google/wiki40b huggingface dataset:
Hurt

תיאור השיר

השיר הוא הקינה המסיימת את אלבום הקונספט The Downward Spiral של Nine Inch Nails. זהו השיר השקט ביותר באלבום, לצד A Warm Place.
השירה השקטה מלווה בפריטת ארפג'ו, אליה מצטרפים במהלך הפזמון גם פסנתר ותופים. מילות השיר עוסקות בתובנה אליה מגיע המספר כי לו הייתה ניתנת לו הזדמנות נוספת, היה עולה בידו לתקן את דרכיו ולהימנע מהסבל אותו עבר. למרבה הטרגדיה, תובנה זו מגיעה מאוחר מדי - לאחר שהשיר הקודם, הנושא את שם האלבום, מתאר את התאבדותו של המספר. הפזמון השני נקטע בפתאומיות על ידי רעש אלקטרוני חזק הדועך לאיטו במשך יותר מדקה, וכך מסיים את השיר והאלבום.

הביצוע של ג'וני קאש

הביצוע של קאש לשיר היה הלהיט האחרון שלו לפני מותו ב-2003. הוא נכלל באלבום American IV מ-2002, ונחשב לביצוע מרגש במיוחד. הביצוע זכה בפרס "סינגל השנה" מטעם פרס מוזיקת הקאנטרי.
הרעיון לביצוע השיר הגיע מריק רובין, מפיק האלבום וחברו של רזנור. בביצוע של קאש שונתה השורה crown of shit (כתר מחורבן) ל- crown of thorns (כתר קוצים), ובכך לא רק שאיבדה את גסותה, אלא גם הוסיפה אזכור מרומז ליסוריו של ישו - אזכור שגם מופיע באופן ויזואלי בקליפ לשיר. הקליפ צולם בביתו של קאש, ושילב בתוכו צילומים ממהלך חייו, עד לימיו האחרונים. הקליפ זכה בפרס הגראמי ובפרס מוזיקת הקאנטרי כקליפ הטוב ביותר של אותה שנה.

תגובתו של רזנור

בראיון למגזין Alternative Press סיפר רזנור כי כשרובין פנה אליו בבקשה להתיר את חידוש השיר הוא הוחמא, אך חשש כי מדובר בלא יותר מגימיק שיווקי. עוצמתו המלאה של ביצועו של קאש הכתה בו רק כשראה את הקליפ. לדבריו, בזמן הצפיה הוא נתקף אלם, קיבל "עור ברווז", ודמעות נקוו בעיניו. כמו כן החוויה גרמה לו להרהר בכוחה של המוזיקה כמדיום אמנותי.
זה כאילו איבדתי את החברה שלי, כי השיר הזה כבר לא שלי... כתבתי את השיר על המצב הנואש וחסר התקווה שהייתי בו, לחלוטין מבודד ובודד, כדרך לשמור על השפיות... איכשהו, הפירוש המחודש שנעשה על ידי אגדת רוק מתקופה וז'אנר שונים לחלוטין עדיין משמרת בתוכה את הכנות והמשמעות של השיר, באופן שונה אמנם, אך טהור לחלוטין.
נילגאי

תיאור

לנילגאי גוף בצבע שחור כחלחל עם רעמה קצרה על הכתף, ציצית שער בולטת בתחתית הצוואר, כתם לבן על הגרון, וכתמים לבנים ליד הפרסות ועל הלחי, שתי קרניים קצרות, וזנב ארוך המסתיים בציצת שער. הנקבות בצבע חום-בז' ונטולות קרניים, ומבחינה זאת הם מזכירים במקצת את הקודו.
גובהו של הנילגאי 150-120 ס"מ. משקלם של הזכרים מגיע עד 328 קילוגרם, הנקבות קטנות יותר ומגיעות למשקל של 232 ק"ג.

תפוצה ובית גידול

הנילגאי נפוץ ברוב חלקי הודו ומעטים נמצאים בפקיסטן ונפאל בקרבת הגבול ההודי, בעבר היה מצוי בבנגלדש אך נכחד משם. כמו אנטילופות רבות גם הנילגאי הובאה לאמריקה למטרת שעשועים, ופרטים שברחו יצרו אוכלוסיית בר. הנילגאי חי בעיקר באזורים עם שיחים, ויערות דלילים, הם נמנעים מיערות צפופים ואזורי ביצות.

הרגלים ותזונה

הנילגאי פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הצהריים, אף על פי שהוא יכול לחיות מספר ימים ללא מים, הוא יעדיף אזורים עם מקווה מים.
הנילגאי צמחוני וניזון מעשבים עלים ופרות.

אויבים ושימור

הטורפים העיקרים של הנילגאי הם הטיגריס, הנמר והזאב; אולם בשל גודלו הטורפים מעדיפים לצוד את העגלים. כמו כן האריה האסיאתי הוא אחד מהטורפים, אולם על פי מחקר שנערך התברר שהנילגאי מהווה פחות מ-3% מהתזונה שלו.

