google/wiki40b huggingface dataset:
הנוער הגרמני החופשי

הנוער הגרמני החופשי (בגרמנית: Freie Deutsche Jugend) היא תנועת נוער גרמנית בעלת אידאולוגיה קומוניסטית, במהלך קיומה של גרמניה המזרחית היא שימשה כתנועת הנוער הרשמית במדינה.

היסטוריה

הנוער הגרמני החופשי נוסד בשנת 1936 כתנועת נוער של גולים גרמנים שברחו מגרמניה הנאצית מסיבות פוליטיות, מטרתה הייתה להילחם בהשחתת הנוער הגרמני על ידי הנוער ההיטלראי, תנועת הנוער הרשמית של המפלגה הנאצית. המשרדים הראשיים שלהם היו ממוקמים בהתחלה בפריז ובפראג. עם כיבושה של מרבית אירופה על ידי גרמניה עברו משרדי התנועה ללונדון.
כשתמה מלחמת העולם השנייה, החלה התנועה לפעול בגלוי בשטח הכיבוש הסובייטי של גרמניה. עם חלוקת גרמניה המשיך הנוער הגרמני החופשי את פעילותו ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, תוך לקיחת תפקיד מקביל לזה של הקומסומול בחינוך נוער גרמניה לאידיאלים קומוניסטים. התנועה הפכה להיות חלק מן הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי בשנת 1948.
כשמונים אחוזים מהנוער בגרמניה המזרחית היו חברים בתנועה, בעוד שבאופן רשמי החברות לא הייתה חובה, הייתה קיימת מערכת לחצים גדולה שנועדה לעודד את הנוער להצטרף לתנועה.
מטרתה העיקרית של התנועה הייתה אינדוקטרינציה של הנוער לרעיונות המרקסיזם-לניניזם, אבל היא גם עסקה בארגון טיולים וחופשות לחבריה.
במערב גרמניה התנועה הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1951 בגלל קשריה עם גרמניה המזרחית.
אחרי איחוד גרמניה התנועה איבדה את רוב חבריה והצטמצמה לתנועת נוער קטנה שפועלת בשיתוף עם מפלגת השמאל די לינקה, למרות שהאיסור החוקי על פעילותה עדיין בתוקף, התנועה פועלת באופן חופשי ללא הטרדת השלטונות. התנועה מתמקדת במחאה על "כיבוש" מזרח גרמניה והתנגדות לבונדסוור.
אימלדה מרקוס

אימלדה רומולדז מרקוס (בטאגאלוג: Imelda Romuáldez Marcos, נולדה אימלדה רמדיוס ויסיטסיון רומואלדס ב-2 ביולי 1929) היא פוליטיקאית פיליפינית, אלמנתו של דיקטטור הפיליפינים פרדיננד מרקוס. מילאה תפקידים שונים בממשלה עד שנת 1986, השנה בה בעלה הודח מתפקידו לאחר מרד עממי, בעקבותיו הם גלו להוואי.

ביוגרפיה

מרקוס, ילידת מנילה, הייתה מלכת היופי של עיר הולדתה ובשנת 1954 נישאה לפרדיננד, שהיה חבר בבית הנבחרים הפיליפיני.  
מרקוס הייתה הפוליטיקאית הראשונה שנבחרה כחברה בבית המחוקקים הפיליפיני בשלושה מיקומים גאוגרפיים (מנילה, לייטה, צפון אילוקוס). מרקוס שימשה כשגרירה מיוחדת של הפיליפינים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינה זו לבין סין, ברית המועצות ומדינות הלוויין שלה באירופה, ואסיה. 
מרקוס הייתה ידועה בכינויה "פרפר הפלדה", בשל היותה אישה נאה בצעירותה, אך גברת קשוחה וחסרת רחמים לצד בעלה. בנוסף, הייתה ידועה לשמצה כגברת ראשונה מושחתת וסמל לפזרנות, בעיקר לאחר שנתגלה אוסף הנעליים הגדול שלה, שכלל על פי השמועות כ-3,000 זוגות, אך לאחר זמן מה "תוקן" מספר זה ונאמר כי אוסף הנעליים שלה, שסימל את שחיתותה, ואהבתה למותגים יקרים של מיטב המעצבים, כלל "רק" 1,000 זוגות.
בשנת 1992, שלוש שנים לאחר מות בעלה, חזרה לפיליפינים וניסתה להיבחר לנשיאות המדינה, אולם זכתה לתמיכה מועטה. אך בשנת 1995 זכתה בבחירות לבית הנבחרים כמייצגת מחוז לייטה. 
במהלך השנים מרקוס הורשעה באשמת שחיתות. באמצע שנות ה-90 נידונה ל-12 שנות מאסר, אולם עונשה בוטל בעקבות ערעור שהגישה. בשנת 2001 הואשמה בהעברת כספים לחשבונות בבנק בשווייץ, בשנת 2008 התקבל ערעורה בשנית אך ב-2018 הורשעה בשבע עבירות שחיתות.
למרקוס שלושה ילדים, אים מרקוס-מנטוק, פרדיננד "בונגבונג" מרקוס ואירין מרקוס-ארנטה.
אזרח העולם

