מארי דקר

ביוגרפיה

מארי דקר נולדה בניו ג'רזי. עשור אחרי-כן עברה משפחתה לדרום קליפורניה, שם החלה דקר לרוץ. שנה אחרי-כן, בהיותה בת 11, היא זכתה בתחרות המקומית הראשונה שלה. 
היא הצטרפה למועדון האתלטיקה בבית ספרה ולמועדון אתלטיקה קלה, והקדישה עצמה לריצה, מאמץ שיגבה את מחירו בפציעות שייגרמו לה בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה. בהיותה בת 12, היא התחרתה בשבוע אחד במרתון ובארבעה מרוצים לטווח בינוני ולטווח ארוך, בסיום השבוע היא נזקקה לניתוח אפנדקטומיה.

קריירה

בשנות העשרה המוקדמות שלה, היא כבר הוכרה כאצנית ברמה עולמית. לא הותר לה להתמודד באולימפיאדת מינכן (1972) בשל גילה הצעיר. דקר בת ה-14 ששקלה 40 קילוגרמים וכונתה "מארי דקר הקטנה" (Little Mary Decker) זכתה לתשואות עולמיות עם ניצחונה בריצת 800 מטר במפגש האמריקאי-סובייטי במינסק, בו הביסה את זוכת מדליית הכסף לעתיד באולימפיאדה. 
בסיומה של שנת 1972 דורגה דקר ראשונה בארצות הברית ורביעית בעולם בריצת 800 מטר. 

ב-1973 היא השיגה את שיא העולם הראשון שלה כשרצה מייל בזמן של 4:40.1 באולם סגור. ב-1974, דקר הייתה שיאנית העולם בריצת 1000 מטר בזמן של 2:26.7, 880 יארד בזמן של 2:01.8.
בסיומה של שנת 1974, היא סבלה בשריריה מתסמונת המדור. הדבר התבטא בסדרת פציעות וכתוצאה מכך היא לא התחרתה באולימפיאדת מונטריאול (1976), בגלל שברי מאמץ ברגל התחתונה שלה. ב-1978 היא עברה ניתוח על מנת לרפא את תסמונת המדור, שמנעה ממנה להתחרות במשך תקופה. אחרי שהתאוששה מהניתוח, היא שהתה שתי עונות באוניברסיטת קולורדו בבולדר (Boulder) על מלגה של אתלטיקה קלה. 

ב-1980 היא שברה את שיא העולם במייל לנשים, בשיא של 4:17.55 ונהפכה לאישה הראשונה ששברה את מחסום ה-4:20 בריצת המייל.

שיא הקריירה

ב-1982 הציבה דקר שישה שיאי עולם חדשים, במרוצים למרחקים שבין מייל ל-10,000 מטרים. בשנה שאחרי-כן היא השיגה את "דקר הכפול" (Decker Double), אחרי שזכתה בתחרויות של 1,500 מטר ו-3,000 מטר באליפות העולם בהלסינקי. ב-1982 היא קיבלה את מדליית ג'יימס סאליבן שמוענקת לאתלט החובב הטוב ביותר בארצות הברית, ובשנה שאחריה היא זכתה בפרס ג'סי אוונס מהאגודה לאתלטיקה קלה של ארצות הברית ומגזין ספורטס אילוסטרייטד הכתיר אותה בתואר ספורטאית השנה.
דקר הייתה מועמדת מובילה לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שנערכה בלוס אנג'לס. במהלך ריצת הגמר ל-3,000 מטר, עקפה זולה באד את דקר ורצה בנתיב הפנימי וכנראה לא הגבירה את מהירותה בהתאמה. דקר נתקלה תחילה ברגלה בבאד וכשבאד מעדה קלות והתנדנדה, התנגשה דקר בבאד שנית ומעדה בכבדות על אבן השפה. מפרק הירך של דקר נפגע ולא היה באפשרותה לסיים את המרוץ. היא הורמה מהמסלול ונישאה בידי חברה דאז ובעלה לעתיד ריצ'רד סלייני, תוך שהיא מתייפחת. במסיבת עתונאים היא אמרה שבאד אשמה בהתנגשות (באתלטיקה קלה בדרך כלל מוטלת על האתלט העוקב האחריות להימנע ממגע עם הרץ המוביל; מצד שני, יש מוסכמה בין רוב האצנים למרחקים ארוכים שעל המוביל להיות ביתרון של צעד שלם לפני שהוא חותך למסלול הפנימי) רשויות האתלטיקה פסלו בתחילה את באד בעוון הכשלה, אולם הם החזירו אותה כעבור שעה אחרי שצפו בקלטת המרוץ. בשנת 2016, יצא לאור הסרט הדוקומנטרי 'הנפילה' (באנגלית: The Fall) העוסק ברקע של שתי האתלטיות, וכן בהתרחשויות של אותה תחרות. 
דקר התגרשה מרון טאב בתום שתי שנות נישואים, וב-1 בינואר 1985 נישאה לזורק הדיסקוס הבריטי ריצ'רד סלייני. דקר שבה להתחרות בינואר 1985, זכתה במרוץ Sunkist לריצת 2000 מטר שנערך באולם סגור, אף הוא בלוס אנג'לס וקבעה שיא עולם חדש. היא נשאלה אם היא מתחרטת על תגובתה לגבי באד, היא ענתה: "אני לא מרגישה שום סיבה להתנצל. טעיתי, כמו כל אחד אחר באותו מצב."
דקר ובאד נפגשו שוב ביולי 1985, במרוץ ל-3000 מטר שנערך ב-Crystal Palace National Sports Centre בלונדון, אנגליה. דקר זכתה במרוץ, בעוד באד הגיעה למקום הרביעי. בתום המרוץ, נפגשו שתי הנשים, לחצו ידיים והתפייסו. דקר המשיכה והוקלטה באומרה שבאד גזלה ממנה את מדליית הזהב במרוץ 3000 מטר בלוס אנג'לס. שנים רבות אחרי התקרית אמרה דקר: "הסיבה שנפלתי לדעת כמה אנשים היא שהיא הכשילה אותי בכוונה. אני יודעת שזה כלל אינו כך. הסיבה שנפלתי הייתה שהייתי מאוד חסרת ניסיון בריצה בקבוצה.
לדקר הייתה עונה נפלאה ב-1985, בה זכתה בתריסר מרוצי מייל ו-3000 מטר יוקרתיים באירופה, שכללו את שבירת שיא העולם במייל לנשים עם תוצאה של 4:16.71. היא נמנעה מלהשתתף בעונת 1986 מכיוון שילדה את בתה היחידה, אשלי לין (נולדה ב-30 במאי 1986), אולם החמיצה את עונת 1987 מחמת פציעה, ולא עלה בידה להתחרות באולימפיאדת סיאול (1988) בסיאול, קוריאה הדרומית (אם כי היא נשאה את דגל ארצות הברית בטקס הפתוח) והיא לא עמדה בדרישות לאולימפיאדת ברצלונה (1992).

