמשתמשים.

ספקי שירות

יש רק ספק שירותי האינטרנט המספק חיבור לאינטרנט בקוריאה הצפונית: Star Joint Venture Co, מיזם משותף בין תאגיד הדואר וטלקומוניקציה של ממשלת קוריאה הצפונית וחברת Loxley Pacific הממוקמת בתאילנד. הספק לקח שליטה על הקצאת כתובות האינטרנט ב-21 בדצמבר 2009. טרם הקמת הספק הגישה לאינטרנט התאפשרה רק באמצעות קישור לוויני לגרמניה,  או עבור חלק משימושי הממשלה באמצעות חיבור ישיר עם צ'יינה יוניקום. כמעט כל תעבורת האינטרנט של קוריאה הצפונית מנותבת דרך סין.
החל מפברואר 2013, זרים מסוגלים להתחבר לאינטרנט באמצעות רשתות 3G דרך Koryolink.
הרשאת גישה לאינטרנט נשארת מוגבלת מאוד. עם זאת, יש גידול הדרגתי בתעשיית ה-IT וגידול בגישה לאינטרנט בתוך קוריאה הצפונית. בחודש אוקטובר 2010, עלה אתר האינטרנט של סוכנות הידיעות הקוריאנית המרכזית באמצעות שרת הנמצא בקוריאה הצפונית וניתן לגישה מכל העולם באמצעות כתובת IP צפון קוריאנית, וסימן בכך את החיבור הישיר הראשון הידוע של המדינה לאינטרנט. בערך באותו הזמן, ב-9 באוקטובר, לעיתונאים שביקרו בפיונגיאנג עבור מסיבות חגיגות ה-65 שנים למפלגת הפועלים של קוריאה ניתנה גישה לחדר עיתונאים עם קישוריות מלאה לאינטרנט.  נכון לדצמבר 2014 ישנם 1,024 כתובות אינטרנט רשמיות בקוריאה הצפונית, על אף שעיתונאי הניו יורק טיימס מאמינים כי המספר גבוה יותר. מספר משתמשי האינטרנט מוערך בלא יותר מכמה אלפים בלבד. נטען כי אלה היכולים לקבל גישה לאינטרנט ללא מגבלות כוללים פקידים בכירים, חברי ארגונים לא-ממשלתיים, ושגרירי המדינה. קים ג'ונג-איל אמר כי אהב "לגלוש ברשת". לפי חוקר האבטחה עופר גייר, סך תעבורת האינטרנט של המדינה נמוך מזה של איי פוקלנד. עריק מקוריאה הצפונית טוען כי משנת 2014 רשת האינטרנט משמשת במטרה להגביל את השימוש של הציבור באינטרנט עולמי, בעיקר במלונות. על אף שהוא זמין ברוב הקמפוסים, הממשלה  מפעילה "פיקוח הדוק על השימוש באינטרנט." ייתכן ואזרחים רבים של קוריאה הצפונית כלל אינם מודעים לקיומו של האינטרנט.
מכיוון שסוני, אפל ומיקרוסופט אינן מורשות להפיץ את המוצרים שלהן לקוריאה הצפונית, חברות צד שלישי קונות את המוצרים שלהן, מוכרות אותם כשלהם ללקוחות. מעט מאוד ידוע על תעשיית האלקטרוניקה בקוריאה הצפונית עקב מדיניות הבידוד הממשלתית.
מאפריל 2016, קוריאה הצפונית החלה לחסום את פייסבוק, טוויטר, יוטיוב ואתרי אינטרנט של קוריאה הדרומית בשל "החשש שלה עם התפשטות המידע המקוון".
ב-19 בספטמבר 2016, שרת השמות של קוריאה הצפונית – שמכיל מידע על כל האתרים בעלי סיומת ".kp" – הוגדר באופן שגוי, ואפשר בכך לחוקרים לגשת ולפרסם שמות המתחם וחלק מקובץ המידע בנוגע לאתר, ובכך נחשף כי לקוריאה הצפונית יש רק 28 אתרי אינטרנט.

