google/wiki40b huggingface dataset:
אריק ובנץ

היסטוריה

אריק ובנץ (ברט וארני) נבנו על ידי דון סהלין לפי עיצוב של ג'ים הנסון. בתחילה ג'ים ביצע את בנץ ופרנק אוז ביצע את אריק, אך לאחר יום עבודה הם התחלפו בהפעלת הדמויות. הרעיון המקורי מאחורי הדמויות היה להראות שלמרות שיש לדמויות אופי שונה לחלוטין, עדיין הם יכולים להיות חברים טובים. 
על פי הביוגרפיה שלהם, אריק ובנץ היו החבובות היחידות שהופיעו בפרק הפיילוט של רחוב סומסום, אשר עבר מבחן בד מול מספר משפחות ביולי 1969. הופעתם הקצרה הייתה החלק היחיד שעבד טוב, וכתוצאה מכך התקבלה החלטה שהחבובות צריכות להיות "כוכבות" התוכנית, ואף ישוחחו עם דמויות אנושיות, דבר אשר לא נעשה בפיילוט.
במערכון טיפוסי של הצמד, אריק מציג רעיון מטופש ולא מעשי, בנץ מצידו מנסה לשכנע אותו לזנוח את הרעיון ואריק, שנותר לא מודע לתוצאות של מעשיו, אינו מבין שזה רעיון גרוע. לדוגמה, באחד המערכונים אריק אומר לבנץ שהוא התחיל לאסוף קוביות קרח. הוא שומר אותן מתחת לשמיכה בלילה וביום למחרת כשהוא מציג את קוביות הקרח לבנץ, הוא מגלה שהמים נמסו.
בדיחה ידועה נוספת היא כשאריק נוהג לתלוש את האף של בנץ. כאשר הם התארחו באחד הפרקים של "החבובות" ואריק עשה לבנץ את תרגיל תלישת האף, בנץ אמר לו שהבדיחה הזאת יותר מצחיקה ב"רחוב סומסום". וכמו כן, לאריק עצמו נתלש האף באחד הפרקים על ידי תולש אפים מסתורי. במערכון אחר בנושא, בנץ התעטש נורא חזק עד שאפו נתלש מרוב העיטוש. 
ובנוסף לזאת, לאריק יש יותר קטעים עם דמויות אחרות (כגון: עוגיפלצת ושרלוק המלוק), מאשר לבנץ. 
הגיל של אריק ובנץ אינו ידוע ודנים בו באופן קבוע. שום דבר רשמי לגבי גילם לא נאמר אך טיילור מורגן, המככב ברחוב סומסום (בגרסה האנגלית) התייחס בראיון: "אני פשוט חושב שהם בני 6 או 7, כי ככה אריק".

תיאור

השניים מופיעים יחד בקטעי חיבור שונים כצמד קומי וכחלק מהדמויות הראשיות בתוכניות. אריק הוא תמים ושובב ובנץ הוא אינטליגנטי וזעפן.
לאריק יש ברווז אמבטיה מגומי שהוא הצעצוע החביב עליו והוא ידוע גם בנסיונותיו ללמוד לנגן על סקסופון. 
בנץ הוא אספן נלהב של אטבי נייר, ופקקים. וכמו כן, אוהב לאכול דייסת שיבולת שועל.
אריק תמיד מנסה למנוע מבנץ לישון באמצעות ספירת כבשים בקול רם, נגינה ועוד.

נטייה מינית

אריק ובנץ גרים באותה דירה, מרתף דירה 123 ברחוב סומסום. על אף שישנים במיטות נפרדות, הרעיון כי אריק ובנץ הם זוג נאהבים התפשט כבדיחה ושימש את הקהילה ההומוסקסואלית. אין שום ראיה כי זו הייתה כוונת היוצרים ובעלי הסדרה אף הכחישו את הטענות הללו. 
יתרה מזאת, בעונה הראשונה הוצגו גילוי חיבה מצדו של בנץ לדמויות נשיות ואף שר סרנדה בשם "אני רוצה לאחוז לך באוזן" (ששוחרר באלבומי הסדרה).
למרות זאת, בסדרות קומיות שונות, ביניהן "MADtv", "סאטרדיי נייט לייב" ו"איש משפחה" נרמז כי אריק ובנץ הם יותר מסתם "ידידים" כפרודיה. מגמה זו הגיעה לשיא בשער של המגזין "ניו יורקר" שפורסם בעקבות פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית שהתיר נישואים חד-מיניים, ובו מוצגים אריק ובנץ צופים בטלוויזיה המציגה את השופטים.
בספטמבר 2018 פרסם מארק זלצמן, אחד מכותבי הדמויות המאוחרים, שהוא ראה בהן שיקוף למערכת היחסים שלו עם בן-זוגו ארני, שהם זוג אוהבים. לעומת זאת, דוברי התוכנית פרסמו הצהרה רשמית המציינת כי בשל היותן בובות, אין להן נטייה מינית והם החברים הכי טובים.
מפעל הברזל באנגלסברי

