google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה לוי (פיזיקאי)

פרטים אישיים

יהודה לוי נולד בשנת 1926 במנהיים שבגרמניה לד"ר יוסף אהרן ופרידה לוי. אביו היה רופא כללי ורופא שיניים, וכחובש במלחמת העולם הראשונה זכה לשלושה עיטורים על מעשי גבורה. ב-1939 היגר יהודה לאנגליה בעקבות רדיפות הנאצים. לאחר המלחמה עבר להתגורר עם משפחתו בניו יורק. בשנת 1957 הוא נישא למרים וקסלר והמשיך לגור בניו יורק.
לאחר הגירתו לארצות הברית, למד תורה אצל הרב יוסף ברייער (Joseph Breuer), רב קהילת Washington Heights, אשר בהמשך נתן לו סמיכה נוספת לרבנות (1961). מאוחר יותר, למד אצל הרב אהרן סולובייצ'יק וכן בכולל של ישיבת רבי חיים ברלין אצל הרב יצחק הוטנר, אשר הסמיך אותו לרבנות (1961).
לימודיו האקדמיים התקיימו במסגרת לימודי ערב. את התואר הראשון בהנדסת חשמל הוא קיבל מהסיטי קולג' של ניו יורק בשנת 1952, תואר שני בפיזיקה (1955) וכן תואר שלישי (PhD) בפיזיקה ובהנדסת חשמל (1964) הוא עשה ב-Polytechnic Institute of Brooklyn.
ב-1970 הוא הגשים שאיפה רבת שנים ועלה לארץ עם קבלת הצעת משרה אקדמית מאתגרת במרכז אקדמי לב.
לאחר עלייתו התגורר בירושלים, בשכונת בית וגן. היה אב לשלושה בנים.
יהודה לוי נפטר ביוני 2019 ונטמן בהר המנוחות.

תפקידים ועשייה ציבורית

בשנות החמישים עבד כפיזיקאי בחברות למוצרים אופטיים ואלקטרוניים Freed Electronics and Control וכן Fairchild Camera. בסוף שנות החמישים החל לעבוד כיועץ עצמאי בפיזיקה למספר חברות גדולות, ביניהן IBM ומעבדת הצי האמריקני.
בשנות השישים הוא פעל בשני ארגונים וכיהן כסגן נשיא אגודת ישראל של ארצות הברית וכנשיא אגודת אנשי מדע שומרי תורה בארצות הברית AOJS.
בשנים 1965–1970 שימש כמרצה, ובהמשך - כפרופסור חבר במחלקת פיזיקה ב-City College בניו יורק. הוא עלה לארץ ב-1970 בעקבות הזמנתו של פרופ' זאב לב, מייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים, להקים את מגמת פיזיקה שימושית ואלקטרואופטיקה בבית הספר ולעמוד בראשה. לימים נקרא בית הספר גם מכון לב על שם מייסדו. יהודה לוי כיהן בתפקיד זה בשנים 1970–1982.
עם פרישתו של זאב לב לגמלאות ב-1982, התמנה יהודה לוי לרקטור מכון לב ושימש בתפקיד זה עד ל-1990, כשהוא בוחר לנהל את מגמת פיזיקה שימושית ואלקטרואופטיקה שנתיים נוספות עד לפרישתו לגמלאות ב-1992. בשנותיו האחרונות עסק בכתיבה תורנית, מתן הרצאות וכיהן בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי לב.

ספרו "שערי תלמוד תורה"

בשנת תשמ"ב (1981) פרסם את ספרו "שערי תלמוד תורה", ובו עודד לימוד מקצוע במקביל ללימוד התורה. הספר קיבל את הסכמתם של רבנים בולטים בארצות הברית ובהם הרב יעקב קמינצקי. אולם הוא עורר את התנגדותם של גדולי הרבנים הליטאים בישראל, הרב אלעזר מנחם מן שך והרב יעקב ישראל קנייבסקי, והם קראו לגנוז אותו בנימוק שהוא נוגד את "מסורת הישיבות".

מאמרים תורניים

עשרות מאמרים, בעיקר בכתבי העת "המעיין" ו"תחומין"
האמיני יום יבוא

האמיני יום יבוא הוא פזמון עברי שחובר על ידי רפאל קלצ'קין ב-1948, בזמן מלחמת העצמאות.
הפזמון הפך אחד מסמלי המלחמה והתקופה, כיוון שביטא תקווה ואופטימיות לימים שיבואו אחרי שוך הקרבות במדינת ישראל החדשה. הפזמון הולחן על ידי מנשה בהרב, ובוצע על ידי "זמרת המלחמות" יפה ירקוני. במקביל, ביצעה את הפזמון גם מקבילתה המפורסמת בעת ההיא, שושנה דמארי. הפזמון נבחר לפתוח את האלבום המשולש לרגל שנת החמישים לישראל, "גדלנו יחד" בעריכת יואב קוטנר, בגלל היותו "השיר הישראלי הראשון" שהתפרסם מיד לאחר קום המדינה. לחן הפזמון משמש לעיתים כלחן אלטרנטיבי לירושלים של זהב, שחיברה נעמי שמר. השיר מופיע כ"סימפול" גם בשיר מה לעשות? שמבצעת דנה אינטרנשיונל.
בפברואר 2016 הושק אלבום דיגיטלי ברשת ג' בשם "לשיר איתה" - אוסף מחווה לשושנה דמארי במלאת עשור למותה, בו השתתף אלי גורנשטיין בביצוע השיר.
קולונאט