אזרח העולם הוא תואר, או מטבע לשון, אותו טבע לראשונה הפילוסוף היווני דיוגנס באומרו: "אינני אתונאי או יווני, אלא אזרח העולם". תואר זה מעיד על האדם הנושא אותו, כי הוא מסתייג מגבולות גאופוליטיים ומפערים כלכליים ותרבותיים הנובעים מהשתייכות לאומית.
חסיד זכויות האדם האמריקני תומאס פיין פיתח את דבריו של דיוגנס והצהיר: "העולם הוא מדינתי, כל בני האדם הם אחיי, ועשיית הטוב היא דתי"
נושא אזרחות העולם קודם על ידי אנשים מפורסמים כגון: וולטר קרונקייט, או גארי דייוויס אשר בשנת 1948, ויתר על אזרחותו האמריקנית, וחי עד היום כאדם נטול אזרחות. בשנת 1953 הקים דייוויס בעיר וושינגטון די. סי. את ארגון הרשות לשירות עולמי (WSA), המנפיק את דרכון אזרח העולם.

הרשות לשירות עולמי

הרשות לשירות עולמי (World Service Authority, או WSA) היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה בשנת 1953 על ידי גארי דייוויס מתוך מטרה לקדם ולהפיץ את נושאי אזרח העולם, בעולם וכדי להיות רשות מינהלית של "ממשלת אזרחי העולם". העמותה ידועה בעיקר בעקבות הדרכונים שהיא מנפיקה. כמו כן עוסקת העמותה ברישום האנשים המבקשים להיות אזרחי העולם, מטפלת בבעיותיהם, ומנפיקה מסמכי זהות נוספים כגון תעודות לידה, תעודות זהות ותעודות נישואין.

דרכון אזרח העולם

דרכון אזרח העולם המונפק על ידי הרשות לשירות עולמי הוכר דה פקטו על ידי 180 מדינות, על פי אתר הארגון. משמעותה של הכרה זאת היא שדרכונים כאלו נושאים חותמות יציאה או כניסה של אותן מדינות וכן ויזות לביקור בהן. לעומת זאת, לפי אתר הארגון, רק שש מדינות הכירו בדרכון באופן רשמי. רשויות ההגירה בקנדה, ניו זילנד, וארצות הברית הודיעו כי הן אינן מכירות בדרכון, כי הוא לא מונפק על ידי רשות ממשלתית מוסמכת, ולכן אינו עונה על ההגדרה של דרכון.

הדת הבהאית

הדת הבהאית דוגלת ברעיון אזרח העולם. בספרו שפורסם בשנת 1873 הצהיר בהאא אללה מייסד הדת, כי העולם כולו הוא ישות מדינית אחת, וכלל האנושות הם אזרחיה. בנייר עמדה שגובש על ידי נציגי הקהילה הבהאית הבינלאומית, והופץ בשנת 1993 בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא, נכתב: "אזרחות העולם מתחילה עם קבלת אחדותה של המשפחה האנושית, והבנת התלות ההדדית הקיימת בין האומות החיות בעולמנו, מבלי להתעלם מהצורך בפטריוטיות שפויה ולגטימית. אזרחות העולם דורשת נאמנות רחבה ביותר ואהבת האנושות כולה, כל זאת מבלי לוותר על נאמנויות, גוונים תרבותיים, אוטונומיה לאומית, ומבלי לדרוש יצירת אחידות מדומה. המוטו של אזרחות העולם הוא אחדות מתוך שונות. אזרחות העולם דוגלת בעקרונות הצדק החברתי בין מדינות שונות, ובינן לבין עצמן. ההחלטה להימנע מעימותים פוליטיים תורמת בכל הרמות של החברה האנושית לשוויון בין מינים וגזעים, להרמוניה אתנית לאומית ודתית, ולנכונות להקרבה למען מטרת השיתוף. היבטים נוספים של אזרחות העולם הם קידום כבוד האדם וחירותו, הבנה, ידידות, שיתוף פעולה, אמינות, חמלה ורצון לשרת את הכלל".
חלחול (עיר)