תקנות האינטרנט של קוריאה הדרומית

משתמשי אינטרנט בקוריאה הדרומית חייבים לציית לחוקי הסחר עם קוריאה הצפונית (סעיף 9 חלק 2) שעל פיהם יש לקבל את אישור משרד האיחוד של קוריאה הדרומית להתחברות לאתרים צפון קוריאנים.
בצדק תשפוט עמיתך

דיני המצווה

מקור המצווה בפסוק: "לֹא-תַעֲשׂוּ עָוֶל בַּמִּשְׁפָּט לֹא-תִשָּׂא פְנֵי-דָל וְלֹא תֶהְדַּר פְּנֵי גָדוֹל בְּצֶדֶק תִּשְׁפֹּט עֲמִיתֶךָ".
וכן למדו חכמים שחובה על הדיינים להשוות את שני בעלי הדין בכל דבר שלא יהא אחד מאריך בדיבורו ולאחד יאמרו לו קצר דברך, שלא יסביר הדין פנים לאחד וידבר אליו רכות, ולאחר ירע פנים וידבר אליו קשות. ואם אחד לבוש בגדים מכובדים והשני בגדים בזויים על הדיינים לומר למכובד או הלבישו כמותך או לבוש כמוהו. וכן שלא יהיו בעלי הדינים אחד יושב ואחד עומד אלא שניהם עומדים או שניהם יושבים.

לדון לכף זכות

עוד דרשו חכמים שכוונת הפסוק לכלול גם את החובה על כל אדם לשפוט כל מעשה של אדם אחר בפרשנות חיובית, כנאמר במשנה: "הוי דן את כל האדם לכף זכות". וניתנו מספר טעמים למצוה זו א. כדי להימנע משנאת חינם, ב. כדי שלא יחסר לו במצוות ואהבת לרעך כמוך,  ג. שעל ידי שידון את חברו לכף זכות ימנע מלחטוא שלא ירצה להיות חוטא יחיד במקום שכולם צדיקים בעיניו.
נחלקו הראשונים האם זו חובה או מידת חסידות בספר החינוך כתב שזו חובה, וכן כתב בספר המצוות, אך הרמב"ם בפירושו למשנה ובמשנה תורה כתב שהיא מידת חסידות שאינה חובה. 
והפליגו חכמים בשכרו של הדן לכף זכות שאוכל פירותיהן בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא, ודנים אותו מן השמים לזכות. וכתב בספר של"ה "כל אדם ירגיל עצמו במדה זו לדון חבירו לכף זכות בכל מה שאפשר אפילו בדרך רחוק שבנוסף על זה שמסלק קטטה ונותן שלום בארץ, מרבה כבוד שמים, והקדוש ברוך הוא חפץ מאוד בזה, ולא רק שדנים אותו למעלה לכף זכות אלא אף בעולם הזה הקדוש ברוך הוא מראה לו חיבה יתרה".
זהבה סולומון

ביוגרפיה

זהבה סולומון נולדה בהרצליה, למשה וברכה העליון. לאחר סיום לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בשנת 1973, היא המשיכה ללימודי תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, אותם סיימה ב-1976. את לימודי הדוקטורט עשתה בתחום אפידמיולוגיה פסיכיאטרית באוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלה היא בחנה את תרומתם של משתנים חברתיים במיתון השפעות דחק בקרב אמהות שמגדלות ילדים בסביבה אברסיבית.
בסיום לימודיה, בשנת 1981, שבה לישראל וגויסה לצה"ל. סולומון שירתה בדרגת סגן-אלוף כראש ענף מחקר במחלקת בריאות הנפש בחיל הרפואה. הענף הוקם באותן שנים והוגדר כגוף מודיעין הפועל לזיהוי יחידות וחיילים בסיכון. בתקופתה הוקם מאגר הנתונים לנפגעי תגובות הקרב במלחמת לבנון הראשונה (1982). מאגר שיטתי ייחודי זה, שהוקם במהלך הקרב, היה הראשון מסוגו בעולם והיווה בסיס לשורה של מחקרים פורצי דרך.
ב-1992 הצטרפה סולומון לסגל בית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש בוב שאפל באוניברסיטת תל אביב, שם מילאה בין היתר את תפקיד ראש בית הספר לעבודה סוציאלית.
זהבה סולומון זוכה להכרה בינלאומית גבוהה, בהיותה חברת מערכת בכתבי העת המרכזיים בתחום הטראומה הנפשית, ובהם "Journal of Traumatic Stress; Trauma and Loss", וכן בחירתה לחברה בוועדת המגדר הפסיכיאטרי DSM. בוועדה זו מספר חברים לא-אמריקאים בודדים ובמסגרתה מוגדרים קריטריונים לאבחון של הפרעה פוסט-טראומתית.
בשנת 2008 סולומון השתתפה ביצירת הסרט "ואלס עם באשיר" של הבמאי ארי פולמן. היא הופיעה שם בתפקיד עצמה, עובדת סוציאלית וחוקרת ישראלית אשר מתמחה בתחום הפסיכוטראומה. הסרט זכה בפרסים רבים והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
זהבה סולומון נשואה לראובן סולומון. אם לשניים וסבתא לשתי נכדות.
GoGay

