google/wiki40b huggingface dataset:
רעש (פיזיקה)

בפיזיקה, רעש הוא תהליך אקראי הבא לידי ביטוי בפונקציה אקראית של הזמן שיכולה להיות, למשל, קצב מעבר אלקטרונים בשפופרת קתודית, קצב מעבר פוטונים דרך סיב אופטי, או המתח הנמדד על גבי נגד בטמפרטורה סופית. 
רעש רקע הוא תנודות אקראיות בסביבה. רעש חסר קורלציות נקרא רעש לבן וכאשר קיימות קורלציות נהוג לכנותו רעש צבעוני.
המקורות שיוצרים רעש רבים. הנפוצים שבהם, פלקטואציות תרמיות ("רעש ג'ונסון" הידוע גם בשם "רעש נייקוויסט"), בדידות נושאי מטען (רעש שוט), ופלקטואציות של מערכות בעלות שני מצבים (רעש טלגרפי או רעש ).

השפעה של רעש על קליטת אותות

בדרך כלל הרעש נחשב למטרד במערכות דינמיות. 
נהוג לחשוב על רעש רקע כגורם הפוגע ביכולת איתור האותות, בכך שהוא יוצר אפקט ממסך המפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות.
כתוצאה מכך הוא עלול ליצור הפרעות בתקשורת.
עם זאת, במערכות לא ליניאריות מסוימות כמו מעגלים חשמליים ומערכות חישה ביולוגיות הנוכחות של רעש יכולה להעצים את היכולת לאתר אותות חלשים. תופעה זו מכונה תהודה אקראית.
היעדר מוחלט של רעש הוא לא המצב המיטבי עבור יכולת האיתור של אותות חלשים במערכות לא ליניאריות, כמו מערכת התפיסה של יצורים חיים. זאת משום שקיימת רמת רעש אידיאלית שבה יכולת הקליטה של אותות חלשים מוגברת.
בהתאם לכך לאפנון העצבי של יחס אות לרעש בתהליך עיבוד המידע של מערכת העצבים יש השלכות על הקיבולת והתנודתיות של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
הגביע הביניבשתי

היסטוריה

הקבוצות הראשונות שטענו אי-פעם לתואר "אלופת העולם" היו היברניאן, שהייתה מחזיקת הגביע הסקוטי ופרסטון נורת' אנד שהייתה זוכת גביע ה-FA במשחק שנערך ב-13 באוגוסט 1887. בעונה שלאחר מכן, ווסט ברומיץ' אלביון כמחזיקת גביע ה-FA שיחקה מול רנטון הסקוטית, למרות שהמשחקים נערכו ללא שום פיקוח של שתי ההתאחדויות השונות. הקמתן של הליגה האנגלית והליגה הסקוטית כמו גם הקמת מועדוני כדורגל מחוץ לבריטניה גרמו לירדה בחשיבות המשחק הנ"ל.
הטורניר הראשוני, שהפך מאוחר יותר לגביע הביניבשתי, הוקם על ידי הנרי דלאוני שניסה לקבוע מיהו המועדון הטוב ביותר בעולם (הוא יצא מנוקדת הנחה כי שתי היבשות המתקדמות ביותר בכדורגל הן אירופה ודרום אמריקה, דבר שהיה נכון בשל המיעוט בקבוצות מקצועניות, בעיקר ביבשות אסיה ואפריקה).
תחילה, רק באירופה היה מפעל בינלאומי לקבוצות מכל היבשת, (גביע אירופה) שנוסד ב-1955. מאוחר יותר, ב-1960, הוקם בדרום אמריקה טורניר דומה שנשא תחילה את השם "גביע אמריקה לאלופות" והחל מ-1965 הוחלט לקרוא לו על שם הגיבורים שהביאו לעצמאותן של מדינות דרום אמריקה, ה"ליברטדורס דה אמריקה" (Libertadores de América, משחררי אמריקה). מכאן שמו של גביע ליברטדורס שהחל להכתיר את "אלופת דרום אמריקה".
הטורניר הראשון נערך בשנת 1960 והפגיש בין הקבוצה הספרדית ריאל מדריד לפניארול מאורוגוואי. במשחק הראשון בין הקבוצות ניצחה ריאל מדריד 5-1, המשחק השני הסתיים בתיקו 0-0 וריאל מדריד הפכה לזוכה הראשונה בטורניר.
החל משנות ה-50 (ובעיקר בשנות ה-70), כשרונות רבים מדרום אמריקה נדדו מעבר לאוקיינוס האטלנטי כדי לשחק במועדונים האירופאים, שהיו לרוב גם בעלי יכולות כספיות טובות יותר. זוהי כנראה הסיבה לכך שאוהדי הכדורגל בדרום אמריקה הקדישו חשיבות רבה יותר למשחקים אלו כדי לראות את בני מדינותיהם משחקים במועדונים הגדולים באירופה.
אירוע קשה במיוחד התרחש בשנת 1969, במשחק בין מילאן לאסטודיאנטס לה פלאטה כאשר שחקנים רבים של אסטודיאנטס הורחקו במהלך המשחק בשל התפרעותם.
מספר עונות, אלופות אירופה לא השתתפו בטורניר בשל מספר שיקולים בהם שיקולים כלכליים ובמקרים אלו סגניתן השתתפה בטורניר במקומן. כמו כן, בשנים 1975 ו-1978 לא התקיים הטורניר בשל קשיים להסדרי תאריכים למשחקים. הטורניר היה תחילה תחת חסותם של מספר חברות עד שטויוטה השיגה את הבעלות על הטורניר בשנת 1980, אז גם הועברו המשחקים ליפן במקום שני משחקי גומלין במדינות שונות כפי שהיה נהוג לפני כן.
טורניר זה שוחק לאחרונה בשנת 2004, עד שהוחלף באליפות העולם לקבוצות בשנת 2005. למרות זאת, מאז דצמבר 2005, הועלו הצעות להקמת טורניר שיפגיש את זוכת הרקופה סודאמריקנה עם זוכת הסופר קאפ האירופי או את אלופת הליגה האירופית עם מחזיקת גביע סודאמריקנה, ובכך ישוחזר הגביע הביניבשתי שפעולתו הופסקה.

