google/wiki40b huggingface dataset:
ויקטור סביניך

ביוגרפיה

ויקטור סביניך נולד בכפר במחוז קירוב. הוא סיים בית הספר בשנת 1957 והתחיל ללמוד בעיר פרם לטכנאי רכבות. לאחר סיום בית הספר לטכנאים הוא עבר תקופה קצרה וגויס לצבא. בצבא הוא שירת ביחידת מודדים. בשנת 1963 הוא החל ללמוד המכון למיפוי ומדידות וסיים אותו בהצטיינות בשנת 1969 תוך הסמכה למהנדס מכונות בהתמחות לאופטיקה. ויקטור סביניך החל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
בשנת 1978 ויקטור סביניך נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. 
בשנת 1981 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז T-4 לצד ולדימיר קובליונוק.  
בשנת 1984 נערכה הטיסה השנייה בחללית סויוז T-13 לצד ולדימיר דז'ניבקוב. במהלך טיסה זו הם ביצעו עגינה ידנית לתחנת החלל סליוט 7 וביצעו בה מספר תיקונים חשובים. 
בשנת 1988 נערכה הטיסה השלישית בחללית סויוז TM-5 לצד אנטולי סולוביוב ואלכסנדר אלכסנדרוב (בולגריה).
בשנת 1988 ויקטור סביניך מונה לרקטור של מכון למיפוי ומדידות בו למד. הוא השלים דוקטורט וכתב מספר ספרים בנושא חקר החלל. בשנת 2007 ויקטור סביניך סיים את כהונתו ותוך זמן קצר נבחר לנשיא המכון.
One (שיר של U2)

הפקה

השיר נכתב בהשראת מהלך הרמוני שניגן בתחילה גיטריסט הלהקה דה אדג'. את מילות השיר כתב סולן הלהקה בונו.
השיר יצא לאור לשווקים בתחילה למטרות צדקה כאשר ההכנסות מהמכירות שלו הועברו לטובת חקר מחלת האיידס. השיר הגיע לצמרת מצעד הסינגלים של אירלנד, למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום העשירי במצעד הסינגלים האמריקני בילבורד הוט 100.
הלהקה הפיקה בהמשך שלושה וידאו קליפים שונים לשיר. הווידאו קליפ הראשון, בבימויו של אנטון קורביין, צולם בברלין והציג את חברי הלהקה מנגנים באולפני האנסה, בתוספת מספר קטעי וידאו אשר מציגים מכוניות טראבנט גרמניות ואת חברי הלהקה לבושים בדראג. הווידאו קליפ השני, אשר בוים על ידי מארק פלינגטון, הציג תמונות של פרחים מלבלבים, כיתוב של שם השיר בשפות שונות, וקטעי וידאו של באפלו רץ שהוצגו בהילוך איטי. אף על פי כן, הלהקה לא האמינה ששני הווידאו קליפים הראשונים יסייעו לקידום המכירות של הסינגל. בעקבות כך, הלהקה צילמה את הווידאו קליפ השלישי בניסיון לפנות לקהל רחב יותר. הווידאו קליפ השלישי בוים על ידי פיל ג'ואנו במועדון לילה במנהטן. הוא מתמקד בעיקר בסולן הלהקה, בונו, אשר נראה מהרהר בעודו יושב ליד שולחן, מעשן סיגר ושותה בירה, כאשר במקביל מוקרנים קטעי וידאו מהופעות חיות של הלהקה.
U2 ביצעו את השיר ברבות מההופעות שלהם מאז שהשיר הושמע לראשונה ב-1992, והוא נכלל ברבים מסרטי הופעות הלהקה שיצאו לשווקים. לאורך השנים השיר שימש פעמים רבות את הלהקה במסגרת יוזמות לקידום זכויות אדם או צדק חברתי, וכמו כן נעשה שימוש בשם השיר בשם של ארגון הצדקה של בונו - ONE Campaign.
במהלך 2006 הלהקה הקליטה מחדש את השיר בגרסת דואט יחד עם זמרת הרית'ם אנד בלוז מרי ג'יי בלייג' למטרות צדקה עבור נפגעי הוריקן קטרינה.
בשנת 2004 דירג מגזין הרולינג סטון את השיר במקום ה-36 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
הזמרים ג'וני קאש וג'ו קוקר ביצעו גרסאות כיסוי לשיר.
פורט אייזיק

היסטוריה כאתר צילומים

לפורט אייזיק יש היסטוריה כאתר צילומים לסדרות וסרטים ידועים, כגון איש חלום הבלהות (The Nightmare Man), פולדארק, אוסקר ולוסינדה (Oscar and Lucinda), להציל את גרייס (Saving Grace), וסדרת הדרמה קומית דוק מרטין.
דניאל סטבסקי