היסטוריה

כריית הברזל באזור זה החלה עוד בתקופת נדידת העמים באמצעות כבשני התכה פשוטים. האיכרים המקומיים החלו בכריית המחצבים ובהתכתם במאה ה-13 על מנת לספק תמיכה לתעשיית החקלאות המתפתחת. תחילת השימוש בגלגל מים על מנת לספק מים עבור הכבשנים והפטישים שמתחתיו סייעו לפיתוח תעשיית הברזל השוודית בתחילת ימי הביניים. מוט הברזל המחושל הופעל באנגלסברי בשלהי המאה ה-16, והחל מאמצע המאה ה-17 היקף הפעילות הפך למשמעותי.
באותה תקופה נקטה הממשלה השוודית במדיניות של הגבלת ייצור הברזל הגולמי כך שרק האיכרים הורשו לייצרו, וזאת בנוסף להקמת בתי חישול מחוץ למכרות. צעדים אלו הובילו להקמתן של אחוזות עם בתי יציקה סמוכים השייכות לאצילים או לבני המעמד הבורגני, שהיו בעלי המשאבים הכספיים הדרושים לפיתוח כריית הברזל.
הדברים הללו התרחשו גם באנגלסברי, וב-1681 החליט אציל מקומי לבנות תנור רם על מנת לייצר ברזל גולמי וברזל חשיל. כתוצאה משיפור שיטות הייצור ומרכישת כבשנים נוספים במהלך המאה ה-18 חלה עלייה בתפוקת הברזל מממוצע שנתי של 135 טון ב-1695 לממוצע שנתי של 264 טון ב-1767. בין 1778 ל-1779 נבנה תנור רם נוסף שכלל מספר חידושים טכנולוגיים, מגרסת עפרות ומחסן פחם. ב-1836 הובא למקום מפוח ממונע חדש שייעל את תהליך הייצור. ב-1848 נבנה במקום כבשן חדש לשריפת עפרות ברזל. לבית החישול, ששופץ במהלך המאה ה-18, הוספו מספר קמינים באמצע המאה ה-19.
תחילת השימוש בתהליך בסמר ובתהליך ייצור פלדה בתנור פתוח בשנות ה-60 של המאה ה-19 גרם לירידה בייצור ברזל פחמי. אנגלסברי הצליח לשרוד בשנות ה-80 של המאה ה-19 בזכות הגדלת כבשני ההתכה והארכת משך פעולתם. באותה תקופה מתחם ייצור הברזל באנגלסברי היה בבעלותה של חברת פאיירסטה, שלאחר מספר דיונים קבעה כי המקום לא מניב רווחים כלכליים מספיקים והחליטה על סגירתו ב-1919.