תולדות המקום

העיר נזכרת פעם אחת בתנ"ך, ברשימת ערי שבט יהודה: "חַלְחוּל בֵּית-צוּר וּגְדוֹר", מצפון לחלחול מצויה "ח'רבת בית צור" אולם בחפירות באתר זה התגלו רק שרידים ביזנטים וערביים, ללא אף ממצא מתקופת המקרא. צפונה משם נמצאת "ח'רבת ג'דור", שמספר חוקרים מזהים אותה עם העיר המקראית גדור.
העיר נזכרת גם כיישוב יהודי שהתקיים בתקופת בית שני, ויוסף בן מתתיהו מציינה כיישוב בו חנו אדומים בזמן המרד הגדול.
יצחק בן-צבי תיאר משפחה מתושבי היישוב הנושאת את השם 'שטרית' (המצוי בין יהודי מרוקו), וסובר שהם צאצאים של יהודים שעלו לארץ מהמגרב, כנראה בראשית התקופה העות'מאנית.
במקום שרידי יישוב רבים מתקופות היסטוריות שונות החל מתקופת הברונזה הקדומה.
בסביבה נערך קרב בית צור בימי החשמונאים. היה זה כאשר ליסיאס המצביא היווני הגיב על מפלה קודמת שנחל בקרב אמאוס והביא איתו מדרום ארץ ישראל חיל גדול יותר מאשר היה ברשותו בקרב קודם. ליסיאס רצה להפתיע ולפלוש ליהודה דרך מדבר אדום מכיוון דרום מאזורים לא מיושבים ביהודים, אך יהודה גילה את תכסיסו וחסם בפניו את הדרך לירושלים. הקרב בין שני הצבאות נערך בדרך לירושלים סמוך לבית צור וצפונית לחלחול.
אליהו מאיר בלוך

הרב אליהו מאיר בלוך (כ"ג בתשרי תרנ"ה, 23 באוקטובר 1894 - כ"ח בטבת תשט"ו, 22 בינואר 1955) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. ר"מ בישיבת טלז בליטא ולאחר מלחמת העולם השנייה מייסד וראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית.

חייו

נולד לרב יוסף יהודה לייב בלוך, ראש ישיבת טלז. נישא לנחמה. בשנת תרפ"ח (1928) התמנה כר"מ בישיבת טלז. בשנת תש"א (1941), בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הצליח להיחלץ מליטא יחד עם גיסו הרב חיים מרדכי קאטץ ולהגיע לארצות הברית. השניים התיישבו בעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו ושם הקימו מחדש את ישיבת טלז ופיתחו את מוסדותיה.
הרב בלוך היה מראשי הרבנים וממנהיגי הציבור החרדי בארצות הברית. בנותיו נישאו לרבנים אליעזר סורוצקין ודוד ברקין.

דבריו על חורבן טלז

כשנודע לרב בלוך על חורבן טלז והשמדת בני משפחתו, הוא העלה על הכתב את רגשותיו והסביר כיצד ראשו פנוי לעסוק בלימוד תורה ובהקמת מוסדות תורה:
מה שיגורתי בא לי, היא הבשורה הנוראה על מות... שמתו בידי הרוצחים האשכנזים הארורים, ה' יקום דמם ויחוס על עמו. אל נא ידינני לאכזר שיכולתי לעיין בדברי תורה אחרי בשורה נוראה כזאת... הנה הרגשתי כי אין בכוחי לבוא אל... מבלי למלא החובה הקדושה המוטלת עלינו השרידים שנשארו לאנחה, אם לא על ידי עסק התורה. ועבודתי הראשונה מיד אחרי היוועדי משברי הנורא צריכה להיות מיד עבודת התורה. לעבודת העם אני עומד ולשירות קדושיו אני נכון, כי מה נחשבת צרת הפרט לעומת חובת הכלל.
— "מרביצי תורה ומוסר", חלק ב עמ' נז.
חוזה ניי

חוזה ניי (בבולגרית: Ньойски договор; בצרפתית: Traité de Neuilly; ביוונית: Συνθήκη του Νεϊγύ; ברומנית: Tratatul de la Neuilly) היה הסכם שלום שנחתם בניי-סיר-סן שליד פריז, והסדיר את תנאי כניעתה של בולגריה בתום מלחמת העולם הראשונה.
ההסכם נחתם בין ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה ב-27 בנובמבר 1919, במסגרת ועידת השלום בפריז. לפי ההסכם צמצמה בולגריה את צבאה ל-20,000 איש בלבד, ואולצה לוותר על המוצא לים האגאי ועל שטח שעבר לידי יוון. בולגריה מסרה את דרום דוברוג'ה לרומניה, ואולצה לשלם פיצויי מלחמה בסך 400 מיליון דולר (100 מיליון ליש"ט) לרומניה, לממלכת יוגוסלביה וליוון.
ההסכם התקבל בזעם רב על ידי הציבור והשלטון בבולגריה. זעם זה והרצון לקבל חזרה נחלות שנגזלו הביא לכך שבשנת 1940 הצטרפה בולגריה לגרמניה הנאצית לאחר שזו הכריחה את רומניה למסור לרשותה את דרום דוברוג'ה.
בית האדס