למרות הנזקים שהוא עושה לחקלאות, לא מרבים לצוד את הנילגאי כיון שהוא נחשב אצל ההודים כ"חיה קדושה".
מצב שימורו של הנילגאי מוגדר כ"ללא חשש" והאוכלוסייה העולמית מוערכת ב-100,000 פרטים בהודו, וכ-30,000 בארצות הברית לאחר שהמין הובא לטקסס בשנות העשרים של המאה ה-20 בידי חוואים.
פילו אסבאק

חיים מוקדמים

אסבאק נולד בקופנהגן לאביו יאקוב אסבק ומריה פטרישיה (לבית טון) המנהלים את גלריית אסבאק בקופנהגן. אמו נולדה בקזבלנקה, לאב דני ולאם צרפתיה. לאסבאק שני אחים גדולים, תומאס אסבאק ומרטין אסבאק.
אסבאק למד בבית הספר הרלופסהולם (Herlufsholm) שבו היה פעיל בהפקות דרמה. וסיים את לימודיו בבית הספר הלאומי של דנמרק לתיאטרון בקיץ 2008.
Bohemian Grove

Bohemian Grove הוא שטח בבעלות מועדון גברים סגור הידוע גם בשם "מועדון בוהמיית גרוב". המועדון שוכן בשדרת בוהמיה 20601, במונטה ריו שבקליפורניה, ופועל רשמית החל משנת 1872. המועדון מתכנס אחת לשנה באמצע חודש יולי וכולל אישים בכירים ובעלי השפעה.

הקדמה

המועדון הוא עבור גברים בלבד וכולל ראשי ממשלה, פוליטיקאים, בעלי עסקים ובכירים נוספים. חברי המועדון רשאים להזמין חברים למועדון, אך אלו רשאים להיכנס אליו רק לאחר בדיקה. מתחם המועדון מנוטר על ידי מאבטחים ומרושת במצלמות אבטחה. חברי המועדון רשאים לזמן פגישת מועדון בכל יום בשנה, אך מנועים מלהזמין נשים לפגישות אלו. חבר מועדון בעל ותק של 40 שנה מקבל זכות ישיבה בכנסים יומיים בין כמרי המועדון.

סמלים וטקסים

סמל המועדון הוא ינשוף. מתחם המועדון כולל פסל ינשוף אשר מהווה מעין במה להופעות שונות הנערכות במפגשי אמצע יולי. 
ב-2000 תועדה אחת מהופעות המוצגות במועדון על ידי אלכס ג'ונס. הטקס שהוצג נקרא בשם "שריפת הדאגה". הטקס (Cremation of Care) הוא טקס עתיק יומין ובוצע לראשונה ב-1881. בטקס רוח ה"דאגה" מתווכחת עם כמרי המועדון ולבסוף נשרפת על ידם. טקס השריפה מבוצע מול מזבח הינשוף.

חברי המועדון

רשימת חברי המועדון אמנם מפורסמת מעת לעת, אך מרבית מחבריה נכללים ברשימה סודית וזהותם אינה נחשפת, פרט לתיעודים במצלמות נסתרות וסרטים דוקומנטריים שונים. בין חברי המועדון הגלויים, נמנים ויליאם רנדולף הרסט, ריצ'רד ניקסון בכירים בתעשיות צבאיות, בפדרל ריזרב (הבנק הפדרלי), ועוד.
תלמי הארבעה עשר

ביוגרפיה

תלמי הארבעה עשר היה בנו הצעיר של תלמי השנים עשר מאם לא ידועה. היו לו שלוש או ארבע אחיות בוגרות ממנו: ברניקי הרביעית, קלאופטרה השביעית וארסינואי הרביעית ואולי אחות נוספת שקיומה לא ודאי, קלאופטרה השישית, וכן אח בוגר ממנו, תלמי השלושה עשר. אביו מת בשנת 51 לפנה"ס ועל פי צוואתו ירשו אותו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ותלמי השלושה עשר בן ה-10, שנישא לאחותו והיה שליט שותף. 
בשנת 48 לפנה"ס, בזמן המאבק בין יוליוס קיסר וקלאופטרה כנגד המרד של אנשי אלכסנדריה בראשותם של אריסונאי הרביעית ואחר כך תלמי השלושה עשר, שהה תלמי הארבעה עשר בתוך הארמון הנצור תחת שליטתו של קיסר. לאחר מותו של תלמי השלושה עשר בקרב בו ניצחו קיסר וצבאו את צבא אנשי אלכסנדריה, דאג קיסר להשיא את תלמי הארבעה עשר לקלאופטרה והוא מלך איתה במשותף. הוא היה אז בן 13-12 שנים ואחותו בגיל 23-22. הם קיבלו את הכינוי המשותף "תאוס פילופטור" שמשמעותו "אלים אוהבי אביהם". למרות נישואיה, המשיכה קלאופטרה את הקשר שלה עם קיסר וביוני 47 ילדה קלאופטרה את בנו, קיסריון. 
בשנת 46 לפנה"ס נסעה קלאופטרה לרומא כדי להיות בחברתו של קיסר וצרפה לפמליה גם את תלמי הארבעה עשר. מטרתה הייתה לזכות בחוזה ברית בכתב עם רומא. בתקופת שהייתה ברומא חיה בביתו של קיסר מעבר לטיבר. קלאופטרה ותלמי הצליחו לקבל את התואר "בני ברית וידידים של העם הרומי".
כחודש לאחר הירצחו של קיסר במרץ 44 לפנה"ס, נמלטה קלאופטרה עם פמלייתה וחזרה למצרים. לאחר חזרתה דאגה לרצוח את אחיה, כנראה בהרעלה, והכריזה על בנה קיסריון כעל שותפה לכס. על פי המקורות נרצח כנראה בין חודש יוני לתחילת ספטמבר 44 לפנה"ס.
תיאום כוונות