פורמט הטורניר

בין 1960 ל-1979 הטורניר העולמי נערך בשיטת שני משחקי גומלין, כאשר כל קבוצה אירחה במגרשה משחק אחד. עד שנת 1969 נערך הטורניר בשיטת צבירת נקודות כאשר במקרה של שוויון נקודות בין הקבוצות, ללא קשר להפרש השערים ביניהן, נפגשו השתיים למשחק שלישי על אדמה נייטרלית באחת משתי היבשות, אירופה או דרום אמריקה. שיטה זו, שהייתה נהוגה בעיקר בדרום אמריקה לא שרדה זמן רב והוחלפה בשיטת האירופאית, לפיה מתקיימים שני משחקים בלבד וההכרעה היא לפי הפרש שערי חוץ כאשר במקרה של תיקו נערך דו-קרב פנדלים.
החל משנת 1980, הטורניר הפך לטורניר של משחק יחיד, כאשר תחילה המשחקים נערכו באצטדיון טוקיו שבטוקיו, יפן, כאשר כל משחקי הגמר נערכו באצטדיון זה עד לשנת 2000. החל מ-2001, המשחק נערך באצטדיון יוקוהמה שביוקוהמה, אצטדיון בו נערך גמר מונדיאל 2002 שנערך ביפן וקוריאה הדרומית.
אנתוני מינגלה

ביוגרפיה

נולד בעיירה רייד שבאי וייט, בנם של גלוריה ואדוארד מינגלה, בעלי חברת גלידה. למד ב"מכללת סט. ג'ונס" ולאחר מכן באוניברסיטת האל.
ב-1975 הפיק מחזות תיאטרון בבריטניה. כן כתב תסכיתים לרדיו. ב-1978 ביים לראשונה סרט דרמה, "A Little Like Drowning", בו גם הופיע כשחקן משני לצד אחיו דומיניק. ב-1987 כתב מספר פרקים עבור הסדרה "הבלש מורס". ב-1988 כתב את התסריט לסדרה הבריטית-אמריקאית זוכת פרס אמי "סיפורי עמים".
ב-1990 ביים וכתב את התסריט לקומדיה הרומנטית "אוהב אותך בטירוף", אודות אלמנה המגלה כי בעלה שחזר מעולם המתים ומתקשה להסתגל בחזרה לנוכחותו. עבור הסרט זכה מינגלה בפרס באפט"א.
שלוש שנים לאחר מכן ביים קומדיה נוספת, "איש נפלא שלי", אך היא לא זכתה להצלחה יתרה.
בשנת 1996 כתב וביים מינגלה את אחד הסרטים הבריטיים המצליחים ביותר, דרמת המלחמה הרומנטית "הפצוע האנגלי". כיכבו בה רייף פיינס, שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כחייל אנגלי בשלהי מלחמת העולם השנייה, וז'ולייט בינוש, שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כאחות שטיפלה בו. הסרט זכה בתשעה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, בשני פרסי באפט"א ובשלושה פרסי גלובוס הזהב. מינגלה זכה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ובפרס בפט"א לתסריט הטוב ביותר.
הפרויקט הבא של מינגלה היה דרמת המתח הספרותית "הכישרון של מר ריפלי", המבוסס על הרומן מאת פטרישיה הייסמית' "הכישרון של מר ריפלי". לתפקידים הראשיים גייס מינגלה את מאט דיימון, גווינת' פלטרו וג'וד לאו. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר, ומינגלה קיבל מועמדות לאוסקר עבור התסריט המעובד הטוב ביותר, ומועמדות לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר.
לאחר הפסקה של כ-4 שנים, ביים ב-2003 את האפוס ההיסטורי המתרחש בתקופת מלחמת האזרחים בארצות הברית, "קולד מאונטן", עם ג'וד לאו וניקול קידמן. הסרט קיבל שבע מועמדויות לאוסקר וזכה באחד, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לרנה זלווגר. מינגלה היה מועמד על בימויו ועל תסריטו לפרסי גלובוס הזהב.
הסרט האחרון שביים מינגלה היה הדרמה המורכבת "הסגת גבול", שיצאה לאקרנים ב-2006. ב-2007 שיחק כמראיין בסרט "כפרה".
לאורך שנות ה-2000 היה שותף להפקת מספר סרטים ידועים, בהם "אייריס וג'ון" (2001), "האמריקאי השקט" (2002), "מזימות זרות" (2005), "מייקל קלייטון" (2007) ו"נער קריאה", עליו קיבל מועמדות ביחד עם סידני פולק, דונה גיליוטי ורדמונד מוריס לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 2008.
עבודתו האחרונה הייתה כתיבת התסריט לסרט "Nine" ‏(2009), במשותף עם מייקל טולקין. הוא מת בתקופת הצילומים בבית החולים "Charring Cross" שבהאמרסמית', מערב לונדון, כתוצאה מדימום פנימי לאחר ניתוח להוצאת גידול סרטני מצווארו.

