google/wiki40b huggingface dataset:
אלי כהן (מנהל)

אלי כהן (יליד 1971) הוא מנהל ישראלי ששימש יועץ בכיר לשר האוצר בנימין נתניהו, מנכ"ל משרד התיירות והממונה על השכר במשרד האוצר. כיום מכהן כמנכ"ל חברת המים הלאומית מקורות.

ביוגרפיה

כהן בעל תואר ראשון במדע המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן. 
בשנת 2003, עם מינויו של נתניהו לשר האוצר, שימש כהן יועץ בענייני השלטון המקומי, ובהמשך כיועצו הפוליטי. 
בשנת 2004 מונה למנכ"ל משרד התיירות על ידי שר התיירות דאז, גדעון עזרא. במהלך כהונתו חל שינוי במערך השיווק התיירותי של ישראל, והחלה הגברה של מאמצי השיווק של העיר תל אביב כיעד תיירותי מוביל לישראל. בתקופה זו הוביל כהן את מהפכת השמיים הפתוחים - אשר אפשרה קיום של תחרות מסחרית בין חברות התעופה. מעבר לשינויי החקיקתי, בתקופתו ערך משרד התיירות את הסכמי הסחר הראשונים עם חברות הלואו-קוסט, שהחלו, לראשונה, לטוס לארץ. 
בין השנים 2006-2008 היה הממונה על השכר באוצר וחבר הנהלת האוצר. בתקופה זו ניהל מאבק בחריגות השכר בבנק ישראל, וחתם על חמישה הסכמים קיבוציים גדולים. בין הסכמים אלו נכללו המשא ומתן עם הסתדרות המורים, אשר הוביל לגיבוש וחתימה על רפורמת "אופק חדש", עליה חתם יחד עם שרת החינוך יולי תמיר וראש הממשלה אהוד אולמרט (שמילא באותה התקופה גם את תפקיד שר האוצר).
בשנת 2008 עבר כהן לסקטור הפרטי, ומונה לסמנכ"ל המסחר של חברת אל-על.
בסוף שנת 2010 הצטרף לבנק הפועלים, בתפקיד ראש מטה השיווק והשירות של הבנק.
בסוף שנת 2016 הודיע על פרישתו מתפקיד ראש מטה השיווק והשירות של בנק הפועלים.
בשנת 2017 מונה לנהל את קבוצת מקורות. ועדת האיתור, שהמליצה עליו לתפקיד, ציינה כי הוא נבחר על רקע "האתגרים המורכבים שיונחו לפתחו של המנכ"ל המיועד ובכלל זאת השלמת השינוי המבני בחברה וחתימה על הסכם קיבוצי חדש, פתרון משבר מתקן ההתפלה באשדוד, מימוש פוטנציאל הידע העצום הקיים בה, הוצאתה לשווקים חדשים במטרה למקסם יכולותיה ולהעצים איתנותה הפיננסית".
TUI fly בלגיה

תולדות החברה

TUI איירליינס בלגיה נוסדה בחודש נובמבר 2003, כחברת שכר של קבוצת התיירות TUI. התוכנית המקורית הייתה להפעיל שני מטוסים, אך לאחר שפשטה את הרגל חברת התעופה הבלגית Sobelair, ניצלה TUI את ההזדמנות, רכשה שלושה מטוסים נוספים, והרחיבה את פעילותה.
בנובמבר 2005 שינתה החברה את שמה לג'טאייר פליי, כחלק ממיתוג מחדש שלה. בינואר 2012 הודיעה TUI, כי חברת התעופה הזולה המרוקאית; Jet4you תתמזג לג'טאייר פליי, המיזוג הושלם באפריל אותה השנה. באוקטובר 2016 שינתה החברה את שמה ל TUI fly בלגיה.

פעילות החברה בישראל

עד שנת 2014 ג'טאייר פליי הפעילה שלוש טיסות שבועיות מלייז' לנמל התעופה בן-גוריון, במהלך שנת 2014 העבירה החברה את טיסותיה לבריסל. הטיסות הופעלו במטוסי הבואינג 737-800, והוגדרו כטיסות מוזלות. במקביל לכניסתה לשוק הישראלי, השיקה חברת הבת של ג'טאייר פליי; חברת התיירות ג'ט אייר, חבילות נופש בישראל המיועדות לקהל הבלגי. כיום לחברה אין פעילות בישראל
אבניים