עלילה

הספר מסופר בשני מסלולים שונים: המסלול של פרסי ואנבת' בטרטרוס והמסלול של האחרים לאפירוס שביוון. בטרטרוס אנבת' ופרסי פוגשים את בוב הטיטאן, ונעזרים בו בשביל לחצות את טרטרוס ולשרוד את המפלצות הרבות שהם פוגשים.הם פוגשים גם את דמסן, שהוא ענק שוחר שלום, ועל כן נשלח לטרטרוס. בסוף המסע, כשהם מנסים להגיע אל שערי המוות, בוב הטיטאן ודמסן מקריבים את עצמם בקרב נגד התגלמותו של טרטרוס כדי שפרסי ואנבת' יוכלו לצאת חזרה לעולם. למעלה ארגו שתיים נוסעת במסלול עקיף שהציעה הקטה, מכיוון שהיו להם צרות במסלול הישיר. הם עוברים במדינות שונות ברחבי אירופה, ונלחמים במפלצות ובאלים, כמו סקיירון, שודד הדרכים בן פוסידון, וקופידון. בסוף הם מגיעים לבית האדס שבאפירוס. שם הם פוגשים את פרסי ואנבת', סוגרים את שערי המוות, נלחמים במכשפה פסיפאה ומביסים את הענק קליטיוס. בדרכם לשערי המוות כל אחד מהשבעה לומד משהו על עצמו, ומתגבר על חששותיו. לבסוף, הם פוגשים את ריינה, והיא, ניקו והמאמן הדג' לוקחים את אתנה פרתנוס חזרה למחנה כדי לנסות להשכין שלום, בעוד שהשבעה פונים לאתונה.
מה אתם הייתם עושים?

פורמט

הגרסה הישראלית מבוססת על התוכנית האמריקאית שמשודרת מ-2008, "What Would You Do?" , בערוץ ABC. התוכנית מציגה סיטואציות מוקצנות מחיי היום-יום, המגולמות על ידי שחקנים מקצועיים במקומות ציבוריים, ומתעדת באמצעות מצלמה נסתרת את תגובותיהם של העוברים והשבים. התוכנית מתיימרת להיות בעלת  אג'נדה חברתית, ובסיום כל סיטואציה המנחה משוחח עם האנשים שעברו במקום, משבח את אלה שבחרו להתערב ומתעמת עם אלו שבחרו שלא להתערב. 
בין הסיטואציות שהוצגו בתוכנית ובחנו את תגובות הציבור: ילד המחפש אוכל ברחוב, אדם שמטריד מינית עובדת הכפופה לו, שיכור המבקש מהעוברים והשבים לעזור לו להתניע את רכבו, חייל עם מדים שמתכונן לשינה על ספסל ברחוב, גבר המכה את אשתו ברחוב, אב שמכה את בנו, עובדי מוסך שמרמים בעבודה, מטפל שמכה קשיש על כיסא גלגלים, חייל שמאיים להתאבד, חייל שנותן לילד לשחק עם הנשק שלו, אדם שמסרב למכור לערבי ולאחר מכן להומואים, אדם המכניס סם אונס במשקה של אישה שפגש ועוד. במרבית המקרים אכן אנשים התערבו, אך היו פעמים שבהם ההתערבות לא הייתה לטובה: כאשר בוימה סצנה שבה בעל מכה את אשתו, אישה שעברה ברחוב טענה כי אמנם זה לא נכון להכות אבל בטח יש לו סיבה ושלא ישפטו אותו לחינם. בסצנה בה הוכנס סם אונס כביכול, שני צעירים שיכורים התעניינו האם הם יכולים להצטרף לשחקן או לקנות סם. הם הביעו על כך חרטה.
ג'רום קרל

קורות חיים

קרל נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה יהודית. ב-1937 קיבל תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק וב-1938 תואר שני באוניברסיטת הרווארד. פיתח שיטה למדידת הפלרת מי-שתייה.
ב-1940 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, שם פגש את רעייתו, איזבלה קרל, חוקרת קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, עימה התחתן ב-1942 ולהם 3 בנות. ב-1943 קיבל תואר דוקטור.
קרל היה נשיא האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה בשנים 1981–1984. נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) והחברה הפילוסופית האמריקאית.

מחקר


השילוב בין לימודי הכימיה הפיזיקלית של קרל ללימודי המתמטיקה של הרברט האופטמן, הניבו תוצאות שאיפשרו להתמודד עם בעיית המופעים (Phase problem) בהקשר של קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, וזאת באמצעות השיטה הישירה  שפיתחו. ב-1953 פרסמו קרל והאופטמן את המאמר "Solution of the Phase Problem I. The Centrosymmetric Crystal", ובו העקרונות של השיטה ההסתברותית, שעומדת בבסיס משוואת סאייר .
דימיטר גרקוב