תיאור

אנגלסברי הוא הדוגמה המשומרת בצורה הטובה ביותר לתעשיית הברזל השוודית שפרחה במאה ה-17 ובמאה ה-18. אחוזות ייצור הברזל כללו גם בניינים למטרות אזרחיות כגון ניהול ושיכון העובדים, בנוסף למבנים שבהם בוצעה העבודה הטכנית. במתחם אנגלסברי עצמו שרדו 50 בניינים שנבנו ששימשו למטרות שונות ונבנו בתקופות שונות.
הבניין הראשי, שנבנה באזור 1750, הוא בית עץ דו-קומתי עם קירות עמידים בפני מזג האוויר וגג מצופה ברזל. חלק מהחדרים מקושטים בציורים בסגנון גוסטביאני והם מתארים את האחוזה עצמה, הכבשן ובית ההתכה. לאחר שהאחוזה נמכרה ב-1828 היא עברה את תהליך המודרניזציה האחרון. במסגרת התהליך הוספו לבית הראשי חלונות חדשים, ובחזית החצר נבנה מגדל שעון. לבניינים יש שני אגפים כאשר המזרחי מכיל את המטבח. בחזית כל אגף של בניין באחוזה יש ביתן עגול הבנוי מסיגים שהם תוצרי לוואי של תהליך ההתכה. פנים הביתנים מקושט.
הבניינים האחרים הנמצאים מסביב לבית האחוזה הראשי הם מגורי הגנן (1790), מבשלת בירה (1829), ואסם גדול מאבן-סיגים (1872). בניינים ידועים אחרים באנגלסברי הם קוטג' סמית', בית המפקח, האורוות ובית אחסון מעץ.
בית ההתכה שנבנה ב-1778 עד 1779, ביחד עם הבניינים הקשורים אליו שנבנו בתקופות מאוחרות יותר, שרד עד כה ללא פגיעה, וזאת בדומה לבית החישול מאמצע המאה ה-19 וכבשן שריפת עפרות הברזל. הבניינים הללו נותנים תמונה שלמה של הציוד הטכנולוגי ששימש את תעשיית הברזל השוודית המסורתית.
אלנטריס

תקציר עלילה

העיר אלנטריס כונתה בעבר "עיר האלים" ותושביה האלנטרים נחשבו כאלים בעיני האנשים הפשוטים, בשל מראם הקסום ויכולתם ליצור ולרפא בהנפת יד בלבד. כל אדם יכל להפוך לאלנטרי, באירוע אקראי של שינוי ("השאוד"), בין אם היה קבצן או אציל טרם השינוי. לאחר ה"ראוד" - אירוע לא מוסבר שלווה ברעידת אדמה חזקה, הפכו תושבי אלנטריס שקודם לכן נדמו כאלים ל"מקוללים". האלנטרים איבדו את בריאותם וכוח הקסם המיוחד שלהם, והעיר הפכה לגטו המבודד את תושביו משאר החברה האנושית.
ראודן נסיך ארלון היה מאורס כאשר הכה בו השאוד. ראודן הפך באחת לאלנטרי מקולל: שיערו הפך מחום לאפור דהוי ועורו התכסה בטלאים שחורים חולניים. ראודן מוכנס לאלנטריס ולתושבי ארלון נמסר שנפטר. זמן קצר לאחר מכן מגיע כהן בכיר של מדינת פיורדן לארלון, במטרה להמיר את דתם של כל תושביה, ולהכפיף אותם לכהונת פיורדן. סריני ארוסתו של ראודן נאבקת לסכל את תוכניות הכהן.
ראודן מאחד בין תושבי אלנטריס הסובלים, מאתר את הסיבה בשלה הפכה העיר למקוללת ומצליח להחזיר את קסמה.

המשכים

סנדרסון מתכנן כעת המשך רשמי ל"אלנטריס", אם כי הוא לא בטוח מתי הוא ייכתב. הוא הצהיר כי ההמשך יתקיים עשר שנים לאחר האירועים של הספר הנוכחי, ויתרכז בכמה מהדמויות השוליות שהופיעו בסיפור.

התקווה של אלנטריס

"The Hope of Elantris" ("התקווה של אלנטריס") הוא סיפור קצר שפורסם בשנת 2007 בפורמט אלקטרוני. בתחילה נמכר על ידי אמזון, אך לאחר שפג הסכם המכירה בין סנדרסון לחברה, פרסם אותו סנדרסון באתר שלו. הסיפור נכתב כמחווה למאטיס, סטודנטית של אשתו של סנדרסון אשר הכינה יומן קריאה מושקע על הספר "אלנטריס" והרשימה בכך את הסופר. גיבורת העלילה היא מאטיס - נערה שתפקידה היה לשמור על ילדי אלנטריס. האירועים בסיפור מתרחשים במקביל לאירועים המתרחשים בסוף הספר "אלנטריס", ולכן מציע הסופר לקרוא את הסיפור רק אחרי קריאת "אלנטריס" כדי להימנע מספוילרים.

נשמת הקיסר

ב-2013 כתב סנדרסון נובלה בשם "The Emperor's Soul" ("נשמת הקיסר"), שזכתה בפרס הוגו לנובלה הטובה ביותר בשנת 2013. הנובלה מתרחשת בעולם שבו מתקיים "אלנטריס", אך באזור אחר לחלוטין, ולדברי סנדרסון, אין צורך לקרוא את "אלנטריס" על מנת להבין את העלילה.