מאפיינים

פירות הצמחים מכילים טאנין שנועד לדחייה ולהגנה מפני אוכלי צמחים ולכן הם אינם נאכלים בדרך כלל כשאינם בשלים. הפרי הבשל משמש למאכל סוגים רבים של בעלי חיים. העלים נצרכים כמאכל על ידי חרקים.
העצה ניכרת בניחוח דומיננטי בחלק מהמינים, וכן בקשיות ובדחיסות גבוהה במיוחד. צבעה לעיתים שחור וכך גם קליפת הגזע והשורשים. תכונות אלה של העצה גרמו לה להיות מבוקשת מאוד בתעשיית העץ ומינים מסוימים נמצאים קרובים לסיכון.
העלים גדלים לרוב מסורגים, אם כי קיימים מינים שעליהם צומחים במעגל (דור). התפרחת גדלה במקבץ בצורת אשכול או מכבד, אם כי יש מינים בעלי פרחים בודדים. לפרחים 3 עד 8 עלי כותרת שמאוחים בבסיסם. קיימים בדרך כלל כמה אבקנים, יחידים או זוגות שצמודים לחלקה הפנימי של הכותרת. עלי הגביע מוארכים. הפרי הוא הלקט או ענבה.
יחסי אנגולה–כף ורדה

שנות השבעים

כף ורדה חתמה על הסכם ידידות עם אנגולה בדצמבר 1975, זמן קצר לאחר שאנגולה זכתה בעצמאות שלה. כף ורדה וגינאה-ביסאו שימשו נקודות עצירה עבור חיילים קובנים בדרכם לאנגולה להילחם במורדים של יוניטה ובחיילים בדרום אפריקה. 
ראש הממשלה, פדרו פיירס שלח חיילי FARP לאנגולה, היכן ששירתו בתור שומרי ראש אישיים של נשיא אנגולה, חוסה אדוארדו דוס סנטוס.
פטיש פלסטיק

פטיש פלסטיק הוא צעצוע עשוי פלסטיק צבעוני בצורת פטיש, ובשני קצותיו צפצפות עשויות גומי או פלסטיק גמיש, המשמיעות קול צפצוף כאשר מכים עליהן. בחלק מן הפטישים מותקנת גם משרוקית בקת הפטיש.
הפטיש היה פופולרי במיוחד בחגיגות יום העצמאות של מדינת ישראל (ולכן נקרא גם "פטיש יום העצמאות") וכן בחגיגות פורים. המנהג היה להכות על ראשם של מכרים וחוגגים אחרים באמצעות הפטיש.
אן אוטנברייט

ביוגרפיה

אן אוטנברייט נולדה בבאומנויל, אונטריו. כבר בגיל 3 למדה אוטנברייט לשחות בבריכה הפרטית שלהם.  מהרגע הראשון, שחיית סגנון החזה הייתה טבעית לאוטנברייט. בגיל 12 היא התאמנה במועדון השחייה אושווה. היא התאמנה תחת הדרכתו של ליין טרימבי. בשל מבנה גופה וגמישות היתר, היא הייתה גבוהה ורזה, סגנון השחייה שלה היה ייחודי. הוא היה גלי ורגליה יצאו מעל פני המים בכל תנועה, אך היא נפסלה פעמים רבות בשל כך.
בשנת 1981 עברה אוטנברייט להתאמן במועדון השחייה אייקס תחת הדרכתו של המאמן פול מרונו.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוואדור בשנת 1982 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית כסף ב-100 מטר חזה במשותף עם קים רודנבו מארצות הברית בתוצאה של 1:11.03 דקות, אחרי המנצחת אוטה גווינגר ממזרח גרמניה (1:09.14 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.05 דקות, אחרי המנצחות סווטלנה ורגנובה מברית המועצות (2:28.82 דקות) וגווינגר (2:29.71 דקות). בנוסף היא סיימה יחד עם חברותיה במקום החמישי ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:14.76 דקות, המנצחות ממזרח גרמניה קבעו שיא עולם חדש (4:05.88 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בבריזביין, אוסטרליה בשנת 1982 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה (2:32.07 דקות) ומדליית כסף ב-100 מטר חזה (1:11.99 דקות) אחרי בת ארצה קתי בולד (1:11.89 דקות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאראקס, ונצואלה בשנת 1983 זכתה אוטנברייט בשתי מדליות. מדליית זהב ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.63 דקות ומדליית כסף ב-4x100 מטר מעורב.
בשנת 1983 השתתפה אוטנברייט בכינוס הפועל ה-12 שנערך בישראל בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה נוספת לאולימפיאדה. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שבו קנדה ניצחה את ארצות הברית, פסל ברי אבנר, אז שופט צעיר את אוטנברייט בשל חבטות רגלים פרפר כלפי מטה, אחרי כל בעיטת חזה. על אף שהפסילה הייתה מוצדקת ולפי החוקה הבינלאומית, הודיע הנציג הקנדי לוועדה המארגנת שאם השחיינית תיפסל, נבחרת קנדה לא תגיע יותר להתחרות בישראל והפסילה התבטלה.
לפני האולימפיאדה סבלה אוטנברייט מפריקת ברך קשה והיה חשש שהיא לא תצליח להשתקם, אך עקב גמישותה הרבה היא הצליחה. למרות שלא השתתפה במבחנים של קנדה לאולימפיאדה, היא שובצה בכל זאת לנבחרת בידיעה שהיא יכולה לזכות במדליה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה אוטנברייט ב-3 מדליות אולימפיות. מדליית זהב ב-200 מטר חזה בתוצאה של 2:30.38 דקות, לפני סוזן ראפ מארצות הברית (3:31.15 דקות) ואינגריד למפרר מבלגיה (3:31.40 דקות). מדליית כסף ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.69 דקות, אחרי המנצחת מהולנד פטרה ואן סטברן (1:09.88 דקות) ולפני קאתרין פוארו מצרפת (1:10.70 דקות) רביעית סיימה אחת המועמדות לניצחון טרייסי קולקינס מארצות הברית.(1:10.88 דקות). מדליית ארד ב-4x100 מטר מעורב (יחד עם רימה אבדו, מישל מקפרסון ופמלה ריי) בתוצאה של 4:12.98 דקות, אחרי המנצחות מארצות הברית (4:08.34 דקות) ומערב גרמניה (4:11.97 דקות).
מדליית הזהב של אוטנברייט הייתה הראשונה של שחיינית קנדית במשחקים האולימפיים.
אוטנברייט סיימה את לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, ואחר כך באוניברסיטת וילפרד לורייר באונטריו.
משנת 1988 משמשת אוטנברייט כמאמנת שחייה.
רוני חפר