קולונאט (בלטינית: colonatus) היה מושג ששימש לתיאור מעמד צמיתים שהתקיים בקיסרות הרומאית המאוחרת.
במקור, משמעות המושג "קולונוס" (colonus, ריבוי: coloni) הייתה חקלאי שחוכר קרקע מבעל אדמה. בתקופת הקיסרות המאוחרת קבע הקיסר קונסטנטינוס שמעמד של קולונוס יעבור בירושה, וכך בן של קולונוס נאלץ גם הוא להפוך לחקלאי שמעבד את השדות המשפחתיים. הצו של קונסטנטינוס קשר את החקלאי לקרקע ואסר עליו לעוזבה, או על אדם כלשהו לסלקו מן הקרקע שאותה הוא מעבד.
התפתחות הקולונאט היא עדות לשקיעת מוסד העבדות ברומא העתיקה, בווילה הרומית היה נהוג השימוש בעבדים לעיבוד חלקות אדמה גדולות, "לטיפונדיות" (יחיד: latifundia), אולם הידרדרות הכישורים המנהלתיים בקיסרות המאוחרת, והקושי שהתעורר בזמנים מסוימים להשיג עבדים חדשים, הפכו את עבודת העבדים לבלתי כלכלית. דבר זה גרם להרחבת השימוש בקולוני שחכרו חלקות אדמה קטנות. החוקים של קונסטנטינוס נועדו להבטיח אספקת מזון מתמדת בניסיון להתגבר על חולייה של הקיסרות המאוחרת.
מבחינה חוקית, הקולוני לא היו עבדים, וכך ראה אותם גם החוק ואף אפשר להם לגשת למערכת המשפט של האנשים החופשיים, להבדיל מעבדים שנשפטו על ידי אדוניהם. אולם במובנים מסוימים היה מעמדם החוקי דומה לזה של עבדים. דוגמאות לכך אפשר לראות באיומו של קונסטנטינוס שיכבול בשלשלאות קולוני שברחו מנחלתם, ובחוקים מתייחסים למחכיר האדמה לקולונוס כ"אדון" (dominus). מעשים ומונחים אלה היו נקוטים ביחס לעבדים.
מדי אסיר

מדי אסיר הם המדים אותם מחויבים ללבוש אסירים המוחזקים בבית סוהר, במטרה להקל על ההבחנה בינם לבין סוהרים ומבקרים בבתי הסוהר, ולהקשות על הימלטותם.

ישראל

לפי תקנות בתי הסוהר, אסיר שפוט חייב ללבוש בגדי אסיר שיסופקו לו על ידי בית הסוהר, ואילו אסיר שטרם נגזר דינו ואסיר אזרחי רשאים ללבוש את בגדיהם הפרטיים. הסעיף מסמיך את נציב בתי הסוהר להתיר לאסירים ללבוש את בגדיהם הפרטיים בנסיבות נוספות, ובפקודות הנציבות אכן נקבע כי גם אסירים המוחזקים בבתי סוהר בדירוג ביטחון מזערי רשאים ללבוש את בגדיהם הפרטיים, וכך גם אסירים המוחזקים באגפי שיקום, אך הפקודות מחייבות אסירים שפוטים ללבוש מדי אסיר בעת שהם יוצאים לבית המשפט או מופיעים בפני ועדת שחרורים. לאסירים היוצאים לעבודה מחוץ לבית הסוהר מסופקים מדי עבודה שאינם מדי אסיר.
מאז 2008 החל שירות בתי הסוהר לספק לאסירים מדים כתומים הכוללים פסים זוהרים, המאפשרים לזהות את האסירים הלובשים אותם ביתר קלות. קודם לכן לבשו האסירים מדים חומים, שהיו גם כבדים יותר מהמדים הכתומים.