ביקורת

הסופר האמריקאי אורסון סקוט קארד, מחברם של ספרי אנדר, כתב באתר האינטרנט שלו כי ""אלנטריס" הוא סיפור הפנטזיה הטוב ביותר שנכתב זה שנים רבות. ברנדון סנדרסון יצר עולם מקורי באמת של קסם ותככים, ועם הקפדה המתאימה למיטב סופרי המדע הבדיוני, הפך את הסיפור לאמיתי בכל הרבדים". כתב העת Kirkus Reviews   שיבח את הספר, משום שלא נכתב כספר הראשון בסדרה "בלתי נגמרת", וכן את מערכת הקסם המורכבת שהגה סנדרסון.
שווי כוח הקנייה

שווי כוח הקנייה (באנגלית: Purchasing Power Parity, בראשי תיבות: PPP) של מטבע - הוא מדד אלטרנטיבי למדד של שער החליפין של המטבע. לשווי-כוח-הקנייה ישנם שימושים רבים, כגון בהשואות בינלאומיות הנערכות בעת מדידת: תוצר, תוצר לנפש, צמיחה, מחירים, וכדומה.
בהיות שער החליפין משקף רק את יחס המטבעות זה לזה בשוק המטבעות גרידא, אין הוא בהכרח משקף את כוח הקנייה האמיתי - בשוק המוצרים המקומי הכללי - של כל אחד מהמטבעות המושווים, ולכן אינו מבטיח השוואה בטוחה ביניהם; מאידך, שווי כוח הקנייה מאפשר השוואה מדויקת יותר בין מטבעות, שכן הוא מתבצע בעזרת הגדרת סל מוצרים בינלאומי כללי המשקף את הצרכים הכלכליים של בני אדם בעולם.
יחידת המטבע המקובלת בעולם שבה נמדד מחיר המחושב לפי שווי כוח הקנייה - נקראת: "דולר בינלאומי". בשונה מהדולר האמריקני - אשר כרגיל ערכו מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי בהתאם לשער החליפין המקומי עבור דולר אמריקני אחד, הרי שערכו של הדולר הבינלאומי מוגדר בשוק המקומי בתור כמות יחידות המטבע המקומי המשולמות בשוק המקומי עבור "סל מוצרים" בינלאומי שעבורו משולם בשוק האמריקני דולר אמריקני אחד. שוויו של הדולר הבינלאומי בשוק האמריקני - זהה תמיד לדולר האמריקני. ביחס לשוק הישראלי - הוערך בשנת 2011 שוויו של הדולר הבינלאומי על ידי  קרן המטבע הבינלאומית בכשלושה שקלים ושני שלישים (בעוד שבהתאם לשער החליפין בישראל - שוויו של דולר אמריקני היה אז כשלושה שקלים וארבע חמישיות); לעומת ישראל - אשר בה שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי - יחסית לערכו לפי שווי כוח הקנייה, הרי שברוב מדינות האיחוד האירופי המצב הפוך באשר אל מטבע האירו המקומי שם (נכון לשנים האחרונות). כאשר שער החליפין מפחת את ערכו של המטבע המקומי, הרי זה סימן שיוקר המחיה במדינה זול יותר (במקרה זה, בהשוואה לארצות הברית; זאת לעומת מדינות אירופה, שם יוקר המחיה יקר יותר ביחס לארצות הברית)
צמיחה המחושבת לפי שווי כוח הקניה - מתחשבת (בין השאר) באינפלציה - במקום בשינוי שבשער החליפין.
שווי כוח הקניה בניסוחה המתמטי היא קשר בין שיעור האינפלציה המקומית (π) לבין שיעור האינפלציה הזרה (*π) והשינויים בשער החליפין (de): ‏(π+1)=(π*+1)(de+1)
בהנחה שהאינפלציה הזרה קבועה, יקבעו סימולטנית השינויים בשער החליפין והאינפלציה המקומית.
מתחזים

תקציר

מאדי ג'ונסון, היא אמנית הונאה שבעזרתם של שני שותפיה המבוגרים מקס וסאלי, גורמת לגבר או אישה להתאהב בה ואז מנצלת אותם. שלושה מקורבנותיה - עזרא בלום, ג'ולס לנגמור וריצ'רד אוונס מתאחדים ומשתפים פעולה על מנת לאתרה.
Giphy

היסטוריה

Giphy נוסדה על ידי אלכס צ'ונג וג'ייס קוק בפברואר 2013. הרעיון לעסק הגיע כאשר הצמד היה בארוחת בוקר והרהרו על המגמה העולה של תקשורת חזותית בלבד. 
כאשר צ'ונג וקוק השיקה לראשונה Giphy, האתר פעל רק כמנוע חיפוש עבור קובצי GIF.