הקמת האתר

האתר הוקם בשנת 1998 על ידי טל איתן, אז חייל צה"ל, כמגזין אינטרנט בשם "Pridezine" (שילוב של פרייד ומגזין). בשנת 1999 עלה האתר לאוויר בשמו הנוכחי. בעקבות הצלחת האתר הוקמו סביבו מערכת קהילות, מדור חדשות שהתעדכן באופן יומי ולוחות אירועים ומשדרי טלוויזיה. בשנת 2001 חבר האתר לאתרי האינטרנט ללהט"ב האחרים שפעלו באותה תקופה ברשת הישראלית: אתר "סיפורים" ואינדקס אתרים, וצרף אותם אל תוכו במבנה ארגוני מחודש. כשנה מאוחר יותר צורף לפורטל אתר אינטרנט חדש בשפה הרוסית, המציג חלק מתכני GoGay וכן תכנים מקוריים המופקים ונערכים על ידי צוות נפרד.
בשנת 2005 הכירה לשכת העיתונות הממשלתית באתר, ובכך הפכה אותו לגוף התקשורת הלהט"בי הראשון בישראל הזוכה להכרה ממסדית. GoGay עצמו הוא מוסד ללא כוונת רווח המבוסס כולו על עבודה התנדבותית, ושירותיו ניתנים ללא תשלום.
בין השנים 2010 ל-2012 האתר הפסיק את פעילותו והתעדכן לעיתים רחוקות בלבד, בעדכונים נדירים. עם זאת, קהילות האתר המשיכו לפעול, וכן הוקמו מדורים של ייעוץ פסיכולוגי ורפואי שהמשיכו לספק שירות לקהל הגולשים על ידי צוות מקצועי.
האתר הושק מחדש ב-1 באוגוסט 2013, בפורמט עדכני ועם צוות כותבים חדש.
בגרסתו החדשה, האתר פועל במודל מסחרי המתבסס בעיקר על פרסום ושיתופי פעולה מסחריים בתחום אגריגרציה של תכנים (מכירת תוכן לאמצעי תקשורת אחרים).

תוכן

GoGay מציג מדור חדשות ובו כתבות בנושאי אקטואליה מישראל ומהעולם, ומדור "סדר יום" ובו מאמרי דעה שונים ופרשנויות חברתיות. מדור תרבות מציג כתבות פנאי לצד סקירות אירועים וביקורות תרבות. מדור בריאות מציג מאמרים מדעיים, ערכים בנושאים שונים וחדשות בנושא בריאות מישראל והעולם. מדורים נוספים הם "סיפורים" המפרסם שירים וסיפורים מאת גולשי האתר, "טורים" ובו טורים קבועים, "יומנים" המאחסן בלוגים של קוראים, וערוץ "GoTrans" המיועד לקהילת הטרנסג'נדרים. כן מכיל האתר לוח אירועים יומי, שבועי וחודשי המרכז את פעילויות קהילת הלהט"ב בישראל.
האתר תופעל בתחילה באמצעות חבריו של איתן, ובהדרגה התגבש צוות קבוע שעושה את עבודתו בהתנדבות, לצד קוראים מזדמנים התורמים תוכן לאתר. האתר מנוהל על ידי קבוצת חשיבה - מעין "ועדת עורכים" הקובעת מדיניות, תכנים, שיתופי פעולה ופעילויות אסטרטגיות שונות. בישיבות התוכן והאסטרטגיה של ועדת העורכים משתתפים גם "נציגי הגולשים" שאינם חברי מערכת, אך גולשים באתר ומעוניינים להשתתף בקביעת קווי המערכת.
סנאד לוליץ'