חיים אישיים

מינגלה היה נשוי לכוריאוגרפית שרלין צ'ואה מהונג קונג, ונולדו להם שני ילדים: חנה, אשר שימשה עוזרת הפקה בסרטו של מינגלה "הכישרון של מר ריפלי"; ומקס מינגלה, ששיחק בסרטים "הרשת החברתית", "אגורא" ו"בית ספר לאומנות".
יעוד לבנון

ביוגרפיה

לבנון, יליד חיפה, השתלם בקולנוע באולפני יוניברסל בארצות הברית והיה עוזרם של הבמאים בריאן דה פלמה וג'ון קסאווטס. כשחזר לארץ היה לבנון אחד מחברי קבוצת קי"ץ, ומיוזמי הקמת הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים (היום קרן הקולנוע הישראלי). כמו כן היה שותף (יחד עם דורון ערן) בחברת ההפקה י.נ.י.ל., ובמסגרתה הפיק מספר סרטים ישראליים וקו-פרודוקציות עם צרפת. (ביניהם -"השחר" של הבמאי ההונגרי הנודע מיקלוש יאנצ'קו) סרטו "הפנימיה" נחשב לאחד הסרטים הקופתיים ביותר בקולנוע הישראלי. עוד טרם גיוסו ביים כמה סרטים קצרים ("צחוק במלבנים לבנים", "עוד משהו") שזכו בפרסים, (עם חבריו דאז, הסופר אריה קרישק והבמאי-שחקן מיכה לבינסון).
בשנת 1977 יצר (ע"פי תסריט של אריה קרישק) את הסרט "קשר הדבש", שעסק במחתרת יהודית המאיימת על חייו של במאי שמאלני. הסרט כמעט ולא הוקרן בישראל- אף שזכה במקום הראשון בתחרות הסרט הקצר - (פרט להקרנה אחת בטלוויזיה הישראלית) בשל תוכנו השנוי במחלוקת. ב-1995 יצר לבנון את הסרט התיעודי "119 כדורים + שלושה", שעסק בימין הקיצוני בישראל. הסרט צולם ברובו לפני רצח רבין, אך נערך אחריו, ועוקב אחר תנועות ימין קיצוני מהטבח במערת המכפלה ועד הרצח. בסרט שולבו קטעים מ"קשר הדבש" העלילתי, והוא נחשב כיום כאחד הסרטים הבולטים על רצח רבין]. סרטו התיעודי "מוסקבה על הים התיכון", אודות קליטת עולים מרוסיה, זכה לשבחים והקרנות רבות.
מחלוקת נוספת עורר לבנון בשנת 2003, בסרטו "איים בחוף", העוסק בהשפעת הנכבה על החברה הישראלית. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים והיה מועמד לפרס וולג'ין, ספג ביקורות קשות ולא הוקרן בבתי הקולנוע. כמו כן ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מונטריאול ב-2003. ב-2006 חתם לבנון ביחד עם הסופר אריה קרישק על הסכם בלעדיות עם אלחנן טננבוים לסרט -"הסודות של אלחנן טננבוים" (בהפקת "יס") ואף צולמו שעות רבות של ראיונות בדירת המסתור של טננבוים. הסרט לא יצא לפועל עקב חמקנותו של טננבוים והתערבות המוסד.
לבנון היה במערכת יחסים עם אירן ברוך (נולדה להם בת, שחזרה בתשובה) ולאחר מכן היה בזוגיות עם העיתונאית המוערכת שוש מיימון (ונולדה להם כרמל, זמרת שחקנית ואמנית).
מירמידונים