רוני חפר (נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא סופר ילדים ומאייר ישראלי.

ביוגרפיה

רוני חפר נולד בתל אביב בשנת 1965. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בעירו, ובתיכון למד במגמת אדריכלות בבית הספר אורט טכניקום גבעתיים. כל ילדותו התבלט בכשרון הציור שלו ונמשך במיוחד לתחום הקריקטורה והאיור ההומוריסטי. בצבא שירת כלוחם קרבי בחיל התותחנים, ולאחר שחרורו למד עיצוב גרפי באקדמיה "בצלאל" בירושלים.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כארט דירקטור במשרד הפרסום בינג ליניאל (עם הקופירייטרים אז והסופרים היום אשכול נבו ואורי לברון) ובהמשך עבד במשרדי פרסום נוספים, ביניהם אריאלי פובליסיס. בשנת 2002 עזב את תחום הפרסום והחל לעבוד כמעצב גרפי עצמאי, ובמקביל הוציא לאור את ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו". בשנת 2010 עזב את תחום העיצוב והחל להתמסר לכתיבה ואיור של ספרי ילדים ולמפגשי סופר בבתי ספר, גנים וספריות ברחבי הארץ.
בשנים האחרונות הוא מקיים מפגשי סופר בבתי ספר, גני ילדים וספריות ברחבי הארץ. ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו" זכה אף לגינת סיפור בחולון ולאפליקציה בהוצאת "עברית".
חפר נשוי למיכל ואב לשניים, ומתגורר במושב תלמי מנשה שבשפלה.
קונקס סאות' איסטרן

קונקס סאות' איסטרן הייתה מפעילת רכבות בממלכה המאוחדת. החברה הייתה בבעלות קבוצת קונקס, ופעלה בין 14 באוקטובר 1996 ל-9 בנובמבר 2003. החברה הפעילה שירותי נוסעים בדרום לונדון ובמחוז קנט. הרשת הייתה בעבר חלק מהאזור הדרומי של חברת הרכבת הלאומית בריטיש רייל, ומאוחר יותר רשת דרום-מזרח של החברה.
רשת הרכבות הדרום מזרחית העמוסה הפעילה רכבות לתחנות הטרמינל הלונדוניות ויקטוריה, צ'ארינג-קרוס וקאנון-סטריט, כאשר הרכבות לשתי האחרונות עברו דרך תחנת לונדון-ברידג'. החברה התפרסמה בכך שהבטיחה רכבות באורך 12 קרונות ברשת ללא אספקת חשמל מתאימה, בכך שגידרה תחנות כדי להוריד את מספר נוסעי החינם ורמת הוואנדליזם, ובכך שהיא ניסתה להתגבר על הגבלות ההעמסה על ידי הזמנת רכבות חדשות ללא תאי שירותים. (משך הנסיעה בקווים הפרבריים של החברה היה עד שעה, בקווים הבינעירוניים עד שעתיים)
הזיכיון נועד במקור להמשיך עד שנת 2011, אך ביולי 2003 הרגולטור הבריטי - רשות הרכבות האסטרטגית החליט לסיים את זיכיונה של קונקס סאות' איסטרן בסוף שנת 2003 עקב מה שהרגולטור כינה "ניהול פיננסי גרוע". קונקס סאות' איסטרן איבדה את הזיכיון בחצות של 8 בנובמבר 2003 כאשר שירותי הרכבות שלה הועברו לסאות' איסטרן טריינס (רכבות דרום-מזרחיות), חברה בת בבעלותה המלאה של רשות הרכבות האסטרטגית.
רוני בן ארי