קריירת מועדונים

לוליץ' נולד במוסטר שברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובעקבות מלחמת יוגוסלביה הגרה משפחתו לשווייץ. הוא התחיל את הקריירה שלו בצ'ור 93 ובשנת 2006 עבר לAC בלינצונה איתה עלה לליגת העל השווייצרית. ביולי 2008, עבר לגראסהופרס ציריך בה שיחק שתי עונות ולאחר מכן עבר ליאנג בויז ברן. בעונתו היחידה במועדון הוא הבקיע 9 שערים ב-40 משחקים בכל המסגרות, דבר שמשך את עיניהן של מועדונים כמו:הרטה ברלין, ורדר ברמן ולאציו. ב-16 ביוני 2011 לוליץ' חתם על חוזה לחמש שנים בלאציו תמורת תשלום שלא פורסם. ב-9 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד מילאן. ביוני 2012 נבחר במקום השלישי בתואר "השחקן הבוסני של העונה" אחרי אדין דז'קו ממנצ'סטר סיטי ומיראלם פיאניץ' מרומא. ב-26 במאי 2013, הוא הבקיע את השער היחיד בגמר הגביע וזכה בתואר ראשון בקריירה שלו.

קריירה בינלאומית

לוליץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-1 ביוני 2008 נגד אזרבייג'ן. באוגוסט 2010, זומן בפעם השנייה בקריירה. לאחר שגילה יכולת טובה בלאציו, קיבל לוליץ' את חולצת ההרכב הראשון בנבחרת. ב-7 ביוני 2013 הבקיע לוליץ' את שער הבכורה של בנבחרת בניצחון 0-5 נגד לטביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. לוליץ' העפיל עם הנבחרת לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2014.
ארם דמשק

העיר דמשק

העיר דמשק יושבת בנווה מפורסם, בין שני נהרות - אמנה ופרפר שהיו גאוות העיר. מחפירות בתל רמד שבשולי העיר עולה כי העיר הייתה מיושבת כבר באלף השביעי לפני הספירה, כנראה בסביבות 6,800 לפנה"ס, והיא נחשבת לאחת הערים העתיקות בעולם. למרות זאת, העיר לא נודעה בחשיבותה עד להגעתם של הארמים, עם שמי נוודי אשר חי באזורי סוריה ועיראק של היום. הארמים פיתחו את העיר כבירה אזורית והקימו מערכת השקיה שכללה תעלות שהשקו את הסביבה מתוך נהר הברדה (הוא ככל הנראה הנהר אמנה); עד היום מהווה המערכת בסיס לאספקת המים לעיר העתיקה על אף ששופרה והורחבה בתקופה הרומית.
ממלכת ארם דמשק נוסדה בתקופת הברונזה המאוחרת לאחר התיישבות רבה של מהגרים מצפון וממזרח שעזבו את הממלכות החתיות החדשות. בשתי המאות הראשונות לקיומה לא נמצאו מקורות כתובים רבים. השפה הארמית בתקופה זו עוד לא הייתה בעלת כתב מגובש.