המירמדונים היו עם של לוחמים שלפי המיתולוגיה היוונית, זאוס יצר אותם מנמלים ומכאן שמם (μύρμηξ מירמקס = נמלה, ביוונית עתיקה). המירמדונים היו הלוחמים החזקים ביותר של יוון ובתקופת האיליאדה הם לחמו תחת פיקודו של הגיבור היווני אכילס, נכדו של איאקוס.
סיפור מוצאם של המירמדונים מופיע בספר השביעי של מטאמורפוזות מאת אובידיוס. לפי הסיפור שם, הרה - אשתו הקנאית של זאוס ראש האלים - כעסה על כך שקרא לאי אגינה על שם המאהבת שלו, הנימפה אייגינה והמיטה על האי מגפה שהכחידה את תושבי האי. המלך איאקוס, בנם של זאוס ואייגינה, התפלל לזאוס שיאכלס מחדש את האי, וזה הגיב בחזיז ברק כאות שתפילתו נענתה. איאקוס רואה מושבת נמלים המכסה עץ והוא מבקש לרשותו מספר אנשים ככמות הנמלים במושבה. בלילה איאקוס חולם שבו אותן נמלים נופלות לקרקע ונהפכות לבני אדם. כשהוא מתעורר למחרת בבוקר הוא מוצא שהאי שלו אוכלס מחדש ושתפילתו נענתה. הוא קורא לאנשים אלו "מירמדונים", על שם הנמלים ("מירמקס" זו נמלה ביוונית עתיקה).
לפי גרסה אחרת מאוסף מיתוסים מהמאה השנייה לפני הספירה, שנאגדו ב"ספרייה הפסאודו-אפולודורנית", המירמדונים הם צאציו של מירמידון, המלך של פתיה התסליאנית שהיה בנם של זאוס ואורימדוזה, נסיכת פתיה. זאוס פיתה אותה על ידי כך שהפך לנמלה ולכן היא קראה לבנם על שם הנמלה.
בזמן המלחמה על טרויה אכילס פקד עליהם לא להלחם וכך היה, וליוון חסר כוחו החזק של המירמדונים. היוונים ספגו אבדות כבדות מהטרויאנים, ובעקבות הפצרותיו של חברו הטוב פאטרוקלוס, הרשה לו אכילס ללבוש את שריונו ולהוביל את המירמדונים לקרב. הם מצליחים להדוף את הצבא הטרויאני אך פאטרוקלוס נהרג בקרב על ידי הקטור נסיך טרויה. בעקבות מותו של פאטרוקלוס, אכילס מצטרף למלחמה ועוזר להכריע את הטרויאנים.
גדליה שמלקיש

הרב גדליה שְׁמֶלְקֶישׂ (לעיתים: שמלקיס, בכתיב יידי: שמעלקעס. נהגה: שְׁמֶלְקֶס; כ' בשבט ה'תרי"ז, 14 בפברואר 1857 - ליל כ"ט בטבת ה'תרפ"ח, 21 בינואר 1928) היה רב גליציאני, רבה של קולומיאה ואב בית הדין בפשמישל. בשנותיו האחרונות נשיא "המזרחי".

ביוגרפיה

נולד בפשמישל, היה אחיינו ותלמידו המובהק של רבי יצחק יהודה שמלקיש, רבה של העיר ובהמשך רבה של לבוב, ומגדולי פוסקי גליציה. בגיל שמונה עשרה נישא לאסתר בתו של ר' בריש זילבר מטרנוב, וגר בשנות נישואיו הראשונות בטרנוב, בה למד בקלויז של חסידי צאנז.
בשנת תרנ"ח, 1898, התקבל כרבה של קולומיאה, עם הגיעו לעיר העביר דרשה מסורתית בהלכה ובאגדה, ובסופה נאם בגרמנית. בתחילת דרכו הרבנית, קיים יחסים צוננים עם התנועה הציונית בגליציה, ואף עורר את חמתם של אנשיה כאשר הופיע בלבושו הרבני בחגיגות המאה להולדתו של אדם מיצקביץ'. בשנת 1907 עזב את הרבנות בקולומיאה לאחר שהופרע נאומו בבית הכנסת הגדול במהלך מסע הבחירות לפרלמנט בווינה. הוא חזר לפשמישל ונבחר לכהן בה כאב בית הדין זמן קצר לאחר מכן. בראשית המאה ה-20 הצטרף לתנועת המזרחי והיה לאחד ממנהיגיה בגליציה, הוא נבחר בי"ב באב תרע"א (1911) כחבר מרכז המזרחי, בוועידת הכנה לקראת הקונגרס הציוני העשירי שהתכנסה בפרנקפורט, באדר תרע"ג (1913) כבר נבחר כנשיא הכבוד של הוועד הכללי של התנועה.
בימי מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה. לאחר המלחמה השתתף בקונגרסים הציוניים בקרלסבאד, ב-1921 וב-1923. בשנותיו האחרונות חלה ונמנע מפעילות ציבורית. הוא נפטר בפשמישל במוצאי שבת ליל כ"ט בטבת תרפ"ח, 21 בינואר 1928.
מלבד מאמריו שפורסמו בעיתונות התקופה, אבדו רוב כתביו בעת מלחמת העולם הראשונה וחורבן יהדות גליציה. מתוך הכתבים שנשארו ברשותו, הוציאה אלמנתו שנים ספורות לאחר פטירתו את הספר "אמרי רג"ש" (פיוטרקוב תרצ"א). הוספות ל"מסורת הש"ס" שכתב על גליונות עותק התלמוד הבבלי שלו, נמצאו בספרייתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון שפרסם אותן בכתב העת סיני.
בנו הרב ד"ר שמואל שמלקיש היה מורה בגימנסיה בקרקוב, ובשנים 1921–1941 כיהן כסגן הרב ב"היכל הנאורים" בקרקוב, תחת הרב ד"ר יהושע טהון. הוא ורעייתו ז'נטה, בניהם ובתו ומשפחותיהם נספו בשואה.
Mariners Apartment Complex