ארצות הברית

עד ראשית המאה ה-20 מדי האסיר בארצות הברית היו מפוספסים. במהלך המאה ה-20, החלה להתפתח תפיסה לפיה תפקידו של המאסר אינו רק ענישה אלא גם שיקום, וכדי לסייע בהשבת האסירים לחברה כאזרחים נורמטיביים, מוטב להחליף את המדים המפוספסים, שנחשבו כאות קלון, במדי עבודה. בהתאם לגישה זו, סופקו לאסירים בבתי הסוהר המדינתיים מכנסי ג'ינס וחולצות כחולות, ובבתי הסוהר הפדרליים מדי עבודה בצבע חאקי. בסוף המאה ה-20 שוב השתנתה המגמה, בעיקר משיקולים כלכליים, ולאסירים סופקו סרבלים חומים או כתומים. במספר מקומות, כגון מחוז מריקופה שבאריזונה, שבו והנהיגו מדים מפוספסים, כחלק ממדיניות הקשחת תנאי הכליאה.
דוב הקינמון

תיאור 

כמו תת-מינים אחרים של הדוב השחור האמריקני, דובי קינמון הם אוכלי כל. התזונה שלהם כוללת פירות, צמחים, אגוזים, דבש, ולעיתים חרקים ובשר, תזונתם שונה מתת-מינים אחרים בגלל הבדלי אזורי המחיה. 
משקל גורי הדוב הוא כ-230 גרם בלידה, כאשר מבוגרים שוקלים בין 92 ל-270 ק"ג, ואורך החיים של דוב זה הוא מקסימום 30 שנה. 
דובי קינמון הם מטפסים מעולה, רצים טובים ושחיינים חזקים. הם לרוב ליליים, אם כי לפעמים  הם פעילים בשעות היום. לעיתים קרובות הצבעים משתנים במשפחה, כך שנקבה עם גורים חומים או גור שחור וגור חום, או אפילו את כל שלושת הצבעים היא תופעה שכיחה.

תרדמת חורף

הדובים ישנים בדרך כלל במהלך חודשי החורף, מסוף אוקטובר או נובמבר עד מרץ או אפריל, בהתאם לתנאי האקלים.
חברים בחלל

תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הסרט מספר על חבורת כלבים שעלו בטעות על החללית "וויזון 1", ובמאמצים מצליחים להחזיר את החללית לאחר שסטתה ממסלולה בחלל.
והיה אם...

עלילה

הסרט נפתח בתיאור של פנימייה ציבורית בריטית מסורתית בסוף שנות השישים, כאשר התלמידים חוזרים לסמסטר חדש. מייק טראוויס, וולאס וג'וני הם שלושה נערים נונ-קונפורמיסטיים. הם נתנותים תחת השגחתם של "המצליפים", תלמידים להם ניתנה פרפקטורה לפכח על שאר הנערים. הנערים הזוטרים מתפקדים כמשרתים אישיים עבור "המצליפים", שדנים בהם כאובייקטים מיניים.
סצינות מוקדמות מראות את מנהגי הפנימייה. המנהל מרוחק במידת מה מהנערים ומשאר מנהלי הפנימייה. מר קמפ, מתמרן בקלות על ידי "המצליפים" ונותן להם יד חופשית באכיפת משמעת. כמה מחברי הצוות מוצגים בהתנהגות מוזרה.
יום אחד, מיק וג'וני מתגנבים מהקמפוס וגונבים אופנוע מאולם תצוגה. הם רוכבים לבית קפה המאויש על ידי נערה חסרת שם, ומייק מפנטז שהוא נאבק בה עירום. בינתיים, וולאס נתפס מעשן ומפלרטט עם ילד צעיר, בובי פיליפס, בעל נטיות הומוסקסואליות.
מאוחר יותר, שלושת הבנים שותים וודקה בחדר העבודה שלהם ושוקלים כיצד "אדם אחד יכול לשנות את העולם עם כדור במקום הנכון." העימותים עם רשויות בתי הספר נעשים יותר ויותר קיצוניים. בסופו של דבר, לאחר שהם נענשים באכזריות על ידי "המצליפים", החבורה מחליטה לצאת לפעולה.
במהלך תרגיל צבאי בבית הספר, מייק רוכש תחמושת חיה, מייק, וולאס וג'וני משתמשים בה ויורים באש חיה על קבוצה של סטודנטים ואנשי סגל, בהם כומר בית הספר. כאשר האחרון מצווה על הבנים להשליך את נשקם, אך נכנע בפחד וומותקף על ידי מייק שלכאורה רוצח אותו.
כעונש על מעשיהם, המנהל מטיל על השלישייההמנהל לנקות מחסן גדול מתחת לאולם הראשי. ברצף סוריאליסטי, הם מגלים מטמון של כלי נשק, כולל נשק אוטומטי ומרגמות. יחד עם הנערה מבית הקפה ועם פיליפס, הם מחליטים להתקומם נגד הממסד.
ביום המייסדים, כשההורים מבקרים בבית הספר, במהלך נאומו של גנרל, הקבוצה מציתה אש מתחת לאולם. כולם בורחים החוצה ושם הקבוצה מתחילה לטווח בהם מהגג. בהנהגתו של הגנרל אנשי צוות, סטודנטים, והורים מנסים להשיב אש. המנהל מנסה לעצור את הקרב, מפציר בקבוצה לנהוג בתבונה, אך הוא נורה למוות על ידי הנערה. הקרב נמשך, והמצלמה ננעלת על פניו הנחושים של מייק כשהוא ממשיך לירות. יש קאט פתאומי, רקע שחור וועליו מתנוססת הכתובת "....If" באותיות אדומות.