ביוגרפיה

גרקוב נולד בעיר בולגרד אשר בחבל בסרביה ואת השכלתו התיכונית רכש בעיר הולדתו. הוא הוסמך למשפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת. גרקוב עבד כעורך דין בעיר בראילה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגר לנסיכות בולגריה ומונה לנשיא בית המשפט העליון בסופיה. בהמשך, היה חבר באספה הלאומית הראשונה של בולגריה, מונה לשר המשפטים בממשלתו של טודור בורמוב והמשיך בתפקידו זה גם בממשלתם של קלמנט טרנובסקי ולאוניד סובולב. ב-1886 מונה לשגריר נסיכות בולגריה לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול ובהמשך, מונה על ידי סטפן סטאמבולוב לחבר משלחת איתור המועמד לתפקיד נסיך בולגריה, לאחר שאלכסנדר בטנברג ויתר על כיסאו.
בין 1890 ל-1894 כיהן בממשלתו של סטפן סטאמבולוב כשר הפנים ולתקופה מסוימת גם כשר המשפטים. לאחר פרישתו של סטאמבולוב מראשות הממשלה, עבר גרקוב ל"מפלגת העם הליבראלית" ונבחר ליושב ראשה. ב-1899, לאחר התפרקות הקואליציה בראשון קונסטנטין סטואילוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד להקים ממשלת קואליציה אשר תשלב בין חברי מפלגת העם הליבראלית, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בראשות וסיל רדוסלאבוב. ממשלת הקואליציה שהקים סבלה מחוסר יציבות ובאוקטובר 1899 הוא נאלץ להתפטר. גרקוב חזר להנהיג את מפלגת העם הליבראלית וב-1901 הלך לעולמו והוא בן 54 שנים.

גרקוב והקהילה היהודית

ב-1889 הגישה הנהגת הקהילה היהודית לאישור ממשלת בולגריה הצעה במסגרתה היא תנוהל באמצעות קונסיסטוריה מרכזית. את ההצעה קיבלו ראשי הקהילה מהרב צדוק כהן מצרפת. מספר חודשים לאחר הגשת הבקשה מונה גרקוב לשר החוץ והדתות ובהנחיית ראש הממשלה סטאמבולוב הוא אישר את הבקשה.
בספטמבר 1891 הוזמן הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפתיחת מושב האספה הלאומית הבולגרית. הרב התיישב ליד ראש הכנסייה הבולגרית ולא במקום שהוקצה לו בתא הדיפלומטים הזרים, משום שסבר שכך ראוי יותר. השר גרקוב התעמת עם הרב דנקוביץ ולאחר ויכוח אשר גלש לטונים גבוהים, הורה לרב לשבת במקום שהוקצה לו. למחרת תבע השר גרקוב מראשי הקונסיסטוריון לפטר לאלתר את הרב דנקוביץ. ניסיונות הפשרה לא הועילו והרב נאלץ לעזוב את תפקידו ואת בולגריה.
השריר הסותם הפנימי

השריר הסותם הפנימי (TA: Musculus obturator internus) הוא אחד משרירי העכוז העמוקים. שרירי התאומים (העליון והתחתון) צמודים לשריר הסותם הפנימי ויחד איתו הם מסובבים את הירך לכיוון חיצוני כאשר הירך במנח פשיטה, מרחיקים את הירך כאשר היא במנח כיפוף ומייצבים את עצם הירך במרחשת במפרק הירך.

תיאור

השריר הסותם הפנימי מתחיל את מהלכו בתוך האגן, משולי הנקב הסתום של האגן ומהקרום הסותם (Membrana obturatoria). השריר יוצא מהאגן דרך נקב השת הקטן ונאחז בפן התיכון של תל הירך הגדול בחלקה העליון של עצם הירך.

עצבוב

השריר הסותם הפנימי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב העצתי הראשון (L5, S1) דרך העצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni).
חוק השופטים

חוק השופטים (תשי"ג, 1953) היה בתוקף בין 1953 לבין כניסת חוק בתי המשפט (נוסח משולב) לתוקף ב-1984. החוק קבע לראשונה מאז עצמאות מדינת ישראל הוראות לגבי כשירות למינוי שופטים; אופן מינוי השופטים (בידי נשיא מדינת ישראל ועל פי הצעת ועדת מינויים); הוראה בדבר אי תלותם של השופטים. כמו כן קבע החוק הוראות לשיפוט משמעתי של שופטים. 
מטרת החוק הייתה מתן גושפנקה משפטית-חוקית לאי תלותה של הזרוע השיפוטית במדינה. כבר ב-1951 היה ניסיון להעביר חקיקה בנושא, אך בשל חילופי גברי תכופים בכנסת ובממשלה, הדבר לא התאפשר. ההיסטוריונית של המשפט פנינה להב טוענת כי העובדה כי עברו חמש שנים עד לחקיקת החוק מעידה על חוסר יציבות מערכתית ובעייתיות בהפרדת רשויות. יצחק אולשן מעיד ספרו "דין ודברים", כי גם במהלך עיצוב החוק היו חילוקי דעות, שחלקם נבעו מן העובדה כי חלק מן המחוקקים ראו נגד עיניהם את דמותו של פנחס רוזן (שלא נטה להתערב בשיקולי השופטים והחלטותיהם) ולפיכך התקשו להבין את חשיבות ההפרדה בין הרשות המבצעת (משרד המשפטים) ומינוי השופטים. להב עוד טוענת, כי העברת החוק איפשרה שיקול דעת נרחב יותר לשופטים ומביאה לראייה את פסק דין "קול העם".] 
בין המקדמים העיקריים של החוק היה שר המשפטים פנחס רוזן. שופטי בית המשפט העליון דאז (משה זמורה, יצחק אולשן, שמעון אגרנט ומשה זילברג) היו בין היועצים. אחרים היו יואל זוסמן ומשה לנדוי, שמונו מיד לאחר העברת החוק לשופטי בית המשפט העליון. בשל מצבו הבריאותי של השופט זמורה, הופנתה תשומת הלב גם לצורך בממלא מקום נשיא בית המשפט העליון, והתואר הוכנס לחוק (ממלא המקום הראשון היה אולשן). 
בעקבות החוק הוקמה הוועדה לבחירת שופטים.
קרחון דיק