תיאום כוונות (מוכר גם כ"איפוס כוונות") הוא חלק מתהליך ההכנה של כלי ירייה לפעולה. התהליך נועד בעיקר לכלי ירייה הפועלים בכינון ישיר.

רקע

כיוונם של כלים היורים בכינון ישיר אל עבר המטרה נעשה בדרך כלל באמצעות כוונת. היות שהכוונת אינה חלק מהקנה, אין זה מובן מאליו שהכוונת והקנה יצביעו על אותה הנקודה. יתרה מזאת - ככל שהכוונת והקנה מרוחקים זה מזה, כך גדל הפער הצפוי בין הנקודה עליה מצביעה הכוונת לבין הנקודה אליה מכוון הקנה בפועל. על מנת להשיג יכולת פגיעה מדויקת בכל זאת מתבצע התהליך של תיאום כוונות.

קביעת טווח התיאום

גם התיאום של הקנה והכוונת עדיין אינו פותר לחלוטין את בעיית הכינון, היות שהתיאום מכוון את שניהם לנקודה מסוימת אך אינו נשמר בכל נקודה אחרת. למשל: אם הכוונת והקנה תואמו כך שיכוונו לאותה נקודה במרחק של 100 מטר מהנשק, ברור שבמרחק 500 מטר כבר אינם מכוונים לנקודה זהה. יתרה מכך, המעוף המעשי של קליעים אינו בקו הישר המהווה את המשכו של הקנה, אלא במסלול בליסטי. על מנת לפתור את שתי הבעיות הללו, נקבע הטווח אליו יבוצע התיאום לפי שני פרמטרים: הטווח הקרבי של הנשק, קרי הטווח בו הנשק אמור לפעול בזמן קרב, ונקודה בטווח זה בה נפגשים קו הכוונת והמסלול הבליסטי של הקליע. מכיוון שכאמור הקליע נע במסלול בליסטי, במקרים רבים מתואמות הכוונות כך שבשני טווחים שונים קו הראיה ומסלול תנועת הכדור יפגשו (למשל ב-50 וב-250 מטר).
כמובן שככל שטווח הפעולה לו נועד כלי הירי ארוך יותר, כן יעילותו של תיאום הכוונות קטנה יותר ויש לבצע כינון מיוחד (הגבהה או הנמכה של הקנה) על פי טווח הירי בפועל. הכינון המיוחד מתייחס כנקודת מוצא לטווח אליו בוצע תיאום הכוונות.
צובה

ארכאולוגיה והיסטוריה

ליד הקיבוץ נמצא הר צובה הכולל את תל צובה, שבו שכבות מהתקופה הכנענית בארץ ישראל. בשמו צובה, נזכר היישוב לראשונה בתנ"ך, כציון מקום ישובו של יגאל בן נתן מצובה, אחד מגיבוריו של דוד (שמואל ב', פרק כ"ג, ל"ו). מתקופת בית ראשון מצויים בסמוך לצובה שרידים חקלאיים רבים, בעיקר טרסות, מערכות מים וגתות, וקברים. 
חוקרים זיהו באתר את גיא צבועים - יישוב בתקופת המשנה. בתקופה הצלבנית נבנתה באתר מצודה צלבנית שנקראה "בלמונט" (ההר היפה), וממנה שרדו חומה חיצונית עם חפיר, שער ומגדל, חומה פנימית עם מספר שערים, מנהרת מילוט, כנסייה, ובורות מים, בהם נעשה שימוש על ידי תושבי הכפר הערבי סובא.
הכפר היה בסיס חשוב לכוחות הערביים שחסמו את הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. ניסיון לכבוש אותו במבצע הראל, בשבוע השלישי של אפריל 1948, לא עלה יפה. הכפר נכבש ב-13 ביולי 1948 על ידי לוחמי חטיבת הראל של הפלמ"ח במסגרת מבצע דני (הגזרה המזרחית).