מקורות והשפעה

לפי הפרשנות של מבקר הקולנוע דייוויד אהרנשטיין  שם הסרט מתכתב עם הפואמה המפורסמת "אם"  מאת רודיארד קיפלינג, שהוקדשה לבנו, ובה הוא מציג ערכי מתינות ברוח סטואיקניזם וויקטוריאני. הסרט, מהווה אנטיתזה לערכים המוצגים בשיר, בייחוד לשורה "אם אתה יכול לחלום – ולא לעשות את חלומותיך לאדוניך".
הסיקוונסים הסוריאליסטיים בסרט הושוו לסרט הקלאסי הצרפתי של ז'אן ויגו, "אפס בהתנהגות" משנת 1933. אנדרסון הכיר בהשפעת הסרט עליו (ועל התסריטאי) ואמר כי "לראות את הסרט של ויגו נתן לנו את הרעיון וגם את הביטחון להמשיך עם סוג מבנה סצנה שרקמנו, במיוחד עבור החלק הראשון של הסרט".
הביצועים של מקדואל בסרט תפסו את תשומת לבו של סטנלי קובריק, ובעקבות זאת הוא ליהק אותו לסרטו המפורסם תפוז מכני.
שאול חיון

שאול חיון (נולד ב-19 באפריל 1976) הוא שחקן, זמר ובדרן חרדי ישראלי.

ביוגרפיה

חיון נולד ב-19 באפריל 1976 ברמת גן לחזן יהודה וג'וליה חיון, ילידי לוב. כשגדל עברו הוריו לבני ברק והמשפחה הפכה לחרדית. הוא למד בישיבות אוהל משה, בישיבת כיסא רחמים, בישיבת נר ישראל, ובישיבת נתיבות משה ב"ב, בישיבה שעמדה בראשותו של הרב יצחק אבא שאול, ישיבת הליפתה, ובישיבת נהר-דעא.
בילדותו שימש, יחד עם אחיו רפאל, כחזן בשבתות שנערכו על ידי ארגון "ערכים" וארגון "נחל יהונתן".
בגיל 17 התחתן, והחל ללמוד בכולל. לאחר תקופה קצרה החל לעבוד כמנהל תחזוקה בישיבת זיכרון דוד, לאחר מכן עבד כמנהל בישיבת עטרת הלויים שבפתח תקווה ובארגון אשל שרה.
בשנת 1999 החל לשדר תוכנית פיוטים ברדיו "קול צופייך", ולהופיע בערבי צדקה לחולים בבתי החולים של ארגון תל"ל של הרב יעקב חשין. באותה תקופה פגש במקרה את אברהם גרובייס, שהציע לו לעבוד אצלו באופן זמני. הוא קיבל תפקיד חשוב בסרט "צדקה תציל ממות", שהיה הסרט הראשון בו שימש כשחקן מקצועי. לאחר מכן שיחק תפקיד קומי בסרט "דמעה של שבת", ותפקיד יותר גדול בסרט "נשמה של ילד".
בשנת 2006, הקים חיון את חברת ש"ח הפקות, שהפיקה יותר מ-30 סרטים ותוכניות וידאו. בנוסף מפעיל חיון תזמורת במגוון סגנונות, מזרחי, חסידי, ובעיקר חאפלות תוניס, לוב, וערבי.
חיון נשוי ואב לשמונה ילדים.
סוף השבוע האבוד

תקציר העלילה

הסרט מבוסס על הרומן באותו השם של צ'ארלס ר. ג'קסון העוסק בסופר המוצא נחמה בבקבוק האלכוהול בשל האשמה שהיה לו רומן עם אחד מחבריו בקולג'. ההתייחסות לרומן ההומוסקסואלי הוסרה מן התסריט. כשהתמכרותו לטיפה המרה של הדמות הראשית מוצגת בסרט כמחסום בכתיבה. בשלב מסוים הוא מנסה למשכן את מכונת הכתיבה שברשותו על מנת לקבל כסף מזומן. הוא מגלה שכל בתי העבוט סגורים בגלל שהיום הוא יום כיפור.
זהו אחד הסרטים הראשונים בו השתמשו בכלי נגינה אלקטרוניים לפסקול הסרט, לשם יצירת הפתוס, והעוצמה בתיאור ההתמכרות לאלכוהול.
הר ראסל (מיזורי)

מקור השם

ההר נקרא על שם גיילס ראסל (Giles Russell), איש עסקים מקומי.
LightWave 3D

גלריה

להלן דוגמאות לתמונות אשר נוצרו באמצעות תוכנה זו:
צק ברקמן

ביוגרפיה

ברקמן נולד לאב שהיה עיתונאי ונהרג ב-1999 בתאונת דרכים, ולאם מורה לבלט. אחותו היא כנרת. למד  בתיכון א' לאמנויות תל אביב. בצה"ל שירת בלהקת חיל האוויר. בשנת 2001 עבר לניו יורק והשתלם שם בלימודי משחק במסגרת הסטודיו של מייקל הווארד והסטודיו של ויליאם אספר - במסגרת מלגת קרן אמריקה-ישראל ללימודים בניו-יורק. כמו כן למד בלונדון (תיאטרון הנוער הלאומי) אצל נולה צ'לטון.
הוא בוגר החוג לספרות עברית ומדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. הוא מלמד בימוי שחקנים וניתוח סצנה במכללת ספיר ובימוי משחק לתסריטאים במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.