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם סגן אלן ל. דיק (Alan L. Dick), חבר בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית במהלך מבצע הקפאה עמוקה בשנת 1964.
סדר (תורת החבורות)

בתורת החבורות, למושג סדר יש שתי משמעויות שונות, אך קשורות.

סדר של חבורה

הסדר של חבורה הוא העוצמה שלה, |G|, כלומר מספר האיברים אם החבורה סופית.
משפט לגראנז', שהוא אולי המשפט הבסיסי בכל תורת החבורות, קובע שהסדר של חבורה סופית מתחלק בסדר של כל תת-חבורה שלה.
מהסדר של חבורה (סופית) אפשר להסיק רבות על המבנה שלה. בין המשפטים הבסיסיים בכיוון זה אפשר למנות את משפט קושי על קיומם של איברים בעלי סדר ראשוני, ואת משפטי סילו על קיומן של תת-חבורות שסדרן הוא חזקה של ראשוני.

סדר של איבר בחבורה

בהינתן חבורה  ואיבר כלשהו , הסדר של  שמסומן  הוא המעריך הטבעי הקטן ביותר  שבחזקתו איבר  שווה לאיבר היחידה של החבורה, כלומר:  . אם לא קיים מספר שכזה, נאמר שהסדר של  הוא אינסופי, ונסמן . הסדר של איבר בחבורה הוא הסדר של החבורה הציקלית הנוצרת על ידי האיבר, ומכאן הקשר בין סדר של איבר לסדר של חבורה.
מסקנה מיידית ממשפט לגראנז' היא שהסדר של איבר בחבורה G מחלק את הסדר של G. זאת מכיוון שהחבורה הציקלית שנוצרת על ידי האיבר היא תת-חבורה של G שסדרה כסדר האיבר. לכן לפי משפט לגראנז' סדר זה מחלק את הסדר של G. 
מכאן נובעת מסקנה מיידית חשובה נוספת: בהינתן חבורה סופית , כל איבר בחבורה בחזקת סדר החבורה שווה לאיבר היחידה. נראה זאת: יהא  כלשהו, אז קיים k שלם כך ש- (כי הסדר של  מחלק את הסדר של ). על כן: 
.
עוד מסקנה מיידית היא שחבורה מסדר שהוא מספר ראשוני היא בהכרח ציקלית, וכל איבר פרט ליחידה הוא יוצר שלה (שכן הסדר של כל איבר פרט לאיבר היחידה שווה לסדר החבורה).
יחסי יוון–קטר

יחסים פוליטיים

היחסים שבין יוון לקטר נחשבים יחסים חמים, בין יוון לקטר נחתמים עשרות הסכמים במגוון תחומים כל שנה. למשל, הכשרת צוערים קטריים ביוון או ההסכם של התעשייה האווירית ההלנית עם ממשלת קטר. יוון מחזיקה שגרירות בדוחה אותה פתחה בספטמבר בשנת 2007. קטר מחזיקה שגרירות באתונה אותה פתחה בנובמבר אותה שנה. נשיא יוון קרולוס פפוליאס ביקר בקטר בשנת 2006. זה היה הביקור הראשון של נשיא יווני בקטר, והאמיר דאז, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ערך ביקור גומלין ביוון.
זרם העתיד

מדיניות

רוב התמיכה במפלגה באה מהתושבים המוסלמים הסונים, כשהתמיכה בקואליצייה שלה כוללת גם את המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, הדרוזית ברובה, וכן הכוחות הלבנוניים ומפלגת הפלנגות הנוצרים.
יריבתה העיקרית של הקואליצייה היא קואליציית 8 במרץ, שחבריה העיקריים הם הזרם הפטריוטי החופשי בהנהגת מישל עאון, והתנועות השיעיות חזבאללה ואמל.