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ג'ק אנטונוף והופק על ידם גם כן. מגזין הרולינג סטון הפנה כלפי השיר ביקורת חיובית, תוך שכינה את השיר כ-"שיר פולק פסיכדלי". פיצ'פורק מדיה אמרו כי השיר מתאים לרוח שנות השבעים של המאה ה-21.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
חסידות אשלג

חסידות אשלג היא כינוי למספר חצרות חסידיות-קבליות שקמו בישראל על ידי תלמידיו וצאצאיו של המקובל הרב יהודה לייב הלוי אשלג, המכונה בעל הסולם.

הדור השני

לאחר פטירתו התמנו שני בניו, רבי ברוך שלום אשלג ורבי שלמה בנימין אשלג, לאדמו"רים. 
בשנת תשט"ו (1955) פתח רבי ברוך שלום אשלג בית כנסת בביתו ברחוב מינץ (הראשונים) בבני ברק, שם מסר שיעורים לתלמידיו. בשנת תשל"ו (1976) פתח בית מדרש ברחוב חזון איש 81 בבני ברק.
בשנת תשכ"א (1961) פתח רבי שלמה בנימין אשלג בית כנסת וישיבה ברח' שד"ל בני ברק.
רבי דוד מינצברג, תלמידו של בעל הסולם ולצידו רבי משה ברוך למברגר, הגבאי של בעל הסולם, פתחו גם הם בית מדרש עצמאי בירושלים, ובו הוקמה קהילה של בני היישוב הישן תלמידי הרב אשלג מתקופת לימודיו בישיבת חיי עולם. בית מדרש זה שוכן כיום בבניין ישיבת חיי עולם בבתי הורנשטיין, והקהילה בו מונה כ-100 משפחות. בתי כנסת נוספים של הקהילה קיימים בביתר עילית (בגבעה A ובגבעה B) ובבית שמש.

הדור השלישי

לאחר שנפטר רבי ברוך שלום בשנת תשנ"א (1991) מילא את מקומו בנו הבכור, רבי שמואל. לאחר פטירתו בכ"ח בחשוון תשנ"ז ירש את החצר גיסו רבי יעקב גנירר. חתן נוסף הוא הרב יצחק אגסי.
בנו הבכור של רבי שלמה בנימין, רבי יחזקאל אשלג הקים בית מדרש וכולל אברכים ברחוב אבן עזרא בבני ברק. בן נוסף, רבי שמחה אברהם פועל בבית המדרש ברחוב שד"ל בבני ברק. אחרי פטירת רבי יחזקאל באב תשע"ו הוכתר בנו הגדול רבי יהודה לייב כממלא מקומו.

סטרטין

גיסו של הרב אשלג, רבי יהודה צבי ברנדויין, צאצא לאדמו"רי סטרטין כיהן באדמו"רות סטרטין בעיר העתיקה וניהל את חצרו בדרך אשלג.
לאחר פטירתו ירש את מקומו בנו רבי אברהם. לאחר פטירתו של רבי אברהם בי' באדר תשע"ג (2013) ממלא את מקומו בנו רבי משה חיים.
חתנו של הרב ברנדווין, הרב מרדכי שיינברגר, מנהיג קהילה ביישוב אור הגנוז בגליל. קהילה זו מתנהלת בהתאם לשיטת הרב אשלג, בצורה שיתופית.

גופים נוספים

נוסף על החסידויות הנ"ל הקימו שרגא ברג ומיכאל לייטמן בנפרד שני גופים להפצת קבלה ברוח פוסט מודרנית] אשר אינם מקובלים על הממסד האורתודוקסי, בין היתר, בשל פנייתם לחילונים ולגויים. ארגון בני ברוך של לייטמן נוטה לכיוון מסורתי יותר מזה של ברג.
אני מכריז עליכם צ'אק ולארי

עלילה

צ'אק ולארי הם שני כבאים העובדים יחד באותה תחנת כיבוי. לאחר שבמהלך עבודתם חלק מבניין מתמוטט עליהם, ולארי מגלה שכסף פוליסת הביטוח שלו לאו דווקא יגיע לילדיו, הוא מחליט להשתמש בפרצה בחוק ולהתחתן עם חברו צ'אק. אם לארי יהרג, צ'אק יקבל את כספי פוליסת הביטוח, וכך יוכל לדאוג לילדיו של לארי.
צ'אק, חביב הנשים, מתנגד בתחילה לרעיון, אולם חש מחויב ללארי כיוון שהוא הציל את חייו.
עובד מדינה נשלח לחקור אודותם ולגלות האם השניים אכן זוג או שהם מנסים להערים על המערכת. צ'אק, שמתקשה להימנע מלהתחיל עם נשים, נמשך לעורכת הדין שהשניים שכרו כדי לייצג אותם.
מנדי הויידטס