בתיאטרון

בתיאטרון גשר: ב-1998 גילם את דון קרלוס בהצגה "דון ז'ואן" מאת מולייר שביים יבגני אריה. ב-1999 גילם את פרדיננד בהצגה "מזימה ואהבה" מאת פרידריך שילר שביים ליאנדר האוסמן. באותה שנה שיחק גם בהצגה "אוכלים" מאת יעקב שבתאי שביים יבגני אריה. ב-2005 שיחק בהצגה "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת" שביים יבגני אריה.
בתיאטרון באר שבע: ב-2011 גילם את בובי במחזמר "קומפני" מאת ג'ורג' פירת' (מחזה) וסטיבן סונדהיים (מוזיקה ומילות השירים) שביים רפי ניב.

בטלוויזיה ובקולנוע

השתתף בתוכנית "תופסים ראש". ב-1991 גילם את הבן בסרט "זמן אמת" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. ב-1994 גילם משוגע בבית משוגעים בסרט "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" שכתבה וביימה מיכל בת אדם. ב-1997 גילם את גורי, התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "בעל בעל לב" שכתב גל אוחובסקי וביים איתן פוקס. ב-1998 גילם את עטלף - התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "הצל של החיוך שלך" שכתב וביים איתן ענר. ב-2001 גילם את אלון בסדרה "דקות של תהילה" שכתבו ורד שפירא וליאורה קמינצקי שגם ביימה לצד נתי אדלר, וגילם את שילוני בסרט "שרמן בחורף" שכתב משה זונדר (על פי ספרו של אמנון דנקנר) וביים אורי ענבר. ב-2002 גילם את רן צור בסדרה "כנפיים" שכתבו אופיר בביוף וטל אימברמן וביים שמואל אימברמן. ב-2003 גילם את אלכסנדר פן בסרט הטלוויזיה "היה או לא היה" שכתבו אלונה קמחי ועדנה מזי"א וביימו לינה וסלבה צ'פלין. ב-2004 גילם את עמי בסדרה "אהבה מעבר לפינה" שביים עפר ויצמן. ב-2005 גילם את יואב בסרט הטלוויזיה "המקום" שביימו סלבה ולינה צ'פלין. ב-2006 גילם את שלומיק בסדרה "השמינייה" שביים רובי דואניאס וגילם את ירון בסדרה "ילדות רעות" שביים עדי בנימינוב. ב-2009 גילם את יאיר מרום בסדרה "מסכים", וגילם את נאור - התפקיד הראשי בסדרה "סוזנה הבוכייה" שכתבה אלונה קמחי וביימו לינה וסלבה צ'פלין. ב-2010 שיחק בסרט הטלוויזיה "בדמי ימיה" שביימו לינה וסלבה צ'פלין. ב-2012 גילם נזיר בסדרה "קטמנדו" שביים אמיל בן שמעון.
הופיע וביצע שירים שכתב והלחין בפסטיבל הפסנתר, בתיאטרון תמונע ובהבימה קלאב. כמו כן השתתף במספר סרטי פרסומות.
ג'ון אדמונד קריך

ביוגרפיה

קריך נולד באנגליה, במחוז נורפוק, והתחנך במדינה זו ובדרום אפריקה. הוא כיהן כמרצה במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ויטווטרסרנד בשנים 1926-1956' ובמהלך תקופה זו, באפריל 1940, ביקר קרובי משפחה בקופנהגן. בעת ביקורו פלשה גרמניה הנאצית לדנמרק, והוא הושם במעצר עקב אזרחותו הבריטית עד סיום המלחמה.
את משך שנות מעצרו ניצל לעריכת ניסויים פשוטים באמצעות מטבעות וכדורי פינג-פונג, שמטרתם לאשר באופן אמפירי חוקי יסוד בהסתברות. לאחר שחרורו, בשנת 1946, פרסם קריך דו"ח אודות ניסוייו בספר קצר בשם "הקדמה ניסויית לתורת ההסתברות". החיבור פורסם במקור בדנמרק, ולאחר מכן במהדורה נוספת באוניברסיטת וויטווטרסרנד.
בשנת 1957, קריך מונה לפרופסור במתמטיקה ולראש החלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה בה הרצה, עד פרישתו בשנת 1971. הוא נישא והביא לעולם שני בנים.