אודות

בן ארי נולדה ברמת גן, וגרה במושב נטעים. בתם של מרים ואברהם הלפרן, שהיה תעשיין טקסטיל ("הלפרן תעשיית טקסטיל") ואחותה של נורית נוישטט-נוי, הנשואה ליצחק נוי. נשואה לדני בן ארי (בנה של מירה בן ארי) ולהם 3 בנות.
היא בוגרת המדרשה לאמנות, בית הספר לעיתונות בתל אביב והמדרשה לצילום גאוגרפי. בעבר במאית וכתבת טלוויזיה ברשות השידור, הטלוויזיה החינוכית, וערוץ 2 הניסיוני ובשנים האחרונות היא צלמת עצמאית, מציגה בתערוכות יחיד ומשתתפת בתערוכות קבוצתיות, בגלריות ובמוזאונים בארץ וברחבי העולם כמו כן עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאונים ואוספים פרטיים. בן ארי בין השאר חוקרת את דמותה של הגיבורה הישראלית מירה בן ארי, שנהרגה בקרב על ניצנים במלחמת השחרור. על פי רוחה הוקמה האנדרטה "יד לאישה הלוחמת", אתר למרכז חינוך ומורשת. בן ארי היא מייסדת ושותפה למיזם חינוכי – בית ספר בטב"ע (בדרך טבעית – בלמידה עצמאית) הוא בית ספר צומח לחינוך מיוחד משולב בקהילה, מיועד לתלמידים בעלי לקויות למידה מורכבות. (ובנוסף היא בעלת מניות בחברת אליקים בן ארי בע"מ, חברה להנדסה אזרחית שמבצעת פרויקטים לאומיים בישראל).

עבודתה האמנותית

רוני בן ארי מתעדת בצילומיה פרויקטים חברתיים כמו: זיקנה, מחוסרי בית, זנות, מיעוטים ואקולוגיה. היא מצלמת בעיקר אנשים, אך גם את סביבתם, בן ארי מתקרבת אליהם, חייה יחד אתם ורק אז מצלמת. את הפרויקט "מסע בעקבות הציגנקה" למשל, היא צילמה לאחר שחיה במחיצתם של הצוענים כשנה, פרויקט שהחל לאחר מות אימה בעצמה ילידת קלוז'-נאפוקה שברומניה. בפרויקט "עד כלות קולם"רוני בן ארי עברה לגור במוסד סיעודי שהיה אמור לשמש בית אבות לאביה, היא צילמה את הזקנים התשושים שחיים במקום, ואף הקליטה את הקולות במיצג וידאו שהוקרן בתערוכה בגלריה לצילום גאוגרפי במכללה לצילום.
הצילום נקשר לעיתים קרובות עם המונח לקיחה, לקחת תמונה: To take a picture, בצילום של רוני אין לקיחה. אקט הנתינה של הצילום נוכח במידה שכזו עד כי רוני שומעת את הקולות, ערה לצרכים, נוגעת בטקסטורות ובכך מקרבת את הצופה.
מקרבה זו כולנו יוצאים נשכרים. קירבה זו לא נתפשת כפלישה לטריטוריה של האחר אלא כאקט של קבלה, של נתינה.
— מיקי קרצמן אוצר התערוכה "עד קלות קולם"
יוכי בן-נון

ד"ר יוכבד (יוכי) בֶּן-נוּן (27 בספטמבר 1946, תל אביב – 5 באוגוסט 2015, רעננה) הייתה פסיכולוגית התפתחותית ורפואית ישראלית, כיהנה כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל.

ביוגרפיה

יוכבד בן-יעקב נולדה בשנת 1946 בתל אביב. קיבלה תואר מוסמך בפסיכולוגיה קוגניטיבית מאוניברסיטת תל אביב (1973) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטה זו ב-1979 (נושא העבודה: "שלבים בתהליך עיבוד המשפט: מדד אישון למעמס קוגניטיבי עקב דו משמעות מילונית"). המשיכה לפוסט-דוקטורט בפסיכולוגיה רפואית של ילדים באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. ב-1988 הוסמכה כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה התפתחותית, וב-2001 כמומחית-מדריכה בפסיכולוגיה רפואית.
בן-נון הייתה ממקימי המכון להתפתחות הילד במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא, ומשנת 1983 כיהנה כפסיכולוגית אחראית במכון וכפסיכולוגית הראשית של מרכז רפואי מאיר. כן הייתה ממקימי החטיבה לפסיכולוגיה התפתחותית בהסתדרות הפסיכולוגים בישראל. כיהנה כיו"ר הסתדרות הפסיכולוגים עד מרץ 2014. הייתה ממקימי כתב העת המקצועי של הסתדרות הפסיכולוגים, "פסיכואקטואליה", עורכת וחברת מערכת בכתב העת.
בן-נון הייתה חברת במספר ועדות מקצועיות של משרד הבריאות, בהן יו"ר הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה רפואית במועצת הפסיכולוגים.
בשנים 1974–1986 הרצתה בחוג לפסיכולוגיה ובחוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1995 במסלול לגיל הרך בסמינר הקיבוצים.
ב-1973 נישאה ליצחק בן-נון. הייתה אם לשניים. התגוררה ברעננה.
יוכי בן-נון נפטרה ב-2015, בגיל 68. נטמנה בבית העלמין בעירה.
יוסף עבו עברון

יוסף עבו עברון (1924 - 12 בפברואר 2014) היה סופר ועיתונאי ישראלי, מוותיקי חבריה של אגודת העיתונאים בתל אביב (מ-1957).