מחלוקת

ב-1996, בהיותה בת 37, כשהיא עברה את המבחנים לריצת 5000 מטר באולימפיאדת אטלנטה (1996), הייתה דקר מעורבת בנושא שנוי במחלוקת. בדיקת שתן שנערכה לה ביוני במבחנים לאולימפיאדה, הראתה יחס 6 ל-1 של טסטוסטרון לאפיטסטוסטרון (T/E) גדול יותר מהמרבי.
דקר ועורכי דינה טענו שמבחן היחס T/E אינו אמין עבור נשים, במיוחד לנשים בשלהי שנות השלושים לחייהן או מבוגרות מכך שנוטלות  גלולות למניעת היריון. בינתיים, השתתפותה של דקר באולימפיאדה נפסלה. 
ביוני 1997, אסרה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על דקר להתחרות. בספטמבר 1999, צוות שופטים של אגודת האתלטיקה הקלה של ארצות הברית התיר את השתתפותה בתחרויות.

התאחדות האתלטיקה הבינלאומית הרשו לה להתחרות אולם העבירו את המקרה לבוררות. באפריל 1999, צוות הבוררים פסק נגדה, אחרי שהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית פסלה את מדליית הכסף בה זכתה בריצת 1500 מטר באליפות העולם באולם סגור ב-1997.
באפריל 1999, הגישה דקר תלונה נגד התאחדות האתלטיקה הבינלאומית והוועד האולימפי האמריקני שפיקח על המבחן, וטענה שהמבחן היה לקוי ושאין ביכולתו להבחין בין אנדרוגן שנגרמו מהשימוש בחומרים אסורים לאנדרוגן שנגרמו מהשימוש בגלולות למניעת הריון.
בגלל שגיאות מסוג I ו-II, במיוחד בקרב אתלטיות מבוגרות, מבחן ה(T/E) תוקן ומעבדות עורכות כיום גם מבחן באיזוטופ פחמן (CIR), אם היחס הוא גבוה באופן יוצא דופן.

המשך חייה

בשלהי הקריירה שלה, דקר סבלה מסדרת לחצים שגרמו לשברים. אחרי שהיא הפסידה במשפט ב-1999, היא הסכימה לעבור סדרה של למעלה משלושים טיפולים אורתופדיים. בעיקר בשוקיה ובכפות רגליה, הם נערכו בניסיון לאפשר לה לרוץ באופן תחרותי במרתונים. אולם, הניתוח רק הגדיל את הבעיה. כתוצאה מכך היא פרשה ביחד עם בעלה לחווה בת 220 דונם ביוג'ין שבאורגון, בה היא כיום רצה פעם ביומיים. תחביביה האחרים כוללים תפירה, גינון, שיפוץ האחוזה, והליכה ביחד עם כלבי הויימרנר שלה.