ניסויים בהסתברות

את הניסויים, בעת מעצרו בדנמרק, ערך עם שותפו אריק כריסטנסן. הניסוי המפורסם ביותר הייתה המחשבה של חוק המספרים הגדולים באמצעות מטבע, אשר השניים הטילו 10,000 פעמים. רישום שכיחותה של אחת התוצאות ביחס למספר ההטלות ההולך וגדל, איפשר לקריך להמחיש שמשקלה של תוצאה זו בכלל התוצאות הולך ושואף לערך של 50%. עבור 10,000 הטלות, התוצאות המדויקות היו 5,067 לצד אחד ו-4,933 לצד האחר.
מלבד ניסוי זה, השניים ביצעו גם ניסויים ב"מטבע מוטה", שהיה דיסקית עץ מצופה עופרת מצדה האחד. גם בניסוי זה השכיחות היחסית של אחת התוצאות הלכה ושאפה לערך קבוע, של כ-70%. מלבד זאת, הם עשו שימוש בכדורי פינג-פונג להמחשת חוק בייס.
עד הופעתם של המחשבים ככלי לימוד נפוץ, היה מחקרו של קריך מצוטט בידי רבים כראייה ניסויית לאופי האסימפטוטי של חזרה על ניסוי מקרי.
בית החולים גריידי ממוריאל (אטלנטה)

היסטוריה

בית החולים גריידי ממוריאל נבנה בשנת 1890, כעשור אחרי בית החולים הראשון של אטלנטה, "סנט ג'וזף" ונפתח ב-1892 כאגף של Atlanta Benevolent Home. היו בו 100 מיטות מחולקות שווה בשווה בין המחלקות ל"לבנים" ול"שחורים",על סמך מדיניות של "הפרדה גזעית" (מדיניות "ג'ים קרואו"). לבית החולים היו 18 עובדים, חדר ניתוח אחד ואמפיתיאטרון להרצאות והצגות מקרים. מלכתחילה נועד בית החולים לשרת בעיקר את האוכלוסייה החלשה.
הבניין הראשון המכנה "ג'ורג'יה הול" והנמצא ברחוב באטלר 36 מוכר כמורשת היסטורית לאומית. הוא מאכסן בימינו את מחלקת כוח האדם של בית החולים. הבניין הבא שבו שכן בית החולים נפתח בשנת 1912 ושמו "באטלר הול". בזמנו שימש למטופלים "לבנים" בלבד, בעוד ה"שחורים" טופלו בנפרד, במכללה הרפואית של אטלנטה. המוסד עבר בהמשך לבניין הקרוי "הירש הול" ומשם למקומו הנוכחי. בשנים 1892–1941 המוסד נוהל על ידי עיריית אטלנטה ובשנים 1945–2008 המוסד נוהל על ידי רשות בתי החולים של המחוזות פולטון ודיקלב. החל משנת 2008 בית החולים מנוהל על ידי עמותה "גריידי ממוריאל הוסיפטל קורופוריישן" במימון בעיקר ממחוזות פולטון ודיקלב.
גם הבניין הנוכחי נבנה בזמנו בשנים 1954–1956 לפי חוקי ההפרדה הגזעית, עם חלק ששרת את ה"לבנים" (האגפים A' ו B') וחלק אחר ששימש את האפרו-אמריקאים (האגפים C ו-D), מנגד. משום כך, למרות שמדובר בבניין אחד ושני החלקים מחוברים על ידי מסדרון משותף (אגף E) לאורך השנים האנשים קראו לבית החולים "גריידיס" (Gradys) ברבים.
בשנת 1962 בעקבות תביעה משפטית ופסק דין של בית משפט התחיל תהליך של ביטול ההפרדה הגזעית. בשנת 1963 התקבל המתמחה האפרו-אמריקאי הראשון.
ב-14 במרץ 2008 בנייני בית החולים ניזוקו קלות על ידי סופת טורנדו. בבניין ההיסטורי ג'ורג'יה הול נשברו השמשות, נפלה מעשנה וניזוקה מערכת המים.
פליצ'ה, נסיך בורבון-פארמה

ביוגרפיה

פליצ'ה נולד ב-8 בספטמבר 1893, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולמריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל. אביו רוברטו, איבד את כיתרו כדוכס פארמה בשנת 1860 כאשר הדוכסות שלו נכבשה על ידי כוחות סרדינים ושטחה סופח לממלכת איטליה. לרוברטו היו 12 ילדים מנישואיו הראשונים למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות ו-12 ילדים מאשתו השנייה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. פליקס היה בנה השישי של מריה אנטוניה. הוא נולד בשוורצאו אם שטייפלד (Schwarzau am Steinfeld), אוסטרו-הונגריה שם שהה אביו בגלות. אחותו הבכורה זיטה, נסיכת בורבון-פארמה הייתה אשתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כקצין בצבא האוסטרי, בניגוד לאחיו ששירתו בצבא הבלגי. באותה תקופה הוא התארס עם שרלוט שהייתה אחותה של מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. בשנת 1919 מארי אדלייד נאלצה להתפטר בעקבות לחץ מצד עמה, ואחותה, שרלוט, מונתה למחליפתה כדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. למרות זאת, שרלוט לא ביטלה את אירוסיה וב-6 בנובמבר 1919 היא התחתנה עם פליצ'ה, שיום קודם לכן קיבל אזרחות לוקסמבורגית. לאחר נישואיו קיבל את התואר נסיך לוקסמבורג ונסיך נסאו.
לפליקס ושרלוט נולדו 6 ילדים כאשר בנם הבכור ז'אן מונה כיורשה של אימו כדוכס לוקסמבורג. לאחר פרישתה של שרלוט מכס המלוכה, ב-1964, הם התיישבו בארמון פישבאך שם מת פליקס ב-1970 ונקבר בקתדרלת נוטרדאם בלוקסמבורג.
יורם הרועה