ביוגרפיה

נולד וגדל באורוגוואי. קרוב משפחתו של אברהם סטבסקי. לאחר מספר שנים עלה ארצה. רב ומורה הוראה של קהילת קודש ביאלא. מלמד בעיקר את תורת הבעל שם טוב .
לפני כמה שנים ייסד את בית הבעש"ט יחד עם תלמידיו, והחלו בסדרת הרצאות בארץ ובעולם, סמינרים, פרסומים, שעורים במעגלים שונים והוצאות לאור מקוריות של ספרי היסוד המקוריים של הבעש"ט.
הרב סטבסקי מעביר שיעור שבועי בירושלים שאליו מגיעים רבים. מרבה לעסוק בתורת הסוד ומקיים מפעלי חסד רבים בבית הבעל שם טוב שייסד.
רבים מגיעים אליו על מנת להתייעץ, לקבל ברכה או לעשות תיקונים רוחניים. בניגוד למקובלים אחרים, את פגישותיו מקיים הרב ללא תשלום למעט בקשות מיוחדות כמו פדיון נפש, המתקת הדינים או רפואה. את הרב סטבסקי פוקדים אנשים רבים כך שהוא מקציב לכל אדם רק שתי שאלות להתייעצות. מבין תלמידיו ניתן למנות את דניאל אהביאל, סיני תור הראל חצרוני וגיא צבי מינצ.
הרב נחשב למורה רוחני של מקצת מנוער הגבעות.
נשוי ומתגורר ברמת בית שמש. לפני כן התגורר בירושלים.
קייטי סאקהוף

שנותיה הראשונות

קייטי סאקהוף נולדה בפורטלנד שבאורגון וגדלה בסנט הלנס (St. Helens) שבאורגון. אמה של סאקהוף, מרי, הייתה רכזת תוכנית ESL (תוכנית ללימוד אנגלית כשפה שנייה), ואביה דניס הוא יזם מקרקעין . אחיה אריק הוא אחד הבעלים של מוסך ליד פורטלנד‏. היא סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1998, בבית הספר תיכון "Sunset High School". סאקהוף החלה לשחות בגיל צעיר ותכננה להפוך לספורטאית מקצוענית אך בעקבות פציעה בברכה הימנית ויתרה על כך. בעקבות הפציעה החלה סאקהוף לתרגל יוגה.

קריירה

תפקידה הקולנועי הראשון של סאקהוף היה בסרט "Fifteen and Pregnant" בשנת 1998, בו שיחקה את קרן גוטארוס, מתבגרת עם תינוק. הסרט המריץ אותה לעבור להוליווד ולפתוח בקריירת משחק לאחר שתסיים את התיכון. תפקידה החוזר הראשון של סאקהוף היה כאנני בסדרה של MTV‏, "Undressed". תפקיד המשנה הבא שלה היה כנל ביקפורד בסדרת הטלוויזיה "The Education of Max Bickford", שבוטלה לאחר עונה אחת. סאקהוף ערכה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרט "My First Mister", ולמחרת הופיעה כג'נה "ג'ן" דנציג בסרט "Halloween: Resurrection".
התפקיד הבולט ביותר של סאקהוף הוא כקארה "סטארבאק" ת'רייס במיני הסדרה ובסדרת הטלוויזיה העוקבת, בטלסטאר גלקטיקה. סאקהוף זכתה בפרס סאטורן בשנת 2005 לשחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה בזכות גילום דמותה של סטארבאק. אישיותה של סאקהוף גרמה לכותבים לפתח את דמותה של סטארבאק כדמות הפכפכה ומורכבת יותר. רונלד ד. מור, המפיק בפועל של בטלסטאר גלקטיקה, תיאר אותה כבעלת אישיות ממגנטת והמפיק דייוויד אייק הרחיב את קביעתו של מור כשאמר:
אנחנו ראינו את כל הצד האחר לגמרי [של סטארבאק] רק בגלל קייטי: פגיעות, חוסר ביטחון, ייאוש. התחלנו לשחרר את עצמנו כדי לחקור את חולשת האופי [של סטארבאק], כי ידענו שקייטי יכולה לבטא את הדברים האלה מבלי להתפשר על החוזק של הדמות.
לקראת סוף הצילומים של בטלסטאר גלקטיקה, סאקהוף התחילה להרגיש חולשה פיזית. זמן קצר לאחר הצילומים, היא אובחנה כחולה בסרטן בלוטת התריס. לאחר ניתוח להסרת בלוטת התריס שלה, היא לא הזדקקה לרדיותרפיה ועד פברואר 2009 מצב המחלה היה בנסיגה.
בשנת 2007, סאקהוף לוהקה כסייבורגית המרושעת שרה קורבוס בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים של רשת NBC,‏ "Bionic Woman". דייוויד אייק, המפיק בפועל של התוכנית, ציין: "היא מציאה מאוד מיוחדת. השחקנים האלה שיכולים לשלב את האיכויות של כוח ופגיעות, הם בדרך כלל אלה שאנשים קוראים להם כוכבי קולנוע".
סאקהוף גילמה את הדמות הנשית הראשית בסרט הפעולה/מדע בדיוני "The Last Sentinel" ובמותחן העל טבעי "רעש לבן 2". בסרט "How I Married My High School Crush" גילמה סאקהוף את הדמות הראשית הנשית‏.
סאקהוף הופיעה בהופעות אורח בפרקים של "Cold Case",‏ "ER", חוק וסדר ו"Robot Chicken".
נאות גולן