מערת יוחנן המטביל

בין מטעי הקיבוץ ממוקמת מערת יוחנן המטביל, אשר משמשת מוקד אטרקציה לתיירים מרחבי העולם. מדובר למעשה בבור מים חצוב, גדול מאוד ואחד המשוכללים מסוגו, ששינה את תפקודו לאורך השנים. בימי בית ראשון שימש הבור לאגירת מים לצרכים חקלאיים ולתעשיית כלי חרס; לאחר חורבן בית ראשון וחידוש היישוב היהודי במקום, לאחר שיבת ציון, שינה הבור את תפקודו והפך למקווה טהרה. לצורך התאמתו למקווה טהרה הוגבהה רצפת הבור. במאה הרביעית הפך המקום לאתר עליה לרגל ופולחן ליוחנן המטביל, ועל קירותיו נחרתו ציורים הקשורים ליוחנן או לנצרות. עם כיבוש האזור על ידי המוסלמים ננטש המקום והפך למזבלה לחקלאי האזור. בין השנים 2000‏-2004 התקיימו במקום עונות חפירה על ידי ד"ר שמעון גיבסון ואוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט. בשנת 2004 נחשף המקום לציבור ויש המבקשים לראות בו את המקום שבו נהג יוחנן המטביל להטביל את הנוהים אחריו.

באמנות הישראלית

קיבוץ צובה זכה לאורך השנים לכמה התייחסויות מצד האמנות הישראלית. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הקים יוסף זריצקי, מנהיג קבוצת אופקים חדשים, סטודיו בצובה אותו נהג לפקוד כל שנה עד פטירתו בשנת 1985, ובו צייר את נופי האזור בשפתו הציורית המופשטת. בשנת 1995 הציג האמן לארי אברמסון בגלריה הקיבוץ את התערוכה "tsooba" במסגרתה מתח ביקורת על עיוורון אותו זיהה אצל זריצקי, אשר שפתו המופשטת התעלמה מהריסות הכפר הערבי שהיה במקום. בשנת 2013 צייר יונתן הירשפלד את סדרת הציורים "על הארץ" שהוצגה במשכנות שאננים בה התייחס לציורי "צובה" של זריצקי ושל אברמסון ולדיון האתי והאסתטי שמתעורר במפגש בין שלושת דורות האמנים.
מירמקולוגיה

מירמקולוגיה היא ענף בזואולוגיה העוסק בחקר נמלים. המונח נטבע על ידי המירמקולוג והאנטומולוג האמריקאי ויליאם מורטון וילר.
המבנה החברתי המורכב והמסודר בקהילות הנמלים הפכו אותן לאורגניזם מודל אידיאלי עבור חוקרים רבים. קני נמלים שימשו מושא מחקר לבדיקת השערות רבות בתחומים כמו סוציוביולוגיה ואקולוגיה. למחקרים על קיני נמלים חשיבות מיוחדת בבחינת תאוריות הקשורות לברירת שארים ולאסטרטגיות יציבות אבולוציונית.
שיטות הפעולה של מושבות נמלים נלמדות גם בתחום מדעי המחשב והרובוטיקה. מחקרים אלו הובילו לפיתוח אלגוריתמים שונים, מנועי חיפוש ועוד.

היסטוריה

העניין האנושי בנמלים החל עוד בעת העתיקה, ותרבויות רבות התייחסו אליה בטקסטים שונים, אבל מחקר שיטתי של נמלים החל רק במאה ה-19.
הפסיכיאטר השווייצרי אוגוסטה פורל היה המדען הידוע הראשון שפיתח תאוריה מדעית הקשורה לנמלים. בשנת 1874 הוא פרסם ספר מדעי בשם "Les fourmis de la Suisse" (הנמלים של שווייץ). מחקריו כללו ניסיונות להפגיש בין נמלים ממינים שונים, ולהכניס נמלים ממין אחד לקן של נמלים ממין אחר.
ויליאם מורטון וילר חקר את הנמלים מכיוון אחר, תוך התמקדות על הבנת המבנה החברתי של מושבות הנמלים. בשנת 1910 הוא העביר סדרת הרצאות על מחקריו, וטבע את המושג "סופראורגניזם". חקר המבנה החברתי של מושבות הנמלים היה תחום המחקר העיקרי של המירמקולוגים בחצי הראשון של המאה העשרים. מירמקולוגים מוקדמים רבים התייחסו לחברת הנמלים כחברה אידיאלית, ורצו למצוא פיתרונות רבים לצרות המין האנושי באמצעות התבוננות ולמידה מחברת הנמלים.
הפרומונים התגלו בשנת 1959 על ידי זוכה פרס נובל לכימיה אדולף בוטנאנדט. גילוי זה עזר להבין טוב יותר כיצד מושבת הנמלים מתפקדת, וסלל את הדרך להתפתחות התחום.
התפתחות הגנטיקה, תורת האבולוציה, והתרחבות תחום האנטומולוגיה הובילה להתפתחות כיווני מחקר חדשים בתחום המירמקולוגיה. המירמקולוג א.ו. וילסון פיתח את תחום הסוציוביולוגיה בעקבות מחקריו על נמלים.
התפתחות הביומימטיקה גם היא הובילה להתרחבות התחום. נעשו ניסיונות רבים ליישם שיטות של נמלים לניהול הקן שלהן בתחום מדעי המחשב והרובוטיקה.