ביוגרפיה

עבו עברון היה דור חמישי בצפת נצר למשפחת עבו מוותיקות היישוב הישן בגליל, והחזיק במסורת הוצאת ספר התורה בערב ל"ג בעומר מבית עבו למירון, יובל שנים, משנת 1964. את דרכו העיתונאית החל עוד בתקופת המחתרות, בשורות האצ"ל, שאליו הצטרף מהפלמ"ח. 
בשנים 1957–1968 שימש כתב בכיר בעיתון "הבוקר" ועורך מדיני של שבועון "מבט חדש", ביטאונה של רפ"י (הפלג האקטיביסטי שפרש ממפא"י בשנות השישים בראשותו של דוד בן-גוריון). רבים מראיונותיו המדיניים באותה תקופה צוטטו בכלי התקשורת בארץ ובעולם, בפרט סדרת ראיונותיו עם בן-גוריון בשדה בוקר. בין היתר, שימש גם כסופר צבאי, וכתבותיו על קרבות האוויר במלחמת ששת הימים פורסמו במרבית כלי התקשורת בארץ וזיכוהו במכתב הוקרה אישי ממפקדת חיל האוויר. בשנים 1969–1991 שימש כדובר התעשייה הצבאית; ייסד וערך, בין היתר, את ביטאונה, "בתעש" – ביטאון שזכה להערכה רבה לא רק בשורות התעש אלא גם מחוצה לו.
ספריו - "ביום סגריר" 1969 (הוצאת "אותפז") ו"סואץ 56 במבט חדש" 1986 (הוצאת 'מודן') דנים בסיבות שהביאו ל"מבצע קדש" ב-1956. "התעשייה הביטחונית בישראל" 1980 ו"מגן ורומח" 1991 (הוצאת משרד הביטחון) מפרטים בהרחבה את תולדות הייצור הביטחוני בארץ וזיכוהו בפרס תעש של משרד הביטחון. ספרו, "גידי - המערכה לפינוי הבריטים מארץ ישראל" בהוצאת משרד הביטחון (אפריל 2000) העוסק בעמיחי פאגלין, זורה אור חדש על אירועים דרמטיים בתקופת המחתרת - פיצוץ מלון המלך דוד, הפריצה לכלא עכו, פרשת הסרג'נטים ועוד - הספר זכה לדברי ביקורת חיוביים בכלי התקשורת ועורר פולמוס ציבורי היסטורי שמצא את ביטויו, בין היתר, מעל דפי המדור הספרותי של עיתון "הארץ" במשך מספר שבועות. לאחרונה תורגם הספר לאנגלית והודפס בהוצאת "גפן".
שימש כעורכו של מגזין מדיני לאומי באינטרנט, בשם מ ז כ ר. כתבותיו התפרסמו גם ב"מקור ראשון", בערוץ 7 ובמחלקה ראשונה.
ב-12 בפברואר 2014 הלך לעולמו.
אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-3 בדצמבר 1764 בבראונשווייג, לקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ב-15 באוקטובר 1780 התחתנה אוגוסטה עם פרידריך, נסיך וירטמברג, אחיינו של קרל אויגן, דוכס וירטמברג. מכיוון שלדודיו לא היו ילדים, היה אמור פרידריך לרשת בסופו של דבר את דוכסות וירטמברג. אולם, מאחר שדודו לא שיתף אותו בניהול הדוכסות, ליווה פרידריך בשנת 1782 את אחותו סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, שהתחתנה עם פאבל פטרוביץ', הצארביץ' של רוסיה, בעת מסעה לרוסיה. יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה שהתרשמה מפרידריך, מינתה אותו למושל הכללי של הדוכסות הגדולה של פינלנד. אוגוסטה הצטרפה לבעלה בפינלנד, ושם נולדו לשניים 4 ילדים. אולם, נישואי השניים לא היו מאושרים, ובשנת 1786 ברחה אוגוסטה לארמונה של יקטרינה, וטענה כי בעלה מתעלל בה, וכי הוא דו-מיני. יקטרינה שהזדעזעה מהעניין העניקה מקלט לאוגוסטה, ודרשה מפרידריך לעזוב את רוסיה.
אחותו סופיה דורותיאה מחתה בפני חמותה על היחס לאחיה, אולם יקטרינה טענה שהיא בסך הכל מנסה לקבור את התועבות שעשה פרידריך. פרידריך בתגובה טען שלאוגוסטה מזג רע, והיא התנהגה כלפי המשרתים באלימות ובצורה שאינה מכובדת. אביה של אוגוסטה קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל גיבה את פרידריך, ואף סירב בכל תוקף לבקשתה של אוגוסטה להתגרש מפרידריך.
עד מהרה נוכחה יקטרינה לדעת שאכן אוגוסטה מתנהגת בגסות למשרתים, ומשום כך נתנה לה את טירת לוהדה, ושלחה עמה כאפוטרופוס את וילהלם פון פוהלמן. עד מהרה קיימה אוגוסטה יחסי מין עם פון פוהלמן, ונכנסה ממנו להריון. ב-27 בספטמבר 1788 ילדה אוגוסטה בן מת, ונוצר אצלה דימום כבד. פון פוהלמן סירב להזעיק רופא, מחשש שייחשפו יחסיו עמה, ועד מהרה מתה אוגוסטה מאבדן דם.
פיטר בוס