היסטוריה

היישוב הוקם על ידי קבוצת צעירים משכונת בית אליעזר בחדרה שגדלו והתחנכו יחד ולאחר מלחמת ששת הימים ביקשו לעלות להתיישבות בגולן ולהקים בו "מושב שיתופי". בפגישה עם אברהם הרצפלד הופנו בני החבורה אל תנועת "העובד הציוני" שעסקה בעיקר בהקמת "מושבים שיתופיים" תנועת העובד הציוני התייצבה לעזרתם של הצעירים. ובספטמבר 1968 עלו להתיישבות בצומת פיק כ"מושבוץ" בתחילה התפרנסו מסיקול אבנים והכשרת קרקעות לחקלאות ולאחר מכן מגידול צאן, אווזים ופלחה. 
בשנת 1973 התיישב היישוב במיקומו הנוכחי. במקורו היה היישוב מושב שיתופי, וכך גם תוכנן, אולם הדבר השתנה והיישוב הפך למושב - עובדה אשר הופכת את המגורים במושב לנעימים יותר מחד (לדוגמה: הרפתות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי) והיוצרת קשיים רבים מאידך (לדוגמה: החממות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי). עד סוף 1979 תיפקד נאות גולן כמושב שיתופי והחל מתחילת שנות השמונים, הפך למושב עובדים וכל פעילותיו השיתופיות חולקו שווה בשווה.
עד סוף שנות ה-90 התגוררו במושב כ-50 משפחות שרובם היו חברי אגודה חקלאית שיתופית. ב-1989 קלט המושב 55 משפחות קהילתיות במגרשים בגודל של כחצי דונם (במסגרת פרויקט אריאל שרון). במשך כעשר שנים עמדה השכונה מוזנחת ונטושה מכיוון שקבלני הממשלה כשלו, עד שביקשו בנאות גולן ממשרד השיכון להמשיך את הבנייה בעצמם, מהלך שהביא לאכלוס הבתים, ולשגשוג וקליטה של חברים נוספים למושב. 
באמצע שנות ה-2000 ביקש המושב היתרי בנייה נוספים לחקלאים ולמתיישבים מוניציפליים. וכך נפתחה האפשרות למוניציפליים לבנות בית על דונם אדמה ולהקים עליה שני צימרים.
בשנת 2008 החלה הרחבה גדולה, במסגרתה שווקו 68 מגרשים, מתוכם 28 לחקלאים ו-40 מגרשים קהילתיים.
נכון ל-2016, גרות כ-162 משפחות בנאות גולן וכ-18 מגרשים מצוים בשלבי בנייה. מספר הנפשות המתגוררות במושב מלידה ועד 120, הוא כ-570 נפש.

גאוגרפיה

היישוב נמצא בין נחל עין גב לבין ואדי א-זיתון, בגובה של 320 מטרים מעל פני הים (בגובה 530 מטרים מעל פני הכנרת ובמרחק של חמישה קילומטרים ממנה). מושב נאות גולן הוא אחד המושבים הדרומיים בגולן. הוא שוכן לצד אתרי טבע וארכאולוגיה כגון מפלי נחל דליות, מצפה השלום בכפר חרוב, ים כנרת, חורבות העיר סוסיתא (אתר ארכאולוגי) ועוד.

חינוך

ילדי נאות גולן מתחנכים בפעוטון ובגן הילדים שבישוב. תלמידי כיתות א’- ח’ לומדים בבית הספר האזורי החדש "מצפה גולן" של יישובי דרום הגולן, בבני יהודה. ילדי התיכון מתחנכים בבי”ס אזורי”בית ספר תיכון נופי גולן" בקצרין, השוכנת במרחק של 30 דקות נסיעה. הסעות מאורגנות ע”י המועצה האזורית גולן. 

כלכלה ותעסוקה

כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות שלחין (אגסים, תפוחים, אבוקדו וזיתים) וכן גידולי כותנה ושקדים, לולי הודים, רפתות חלב ועדרי בקר לבשר.
בנוסף עוסקים התושבים בחינוך, תיירות, תעשייה ומקצועות חופשיים.

אקלים

האקלים השורר בנאות גולן הוא אקלים ים תיכוני. בחורף קריר וגשום, בסתיו ובאביב הטמפרטורה גבוהה יותר ולעיתים יורדים גשמים ובקיץ חם ולח ללא משקעים. בשנה יורדים בממוצע בין 400 ל-600 מילימטרים של גשם, ב-56 ימי גשם. עונת הגשם 1992/1991 הייתה העונה הגשומה ביותר שתועדה.
ניקולאי זימיאטוב