יורם הרועה (נולד בי"ט בשבט תרצ"ג, 15 בפברואר 1933) הוא מבכירי התשבצאים בישראל.

קורות חייו

יורם הרועה נולד בשנת 1933 בתל יוסף, לחוה וגרשון הרועה (הפנר). אביו היה איש גדוד העבודה, רועה הפרות והרפתן של תל יוסף. הרועה גדל בקריית חיים, וב-1950 עבר לירושלים, ומאז הוא מתגורר בה.
עבד ככלכלן במשרד האוצר, בעיקר בלשכת הממונה על הכנסות המדינה. בין השאר נמנה עם הצוות המקצועי שסייע בידי ועדת בן שחר. בשנת 1956 פרסם את תשבץ ההיגיון הראשון בשפה העברית ברבעון "שרות" של עובדי שרותי המיסים והמשיך לפרסם שם תשבצי היגיון במשך שמונה שנים.
ב-1980 החל לפרסם תשבצי היגיון בעיתון "הארץ" והוא מתמיד בכך. תשבצי ההיגיון שלו מתפרסמים גם בירחון "ניקוי ראש ענק", שבו הוא מפרסם גם תשבץ רגיל ובאתר זמרשת. הוא פרסם תשבצים גם ב"דבר השבוע" "כותרת ראשית", "פוליטיקה", "מכביתון" ובשבועון "הקיבוץ" ("תשבץ שכל").
הרועה מתנדב בחברה להגנת הטבע בירושלים.
ספוילר (תעופה)

ספוילרים (השאלה מאנגלית: spoiler; בעברית מַחְבֵּלי זרימה, מְשַׁבְּשֵׁי זְרִימָה) הם התקנים להפחתת כוח העילוי במטוסים.
הספוילרים הם משטחים המתרוממים כלפי מעלה בחלק האחורי שעל פני הכנף לפני המדפים. הם משמשים להאטה מסיבית של המטוס על ידי הקטנת כוח העילוי של הכנף בצורה משמעותית על ידי יצירת הזדקרות בצורה מבוקרת כלומר, ניתוק זרימת האוויר בחלק ממשטח הכנף בו הם נמצאים. בשונה ממעצורי אוויר, אשר מגדילים משמעותית את כוח הגרר אך אינם משפיעים רבות על כוח העילוי, הספוילרים מקטינים משמעותית את כוח העילוי ומשפיעים בצורה מועטה על כוח הגרר.
שמם של מחבלי הזרימה ("ספוילר" פירושו באנגלית: לקלקל) נובע מכך שהם מחבלים בזרימת האוויר התקינה מסביב לכנף ובכך "מקלקלים" את המבנה האווירודינמי שלה.

תיאור כללי של הספוילרים

הספוילרים מגדילים את הגרר ומקטינים את כוח העילוי. כאשר הם מורמים רק בכנף אחת, הם עוזרים בשליטה על גלגול המטוס על ידי כך שהם גורמים לכנף לרדת למטה. כאשר הם מורמים בשתי הכנפיים יחדיו בזמן הטיסה, המטוס יכול להאט בצורה מאוזנת או להנמיך במהירות מבלי צורך להגביר את מהירות האוויר. אף על פי שהשימוש בהם בזמן טיסה מוגבל, הטייס משתמש בספוילרים כאשר הוא נתקל בבעיות שליטה במטוס כמו במקרים של מזג אויר סוער או תקלה מכנית במטוס. הטייס האוטומטי משתמש, בין היתר, בספוילרים לצורך איזון המטוס ולתיקוני מסלול קלים.

השימוש העיקרי בספוילרים הוא לצורך האטה מסיבית של המטוס על הקרקע בזמן נחיתה, כאשר הם מורמים במלואם הם יוצרים כוח גרר נגד זרימת האוויר, אך בעיקר הם הורסים את כוח העילוי של הכנף בצורה משמעותית ועוזרים למטוס להיצמד טוב יותר לקרקע לאחר הנחיתה על ידי העברת כל משקל המטוס מהכנפיים לגלגלים ובכך לשפר את יעילות הבלמים ההידראולים שבגלגלים ולהקטין את הסיכוי להחלקת הגלגלים על המסלול. הטייס משתמש בספוילרים כדי להאט את המטוס בצורה משמעותית מיד לאחר הנגיעה בקרקע ולהביא אותו, יחד עם אמצעים נוספים (כמו היפוך דחף המנועים והבלמים בגלגלים), לעצירה מוחלטת במהירות האפשרית.
במטוס שבו הספוילרים תקולים ואינם נפתחים יצטרך הטייס להשתמש במסלול נחיתה ארוך יותר.

