סכנדר קובטי

ביוגרפיה

קובטי נולד ביפו ב-1975 למשפחה ערבית נוצרית. אמו, מארי, היא אשת חינוך ומנהלת בית הספר יאפא הערבי-דמוקרטי ביפו, ואביו, איליה, הוא נגר. קובטי בעל תואר ראשון מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, הוא למד משחק ובימוי בתיאטרון הטכניון, שיחק (בערבית) בהצגה "סוף-סוף", בבימוי אוריאל זוהר בשנת 2001 בטכניון ובפסטיבל בירושלים. הוא אף כתב, ביים וערך מספר סרטים בדיוניים, תיעודיים וניסיוניים קצרים. קובטי התחיל לימודי תואר שני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב, אך פרש כשהחל לשמש כעוזר במאי בסרטו של ערן ריקליס "הכלה הסורית" (2004). ב-2009 נבחר קובטי לכתוב את התסריט לגרסה הישראלית-ערבית של "רחוב סומסום". בסוף אותה שנה נישא למונא.
ביצירות הווידאו שלו מציף קובטי את בעיותיהם של הערבים בישראל. קובטי חי כיום עם משפחתו באבו דאבי, מלמד קולנוע בשלוחה המקומית של אוניברסיטת ניו יורק ויוצר סרטים ואמנות.

"אמת" (2003)

בשנת 2002 יצר את הסרט הקצר "אמת" עם המוזיקאי רביע בוכארי, ששודר בערוץ 8. הסרט מתאר שני פלסטינים המבקרים באתרים שונים בעיר יפו שאינם תיירותיים, תוך שהם מגוללים את ה"היסטוריה" של המקום כמו מדריכי טיולים. הסרט מציג סדרה של דיאלוגים סותרים בין שני האנשים אודות סיפורים מדומיינים סביב כמה אתרים, אשר מתפתחים גם לוויכוחים אודות משמעותם הדתית לכאורה. אתרים אלה מומצאים מחדש כאתרי מורשת יהודית, אשר מוכיחים לכאורה את זיקתו ההיסטורית של העם היהודי לארץ ישראל. קובטי ובוכארי הובילו בעבודה זו מהלך מורכב המתייחס הן לז'אנר הסרטים התיעודיים החותרים לחשוף את ה"אמת" של מקומות, והן למסורת הדרכת הטיולים האוריינטליסטית בעיקרה השכיחה ביפו. בעבודה, ההופכת להיות פרודיה אלטרנטיבית הנקראת באירוניה "אמת", מעלים קובטי ובוכארי שאלות על הכאן ועכשיו, על העבר, ועל כתיבה מחדש. לדעת אוצר התערוכה, חנא פרח, אך על אף העיסוק הנרחב בזיכרון, הנצחה ושכחה בתרבות הפלסטינית בכלל ובעיר יפו בפרט, הוא לא מייצר נרטיב פלסטיני לאומי משמעותי ומייצג.

"עג'מי" (2009)

המורכבות של יוצרים פלסטינים, ערבים-ישראלים היוצרים עם תמיכה ומימון ממשלתיים, התגלתה ביתר שאת כשקובטי ביים את סרטו העלילתי המלא הראשון, "עג'מי". הסרט יצא בשנת 2009, לאחר עבודה שנמשכה שבע שנים יחד עם ירון שני. הסרט זכה להצלחה ולפרסים רבים, בהם פרס אופיר לסרט הטוב ביותר וציון לשבח בפסטיבל קאן. סכנדר שיחק תפקיד מרכזי בסרט. הסרט היה בין חמשת המועמדים לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר לשנת 2010.
מספר ימים לפני טקס חלוקת הפרסים, אמר לכתב ערוץ 2 כי הוא "לא מייצג את מדינת ישראל, זה דבר מאוד טכני, ככה זה עובד באוסקר. כתוב ישראל כי הכסף מגיע מישראל. יש לך במאי ישראלי, יש לך במאי פלסטיני, יש לך שחקנים פלסטינים ושחקנים ישראלים. הסרט טכנית מייצג את ישראל, אבל אני לא מייצג את ישראל. אני לא יכול לייצג מדינה שלא מייצגת אותי". דבריו אלו עוררו סערה בארץ. קובטי עצמו אמר כי העובדה שהסרט הביא למעלה מ-200,000 צופים לבתי הקולנוע היא ההישג האמיתי ולא זכייה באוסקר, מאחר שרצונו הוא לפתוח לאנשים את העיניים למציאות של הערבים בישראל דרך הסרט. הוא הוסיף כי הבעיה האמיתית אינה חוסר רצון להתמודד עם בעיות אלו, אלא המהירות בה אנשים בוחרים לשלול את הצד השני. שותפו של קובטי לבימוי ירון שני, לעומת זאת, הביע את דעתו כי הסרט הוא ישראלי, מייצג ומדבר "ישראליות" ועוסק בסוגיות ישראליות. לדעת מבקרים מסוימים, "עג'מי" הוא ייצוג של החופש האמנותי בישראל, שהוא מפתח חיוני ליצירתיות התרבותית בישראל בכללה, ולמרות הצהרתו של קובטי שאולי אינו מייצג את ישראל, הסרט דווקא כן מייצג אותה.

CoptiCo

במאי 2018, הפעיל קובטי למשך שלושה חודשים חברת פטנטים בשם CoptiCo בגלריית בית הגפן, חיפה. החברה מייצרת ומשווקת מוצרים חכמים המעוצבים על מנת לפתור בעיות תרבותיות וחברתיות גלובליות, ובמיוחד כאלה בחברה הפלסטינית. לפי אתר החברה, מטרתה של CoptiCo היא להתמודד עם הבעיות הגדולות שעל סדר היום של האוכלוסיות הערביות ולאמץ מחקר ופיתוח בנושאים של שלום, דו-קיום, שוויון מגדרי וסולידריות חברתית.