ביוגרפיה

ניקולאי זימאיטוב נולד בעיירה רומיאנצבו במחוז מוסקבה. הוא היה ילד חולני ואימו רשמה אותו לבית הספר למוזיקה.
בשנת 1969 זימיאטוב החל להתאמן בסקי למרחקים. תחילה הוא לא בלט בין יתר הילדים. בשנת 1970 הוא השתתף באליפות מחוז מוסקבה וסיים במקום השלישי. בשנת 1972 באליפות ברית המועצות לנערים זימאיטוב הגיע למקום השלישי. למרות ההישג הוא לא נכלל בנבחרת הנוער של ארצו ועוד שנה המשיך אצל מאמנו. בשנת 1973 זימיאטוב ניצח באליפות ברית המועצות לנערים וגם זכה במדליית כסף באליפות אירופה. בשלב זה עזב את מאמנו הראשון והחל להתאמן אצל מאמני הנבחרת. אומנם הם נותרו קשורים ובמשך כל הקריירה הוא המשיך להתייעץ עם מאמנו הראשון.
בשנת 1978 זכה במדליית כסף באליפות העולם ונכלל בין חברי המשלחת ללייק פלאסיד 1980. הוא לא היה ידוע במיוחד ומדליית כסף נחשבה כהפתעה טובה. למרות הציפיות הנמוכות זימיאטוב הצליח באולימפיאדה זו לזכות ב-3 מדליות זהב. בכך הוא היה הספורטאי הראשון שזכה באולימפיאדה בודדת ב-3 מרוצים שונים.
במרץ 1980, לאחר הזכייה במשחקים האולימפיים, זימיאטוב זכה במדליית זהב באליפות ברית המועצות. לאחר עונה מוצלחת זו הוא לא בלט במיוחד במשך מספר עונות ולא היה ברור כלל האם הוא יוצב במשחקים האולימפיים של שנת 1984. בתקופה זו הוא התחתן ולמד במכון לספורט במסלול מאמנים. היקף האימונים שלו ירד אך בכל זאת הוא המשיך להתאמן. 
בתחילת עונת שנת 1984 הוא נשלח לתחרויות משניות ולהפתעת כולם ניצח ב-2 מרוצים. גם בתחרויות של גביע המדינה זימיאטוב ניצח. לאחר ניצחונות נוספות הוחלט להחזיר אותו לנבחרת ולשלוח לסרייבו 1984. באולימפיאדה זו הוא ניצח במרוץ יחידים וזכה במדליית כסף במרוץ שליחים.
לאחר סיום הקריירה בספורטיבית זימיאטוב היה מאמן.

השתתפות באולימפיאדות

המרוץ הראשון בו השתתף זימיאטוב בלייק פלאסיד 1980 היה מרוץ ל-30 ק"מ. לקראת הקילומטר העשירי הוא היה מוביל המרוץ וסיים אותו במקום הראשון. במרוץ השני ל-15 ק"מ זימיאטוב הגיעה למקום הרביעי. המרוץ ל-50 ק"מ הוא בין היוקרתיים במרוצי סקי למרחקים. עד לשנת 1980 הספורטאים הסובייטים לא הצליחו לנצח במרוץ זה. זימיאטוב היה הראשון שהצליח במרחק זה. במרוצי שליחים זימיאטוב הוצב במקום ה-4 וזכה עם הנבחרת במדליית זהב אולימפית.
המרוץ הראשון בו השתתף זימיאטוב בסרייבו 1984 היה מרוץ ל-30 ק"מ. זימיאטוב החל את המירוץ בין האחרונים והצליח לסיים אותו במקום הראשון. אומנם לאחר הצלחה זו, במרוצים ל-50 ק"מ ול-15 ק"מ זימיאטוב לא הצליח להתברג לעשירייה הראשונה. במרוץ שליחים זימיאטוב היה אחרון בין רצי הנבחרת וביחד עם נבחרתו זכה במדליית כסף.
דשא מלאכותי

דשא מלאכותי הוא משטח של סיבים סינתטיים העשוי באופן אשר מדמה את המראה של דשא טבעי. 
הדשא המלאכותי משמש לעיתים קרובות במגרשים של תחומי ספורט אשר בעבר שוחקו על דשא. הוא משמש גם בגינות מגורים ויש לו גם יישומים משחקיים. 
אחד היתרונות הבולטים של הדשא המלאכותי על דשא טבעי, בא לידי ביטוי ברמת התחזוקה הנדרשת לשימורו. הדשא המלאכותי עומד בשימוש כבד כמו בספורט, הבלאי שלו נמוך יחסית ואינו מצריך השקיה או גיזום. אצטדיונים אשר מכוסים באופן מלא או חלקי מקשים על אספקת אור השמש הנדרש לצמיחה של דשא טבעי, ולכן הם מעלים את הצורך בשימוש בדשא מלאכותי.
חסרונותיו של הדשא המלאכותי כוללים אורך חיים מוגבל, דרישות ניקיון תקופתיות, שימוש בנפט, מילוי בכימיקלים רעילים ועוד.

שימושים

הדשא המלאכותי זכה לתשומת לב משמעותית בשנות ה-60, כשנעשה בו שימוש באצטדיון אסטרדום (Astrodome) החדש.