שיטות מחקר

חקר נמלים יכול להתבצע או בתצפיות בטבע, או בקן מלאכותי בתוך מעבדה. החקר בטבע עדיף מבחינות רבות, כי קשה מאוד לדמות את הסביבה הטבעית של הנמלים על כל גווניה. קשה עוד יותר לדמות את הגורמים החיצוניים הרבים (בעלי חיים אחרים, תנאי סביבה, מושבות נמלים אחרות וכו'). לעומת זאת, החקר בקן מלאכותי (נמלול) מאפשר לרוב להביט בפנים המושבה, ולראות איך היא מתנהלת באופן מדויק יותר. בנוסף, גידול בנמלול מאפשר ויסות של תנאי סביבה שונים, ומעקב מפורט אחרי כל אוכלוסיית המושבה (מעקב שקשה מאוד לנהל בטבע).

סימון נמלים

לעיתים קרובות, חוקרים צריכים לסמן נמלים בתוך קן, על מנת לעקוב אחריהם, ולאפשר הבחנה בין נמלים שונות או בין קבוצות שונות בתוך המושבה. לרוב, מסמנים המדענים את הנמלים בצבעים מיוחדים, בעזרת מכשירי ריסוס כמו איירבראש.

שואב נמלים

שואב נמלים הוא מכשיר שנועד לשאיבת נמלה בודדת או קבוצת נמלים לתוך מכל. השואב הוא למעשה מכל עם מכסה אטום, שמחובר לשני צינורות, קצר וארוך. על הצינור הקצר מורכבת מסננת. המירמקולוג מצמיד את פיו לצינור הקצר, מקרב את הצינור הגדול לנמלה, ושואף אוויר. הנמלה נשאבת לתוך המכל, ונעצרת על ידי המסננת. כשרוצים לשחרר את הנמלה, פשוט פותחים את המכל.
אמיל שארטייה

חייו

שארטייה נולד בכפר מונטאן-או-פרש שבחבל נורמנדי לאב שהיה וטרינר. בהיותו בן שלוש עשרה שנה נכנס לבית ספר תיכון בעיר אלנסון שבחבל מולדתו, שם למד במשך חמש שנים. ב-1892 קיבל תואר של מוסמך בפילוסופיה, ואחר כך שימש כמורה לפילוסופיה בבתי ספר תיכוניים בערים לוריינט ופונטיבי שבחבל ברטאן, בעיר רואן בירת חבל נורמנדי, ובפריז. החל מ-1903 פרסם מאמרים בעיתונות שהופיעו במדור שבועי בשם העט "אלן". ב-1906 החל לפרסם מאמרים קצרים על נושאים ספרותיים ומדיניים, שעסקו ברובם בהתנגדות למלחמה ולכוחה של המדינה.
למרות התנגדותו למלחמה התגייס לצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה כדי למלא את חובתו כאזרח, ושימש כמפקד בחיל התותחנים. הוא השתחרר ב-1917 אחרי שנפצע ברגלו, וב-1921 פרסם את חיבורו "המלחמה אשמה" שכתב בהשפעת מוראות המלחמה שחזה מבשרו. אמיל שארטייה השתייך לחוגים שצידדו בממשלה עממית, ובשנות השלושים לחם נגד הפאשיזם שהרים ראש באירופה.
מחשבתו הפילוסופית הושפעה מאפלטון, רנה דקארט, עמנואל קאנט ואוגוסט קונט. מטרתה של פילוסופיה זו הייתה לחשוב באופן הגיוני ולהימנע מכל דעות קדומות. הוא לא השתייך לאסכולה פילוסופית כלשהי, אך חשב שעלינו לטפל בבעיותינו באופן מעשי ואמר: " אנו יכולים להוכיח כל מה שאנו רוצים, אך הקושי האמיתי הוא לדעת מה אנו רוצים להוכיח."
ב-1936 לקה אמיל שארטייה בשיתוק, ומאז היה מרותק לכיסא גלגלים. הוא נפטר ב-1951 בעיירה לה וזינה שממערב לפריז, ונקבר בבית העלמין פר לשז.
פתח תקווה טרופרס

היסטוריה

בעונתה הראשונה בליגה (2011/2012) סיימה הקבוצה את החלק הסדיר של העונה במקום העשירי והאחרון במאזן 0-10.
בעונה שלאחר מכן, 2012/2013, סיימה הקבוצה במקום התשיעי במאזן 2-8 ולא העפילה לפלייאוף.
עונת 2013/2014 הייתה הטובה ביותר של הקבוצה מאז הקמתה, והיא סיימה אותה עם מאזן 5-4. הקבוצה עלתה לווילד קארד, שם הפסידה לתל אביב פיונירס. 
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 3-6, שהספיק לה להגיע לווילד קארד, שם הודחה על ידי חיפה אנדרדוגס.
גיטריסט