קריירה

בוס נולד באפלדורן ושיחק בנערותו בקבוצות קטנות מהעיר. את הקריירה המקצוענית שלו התחיל במדי ויטסה ארנהם בשנת 1981. בעונת 1984–1985 הוא הושאל בחזרה לקבוצת AGOVV אפלדורן שמשחקת בליגה החובבנית, וב-1985 עבר לשחק ב-RKC ואלוויק. ב-1988 עבר לצרפת ושיחק בקבוצה ספורטינג טולון. ב-1991 חזר להולנד ושיחק בקבוצת הצמרת פיינורד עד 1996. ב-1996 עזב את פיינורד ורשם תקופות קצרות באיצ'יהארה היפנית, הנזה רוסטוק הגרמנית ונאק ברדה ההולנדית. הוא רשם 8 הופעות בנבחרת הולנד ונכלל בסגל הנבחרת ביורו 1992. ב-1999 פרש ממשחק.

קריירת אימון

בינואר 2000 החל את קריירת האימון שלו בהולנד, שוב ב-AGOVV אפלדורן מעיר הולדתו ששיחקה אז בליגה החובבנית השנייה: הופטקלאס. ב-2002 זכה איתה באליפות הליגה הזו ועבר לאמן את דה חראפסחאפ המקצוענית. בין 2004 ל-2006 אימן את הראקלס אלמלו ואף זכה איתה באליפות הליגה השנייה והעפלה לליגה הראשונה. ב-2006 החל לשמש כמנהל ספורטיבי בפיינורד, תפקיד בו החזיק עד 2009. ב-2010 חזר לעמדת המאמן בהראקלס עד לשנת 2013. בין 2013 ל-2016 אימן את ויטסה ארנהם ובתחילת ינואר 2016 חתם במכבי תל אביב. את העונה סיים ללא תואר, כולל הפסד 1-0 בגמר הגביע למכבי חיפה. בתום העונה, הודיע בוס על עזיבתו לאייאקס.
בעונת 2016/2017 הוביל בוס את אייאקס לגמר הליגה האירופית בו הפסידה בתוצאה 0–2 למנצ'סטר יונייטד. את הליגה ההולנדית סיימה אייאקס במקום השני, כשבמאזנה נקודה פחות מפיינורד, שזכתה באליפות.
ב-6 ביוני 2017 מונה בוס למשרת המאמן בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה. ב-10 בדצמבר 2017 פוטר מתפקידו. ב-23 בדצמבר 2018 מונה למאמן באייר לברקוזן.
דייוויד לנדס

קורות חיים

לנדס נולד בברוקלין, ניו יורק, ב-1924. אביו, הרי לנדס, הגיע לניו יורק מהעיר חוש, שליד יאשי שבמזרח רומניה, עשרים שנה קודם לכן, ב-1904. האב הגיע עם משפחתו, בעודו תינוק, ובניו יורק הכיר לימים את אמו של לנדס, סילביה סילברמן, בת למהגרים יהודים כמוהו והשניים נישאו.
לנדס גדל בניו יורק וכשהיה בן 15 פגש את סוניה טרנופול, לה נישא כעבור ארבע שנים. הוא "קפץ" לא פחות מארבע כיתות במהלך לימודיו, כך שיכול היה ללמוד ואף לקבל תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק, ב-1942, בהיותו בן 18 בלבד. למד וקיבל תואר שני (MA) בהיסטוריה באוניברסיטת הרווארד, בתוך שנה אחת בלבד, ואז גויס לחיל הקשר בצבא ארצות הברית. שירת עד תום מלחמת העולם השנייה כמפענח תשדורות יפניות סודיות והגיע לדרגת לוטננט שני. ב-1944, תוך כדי השרות הוא נישא כאמור לסוניה, ונישואיהם שרדו במשך 69 שנים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה המשיך לנדס ללמוד באוניברסיטת הרווארד וב-1953 קיבל את הדוקטורט. עבודת הדוקטורט שלו הפכה לאחר מכן גם לספרו הראשון - Bankers and Pashas‏ (1958). לימד כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת קולומביה כחמש שנים, אחר כך באוניברסיטת קליפורניה בברקלי כשש שנים וב-1964 חזר להרווארד, בה המשיך ללמד כפרופסור לכלכלה והיסטוריה, עד פרישתו לגמלאות ב-1997.
לנדס היה גם פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וחבר מייסד במועצה האקדמית של "האגודה לחקר המזרח התיכון ואפריקה" - ASMEA.
בשנות השבעים כיהן לנדס כיו"ר "פרופסורים אמריקאים למען שלום במזרח התיכון" (American Professors for Peace in the Middle East) והקדיש רבות מזמנו ליהדות, ליהודים, למדינת ישראל ולמען ארץ ישראל.
נפטר ב-2013, בפנסילבניה, ארבעה חודשים בלבד אחרי מות אשתו סוניה באפריל 2013. השאיר אחריו בן, ריצ'רד לנדס, ושתי בנות. אחדים מנכדיו חיים כיום (2013), בישראל.