ארגונה מחדש של ממלכת ארם-דמשק

בתיאור מלחמותיו של בן הדד השני נגד אחאב במלכים א פרק כ, מתוארות שתי מלחמות שיזם בן הדד השני נגד ממלכת ישראל ובשתיהן הובס. בתחילתו של התיאור מסופר על הצבא שכינס בן הדד להתקפתו הראשונה: "וּבֶן הֲדַד מֶלֶךְ אֲרָם קָבַץ אֶת כָּל חֵילוֹ וּשְׁלֹשִׁים וּשְׁנַיִם מֶלֶךְ אִתּוֹ וְסוּס וָרָכֶב וַיַּעַל וַיָּצַר עַל שֹׁמְרוֹן וַיִּלָּחֶם בָּהּ". פסוק זה מציג תמונה דומה לזו המוצגת בסיפור מלחמתו של הדדעזר (אין קשר למלך מימי אחאב) מלך ארם צובא נגד דוד המלך בה נאמר: "וַיִּרְאוּ כָל הַמְּלָכִים עַבְדֵי הֲדַדְעֶזֶר כִּי נִגְּפוּ לִפְנֵי יִשְׂרָאֵל וַיַּשְׁלִמוּ אֶת יִשְׂרָאֵל וַיַּעַבְדוּם וַיִּרְאוּ אֲרָם לְהוֹשִׁיעַ עוֹד אֶת בְּנֵי עַמּוֹן".
כלומר, שיטת הממשל, הן של מלך צובא והן של בן הדד השני מדמשק, הייתה צורה של מלך ריבון, אליו כפופים שליטים קטנים אחרים של מדינות ארם הזעירות בסוריה ובאזור הפרת. לאחר תבוסתו הראשונה של בן הדד השני מול אחאב, נקט בן הדד צעד דרסטי ושינה את שיטת השלטון הזו: "וְעַבְדֵי מֶלֶךְ אֲרָם אָמְרוּ אֵלָיו אֱלֹהֵי הָרִים אֱלֹהֵיהֶם עַל-כֵּן חָזְקוּ מִמֶּנּוּ וְאוּלָם נִלָּחֵם אִתָּם בַּמִּישׁוֹר אִם לֹא נֶחֱזַק מֵהֶם: וְאֶת הַדָּבָר הַזֶּה עֲשֵׂה הָסֵר הַמְּלָכִים אִישׁ מִמְּקֹמוֹ וְשִׂים פַּחוֹת תַּחְתֵּיהֶם. וְאַתָּה תִמְנֶה לְךָ חַיִל כַּחַיִל הַנֹּפֵל מֵאוֹתָךְ וְסוּס כַּסּוּס וְרֶכֶב כָּרֶכֶב וְנִלָּחֲמָה אוֹתָם בַּמִּישׁוֹר אִם לֹא נֶחֱזַק מֵהֶם וַיִּשְׁמַע לְקֹלָם וַיַּעַשׂ כֵּן". משמעות הדבר היא, שבן הדד השני הסיר ממכונם את המלכים הכפופים לו, ביטל את ריבונות ארצם, סיפח ארצות אלו לממלכתו ומינה עליהם פקידים מטעמו. התוצאה הייתה ממלכה אחת גדולה שכללה 32 ממלכות ארמיות קטנות. במקום הצבא שהיה מפוצל ליחידות קטנות תחת הנהגתם של המלכים הזעירים, קם עתה צבא גדול אחד.
יש להניח שממלכת אשור המתעצמת, שהלכה ובנתה את כוחה תוך כדי סיפוח הארצות הכבושות וצירוף צבאם לצבא האשורי, היא שהיוותה מודל לחיקוי אצל בן הדד השני. תוצאות המהפך ניכרות היטב הן במקרא והן במקורות אשוריים: בשום מקום מקראי לא נזכר מכאן ואילך עוד ממלכות גרורות של ארם-דמשק. הוא הדין במקורות אשוריים.
שלום לעם

שלום לעם הוא ארגון החזרה בתשובה והפצת יהדות הפועל בישראל מאז שנת תשנ"ד (1994), בנשיאות הרב יעקב משה הלל, ראש מוסדות אהבת שלום ובניהול בנו, הרב חיים הלל. הארגון מפעיל את הישיבה הקטנה 'אהבת תורה' והישיבה הגבוהה 'עץ החיים' בירושלים המיועדות לחוזרים בתשובה.

פעילות הארגון

על פי נתוני הארגון הוא מפעיל כ-150 מוקדי פעילות בישראל. הוא מקיים פעילות לילדים ובני נוער חילונים, מסורתיים ודתיים. הוא מפעיל מחנות קיץ, שבתות אירוח, כנסים, הרצאות, ובתי מדרש ומסייע בהכוונת נוער למוסדות לימוד חרדיים. הארגון מארח נערים מחו"ל הבאים לישראל ומארגן עבורם טיולי מורשת. הוא מארח חיילים להרצאות ולפעילויות נוספות. כמו כן מעביר הארגון שיעורים למבוגרים. מקור שמו של הארגון בפסוק "ישאו הרים שלום לעם" (תהילים עב ג).