כדור בסיס

הדשא המלאכותי שימש לראשונה במייג'ור ליג בייסבול בשנת 1966 והחליף את הדשא הטבעי שהיה לפניו. למרות שהדשא המקורי הותאם במיוחד לשימוש פנימי, לא היה לו מספיק אור והשחקנים שיחקו על אדמה שנצבעה בירוק ועל דשא מת. הפתרון היה להתקין סוג חדש של דשא מלאכותי במגרש.
ההבדל המשמעותי ביותר במשחק על דשא מלאכותי הוא שהכדור קפץ גבוה יותר בהשוואה לדשא רגיל וגם נע מהר יותר. השחקנים נדרשו להתאים את האסטרטגיות שלהם כדי להסתגל לתנאים החדשים. 

כדורגל

ברחבי העולם ישנם מגרשי כדורגל עם דשא מלאכותי, אך רובם הם על בסיס שכונתי. יוצא מן הכלל הוא אסטדי נסיונאל, אצטדיונה של נבחרת אנדורה בכדורגל, אשר ספג ביקורות מצד נבחרת ישראל בכדורגל לאחר ששיחקה שם במסגרת מוקדמות יורו 2016 וגם נבחרות אחרות התקשו שם בגלל איכות המגרש הירודה.
כל משחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015 התקיימו על דשא מלאכותי. הדבר ספג ביקורת מצד שחקניות ואוהדים עקב החשש להגברת כמות הפציעות.

סקי וגלשני שלג

חלק ממועדוני הסקי וגלישת השלג באירופה התקינו משטחים מלאכותיים בשנות השישים והשבעים, אשר כונו על פי רוב בשם pista del sol, על שום היכולת להשתמש בהם גם במזג אוויר חם ושמשי. השימוש בהם הולך וגובר.

טניס

במגרשי טניס באולמות סגורים נעשה שימוש בשטיחים, למרות שהם היו דומים יותר לשטיחים ביתיים מאשר לדשא מלאכותי. לאחר מכן החל השימוש בדשא המלאכותי עבור מספר מצומצם של מגרשי טניס סגורים ופתוחים.

גולף

דשא מלאכותי נמצא בשימושים מגוונים גם בתעשיית הגולף. עם זאת, השטח הגדול של מגרשי הגולף והנזק שנגרם מהמחבטים במהלך החבטות, הביאו לכך שהשימוש בו בהקשר זה פחות מעשי.

גינון ועיצוב נוף

מאז שנות ה-90 המוקדמות, השימוש בדשא מלאכותי עבר מצורכי ספורט לגינון ביתי ומסחרי במדינות הצחיחות יותר של ארצות הברית. שימוש דומה גבר גם באוסטרליה עקב הדמיון באקלים.

שדות תעופה

שדות תעופה עושים שימוש בדשא מלאכותי. חלק מהמערכות של המשטחים המלאכותיים מאפשרות אינטגרציה של סיבים אופטיים. כך ניתן לשלב תאורה או פרסום במסלולי הנחיתה של שדות התעופה.
זלמן זילברצווייג

חייו

זילברצווייג נולד ב-1894, בנו של צבי הירש, סופר עברי שפרסם ב"הצפירה" והיה עיתונאי שפרסם בעיתון "לאָדזער נאכריכטען". ב-1896 עברה המשפחה ללודז'. הוא למד בחדר מתוקן ואחרי כן למד זמן קצר בישיבה של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא. אחרי לימודיו עבד כפקיד בבית מסחר. ב-1924 עזב את לודז' ועלה לארץ ישראל. ב-1926 עזב לארצות הברית, ואחרי שלושה חודשים חזר לארץ ישראל. יותר מאוחר נסע בכל העולם לצורך עבודתו על הלקסיקון לתיאטרון יידיש שכתב. בין היתר ביקר בארגנטינה, בפולין, בצרפת ובאנגליה. ב-1927 התיישב בניו יורק והתחיל לעבוד בסניף האמריקאי של ייווא. ב-1948 עבר ללוס אנג'לס, שם הגיש תוכנית רדיו משלו. בנוסף היה חבר בוועדה לחינוך יהודי ויו"ר הסניף המקומי של ייווא.