כתיבתו ודעותיו

ספריו של לנדס תורגמו ליותר מתריסר שפות ובנוסף הוא כתב גם עשרות רבות של מאמרים מקצועיים בתחומים הכלכלי - היסטורי. הנושא העיקרי של מחקריו היה ההשפעה התרבותית על ההתפתחות הכלכלית ודרך כתיבתו, מנקודת מבט אירופאית, יצרה וויכוחים אקדמיים סוערים, בהיותה מנוגדת לגישה ה"פוליטיקלי קורקט" המקובלת. לנדס עצמו, לא רק שלא ניסה להסתיר את גישתו זו, הוא אף התגאה בה וסבר כי זוהי הגישה המציאותית לחקר ההיסטוריה הכלכלית. 
מיט רומני, המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית ב-2012 (הפסיד לברק אובמה) הודה בספרו מ-2010, שדייוויד לנדס היה אחד המשפיעים ביותר על דרך מחשבתו הכלכלית - היסטורית.
לנדס נחשב בדרך כלל כחלק מהזרם הנאו - קונסרבטיבי האמריקאי, בפוליטיקה ובכלכלה. הסיבה היא ההערכה והשבחים שהוא מקדיש למודל האירופאי של ההתפתחות הכלכלית, והעדפתו אותו על פני אלה של תרבויות אנושיות אחרות. הוא מתנגד למשל לדעה הטוענת שהקולוניאליזם האירופאי הוא האחראי לפיגור הכלכלי של אפריקה, אמריקה הלטינית ומקומות נוספים בעולם. 
מאידך, אין הוא נחשב לשמרן כלכלי, בשל התנגדותו להשקפה הקונסרבטיבית, שסחר חופשי תמיד מקדם את ההתפתחות. הוא גם סבור שכריסטופר קולומבוס וממשיכיו ביצעו באמריקה הלטינית מעשי זוועה כנגד האינדיאנים, שאפשר להשוותם אולי רק למעשי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
יעקב רנד

ביוגרפיה

יעקב רנד נולד בכ' בכסלו תרפ"ז לאריה לייב וליוטה יהודית ברומניה, למשפחה מחסידות רוז'ין. בילדותו למד בחדר. במלחמת העולם השנייה, מגיל 14, הועבר עם הוריו למחנות הריכוז בטרנסניסטריה שבאוקראינה. בתום המלחמה חזר עם משפחתו לעיירת מגוריו. לאחר מכן מונה לחבר ההנהלה הארצית של תנועת "בני עקיבא" ברומניה, ופעל במסגרת ארגון "ההגנה" לקראת העלאתם של מאות חניכים לארץ ישראל. בשנת 1947 העפיל לארץ ישראל, נתפס על ידי הבריטים והוגלה למחנות המעצר בקפריסין. ב-1948 הגיע לארץ ישראל, התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. השתחרר ממילואים בדרגת סרן.
בצעירותו עבד כמדריך לילדים עם קשיים תפקודיים ורגשיים במוסד עליית הנוער "כפר יוליאנה". בהמשך נסע לשליחות של מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לצרפת, כדי להדריך שם בתנועת "בני עקיבא". כשחזר לארץ, עבד כמורה-מדריך בבית הספר "מקווה ישראל".
בגיל 26 השלים תעודת בגרות, היות שבשואה נבצר ממנו ללמוד לימודים סדירים. בשנים 1960–1964 למד לתואר בוגר לפסיכולוגיה ולחינוך מיוחד באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך למד במסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה בסורבון בפריז עד 1966. ב-1971 קיבל תואר דוקטור לפסיכולוגיה תחת הנחייתו של אוטו קליינברג. באותה שנה חזר לישראל והחל להרצות בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. ב-1978 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה זו, וב-1989 - לפרופסור מן המניין. כיהן בשנים 1978–1982 כדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. במקביל לעבודתו באוניברסיטה, עבד כחוקר בכיר ומנהל-חבר במכון למחקר ע"ש הדסה-ויצ"ו-קנדה וב"מרכז הבינלאומי לקידום יכולת למידה" בניהולו של פרופ' ראובן פוירשטיין.
בשנות ה-80 היה פרופ' אורח בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטת מונטריאול, ב-Teachers’ College באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנות ה-90 היה פרופ' אורח ויועץ בטורו קולג' בניו יורק.
ב-1997 מונה לרקטור מכללת תלפיות להכשרת מורות וגננות בחינוך הממלכתי-דתי בחולון. מ-1999 הרצה במכללה האקדמית אשקלון.
רנד כיהן במספר תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר המועצה הציבורית למען הילד המפגר במשרד העבודה והרווחה (1980–1983); חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל (1990–1996) ויו"ר הוועדה למכללות אזוריות בישראל במועצה זו (1991–1995); וחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (מ-1997).
פרסם עשרה ספרים וכ-70 מאמרים בנושאי פסיכולוגיה וחינוך. הוא פעל לפיתוח גישות בתחום החינוך והטיפול בילדים עם צרכים מיוחדים, בין השאר ילדים עם תסמונת דאון. היה ממייסדי ארגון ההורים לילדים עם תסמונת דאון "יתד".
רנד זכה במספר פרסים, בהם פרס קרן קנדה-ישראל (1982), פרס פולברייט (1989), פרס לימן עבור מפעל חיים למען הילד המפגר (1992), ופרס ישראל בתחום חקר החינוך (2001).
נישא בשנות החמישים לבלהה אדל פוירשטיין, אחותו של פרופ' ראובן פוירשטיין. נולדו להם ארבע בנות ושני בנים, אחד מבניו נפטר בצעירותו. בנו הצעיר הוא השחקן והמוזיקאי שולי רנד.
הלך לעולמו בט"ו בתמוז תשע"ו (2016) בבני ברק ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
רעייתו בלהה הלכה לעולמה ארבעה ימים אחרי פטירתו, ב-25 ביולי 2016.
גבריאל ונציאנו