ישיבות הארגון

הארגון מפעיל את הישיבה הגבוהה עץ החיים שבה לומדים חוזרים בתשובה ו"מתחזקים". מלבד לימודי גמרא, נלמדים גם תנ"ך, משנה, משנה תורה, הלכה, מוסר ומחשבת ישראל. בישיבה חדר כושר ומגרשי ספורט, חדר מוזיקה וחוגים בנגינה. כמו כן מפעיל הארגון את ישיבת אהבת תורה, ישיבה קטנה לגילאים ארבע עשרה עד שבע עשרה במתכונת פנימייתית או אקסטרנית. בישיבה ישנו מסלול שבו לומדים לימודי חול לבגרות מלאה וחוגי העשרה (מוזיקה, סיירות ועוד). שתי הישיבות מנוהלות על ידי הרב חיים הלל והרב יוסף הלל, בניו של נשיא הארגון, הרב יעקב משה הלל.
ישנונן גרינלנדי

תוחלת חיים

לפי מחקר שנערך באוניברסיטת קופנהגן, נמצא כי תוחלת החיים של הישנונן היא בין 277 שנה ל-512. זהו בעל החיים בעל תוחלת החיים הגבוהה ביותר בקרב חולייתנים הידועה למדע.
אוונגרד (כלי רכב בלתי מאויש)

האוונגרד (באנגלית: Avantguard UGCV) הוא כרב"מ (כלי רכב בלתי מאויש) שפותח על ידי חברת G-NIUS Autonomous Unmanned Ground Vehicles שהוקמה על ידי התעשייה האווירית ואלביט מערכות. הכלי נכנס לשירות בצה"ל.
האוונגרד נועד למשימות בקרב, סיוע ותמיכה לחיל הרגלים, סיור במקומות מסוכנים, גילוי אש אויב, גילוי מטעני חבלה ומוקשים, תמיכה באש באמצעות ירי במקלע, סחיבת ציוד ופינוי פצועים.
האוונגרד מבוסס על כלי רכב TAGS (ראשי תיבות של Tactical Amphibious Ground Support vehicle) מתוצרת חברת  Dumur הקנדית ומצויד במצלמות, מכ"ם, גלאים שונים (כגון גלאי אינפרא-אדום וגלאי אש אויב), שבש מטעני חבלה (IED Jammer) ובעמדת "קטלנית" אותה ניתן לחמש במקלע מאג (7.62 מ"מ) או במקלע כבד M2 בראונינג (12.7 מ"מ). בנוסף מצויד הרכב במגלה מוקשים וכננת חילוץ. ניתן להתקין על הרכב ציוד שונה ומגוון בהתאם למשימה. הכלי ניתן לשליטה מרחוק ויכול לפעול גם באופן חצי-אוטונומי. יש לאוונגרד מצב עקיבה אחרי חייל, וכן יכולת להימנע מלהיתקל במכשולים.
סיגל שאלתיאל-הלוי

ביוגרפיה

שאלתיאל-הלוי נולדה וגדלה בנהריה, בת שביעית מתוך שמונה ילדים של עליזה ושל מרדכי אסולין שעלו ממרוקו. למדה שנתיים בתיכון דתי ולאחר מכן במגמת מזרחנות בתיכון ממלכתי דתי בעיר. 
עבדה ברשת שילב במשך שש שנים. ב-1992 החלה לעבוד כרכזת משאבי אנוש בחברת זוגלובק, התקדמה בחברה למנהלת כוח האדם במפעל ובמשחטה, מנהלת משאבי אנוש של הקבוצה ומשנה למנכ"ל. 
ב-2009 מונתה לראש אגף בכיר לפיתוח הגליל במשרד לפיתוח הנגב והגליל. בפברואר 2014 מונתה למנכ"לית המשרד. בדצמבר 2016 מונתה לראש המועצה התעשייתית מגדל תפן.
היא מתגוררת במנות, נשואה לשפי ואם לשלושה. בעלת תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
דמה סטויאי