ביוגרפיה

הויידטס נולדה בהילברסום. היא החלה לשיר בגיל תשע במקהלת ילדים של רשת השידור הציבורית "VARA". 
בשנות ה-80 התחברה לחברותיה למקהלה, ויחד הן הקימו את להקת "פריזל סיזל". ביחד עמן ייצגה את הולנד באירוויזיון 1986, והשיר של הלהקה סיים במקום ה-13. בשנת 1989 התפרקה הלהקה.
ב-1992 החלה לשמש כזמרת ליווי של הזמר רנה פרודר. 
ב-1994 יצא אלבום הסולו הראשון שלה.
באירוויזיון 2010 נמנתה עם צוות השיפוט ההולנדי, ובאירוויזיון 2011 מסרה את הניקוד ההולנדי בתחרות.
היא לקחה חלק בדיבוב להולנדית של הסדרה טוטלי ספייס.
תרבות מונגולית

רבים מתושבי מונגוליה חיים עדיין באופן מסורתי, לכן ניתן גם כיום לראות מאפיינים של תרבות הנוודים העתיקה במונגוליה המודרנית. מאפיינים מסורתיים אלו מתבטאים בכל תחומי התרבות - לדוגמה, כלי הנגינה מותאמים למסעות ארוכים. החוקרים חלוקים ביניהם האם התרבות הסינית השפיעה על המונגולית או להפך, אך ברור כי בין התרבויות הייתה קיימת אינטראקציה משמעותית.

לבוש

הלבוש המונגולי המסורתי נקרא דל (Deel), והוא גלימה ארוכה בעלת צווארון גבוה, המשמשת את המונגולים לעבודה היומיומית וגם לימי חג. לכל קבוצה אתנית במונגוליה דל משלה הנבדל בצבע, בחיתוך ובעיטורים.
לפני המהפכה, היה לכל מעמד חברתי במונגוליה דל משלו. האיכרים לבשו דל פשוט ללא עיטורים, הכוהנים לבשו דל צהוב וארוך בעל ברדס, ואילו האצילים התהדרו בדלים עשויים משי.
כיום, המונגולים העירוניים לבושים באופן מערבי, אך הדל עדיין נפוץ באזורים הכפריים.

מוזיקה מסורתית

המוזיקה המונגולית המסורתית נקראת חומאי (Khoomei) שפירושה "שירה גרונית". כמשתמע משמה, שירת החומי מופקת מעומקי גרונו של האמן, וזמרי חומי מנוסים מסוגלים להשמיע מנעד רחב של קולות בו זמנית.
סוג שירה אחר נקרא אורטין דוו (Urtyn Duu) - כלומר, "שירים ארוכים". חלק משירים אלה מכילים למעלה מ-20,000 בתים, אותם צריכים הזמרים לשנן בעל פה. מרבית הנושאים לשירים נוגעים לאהבת המולדת ולנופיה של מונגוליה, או נושאי אהבה ומשפחה.
כלי הנגינה המונגולי המסורתי נקרא "מורין חור" (Morin Khuur), כלומר "כינור בעל ראש סוס". זהו כלי מיתר עשוי עץ, שראשו מגולף בצורת סוס ושני מיתריו עשויים שערות סוס.

מוזיקה מודרנית

כיום חשופים המונגולים יותר מבעבר לתרבות מערבית, בעיקר הצעירים באולן בטור. הרכבים מוזיקליים רבים במונגוליה מתאפיינים בהשפעה מערבית חזקה - זמרי סול, היפ הופ, רוק ולהקות בנים.

מחול

כמו במדינות בודהיסטיות רבות, הדת היא מרכיב עיקרי בריקודים המסורתיים במונגוליה. למעט התקופה הקומוניסטית במדינה בה הוצא מחוץ לחוק, ריקוד הטסאם הוא החשוב ביותר. מטרת הטסאם, בו לובשים המשתתפים מסכות, היא לגרש רוחות רעות.

ספורט

תרבות הפנאי והספורט מתמקדת בענף ההיאבקות. כללי ההיאבקות המונגולית פשוטים, וקובעים כי מותר לעשות הכול, כל עוד שום חלק מהגוף פרט לרגליים או לידיים נגע באדמה. ב-11 ביולי בכל שנה נערך פסטיבל הנאדאם, בו נערכות תחרויות היאבקות וענפי ספורט אחרים. בנאדאם נערך גם מרוץ סוסים לילדים בגילאי 4-9, הנחשב לאחד הקשים בעולם.

מזון ושתייה

האוכל הוא חלק משמעותי בתרבות המונגולית. באופן מסורתי אוכלים המונגולים רק מוצרי חלב - יוגורט, גבינות וכדומה. בחורף אוכלים המונגולים כמעט אך ורק בשר, שמקורו מגוון ויכול להיות של כבשים וגם של סוסים וגמלים. את בשר הסוס אוכלים המונגולים בתחילת החורף מכיוון שהוא רווי שומנים. שני המאכלים המסורתיים הבולטים במונגוליה הם ה"בוז" (כיסוני בשר כבש מאודים) וה"חושור" (בוז מטוגן).
המשקה המסורתי של המונגולים הוא האיראג, העשוי מחלב סוסות מותסס ומכיל 4% אלכוהול. הגשת איראג לאורח היא סמל לכבוד. כמו כן, בהשפעת הרוסים, נפוצה מאוד הוודקה במונגוליה, במיוחד בטקסים דתיים.
מרדכי פוגרמנסקי