קורות חיים

בשנת 1966 נישא לאדי, כיום פרופסור לפסיכולוגיה. לאחר ירח הדבש אותו בילו בוונציה, עבר הזוג לישראל. את לימודי הדוקטורט עשה במכון ויצמן, בהנחיית צבי ליפקין והקטור רובינשטיין, ואותם סיים בשנת 1967. עם סיום לימודיו בארץ, עשה תקופה קצרה במאיץ החלקיקים CERN, ולאחר מכן המשיך ללימודי פוסט דוקטורט במכון לפיזיקה תאורטית בMIT. עבד במשך שלושים שנה במאיץ החלקיקים CERN, ובין השנים 1994 ל-1997 היה ראש המחלקה לפיזיקה תאורטית במאיץ. 
ונציאנו נודע בכך שהיה הפיזיקאי הראשון שהציע, בעת שעשה את הדוקטורט במכון ויצמן, דרך לתאר את חלקיקי יסוד עם אינטראקציית כח חזק כמורכבים ממיתרים ולא כנקודות. תיאור זה התפתח עם השנים לתורת המיתרים, המהווה את חזית המחקר בתחום הפיזיקה התאורטית. כיום הוא מלמד בקולז' דה פראנס בפריז. בשנת 2007 הוענקה לו מדליית אוסקר קליין. בשנת 2015 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת סוונסי.
בוב ברקר

ביוגרפיה

ברקר נולד בוושינגטון ולאחר מכן עבר למיזורי, הוא שירת בחיל הים במלחמת העולם השנייה, הוא התפרסם בכך שהנחה מ-1972 עד 2007 את השעשועון הטלוויזיוני "המחיר הנכון" (The price is right) ובנוסף הוא הנחה מ-1967 עד 1987 את תחרויות מיס ארצות הברית ומיס תבל. ברקר, שהיה ידוע כצמחוני ופעיל למען זכויות בעלי החיים, שמע ב-1988 שכחלק מהפרסים הניתנים לזוכות בתחרויות היופי נכלל גם מעיל פרווה ופנה להנהלה של ארגון מיס תבל בבקשה לבטל זאת. לאחר שקיבל סירוב פרש מהנחיית התחרויות.
הוא השתתף כשחקן בסדרת הטלוויזיה "בוננזה" והשתתף בתפקיד עצמו בהפקות טלוויזיה שונות.
פיליפ ז'נטי

ביוגרפיה

ז'נטי למד בבית הספר לגרפיקה בפריז. בין 1962 ל-1966 ערך ז'נטי מסע ארוך במכונית סיטרואן 2CV, במהלכו ביקר ב-47 ארצות כשהוא מצלם עבור אונסק"ו סרט על תאטרוני הבובות בעולם. ב-1967 פגש במרי אנדרווד (Mary Underwood), רקדנית אנגליה שהפכה לרעייתו ולשותפתו לפרויקטים שהפיק. ב-1968 יסד את "להקת פיליפ ז'נטי" שבה עיצב את הופעותיו המשלבות בובות שונות, תיאטרון, מחול, פנטומימה, משחקי אור וצל, מוזיקה, אפקטים קוליים וסרטי וידאו.
פיליפ ז'נטי ביקר פעמים רבות בישראל. שני המופעים האחרונים שלו הוצגו בישראל La Fin des terres ("קצה העולמות"), הוצג ב-2006, והמופע Boliloc (בולילוק), הוצג ב-2009.