תחילת דרכו - ממייסדי חיל המודיעין ההונגרי

סטויאי נולד בעיר ורשאץ בחלק הסרבי של חבל באנאט, אז חלק מאוסטריה-הונגריה, למשפחה מעורבת ממוצא סרבי-גרמני. אביו נקרא כמוהו דמטריה סטויאקוביץ' ואמו – לודמילה קיסטל (Küstel). הוא התחיל בהדרגה קריירה כאיש מודיעין בצבא האוסטרי-הונגרי. אחרי מלחמת העולם הראשונה המשיך לשרת כקצין בחיל המודיעין המתהווה של המדינה ההונגרית החדשה תחת ממשלו של הרוזן מיהאי קארוי. כנושא דרגת מאיור (רב-סרן) פיקד על מחלק המודיעין מס' 1. המשיך בעבודתו גם בעת שלטון רפובליקת המועצות ההונגרית של בלה קון ובהמשך עבר לשורות הצבא הלאומי האנטי-מהפכני בהנהגת מיקלוש הורטי כראש אחד מחלקי המודיעין בדרגת קולונל. מאוחר יותר הועלה לדרגת גנרל ובשנת 1925 התמנה לנספח צבאי בברלין ושירת שם בתפקיד זה עד שנת 1933. בינתיים בשנת 1927 שינה את שם משפחתו לשם ההונגרי "סטויאי". לאחר מכן שירת במשרד ההגנה ההונגרי עד לשנת 1935, ואז מונה לשגריר בברלין, תפקיד שהחזיק בו עד למינויו לראש ממשלת הונגריה.
כשגריר דגל בצייתנות בקו המדיני של הרייך השלישי, ולכן בשנת 1941 ראש ממשלת הונגריה, הרוזן פאל טלקי, כינה אותו "נאצי".

ראש ממשלה נאמן להיטלר

הונגריה תמכה בצד של גרמניה במלחמת העולם השנייה ואף השתתפה באופן פעיל בלחימה כנגד ברית המועצות, אך משהתהפך הגלגל, בשנת 1943 לאחר קרב סטלינגרד וקרב קורסק היה ברור למנהיגי הונגריה, ובראשם העוצר ההונגרי מיקלוש הורטי כי עליהם להתנתק מן הברית עם משטרו של היטלר. מאות אלפי חיילים הונגרים נהרגו בשדות הקרב בברית המועצות, והם הבינו כי האינטרס ההונגרי מחייב הצטרפות לצידן של בעלות הברית. הורטי וראש ממשלתו מיקלוש קאלאי החלו במגעים עם בעלות הברית, כאשר במקביל הלכו כוחות ברית המועצות והתקרבו לגבולותיה של הונגריה.
ב-19 במרץ 1944 החליט היטלר לשים סוף להיסוסיה של הונגריה. הוא הודיע להורטי על כיבושה של ארצו. חיילים גרמנים נכנסו לשטחה של הונגריה, וקאלאי הוחלף בסטויאי שנחשב על ידי הגרמנים כנאמן למטרותיהם.
בהתחלה גרמניה תמכה במועמדותו של פרו-נאצי אחר, בלה אימרדי, אך הורטי העדיף על פניו את סטויאי, מתוך תקווה שכאיש צבא יתחשב יותר באינטרסים של הונגריה.
הורטי איבד את כל סמכויותיו בפועל, אם כי המשיך להחזיק בתפקידיו באופן רשמי. סטויאי היה חופשי לנהל את המדיניות לפי ראות עיניו. בפועל ניהל את הונגריה מיופה הכח הגרמני, ד"ר אדמונד וזנמאייר.
ממשלתו של סטויאי, שכללה גם פרו-נאצים נוספים, לרבות אימרדי ואנדור יארוש, החזירה את הונגריה לנאמנות המוחלטת לגרמניה, גייסה חיילים לסיוע לגרמנים במלחמתם בברית המועצות, התירה את פעילותה של מפלגת "צלב החץ" הימנית קיצונית של פרנץ סלשי, אסרה על פעילות האיגודים המקצועיים, ודיכאה את מפלגות השמאל הדמוקרטי. עיקר חשיבותה ההיסטורית של ממשלת סטויאי נובעת מהיותה הכלי שאיפשר את שואת יהדות הונגריה. תחת שלטון ממשלה זו, ולפי הוראות הגרמנים, נשלחו בין אפריל 1944 ליולי 1944 יהודי ערי הונגריה (פרט לבודפשט) לגטאות ונשלחו לאושוויץ להשמדה. כ-450,000 יהודים גורשו, ורובם נרצחו באושוויץ.
תחת לחצים של גורמים בינלאומיים הורה הורטי בתחילת יולי 1944 על סיום הגירושים. ב-29 באוגוסט 1944 התפטר סטויאי מתפקידו מסיבות בריאות. ב-15 באוקטובר 1944 הדיחו הגרמנים את הורטי, אך לא מינו במקומו את סטויאי, כי אם את פרנץ סלשי, מנהיג מפלגת צלב החץ. לאחר התבוסה הנאצית נתפס סטויאי, והועמד לדין על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. הוא הוצא להורג ב-1946.