צמיחה

באוגוסט 2013, Giphy התרחבה מעבר להיותה מנוע חיפוש בלבד, והתחילה לאפשר למשתמשים לפרסם, להטמיע ולשתף קובצי GIF ב־Facebook. 
Giphy נודע אז כאחד ממאת האתרים הטובים ביותר של 2013, על פי מגזין PC. 
שלושה חודשים לאחר מכן, Giphy שולבה עם Twitter כדי לאפשר למשתמשים לשתף קובצי GIF, על ידי שיתוף כתובת האתר של GIF. 
במאי 2014, Giphy גייסה 2.4 מיליון דולרים בסדרת סבב מימון ממשקיעים, כולל Quire, CAA Ventures, RRE Ventures, Lerer Hippeau Ventures , וכן Betaworks  
בינואר 2015 קיבלה Giphy עוד 17 מיליון דולרים בסבב גיוס ההמונים השני בהובלת Lightspeed Venture Partners , בהשתתפות ג'נרל קטליסט  ומשקיעים לשעבר. בנוסף, Giphy גייסה חלק גדול מסבב זה באמצעות פלטפורמת מימון ההמונים של אלפוורקס . 
במרס 2015, רכשה Giphy את Nutmeg, שירות העברת הודעות GIF, כאחד הצעדים העיקריים הראשונים של החברה כלפי התעשייה הניידת. זאת במקביל להשקת פלטפורמת הפיתוח של Facebook Messenger, שבה Giphy הצטרפה לכמה אפליקציות אקסקלוסיביות בהופעתה הראשונה. 
באוגוסט 2015, Giphy השיקה את האפליקציה השנייה לנייד, GIPHY Cam, המאפשרת למשתמשים ליצור ולשתף קובצי GIF ברשת חברתית. 
בפברואר 2016 Giphy גייסה 55 מיליון דולר במימון של 300 מיליון דולרים. 
באוקטובר 2016, הודיעה Giphy מספר נתונים סטטיסטיים: יש לה 100 מיליון משתמשים פעילים מדי יום, היא יוצרת יותר ממיליארד קובצי GIF ליום, ומבקרים צופים יותר מ־2 מיליון שעות של תוכן GIF מדי יום. 
ביולי 2017 הודיעה Giphy כי יש לה 200 מיליון משתמשים פעילים מדי יום בין ה־API והאתר, עם כ־250 מיליון משתמשים פעילים בחודש .

שותפויות

Giphy שותפה עם מותגים שמארחים קובצי GIF שיכולים להיות משותפים כמו קידום מכירות באמצעות ערוצי מדיה חברתית. החברה גם יצרה פרופילי אמנים באתר, אשר מאפשרים לקובצי GIF להיות מיוחסים לאומנים שיצרו אותם. 
cספטמבר 2014 Giphy שיתפה פעולה עם תאגיד Line  במטרה לארח את תחילת תחרות עיצוב המדבקה של החברה. Line ו־Giphy גייסו צוות של שותפים דיגיטליים, כולל Tumblr‏, Fox ADHD ‏, Frederator ‏, Cut & Paste‏, המוזיאון החדש לאמנות עכשווית, Eyebeam ‏, Rhizome ‏, The Webby Awards ‏, Huffington Post‏ ו־Dribbble ‏ כדי לתמוך באירוע.  
באוגוסט 2015, אולפני יוניברסל שיתפו פעולה עם Giphy לשחרור שישה קובצי GIF, על מנת לקדם את הסרט החדש, המבוסס NWA, היישר מקומפטון. 
ל־Giphy יש שותפות עם מעל 200 חברות ומותגים המארחת את כל התוכן הקיים שלהם על הערוצים הממותגים שבבעלותן. חלק מהשותפים של Giphy הם דיסני, קלווין קליין, ג'נרל אלקטריק ופפסי.
זלצבורגר נוקרל