פעילותו

מגיל צעיר אהב תיאטרון. בהתחלה הופיע עם להקות תיאטרון חובבים ביידיש ובעברית ואחרי כן שיחק בלהקות מקצועיות. ב-1912 נעשה כותב קבוע ביומון לאדזער טאגעבלאט ואף ערך אותו במשך זמן מה. הוא פרסם בעיתון זה כתבות, מאמרים פוליטיים, הומורסקות ותרגומים מספרות העולם. הוא היה פעיל בעיתון עד 1924. בשנים 1915 עד 1918 הוא היה הבמאי של להקה שהופיעה בלודז' וסביבתה וכתב עבורה מחזות בני מערכה אחת וכן תרגם עבורה מחזות משפות אירופיות.
ב-1922 התחיל לאסוף חומרים עבור ספר שיכלול מידע על תיאטרון יידיש ועל שחקנים בתיאטרון זה. תוצאת עבודתו זו הייתה הלקסיקון בן ששת הכרכים לתיאטרון יידיש לעקסיקאן פון יידישן טעאטער שמהווה, עד היום, הכלי המקיף ביותר לתולדות תיאטרון יידיש. פרסום הספר לווה בקשיים לא מעטים. הוא פרסם כרך אחד בניו יורק וכרך נוסף בוורשה לפני מלחמת העולם השנייה. הכרכים האחרים פורסמו בניו יורק ומקסיקו סיטי מ-1959 עד 1969. הלקסיקון כולל ערכים על יותר מ-3000 אנשים וכן ערכים על להקות תיאטרון, ארגוני שחקנים וכדומה. ערכים מסוימים על אישים חשובים בתולדות תיאטרון יידיש כמו אברהם גולדפדן, י"ל פרץ, אסתר רחל קמינסקה, שלום עליכם, מנדלי מוכר ספרים, יעקב גורדין ועוד הם בעלי היקף של מונוגרפיות. הלקסיקון גם כולל ערכים על בדחנים, זמרי עם, מלחינים, מבקרים ועוד. את שלושת הכרכים הראשונים ערך יחד עם יעקב מעסטעל. הכרך החמישי עוסק כולו באנשי תיאטרון שנספו בשואה. זילברצווייג כתב לעיתוני יידיש רבים, ביניהם היינט, פארווערטס, טעאטער און קונסט, טעאטער און קינא, ייווא־בלעטער ואחרים.
Flashing Lights

רקע

שיתוף הפעולה בין וסט ומיטצ'ל קרה כאשר נפגש וסט עם חברי הלהקה של מיטצ'ל, אנגוס מקדונלד ודאימון דאוני, במסעדה בסידני. וסט ביקש ממקדונלד לעזור לו בחיפוש השראה מוזיקלית, ומקדונלד הציע להציג בפניו את מיטצ'ל. לאחר פגישתם, ביקש וסט ממיטצ'ל לשיר את קולות הרקע של Flashing Lights, ועוד מספר שירים מסוימים באלבום. לאחר מכן מיטצ'ל הודתה כי לפני הפגישה מעולם לא ידעה מי הוא קניה וסט, ומעולם לא היה אכפת לה מהיפ הופ, אך שיתוף הפעולה שינה את נקודת המבט שלה.

הצלחה מסחרית

כתוצאה מהפופולריות שזכה השיר, Flashing Lights נוצל על ידי כלי תקשורת מרובים. בשנת 2007, השיר הושמע במסע פרסום עבור וודקה צרפתית בשם Cîroc, ובה דובר שון קומבס. השיר הופיע במשחק הווידאו Grand Theft Auto IV בתחנת הרדיו של מוזיקת ההיפ הופ של המשחק, The Beat 102.7, והוא הושמע גם בטריילר השני למשחק. השיר הפך להיות כלול באלבום Now That's What I Call Music 27, מתוך סדרת האלבומים Now! That's What I Call Music שבארצות הברית. Flashing Lights הושמע שוב בקידום החלק השני של העונה החמישית של ניפ/טאק.
השיר זכה למספר רב של ביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה שונים, וחלקם אף ציינו כי הוא השיר הטוב ביותר מתוך Graduation. הצלחתו המסחרית (בעיקר בארצות הברית) הייתה גבוהה. השיר הגיע בשיאו למקום ה-29 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-29 גם במצעד הסינגלים הבריטי.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר צולם כולו בהילוך איטי, כאשר הוא מתחיל כשרכב פורד מוסטנג מופיע במדבר מחוץ ללאס וגאס לפנות ערב. בקליפ מופיעה דוגמנית הפלייבוי Rita G., שיוצאת מהרכב לבושה בפאה עם מעיל פרווה ומשקפי שמש שחורים גדולים. כשהיא מתרחקת מהמכונית, היא מתחילה להתפשט עד שנשארת עם בגדים תחתונים. כשהיא הולכת בחזרה אל המכונית עם להבות בגבה, קולות הרקע בשיר מתחילים. וסט מופיע בפעם הראשונה כאשר הבחורה פותחת את תא המטען והוא שוכב בתוכו קשור. הבחורה מלטפת בעדינות את פניו המבועתות וחסרות הפנים, נושקת לו, ולאחר מכן מתחילה להכות אותו עם את חפירה, כשהמצלמה מתרחקת תוך כדי. בסוף הקליפ נשמעות המילים "Flashing Lights" ואחר כך מופיעות באותיות אדומות על מסך שחור והשיר מסתיים, בשונה מגרסת האלבום.
מרדכי ליטווין

מרדכי ליטווין (בצרפתית: Mordechai Litvine; לעיתים נכתב Litvin;‏ 1903, שאוולי, ליטא, רוסיה) – 1993, פריז, צרפת) היה מתרגם ומבקר ספרות ותיאטרון יידי פריזאי, משורר ומסאי. חתן פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1973). תרגם ליידיש בעיקר מהספרות הצרפתית, וכן מרוסית ומגרמנית.