גיטריסט הוא מוזיקאי המנגן בגיטרה. הגיטריסט יכול להיות חלק מלהקה, הרכב או להופיע לבד. את פריצתם לקדמת הבמה חייבים הגיטריסטים למוזיקת הג'אז והרוק, אך עוד קודם לכן הם היו חלק חשוב מהרכבים שונים כגון: הרכבי קאנטרי, ניגון בריקודי פלמנקו והרכבים קלאסיים.
את הגיטריסטים ניתן לחלק לאלו המנגנים על גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית או גיטרה אקוסטית.
עם עליית מוזיקת הרוק החלו גיטריסטים לקבל מעמד של כוכבי על, מאחר שבמוזיקת רוק חשיבותה של הגיטרה היא רבה, שנייה או מתחרה עם השירה. עם פריצתו של ג'ימי הנדריקס לתודעה בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים, החל תור הזהב של נגני הרוק ושל הסולואים הארוכים.
כיום, יצרניות הגיטרה מייצרות גיטרות הנושאות שמות של גיטריסטים ידועים, ומיוצרות על פי המפרט הטכני של הגיטרה המזוהה עם הגיטריסט, בהם: ריצ'י בלקמור, אריק קלפטון.
האיגרת השנייה אל טימותיוס

האיגרת השנייה אל טימותיוס היא אחת מאיגרות הרועה - איגרת שמשויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי) ומהווה חלק מאיגרות פאולוס. האיגרת היא אחת מספרי הברית החדשה - ספרי הקודש של הנצרות.

מחבר האיגרת ותיארוכה

מרבית החוקרים סבורים כיום כי איגרת זו, יחד עם יתר איגרות הרועה (האיגרת הראשונה אל טימותיוס והאיגרת אל טיטוס) לא נכתבו על ידי פאולוס, אלא נכתבו על ידי אחד מתלמידיו לאחר מותו של פאולוס בשלהי המאה הראשונה או ראשית המאה השנייה, ושוייכו לו. 
יחד עם זאת, השפה, הביטויים והרעיונות באיגרת השנייה שונים משתי איגרות הרועה האחרות, ודומים יותר לאיגרות פאולוס האחרות - ועל כן, מרבית החוקרים סבורים כי מחבר איגרת זו הוא תלמיד אחר של פאולוס ולא התלמיד שכתב את שתי איגרות הרועה האחרות. ריימונד בראון מסביר את הדמיון בין איגרת זו לאיגרות המאוחרות של פאולוס (שאין מחלוקת שנכתבו על ידיו) בכך שמדובר בתלמיד של פאולוס אשר שהה עמו בשנת חייו האחרונה. ג'רום מרפי אוקונור סבור כי מדובר אכן באיגרת שפאולוס כתב בשל הדמיון לאיגרות שאין מחלוקת שהוא כתב.

תוכן

האיגרת נשלחה מאת פאולוס אל עוזרו טימותיוס ובה מייעץ לו פאולוס לא להיות ביישן, ולא להתבייש בעדותו בדבר האל הנוצרי (א' 7 - 8). פאולוס מבקש מטימותיוס לבוא אליו לפני החורף, ולהביא עמו את מרקוס, כי הוא חוזה שמותו קרב (ד' 6). פאולוס מקווה כי טימותיוס ימשיך לעמוד בפני תורות השקר ומייעץ לו להילחם בתורות אלה תוך איזכור איגרות קודמות, וכן מייעץ לו להיות סובלני במקרה שירדפו אותו (א' 6 - 15), ולשמור בקפדנות על חובות תפקידו (ד' 1 - 5).
משרת

משרת הוא אדם העושה (בשכר) פעולות בעיקר בתחום עבודות הבית עבור אדם אחר (המעסיק).
לרוב תתבצענה פעולות אלו בביתו של המעסיק.
בעבר בוצעו חלק גדול מעבודות השירות האישיות על ידי עבדים, המשרת להבדיל מהעבד קיבל תשלום עבור עבודתו והיה זכאי לעזוב את המעסיק אם התנאים לא מצאו חן בעיניו.
באחוזות ובתים גדולים אחרים היו מספר משרתים ומשרתות שביצעו כל אחד תפקידים מתמחים. משרתות אישיות טיפלו בעיקר בנשות הבית ומשרתים אישיים ("באטלר") בבני הבית, כמו כן היו משרתים שתפקדו במטבח, בהגשה, בניקיון ובכביסה.
גם לקציני צבא היו משרתים אישיים, שנלוו אליהם במסעות ובקרב ודאגו לכל צורכיהם האישיים.
מלונות פאר מציעים לעיתים משרת אישי ("באטלר"; "Butler") למתארחים בסוויטות יוקרתיות.
העובדים הבודדים העוסקים היום בתפקיד שמילאו בעבר משרתים, מכונים בגלל התקינות הפוליטית בהגדרת מקצוע שונה אפילו בגופים שמרניים כמו בית המלוכה הבריטי.