ביוגרפיה

נולד בטבריג שבליטא לאליהו פוגרמנסקי. אמו הייתה בתו של רבי חיים סגל מיאנובה. למד בגימנסיה העברית המקומית. בעקבות מפגש ברב אליהו לופיאן עבר לישיבתו בקלם. אחר כך למד בישיבת טלז, שם התפרסם כעילוי ומדקדק בהלכה. בשלב מאוחר יותר קבע את מושבו בקובנה והיה מגיע לעיתים לטלז ומעביר שם שיחות מוסר ושיעורים.
בקיץ 1932 מינה אותו הרבי יוסף יצחק שניאורסון לעמוד בראשות ישיבת תומכי תמימים שהקים אז בריגה. הישיבה נסגרה לאחר כשנה, והרב פוגרמנסקי עבר לכהן בראשות ישיבת היידה באנטוורפן, בלגיה, למשך כמה שנים. בסוף שנות ה-30 שב לקובנה, ועבר את השואה בגטו קובנה]. לאחר המלחמה הגיע לצרפת, שם הקים ישיבות לבחורים מקרב שארית הפליטה. הוא הקים עם הרב אברהם אליהו מייזס ישיבה בפרבר פריזאי בשם באהי ושניהם עמדו בראשה.
לאחר נישואיו בחודש אדר ה'תש"ט, 1949, התדרדר מצבו הרפואי, הוא לקה כנראה בשחפת ונפטר בשווייץ כמעט שנה לאחר מכן, בכ"ה בשבט ה'תש"י, 12 בפברואר 1950. ארונו הועלה לקבורה בישראל והוא נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
אלמנתו בלומה נישאה בשנית לרבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים-מייער, האדמו"ר מסאסוב.
אינטגרציה אופקית

במיקרו-כלכלה וניהול אסטרטגי, המונח אינטגרציה אופקית מתאר סוג של בעלות ושליטה. זוהי אסטרטגיה הנמצאת בשימוש על ידי חברות, המעוניינות למכור סוג מסוים של מוצר במספר שווקים. על-מנת להגיע לכיסוי שוק כזה, מקימים מספר חברות בנות קטנות. כל אחת מהן משווקת את המוצר לפלח שוק אחר או באזור גאוגרפי אחר. גישה זו מכונה לעיתים אינטרגרציה אופקית של השיווק. דוגמה טובה לאסטרטגיה זאת היא חברת הרכב "Honda" שמשווקת את הרכבים שלה בארצות הברית תחת חברת בת בשם "Acura".
אינטגרציה אופקית של הייצור מתקיימת כאשר לחברה יש מפעלים במספר אזורים, המייצרים מוצרים דומים. אינטגרציה אופקית בשיווק נפוצה הרבה יותר מזו שבייצור. המונח מושווה לאינטגרציה אנכית.
מונופול הצומח דרך אינטגרציה אופקית נקרא מונופול אופקי.
דיוואלי

דיוואלי, מוכר גם כפסטיבל דיפאוולי (תרגום - שדרת האורות) או חג הטיהאר (בנפאלית), הוא חג דתי הינדי הנחוג בעיקר בהודו ובנפאל ביום מולד הירח בחודש השמיני אשר בלוח השנה ההינדי.

הדיוואלי בהינדואיזם

הדיוואלי שייך לסדרת חגי האור, המציינים את ניצחון האור על החושך והטוב את הרע, הנחגגים לקראת ה-21 בדצמבר, שהוא היום הקצר ביותר בשנה בחצי הכדור הצפוני. הדיוואלי, כמו חגי אור אחרים, כדוגמת חנוכה וחג המולד, מאופיין על ידי הדלקת נרות וזיקוקים למען גירוש החושך המתגבר.
על פי המיתולוגיה ההודית, כפי שהיא כתובה בראמאיינה, השֵדה שוּרְפָּנַקְהָה מנסה לפתות את המלך האל ראמה, אולם הוא נשאר נאמן לאשתו סיטה. לקשמני, אחיו של ראמה, כועס על השדה וכעונש על בוגדנותה קוצץ את אפה. אחיה של שורפנקהה, רָאוָונָה, שהוא מלך השֵדים חוטף כמעשה נקם את סיטה ולוקח אותה במרכבתו המעופפת לממלכת השדים לָנְקָא (ככל הנראה סרי לנקה של היום).
ראמה, המסתייע בהנומן וכן בדובים ובצבא הקופים מנצח בקרב, הורג את ראוונה ומקבל חזרה את סיטה, העוברת את מבחן האש על מנת להוכיח את נאמנותה.
על מנת לסמן לראמה וסיטה את הדרך חזרה לממלכת איודהיה הכינו מאמיני ראמה שביל של פנסים. לזכר פנסים אלו ולזכר ניצחון הטובים (אור) על הרעים (חושך) חוגגים חג מלא אורות. במהלך ימי החג מניחים מנורות חרס ונרות על קירות מקדשים וכן על חלונות, מרפסות וגגות בתים; את הרחובות מקשטים בשרשראות אור ומדליקים זיקוקין די-נור. מנהג נוסף הוא השטת סירות פרחים הכוללות מקור אור על נהרות ומקווי מים.