קורות חיים

מרדכי ליטווין נולד בשנת 1903 בעיר שאוולי שבליטא (אז ברוסיה). קיבל בעירו חינוך יהודי חילוני, ולמד מדעי הרוח באוניברסיטאות קובנה וברלין. בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה נתפס ובשנים 1934-37 ישב בבית כלא בגרמניה. בשנת 1939 הגיע לפריז, ובה חי עד מותו. בשנות הכיבוש הגרמני של צרפת פעל במסגרת המחתרת הצרפתית בדרום צרפת. לאחר המלחמה פעל במוסדות התרבות היהודיים הקומוניסטיים בפריז והשתתף בפרסומיהם. פרסם מסות ספרותיות וביקורת תיאטרון, וכן תרגומים לפרוזה ולשירה מן הספרות הצרפתית הרוסית והגרמנית, ובפרט יצירות קלאסיות. ב-1958 התרחק מהחוגים הקומוניסטיים.
בסוף שנות ה-60 פרסם ספר תרגומים מוערים מן השירה הצרפתית (כרך נוסף הופיע באמצע שנות ה-80). כעשור לאחר מותו הופיע, ב-2003, הופיע בהוצאת הספרים ה. לייוויק בישראל קובץ מתרגומיו מהספרויות הצרפתית, הרוסית והגרמנית.
ליטווין נפטר בשנת 1993 בפריז בתום מחלה ארוכה וקשה.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
ישיבת היכל אליהו

היסטוריה

הישיבה הוקמה בידי הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, בוגר ישיבת נובהרדוק. בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאו בישיבה מקלט מאות פליטים. מאמצע שנות החמישים עמד בראשה הרב משה בוצ'קו, בנו של מייסד הישיבה. בשנת תשכ"ז (1967), עם שחרור ירושלים, החליט הרב בוצ'קו לציין בה את יום ירושלים, דבר שהביא להחרמתו על ידי רבני אירופה (בגלל ציוניותו) ולעזיבת תלמידים בעלי השקפה חרדית.
בשנת 1970 הפכה הישיבה לישיבה תיכונית שמשכה אליה בעיקר צעירים מצרפת. בשנת 1985 עלה הרב משה בוצ'קו עם הישיבה לירושלים, והפך אותה לישיבת הסדר. בשנת 1995 עברה הישיבה למשכנה הקבוע בכוכב יעקב.
כיום עומד בראשות הישיבה הרב שאול דוד בוצ'קו, בנו של הרב משה. בישיבה לומדים כ-200 תלמידים ואברכים. הישיבה הוציאה בעבר כתב עת תורני הנקרא "קול מהיכל".
המקשר

"המקשר" הייתה אגודה שיתופית – קואופרטיב – שהפעיל תחבורה ציבורית בירושלים, באמצעות אוטובוסים. הקואופרטיב פעל משנת 1931 עד 1967, אז התמזג "המקשר" עם קואופרטיב אגד.

היסטוריה

קואופרטיב "המקשר" הוקם ב-22 ביוני 1931 על ידי אברהם דוד ליכטמן, שארגן נהגים בעלי מכוניות וקואופרטיבים קטנים שהפעילו בנפרד קווים אחדים בירושלים. ההתארגנות לקואופרטיב הייתה בהשפעת ההסתדרות ובתמיכת ראשי היישוב בזמנו. בשנת 1934 מנה "המקשר" 72 חברים; זאת לאחר שבלחץ הנהגים השכירים וההסתדרות קואופרטיב "מרץ" של הבוכרים השתלב ב"המקשר". באותה שנה הצטרף אדם פרטי בשם שוורץ, כשברשותו ארבעה אוטובוסים. שוורץ הפעיל עד למיזוגו ב"המקשר" קו שירות מבית הכרם, תלפיות ומקור חיים להר הצופים.
הסופר חיים סבתו מתאר בספרו "בואי הרוח" נסיעה באוטובוס של "המקשר":
"והאוטובוס, או הגיע או לא הגיע. אם הגיע היה עמוס ודחוק, או עצר או לא עצר. התחנה הייתה מלאה... הנוסעים שבאוטובוס היו עומדים צפופים, נתלים ברצועות עור שהשתלשלו מן הגג, מתנודדים מצד אל צד. והנהג היה מניף את ידיו כמי שמשתתף בצערם של העומדים בתחנה וצועק: מלא, מלא. אם רק פתח דלת להוריד נוסע, מיד נדחפו הכול לפתחו כגוש אחד."
— עמ' 9

שיכון המקשר

בשכונת קריית משה נבנה על ידי הקואופרטיב "שיכון המקשר", ששימש דיור בר השגה לחברי 'המקשר' ועובדיו. השיכון כלל עשרה בתים משותפים מצופים טיח שנבנו על שטח משולש בן כ-7 דונם, התחום בין שדרות הרצל, רחוב פיק ורחוב קריית משה. חניון ומוסך "המקשר" היו מול השיכון בצד המזרחי של שדרות  הרצל. השיכון נהרס ב-2018 במסגרת פיתוח שכונת קריית משה.
בסמוך למוסך היה קיים בעבר שיכון נוסף של המקשר שכונה "שיכון המקשר ב'", שיכון זה הוקם על ידי חלק אחר מחברי המקשר שגרו בו. שיכון זה נאלץ להתפנות בשל הרחבה של תשתיות בירושלים, לצורך סלילת התוואי של כביש בגין.
אלפבית יווני