אזכורים תרבותיים


בשנות ה-70 זכתה לפופולריות רבה סדרת הטלוויזיה הבריטית "על אדונים ומשרתים", שעסקה בחיי משפחה בריטית ומשרתיה והציגה את פערי המעמדות.
בדה

תולדות הכפר

במאה ה-17 הופיעו  הקוזאקים הראשונים במחוז, אך הם לא הקימו יישובים משום שהצאר פיוטר הגדול העניק אוטונומיה לראשי השבטים המקומיים. תחנות רכבת ראשונות נבנו באזור כאשר ממשלת רוסיה החלה לסלול את מסילת הרכבת הטרנס סיבירית על מנת לגשר בין חלקי האימפריה, ובשנת 1900 הוקם היישוב כאחת מתחנות הרכבת הטרנס סיבירית. עם חלוף השנים היישוב הלך וגדל ונבנו בו מנסרה ומחלבה.

בסיס חיל האוויר הרוסי

בשנות ה-60 הוקם ביישוב בסיס חיל אוויר של הצבא האדום כתגובה למשבר ביחסים בין ברית המועצות וסין בו הוצבו טייסות מפציצי סוחוי Su-24. הבסיס ממוקם בגובה 762 מטר, 3 ק"מ צפונית-מזרחית מהכפר. יש בו מסלול אחד באורך 2,500 מטרים.
יחסי ג'יבוטי–שווייץ

היסטוריה

רפובליקת ג'יבוטי והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים, אך אלו יחסים דיפלומטיים ללא שיתופי פעולה מיוחדים ועם התייחסות הדדית האחת לשנייה רק בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות.
ג'יבוטי הממוקמת במזרח אפריקה (קרן אפריקה) הפכה לקולוניה צרפתית בשנת 1862. ב-1967 קיבלה הקולוניה אוטונומיה נרחבת וב-27 ביוני 1977 התקיימה הכרזת העצמאות של ג'יבוטי. שווייץ הכירה במדינה הצעירה באותו היום ובהמשך כוננה עמה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
הר כבול

הר כָּבוּל הוא הר במערב הגליל התחתון, המגיע לרום של 373 מטרים מעל פני הים.
ההר שוכן מצפון להר שכניה, וממזרח ליישוב טמרה, הנמצא למרגלותיו. מדרום להר נמצא אפיקו של נחל שכניה, ומצפון לו נמצא אפיקו של נחל כבול.
ההר קרוי על שם העיר מתקופת המקרא, בית שני והתלמוד כָּבוּל, המזוהה עם הכפר הסמוך מצפון מערב כאבול.
בשטח ההר עובר כביש המחבר בין טמרה ובין יישובי גוש משגב.
אבי גיל (סופר)

קורות חיים

גיל נולד בקריית ים להורים אשר עלו מטריפולי שבלוב. נשוי ואב לשלושה ילדים. חוקר של יצירת א.ב. יהושע. את לימודי התואר הראשון והשני כמו גם את תעודת ההוראה רכש באוניברסיטת תל אביב. הצעת המחקר לדוקטורט שלו עוסקת ב"יצירתו הגנוזה של א.ב. יהושע והשפעתה על הרומנים שלו."
לצד העיסוק בתרבות, שימש גיל כעיתונאי ספורט ברשת "ידיעות תקשורת", אשר סיקר בעיקר את פעילות קבוצת הכדורסל של הפועל גלבוע גליל, שם גם שיחק בצעירותו, עת התגורר בקיבוץ שמיר.
משנת 2000 משמש כמנהל של מרכזים קהילתיים במסגרת החברה הארצית למתנסים.  
בכל תפקידיו הציבוריים הוא פועל לצמצום הפערים החברתיים בישראל, ואחד מהישגיו הבולטים הוא הקמת מטרוז' – תזמורת יהודית ערבית בעיר לוד. גם יצירתו הספרותית עוסקת בקונפליקטים חברתיים, בעיקר הרומן "ואין חרוז למוות", העוסק באבטלה הנכפית על עובדי חברת קבורה, בשל גידול מהיר בתוחלת החיים. וועד עובדי החברה מחליט להקים מחנה אימונים למוות, עד אשר "יואילו המתים לחזור למות", והוא עושה זאת על חלקת אדמה של בעל חלקת אבוקדו אשר נאבק מצידו ברשתות השיווק המעדיפות לייבא פרי מחו"ל ובחברת הביטוח.
בימים אלה יוצא לאור הרומן השני "אהבה זרה" העוסק בסיפור אהבתם של טניה פועלת זרה מליטא, ובאצ'אן  מסרי לנקה.
מרלה סוקולוף