זלצבורגר נוקרל (בגרמנית: Salzburger Nockerl, ובניב אוסטרו-בווארי Soizburga Noggal) הוא קינוח סופלה מתוק שמקורו בעיר זלצבורג שבאוסטריה.
בשלב הראשון מעורבבים חלמוני ביצה עם קמח, סוכר ווניל ליצירת בלילה. חלבוני הביצה מוקצפים עד לקבלת קצף יציב המעורבב בעדינות עם הבלילה. מן התערובת יוצרים כופתאות הנאפות בתנור בחום נמוך. הקינוח מוגש מיד לאחר אפייתו, בדרך כלל בליווי אבקת סוכר ובתוספת רוטב פירות יער. 
זלצבורגר נוקרל, ביחד עם האפפלשטרודל והקייזרשמרן, הוא אחד מסמלי המטבח האוסטרי. בשנת 1938 חיבר המלחין האוסטרי פרד ריימונד אופרטה בשם Saison in Salzburg - Salzburger Nockerln (עונה בזלצבורג - זלצבורגר נוקרלן) ובה הוא משבח את הקינוח במילים אלה: Süß wie die Liebe und zart wie ein Kuss (מתוק כאהבה ועדין כנשיקה).
שאה אסמאעיל השני

שאה אסמאעיל השני (בפרסית: شاه اسماعیل دوم, בשמו המלא ותאריו - אבו אל-מוזאפר סולטאן אסמאעיל בן שאה תהמאספ אל סוופי אל-חוסייני אל-מוסאווי בהאדור ח'אן,
מאי 1537 קום - 24 בנובמבר 1577 קזווין) היה השאה השלישי של פרס הספווית, מלך כ-15 חדשים בין השנים 1576-1577.

רקע משפחתי וחייו עד לעליה לשלטון

אסמאעיל השני, נולד בשם שאהזאדה (נסיך) אסמאעיל מירזא, בנו של השאה תהמספ הראשון ושל אשה טורקמנית בשם קאדאמאלי סולטנום בגום, בתו של מוסא סולטאן בן עיסא מוסולו מוסולו, משבט אק קויונלו. בגיל עשר בלבד התמנה אסמאעיל למושל החבל שירוואן (כיום באזרבייג'ן) במקום דודו אל-קאס מירזא, שמרד וברח לטורקיה 1547. ניהל בהמשך משם כמה מסעות צבאיים מוצלחים נגד העות'מאנים.
הצטיין במספר קרבות נגד חייליו של הסולטאן הטורקי סולימאן המפואר, במיוחד על ידי ניצחונו בשנת 1552 
על איסכנדר פאשא, המושל של ארזורום. 
בגיל 19, בשנת 1556 מונה למושל של חוראסאן, אבל אחד מיועציו של תהמספ שאה, מעסום בג ספווי, שכנע את השאה שאסמאעיל זומם להדיחו.
בעקבות זאת אסמאעיל נזרק לכלא בקאחקחאן למשך עשרים שנה.
אחרי מות אביו ב-14 במאי 1576 ,כמה קבוצות יריבות של אריסטוקרטים טורקמנים
מקרב הקיזילבאשים נאבקו זו בזו במטרה לתפוס את השלטון.
מחנה אחד תמך באסמאעיל ומחנה אחר - באחיו הצעיר חיידר עלי, בן של תהמספ ושל אשה גאורגית. 
תומכיו של חיידר עלי הצליחו לזמן קצר להעלות את מועמדם על כס המלכות
אך חיידר נהרג כעבור זמן קצר בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות.
מחנה נוסף ניסה להכתיר כשאה בן נוסף של תהמספ, בן לאשה צ'רקסית של השאה. אבל גם טוען זה לכתר הובס 
ולבסוף הוכתר אסמאעיל כשאה של פרס בקאזווין ב-22 באוגוסט 1576.

מלכותו

שנות המאסר הממושכות הטביעו חותם על נפשו. אסמאעיל התגלה כאדם אכזרי מאוד שלא חסך הוצאות להורג לא מחברי המחנות היריבים ואף לא מכמה מתומכיו. רצח או עיוור את עיניהם של חמשה מקרב אחיו ושל עוד ארבעה נסיכים ספווים כך שאיש מתוכם לא יוכל לטעון לכתר. 
כנראה בהשפעת איש דת ומלומד בשם מירזא מחדום שריפי, התחיל אסמאעיל שאה לאמץ מדיניות פרו-סונית. הקיזילבאשים שהמליכו אותו התחילו משום כך להתחרט על בחירתם והחליטו לרוצחו בעזרת אחותו פארי ח'אן ח'אנום. אסמאעיל שאה השני מת בעת צריכת אופיום מורעל ב-24 בנובמבר 1577.
במשך תקופה אחרי מותו נפוצו שמועות בתוך העם כי אסמאעיל השני לא מת באמת ואף קמו ארבעה מתחזים שטענו כי הם אסמאעיל שאה.