הספוילרים יכולים להיות מופעלים הן באוויר והן על הקרקע, אך הספוילרים המופעלים על הקרקע יכולים להיפתח רק כאשר חיישנים חשים שמשקל המטוס נמצא על הגלגלים, ובכך הם מונעים את פתיחתם באוויר מאחר שפתיחתם באוויר תביא לירידה משמעותית בכוח העילוי של הכנף.

ספוילרים המשמשים כמשטחי שליטה

מספר מטוסים משתמשים בספוילרים לשליטה על גלגול המטוס במקום או בנוסף למאזנות, בעיקר כדי להפחית סבסוב נגדי כאשר תפקוד הגה הכיוון מוגבל במהירויות גבוהות. במקרה זה, הספוילר מתרומם בכנף אחת מה שגורם להפחתת כוח העילוי והמהירות בכנף זו וגורם לגלגול ולסבסוב.
טימואה באקאיוקו

סטאד רן

באקאיוקו גדל במחלקות הנוער של פריז 15ème O., של פריז-שארנטון ושל מונטרוז' FC 92, עד שבשנת 2008 הגיע אל מחלקת הנוער של סטאד רן. בעונת 2013/2014 החל באקאיוקו לשחק בסטאד רן ב', קבוצת המילואים של המועדון. ב-24 באוגוסט 2013 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 על אוויאן במסגרת המחזור השלישי בליגת העל הצרפתית. ב-26 באוקטובר הבקיע באקאיוקו את שערו היחיד במועדון, שער בדקה ה-34 בניצחון 5-0 על טולוז במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בסך הכל ערך באקאיוקו 24 הופעות ליגה במועדון.

מונקו

לקראת עונת 2014/2015 חתם באקאיוקו במונקו מליגת העל הצרפתית. ב-10 באוגוסט 2014 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 32 דקות והוחלף על ידי ואלר ז'רמן בהפסד 2-1 ללוריאן במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך באקאיוקו 12 הופעות ליגה.
ב-10 בדצמבר 2015 שיחק באקאיוקו לראשונה בליגה האירופית, כששיחק 90 דקות בהפסד 4-1 לטוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-6 בפברואר 2016 הבקיע באקאיוקו את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-81 בניצחון 1-0 על ניס במסגרת המחזור ה-25. בעונתו השנייה במועדון ערך באקאיוקו 19 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בתחילת עונת 2016/2017 באקאיוקו היה שותף להעפלה של מונקו לליגת האלופות 2016/2017 דרך המוקדמות. ב-14 בספטמבר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של המפעל, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-1 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון. ב-15 במרץ 2017 הבקיע באקאיוקו את שער הבכורה שלו במפעלים האירופיים, שער בדקה ה-77 בניצחון 3-1 על מנצ'סטר סיטי במסגרת משחק הגומלין של שלב שמינית הגמר של ליגת האלופות. שער זה הבטיח למונקו את התוצאה 6-6 בסיכום שני המשחקים, והעפלה לשלב רבע הגמר בזכות חוק שערי חוץ. מונקו ובאקאיוקו הגיעו עד לשלב חצי הגמר של הטורניר, בו הודחו על ידי יובנטוס. בליגה ערך באקאיוקו 32 הופעות והבקיע שני שערים, כשהוא שותף מלא לזכייתה של מונקו באליפות צרפת.

צ'לסי

ב-15 ביולי 2017 בקאיוקו חתם בצ'לסי תמורת 32.5 מיליון ליש"ט שהועברו למונקו. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1-0 על טוטנהאם הוטספר. ב-12 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 6-0 על קרבאך בליגת האלופות. ב-14 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בפרמייר ליג בהפסד 2-1 לקריסטל פאלאס.

מילאן

ב-14 באוגוסט 2018 הושאל בקאיוקו למילאן לעונה אחת תמורת 5 מיליון ליש"ט עם אופציית רכישה ב-35 מיליון ליש"ט. בסוף העונה חזר לצ'לסי. ב-20 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד F91 דודלאנג'. ב-17 במרץ 2019 הבקיע את שערו הראשון בהפסד 3-2 בדרבי לאינטר מילאנו.

חזרה למונקו

ב-31 באוגוסט 2019 חזר בקאיוקו למונקו והושאל עד לסוף העונה.

קריירה בינלאומית

באקאיוקו זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת לוקסמבורג ומשחק ידידות נגד נבחרת ספרד בחודש מרץ 2017, במקומו של פול פוגבה הפצוע. ב-28 במרץ 2017 ערך באקאיוקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את אדריאן רביו בפתיחת המחצית השנייה בהפסד 2-0 לנבחרת ספרד.