ביוגרפיה

סוקולוף נולדה בסן פרנסיסקו למשפחה יהודית, אמה סינדי הייתה מסעדנית ואביה הווארד רופא לרפואת רגליים.
בגיל 14 עברה להתגורר עם משפחתה בלוס אנג'לס, למדה תיאטרון ומוזיקה ב"תיכון לוס אנג'לס לאומנויות".
זכתה להערכה על יכולותיה המוזיקליים בטקסים מטעם בית הספר, בהם שרה את ההמנון האמריקאי.
החלה את דרכה עם שמונה הופעות בסדרה "צער גידול בנות" בתור ג'יה מאהן, חברתה של סטפאני טאנר, ושבע הופעות בסדרת הדרמה "שולחן לחמישה" בתור הסטודנטית ג'ודי לינץ'.
סוקולוף פרצה לתודעה בשנת 1998 בתפקיד משני בסדרת הדרמה המשפטית "הפרקליטים". בסדרה הופיעה במשך שש שנים בתפקיד פקידת הקבלה של משרד עורכי הדין לוסי האצ'ר.
בשנת 2000 שיחקה בקומדיית הנעורים "אחי איפה האוטו שלי", בתור וילמה חברתו של צ'סטר גרינברג (שון ויליאם סקוט).
ב-2001 הופיעה בתפקיד ראשי בקומדיית הפשע "הורמונים בפעולה" בתור המעודדות הקנאית ליסה ג'נוש.
בשנת 2006 הוציאה סוקולוף את אלבום הסולו שלה " Grateful". האלבום מונה שמונה שירים אותם מבצעת סוקולוף בהופעות קטנות.
סוקולוף נשואה משנת 2009 למלחין ולמתופף להקת הרוק האלקטרוני " Deadsy", אלק פיורו.
שרה סמארט

ביוגרפיה

סמארט נולדה בברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה את הקריירה שלה כילדה ושיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "אריק" ( Woof!).
היא מוכרת משורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה כמו וירג'יניה בריית'ווייט, הבת במשפחה של זוכי לוטו, בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites". ב-2002 שיחקה בסדרת הדרמה "Sparkhouse" בהפקת "Red Production Company" וה-BBC. הופעתה בסדרה "ג'יין הול" בתפקיד הראשי ציינה קשר פורה בינה לבין המחזאית והתסריטאית סאלי ויינרייט.
בין 2008 ו-2010 גילמה סמארט את אן-בריט הוגלנד בסדרה "וולנדר", 6 סרטים באורך מלא עיבוד לספריו של הנינג מנקל עבור ה-BBC. עוד השתתפה סמארט בתסכיתי דרמה ברדיו.
ב-2011 שיחקה סמארט בתפקיד אורח בעונה השישית של סדרת המדע בדיוני הפופולרית "דוקטור הו" של BBC1. היא גילמה את דמות ה'נבל' בפרקים "הבשר המורד" ו"הכמעט אנשים"
היא הייתה תלמידה בבית הספר לבנות "סנט פול" בברמינגהאם, ומאז היא חוזרת בתקופת הקיץ לחלק חתימות.
חוטמן

מאפיינים

החוטמן הוא אוכל כל, וניזון מחרקים, חלזונות, זוחלים קטנים, מכרסמים, פירות, ביצים ואגוזים, ולעיתים אף מפסולת אדם. את מזונו הוא צד תוך שימוש בחוטמו הארוך ובציפורניו החזקות. גובהו 20-30 סנטימטר ואורכו 60-70 סנטימטר, ללא הזנב. צבע הפרווה משתנה, מחום-קינמון ועד שחור. על פרצופו מעין מסיכה - פסים לבנים מעל, מתחת ומאחורי העיניים. זנבו ארוך (עד 65 ס"מ) ומפוספס, ונישא אל על כדי שחברי הלהקה יוכלו להבחין זה בזה ביתר קלות.
חוטמנים חיים ביערות סבוכים, בסבך ובשטחים פתוחים באמריקה, ותפוצתם משתרעת מאריזונה בארצות הברית עד צפון ארגנטינה. עד לראשית המאה ה-20 לא נצפו בארצות הברית, אך לאחר מכן חצו את הגבול, כנראה עקב הכחדת הטורפים הטבעיים שלהם. נקבות החוטמן חיות בלהקות של עד 20 פרטים, ואילו הזכרים בודדים.
אויביו הטבעיים של החוטמן הם בעיקר חתולים גדולים כמו היגואר והפומה, אך גם עופות דורסים, נחשים ותנינים.
תקופת ההריון של נקבת החוטמן בין 70 ל-90 יום, ובכל הריון נולדים בין 2 ל-7 גורים. הנקבה יכולה להיכנס להריון גם בקיץ וגם באביב.
החוטמן חי בחבורות של כ-20 פרטים. החוטמנים פיקחים מאוד, קיים אצלם שיתוף פעולה רב בין חברי הקבוצה, והם תלויים מאוד זה בזה. לעיתים קרובות משתפת קבוצת חוטמנים פעולה כדי לצוד בהצלחה.