התרבות באיראן בימי מלכותו

שאה אסמאעיל השני היה שוחר אמנויות ושאף להקנות גם לילדיו תחביב זה. בנוסף הפעיל סדנה מלכותית ספרותית במסגרת תוכנית ה"שאה נאמה" שלו.
צביה שוויג

צביה שוויג (נכתב גם שויג, כ"ז בטבת תרס"ה, 4 בינואר 1905‬ – תשנ"ו, 1996) הייתה מורה ישראלית להתעמלות, ריתמיקה, התעמלות יוצרת וריקודי עם, מלחינה ומשוררת שכתבה שירי משחק לילדים.

ביוגרפיה

שוויג נולדה בשם ציובה (צביה) דיקשטיין בעיירה פָּריץ' (פריצ'י (פול'); ביידיש: פּאריטש) שלגדות נהר בֶּרֶזינה, כ-100 ק"מ מבוברויסק, בפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה), בתם של חיה פסיה ומאיר דיקשטיין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נדדה המשפחה מזרחה עד העיר יקטרינבורג, בירת מחוז סברדלובסק שבחבל אורל. שם סיימה את לימודיה בסמינר למורים ומכון לכוראוגרפיה. ב-1922 עלתה לארץ ישראל עם הוריה ואחיה והשתקעה בירושלים. בארץ הוסיפה להשתלם בקורסים למחול, הייתה רקדנית ובהמשך מורה להתעמלות וריתמיקה בגני ילדים ובכיתות הנמוכות בבתי ספר יסודיים והדריכה בחוגי התעמלות יוצרת וריקודי עם. היא לימדה במשך עשרות שנים, ועד יומה האחרון, בגיל 90, המשיכה לקבל תלמידים בסטודיו שבביתה.

באפריל 1928 נישאה לצלם שמואל יוסף שוויג. ב-1929 נולדה בתם, גְדוּלָה, וכעבור שלוש שנים נולד בנם, חנוך.
תוך כדי עבודתה הכוראוגרפית והמוזיקלית עם ילדים ואנשי חינוך חיברה עשרות שירי תנועה ומשחק ומערכונים, שאת רובם גם הלחינה. שיריה זכו לפופולריות, והיא פרסמה בכמה ספרים אותם, בלוויית תווים והדרכה בהתעמלות וריתמיקה.
בתה גְדוּלָה עוֹגֶן היא פסלת ואמנית קרמיקה, שבשנים 1965-1980 כיהנה כראש המחלקה לקדרות ב"בצלאל".
אחיה מרדכי אבניאל (דיקשטיין) היה אמן ועורך דין.
אחותה רוזה הייתה אשתו של נגן כלי הקשה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית ואספן הבולים ישראל סגל.
חסיד שוטה

חסיד שוטה הוא כינוי גנאי שנתנו חז"ל לאדם שמנסה להחמיר בקיום מצוות, אך למעשה הוא נוהג כשוטה; כלומר, רצונו להתנהג כחסיד מוביל אותו לחטוא או לנהוג באופן מטופש. במשנה מתואר "החסיד השוטה", יחד עם דמויות מגונות אחרות, כ"מכַלי-עולם" או "מבַלי-עולם".
רבי מנחם המאירי מגדיר מונח זה בהתבסס על דוגמאות מהתלמוד: "עניין חסיד שוטה הוא שמתחסד ביותר מדאי אף במה שחסידותו גורם נזק או לעצמו או לאחר; כגון שמתענה בכל יום, או שרואה אשה טובעת בנהר ואומר איני יורד להצילה כדי שלא אסתכל בערווה, או שראה תינוק מבעבע בנהר ואומר אחלוץ תפילין קודם שאכנס." (בית הבחירה להמאירי, סוטה כ,א)
בשיח הכללי משמש הכינוי "חסיד שוטה" כמטבע לשון המתאר אדם הנוהה אחר מורה רוחני, תאוריה מדעית, תנועה פוליטית וכדומה, ורוחש להם נאמנות עיוורת.