הדיוואלי בג'ייניזם

גם המאמינים בג'ייניזם חוגגים את הדיוואלי. הם מציינים באותו יום את זכרו של מייסד דתם - לורד מהוירה (Mahavira) ומפרשים את הדלקת הנרות כתחליף גשמי לאור הנובע מהאמת העליונה.

הדיוואלי בסיקהיזם

גם הסיקים חוגגים את הדיוואלי, פרשנותם לחג היא ציון שחרורו של גורו הר גובינד (או "נאנאק השישי") מהכלא.
חרושת התרבות

חרושת התרבות (או: תעשיית התרבות), הוא מושג שנטבע על ידי תאודור אדורנו ומקס הורקהיימר, חברי אסכולת פרנקפורט, שטענו כי התרבות הפופולרית היא מעין מפעל שמייצר תכנים סטנדרטיים שמטרתם להביא את ההמון למצב של פאסיביות; ההנאות הקלות המגיעות דרך צריכה של תרבות פופולרית גורמות לאנשים להיות כנועים ומרוצים, ללא תלות ברמת החיים הכלכלית שלהם במציאות. אדורנו והורקהיימר ראו בפס ייצור זה של תרבות, כהגדרתם, סכנה לרמות גבוהות יותר של אמנות. לטענתם, תעשיות תרבות מייצרות צרכים כוזבים - צרכים שנועדו לשמר את הקפיטליזם. צרכים אמיתיים לעומת זאת, הם חופש, יצירתיות ואושר אמיתי.

אסכולת פרנקפורט

אדורנו והורקהיימר היו חברים בולטים באסכולת פרנקפורט, והושפעו מהמטריאליזם הדיאלקטי ומהמטריאליזם ההיסטורי של קרל מרקס, כמו גם מדבריו של הגל, אשר מתבוננים באירועים כחלק מתהליך של שינוי, ולא כשהם מבודדים. לאחר שהצטרף אליהם יורגן האברמאס, הם היו אחראים כקבוצה על ניסוח התאוריה הביקורתית. בעבודותיהם, כגון דיאלקטיקה של נאורות ודיאלקטיקה נגטיבית, העלו אדורנו והורקהיימר תאוריה הטוענת שלתופעת תרבות ההמון יש השלכות פוליטיות ובמיוחד המגוון הרחב של תרבויות פופולריות, מהוות למעשה תרבות אחת מוסווית שמטרתה לוודא את ציות ההמון לאינטרסים של השוק. במאמרם, הדיאלקטיקה של הנאורות, (1947), הם עיצבו תאוריה מודרנית של לחם ושעשועים - שיטה שהייתה נהוגה ברומא העתיקה כדי לשמר את השלטון והכוח מפני האוכלוסייה. שיטת "הברזל" החדשה הזו מילאה את זמנם הפנוי של אנשים בבידור כדי להסיט אותם מהשעמום הנוצר כתוצאה מעבודתם האוטומטית; הם לעולם לא נשארים לאורך זמן ללא השפעה במצב שבו הם עשויים לזהות את ניצולם ובכך נמנעת התנגדות למערכת החברתית-אקונומית. תצוגה פסימית זו של החברה המוצגת כנוגדת נאורות, שאובה מהמרקסיזם ומבקרת את הקפטיליזם.

התאוריה

חרף העובדה שנהוג לחלק את תרבות המערב לשווקים לאומיים ואחר כך למעמדות גבוהים, בינוניים ונמוכים, המבט המודרני על תרבות ההמון הוא כשוק אחיד שבו העבודה הטובה או הפופולרית ביותר מצליחה. ישנה הכרה בחברות התקשורת ככוח מרכזי הפועל בשיתוף עם תאגידים בינלאומיים ששולטים בהפקה ובהפצה של התרבות. התאוריה טוענת שהתרבות, בנוסף להיותה מראה של החברה, היא בעלת תפקיד חשוב בעיצובה דרך תהליך של סטנדרטיזציה וצריכה ויצירת אובייקטים ולא נושאים. תעשיית התרבות טוענת שהיא קיימת לשרת את צרכיו של הצרכן לבידור, אך מסווה את הדרך שבה היא מקבעת את הצרכים הללו וגורמת לצרכנים לחשוק במוצריה. התוצאה היא ייצור המוני שמזין שוק המוני שבו זהותו וטעמו של הצרכן האינדיווידואלי פחות חשוב ודעת הקהל ניתנת לשינוי ממש כמו המוצר עצמו. 
הרציונל העומד מאחורי תאוריה זו הוא קידום שחרור הצרכן ממרותם של יצרנים, על ידי יצירת ספק אצל הצרכן כלפי אמונות ואידאולוגיות. אדורנו טוען כי נאורות הייתה אמורה להביא פלורליזם ולהסיר את המסתורין, אך למעשה ספגה החברה מכה קשה כאשר היא הושחתה בידי התעשייה הקפיטליסטית ממניעים של ניצול.