היסטוריה והתפתחות


באלף השני לפני הספירה היו נהוגות ביוון מערכות כתב פיקטוגרפית, תחילה היה זה כתב ליניארי א', ובמחצית השנייה של האלף השני לפני הספירה הוחלף הכתב לכתב ליניארי ב'. רק במאה השמינית לפני הספירה התפשט ביוון כתב האלפבית הפיניקי.
הרודוטוס, בן המאה ה-5 לפנה"ס מספר על כך:
הפיניקים האלה שבאו עם קדמוס, אשר מהם היו הגפיריים, בהתיישבם בארץ הזאת הביאו ליוונים דברי מדע רבים ושונים וביחוד את האותיות, שלא היו ליוונים קודם לכן, כפי שאני חושב; בראשונה השתמשו בהן כמו כל הפיניקים, אחר כך במשך הזמן שינו יחד עם הביטוי גם את צורת האותיות. כי בעת ההיא ישבו ברוב המקומות יחד עם היוונים גם יונים, שרכשו להם את האותיות אצל הפיניקים בלמדם מהם והשתמשו בהם אחרי ששנו בהן רק מעט: בהשתמשם בהן אמרו, מה שגם נכון, שהובאו מאת הפיניקים ליוון וקראו אותן "פיניקיות". ... בעצמי ראיתי אותיות "קדמייות" במקדש אפולו האיסמיני בתבאי של הבויאוטים חרותות בשלש חצובות, ברובן דומות ליוניות...
— הרודוטוס, ה' 58-61
קרי-קרי

מאפיינים

צבעה של פרוות הקרי קרי הוא חום-זהוב, ורגליו צבועות בשחור ולבן. פניו שחורות למחצה וכך גם זנבו. הקרי-קרי בעל מראה מרשים במיוחד ביחס ליתר תת-מיניו של עז הבר. בטבע הקרי-קרי ידועים בביישנותם. הם נחים במשך רוב היום כמו זכרי האריות. הקרי-קרי לא נחשב לבעל חיים אנדמי לכרתים, שכן הוא יובא על ידי התרבות המינואית. בעקבות הכחדות ממקומות מחייתו הטבעיים, הקרי-קרי לא נפוץ בשום מקום אחר חוץ מכרתים והאיים הסובבים לו.
מלבד זה שהאדם ייבא את הקרי-קרי לכריתים ארכאולוגים מצאו ציורי קיר שבהם מופיעים העזים. מספר ארכאולוגים מאמינים כי העזים היו מושא לאלים ברחבי האי. שם זכרי הקרי-קרי באי הוא אגרימי שפירוש השם ה"פראי". שם נקבות הקרי-קרי הוא סאנאדה. הקרי-קרי כל-כך מיוחס לאי שנהפך לסמל האי, בדומה לכך שהקנגורו מסמל את אוסטרליה.
בשנת 1960 מספר הקרי-קרי העולמי היה מתחת לכ-200 פרטים. מספר נמוך זה היה אחת הסיבות להפיכתו של קניון סאמריה שבכרתים לשמורת טבע בשנות ה-60. כיום חיים באי כ-2000 עזים, ומצבם עדיין מוגדר כפגיע. למרות המאמצים הרבים שמושקעים בשימור תת-המין, ישנם מספר גורמים המקשים על התאוששות הקרי קרי, כמו ציד שמטרתו השגת בשרם ועורם.
פרטים של העז נמצאים בחי בר כרמל. הם לא שוחררו לטבע.
ג'יין דארוול

ביוגרפיה

דארוול נולדה במדינת מיזורי כפּאטי ווּדארד. בנעוריה, חלמה להיות שחקנית בקרקס, אולם אביה התנגד לכך. בצעירותה למדה במכללה לאמנות הבמה.
את קריירת משחק שלה החלה בתיאטראות בשיקגו. בכורתה הקולנועית התקיימה בשנת 1913. בשנתיים שלאחר מכן, התמסרה לחלוטין לתעשיית הקולנוע ושיחקה בלמעלה מ-20 סרטים, אך לבסוף שבה לתיאטרון. אחרי 15 שנה, היה לדארוול ניסיון רב בתיאטרון, והיא הופיעה בסרט ההוליוודי "טום סויר". בסרטים בהם היא שיחקה, לוהקה בדרך כלל בתפקידי עקרת בית, אמהות, סבתות או קשישות.
שעיר האשחר

הביצה

הנקבה מטילה את הביצים על ענפי האשחר. הביצים נכנסות לדיאפאוזה של עשרה חודשים.

הזחל

הזחלים בוקעים עם ראשית האביב, בחודש מרץ. ראש הזחל שחור, גופו ירוק וכולל בצדדיו שני פסים בהירים.

הגולם

מתגלם על האשחר, צבעו חום כהה עם אזורים בהירים. תקופת הגולם בין 14 יום ל-21 ימים.