תקשורת

לזרם העתיד יש נוכחות תקשורתית מרשימה בלבנון ובעולם הערבי. אמצעי התקשורת שמפיצים את דעות התנועה כוללים ערוץ טלוויזיה (Future tv) אותו השיק רפיק חרירי בשנת 1993 ,ערוץ החדשות Future news, שהוא ערוץ המשדר 24 שעות ביממה והושק בשנת 2007, וכן תחנת רדיו (Radio orient) שהושקה בשנת 1995, הידועה יותר בשמה הערבי أذاعة الشرق (תחנת המזרח) ועיתון יומי "אלמסתקבל". העיתון הושק בשנת 1995 גם כן על ידי רפיק חרירי, והוא נועד להפיץ את מסרי התנועה לתומכי המפלגה והקואליצייה.
יתים גורג'י

חייו ויצירתו

גוֹרג'י נולד בשנת בטביליסי, שהייתה תחת שליטת האימפריה הרוסית בשנים אלה, היותה את המרכז המנהלתי של פלך טביליסי ובירת מלכות המשנה של הקווקז. בין השנים 1905–1907 הוא עבד בשדה נפט בבאקו. לאחר מכן היה כלוא ארבע שנות מאסר בכלא של האימפריה הרוסית, בגין השתתפות בהפגנות כנגד המשטר. 
את שיריו הראשונים החל לכתוב בשנת 1895. בשיריו, שאותם ביצע בעצמו, מתוארים חיי אנשי הבוהמה של טביליסי הישנה, של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כמו גם של הבורגנות ופשוטי העם, מצוקותיהם, אכזבותיהם וכו'. נושאים נוספים המופיעים תכופות בשיריו הם אהבה, לאומיות גאורגית, רדיפת הצדק והאמת. 
סיפרו הראשון, "הפואמה של אנַבּאג'י" ("ანაბაჯის ლექსი"), הוצא לאור ב-1909. לאחר מכן, בשנת 1911, יצאו לאור אוסף של פואמות קצרות, "פואמות חדשות ושירים" ("ახალი მგოსანი და სიმღერები"), בשנת 1913 פורסמו "הפואמות החדשות של יתים" ("იეთიმის ახალი ლექსები"‏) ובשנת 1914, "טנגו" ("ტანგო").
בשנת 1958 הוציאו לאור יוסב גרישאשווילי ואנדו טאבדזה אוסף של מספר מיצירותיו, בשם "פואמות נבחרות".
השדרה השישית

השדרה השישית (באנגלית: Sixth Avenue), הקרויה באופן רשמי שדרת האמריקות (באנגלית: Avenue of the Americas), היא שדרה מרכזית במנהטן אשר כיוון התנועה בה נע מדרום לצפון.
השדרה השישית מתחילה בדרום מנהטן במפגש עם רחוב צ'רץ', דרומית לרחוב קאנאל ומסתיימת ברחוב 59 במרכז מנהטן עם הכניסה לסנטרל פארק. מעבר לרחוב 110 בו הסנטרל פארק מסתיים, היא נקראת שדרת לנוקס. השימוש בשם שדרת האמריקות שגור בדרך כלל אצל תיירים ואילו תושבי ניו יורק אינם משתמשים בשם שדרת האמריקות בחיי היום-יום אלא בשם לפי מיקומה במערך השדרות של מנהטן, השדרה השישית.
מצע

מַצָּע של מפלגה הוא מסמך עמדה המפרט את עקרונות המפלגה ואת תוכנית הפעולה שבכוונתה להגשים כאשר תעלה לשלטון. עם מסמך זה והתעמולה הנגזרת ממנו, היא פונה לציבור הרחב במטרה לשטוח את טענותיה הפוליטיות ולסייע להצלחתה בבחירות. בדרך כלל כולל המצע רשימה של נושאים מרכזיים (כלכלה, ביטחון, חינוך, איכות הסביבה, בעיות חברתיות, וכו'), ופירוט המדיניות שבה תומכת המפלגה בכל נושא. התחומים המוגדרים במניפסטים של המפלגות הזוכות נחשבים בדרך כלל כמייצגים את תחומי העניין ואת הנושאים האידאולוגיים שהציבור מעדיף.
למרות זאת, במאה ה-21 ירדה קרנם של מצעי הבחירות בישראל, והחל מהבחירות לכנסת השמונה עשרה היו מספר מפלגות שכלל לא הציגו מצע. בפרט בלטה העובדה שבמשך שתי מערכות בחירות הליכוד, שהיא מפלגת השלטון, כלל לא הציגה מצע. הדבר גרר ביקורת מצד גורמים פוליטיים ועיתונאים שונים, שטענו שהציבור לא נחשף לחזון הכלכלי-חברתי של המפלגה.
מעלן

מעלן הוא חבל המושחל בתוך תורן של כלי שיט המשמש להעלאת המפרשים למעלה והחזקתם במקום.
המעלן הוא באורך כפול מאורך התורן לפחות כדי לאפשר הורדת המפרש בלי להוציא את המעלן ממקומו.
השחלת מעלן חדש במקרה שהישן נקרע או יצא ממקומו עלולה להיות מורכבת ולהשבית את כלי השייט עד החלפת המעלן, לכן לפעמים ישנם מעלנים רזרביים שמושחלים בתורן בדרך כלל ביאכטות כדי למנוע בעיות בלב ים. מסיבה זו מקפידים להחליף מעלנים בזמן, על ידי משיכת המעלן החדש בעזרת הישן.
פרנץ, דוכס בוואריה

ביוגרפיה

פרנץ נולד ב-14 ביולי 1933 במינכן, לאלברכט, דוכס בוואריה, בנו של רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה, ולמריה דרשקוביץ', רוזנת טראקושצ'ן, בתם של דיוניס מריה דרשקוביץ', רוזן טראקושצ'ן ויוליאנה רוזה, נסיכת מונטנואובו.
לאחר עליית היטלר לשלטון, סירב אביו להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1940 עברו בני המשפחה לאחוזתם בסרוואר, מחוז ואש בהונגריה. לאחר כיבוש הונגריה באוקטובר 1944, נעצרו בני המשפחה בזקסנהאוזן, ובאפריל 1945 הועברו למחנה הריכוז דכאו, משם שוחררו על ידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה למד פרנץ במנזר הבדיקטיני של אטאל, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת ציריך. פרנץ פיתח תשוקה לאיסוף פריטים של אמנות מודרנית, וכיום רבים מהפריטים של האוסף הפרטי שלו מושאלים למוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
בשנת 1996 מת אביו אלברכט, דוכס בוואריה, ופרנץ הפך לראש בית ויטלסבאך. כמו כן הפך פרנץ לטוען לכתר הבריטי, אך כמו שאר המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי בנדיקט סטיוארט, לא ניסה לפעול כדי להשיגו.
פרנץ אשר דובר גרמנית, הונגרית, אנגלית וצרפתית, מתגורר בארמון נימפנבורג שהיה ארמון הקיץ של מלכי בוואריה, ומחזיק ברשותו גם את טירת ברג על יד שטרנברג בבוואריה. כמו כן לפעמים הוא מתגורר בארמון הוהנשוואנגאו בברכטסגאדן, אשר שייך לבית ויטלסבאך.
בשנת 2013 נערכה לפרנץ מסיבת יום הולדת גדולה בארמון שלייסהיים לרגל הגיעו לגיל 80, בהשתתפות 2,500 מוזמנים, ואף ראש ממשלת בוואריה הורסט זהופר השתתף בה.
מכיוון שלפרנץ אין ילדים, צפוי לרשת אותו לאחר מותו אחיו הנסיך מקס, דוכס בבוואריה, ולאחר מותו של מקס יירש אותו דודנם לואיטפולד, נסיך בוואריה, מכיוון שלמקס אין בנים אלא רק בנות.
נולד

בהלכות שבת, נולד הוא אחד מסוגי המוקצה האסורים בטלטול בשבת ויום טוב. ופירוש נולד הוא חפץ שלא היה קיים במצבו הנוכחי בערב שבת, כגון 'ביצה שנולדה בשבת', ועל כן הוא לא היה "מוכן" לשימוש בעת כניסת השבת. 
דיני 'נולד' נידונו בהרחבה במסכת 'ביצה'.

דוגמאות

דוגמה לחפץ המוגדר כ'נולד' היא ביצה שהוטלה במהלך השבת או החג; זו הדוגמה שבאמצעותה נפתחת המסכת העיקרית שעוסקת בתחום זה, מסכת ביצה.
בספרות ההלכתית העדכנית קיימים דיונים רבים הדנים בדין "נולד" ובדברים האסורים בטלטול בגללו. כך למשל דנים הפוסקים האם קיים איסור טלטול של קרח שנמס והפך למים, משום איסור "נולד". 
פוסקי הדור הקודם, כחלק מדיון על היחס ההלכתי לחשמל, דנו האם יש מקום לאסור שימוש בחשמל בשבת, מדין "נולד".
טיקיטאס

רקע

במקור, השיר נכתב על ידי דורון מדלי עבור הזמרת אלני פוריירה מיוון, אך תורגם לשפה העברית, והוחלט כי נועה קירל תשיר אותו ביחד עם סטפן לגר. את השיר הפיקו אלכס לאון, ליאור אברמוב וניב שטובי, והוא הולחן על ידי מדלי.
על פי רשת, הגרסה העברית שנכתבה במיוחד לקירל ולגר נוצרה לכבוד חגיגות 7 שנים לליין מסיבות הגייז "אריסה".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי עומר טובי, והוא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של נועה קירל באותו תאריך שבו יצא כסינגל. הכוריאוגרפיה שבקליפ נעשתה על ידי מור חממי, והוא צולם במרכז לזרוס וקנטור בחולון.
בקליפ ניתן לראות את קירל ואת לגר במגרש כדורסל, רוקדים לצלילי השיר עם עשרות רקדנים, ובסצנות שונות את קירל שוכבת בתוך מעגל המגרש ונחשים מקיפים אותה.
מונה הצפיות של הקליפ נכון לספטמבר 2019, עומד על 25 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מקטעי הווידאו הישראלים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
צ'מפיון מוטורס (ישראל)

היסטוריה ופעילות

הקבוצה הוקמה בשנת 1965 על ידי אהרן גוטווירט, איל הון יהודי שנפטר ב-1980. היא הוקמה כחלק מחברת האחזקות אלייד. כיום, צ'מפיון מוטורס היא אחת משלוש יבואניות הרכב הגדולות בישראל, עם נתח שוק של כ-14.3% בשנת 2016.