דוגמאות

בתלמוד הבבלי מובאת דוגמה לחסיד שוטה: אדם הרואה אשה טובעת בנהר, אך "לא מסיקנא לה משום דמסתכלנא בערוה"; כלומר, לא מציל אותה כדי לא "להיכשל" באיסור הסתכלות בערווה. בדוגמה זו החסיד השוטה מעדיף לשמור על איסור הסתכלות בעריות על אף שבכך הוא מזניח את דין פיקוח נפש, החמור יותר מרוב המצוות שבתורה.
בתלמוד הירושלמי מודגמת התנהגות של חסיד שוטה בכמה אופנים:
איזהו "חסיד שוטה"? ראה תינוק מבעבע [=טובע] בנהר. אמר: לכשאחלוץ תפיליי – אצלנו; עם כשהוא חולץ תפיליו – הוציא זה את נפשו.
 ראה תאנה בכורה, אמר: במי שאפגע בו תחילה, אתננה לו. ראה נערה מאורסה, והיה רץ אחריה (הדא היא דתנינן: "הרודף אחר חבירו להורגו, אחר הזכור, אחר נערה מאורסה" (משנה סנהדרין ח,ז)).
— תלמוד ירושלמי, מסכת סוטה, פרק ג', הלכה ד'
ישנן שתי פרשנויות אפשריות לקטע האחרון; לפי הפרשנות הראשונה מדובר בשתי דוגמאות שונות: הראשונה עוסקת בביכורים, שבזמן בית המקדש היו מעלים אותם לכהנים בירושלים, והחסיד השוטה במקרה זה מתכנן לתת את הפרי לאדם הראשון שייתקל בו, כדי להימנע מהנאה מפרי ששייך לכהנים, על אף שבית המקדש כבר לא קיים. הדוגמה השנייה של הירושלמי, לפי פרשנות זו, היא של אדם הרואה נערה שעומדת להיאנס, אך במקום להרוג את האנס ולהציל את הנערה הוא מבכר לרוץ אחר הנערה כדי להציל אותה בצורה אחרת כדי להישמר מאיסור רצח. למעשה, התעכבותו בהצלת הנערה כדי להישמר מאיסור רציחה, לכאורה, מביאה לכך שהנערה תיאנס.
לפי גישה אחרת מדובר בדוגמה אחת, שבה אדם נדר להעניק פרי יפה שהיה לו לאדם הראשון שייקרה בדרכו, ונקרתה בדרכו נערה מאורסה, וזה רץ אחריה כדי לתת לה את הפרי. השטות במעשה זה, היא שלמרות נדרו לתת את הפרי לאדם הראשון שנקרה בדרכו, לא היה עליו לרוץ אחר נערה המאורסה שכן זה מעורר חשד ויש בו אף סכנת חיים.
הרמב"ם מגדיר כחסיד שוטה אדם המקדיש את כל ממונו.
איגל איי צ'רי

ביוגרפיה

צ'רי נולד בסטוקהולם, שוודיה, בנם של אמן הג'אז דון צ'רי ומעצבת הטקסטיל מוניקה "מוקי" צ'רי. הוא אחיה למחצה של הזמרת ננה צ'רי מצד אמו ואחיה החורג של הזמרת טיטיו. שמו ניתן לו בעת לידתו, כאשר התבונן באימו לראשונה בעין אחת פקוחה. כאשר היו ילדים, איגל איי וננה בילו זמן רב בדרכים עם אביהם. בגיל 12, צ'רי נשלח לבית ספר בניו יורק, שם עבד כשחקן ומתופף בלהקות שונות. ב-1988 הופיע כמתבגר בסרט ההמשך לסרט ארתור. ב-1993 כיכב בסדרת פעולה שלא ארכה זמן רב, "החוף הדרומי". ב-1995, אביו נפטר, ושנה לאחר מכן, חזר צ'רי לסטוקהולם ובחר להתמקד בתחום המוזיקה במקום קריירת המשחק שעד כה הייתה חלק הארי בחייו המקצועיים. הוא החל בכתיבתו והקלטתו של אלבום הפתיחה שלו, Desireless, על גיטרה אקוסטית. האלבום נחל הצלחה מסחרית עולמית בשנים 1998 ו-1999. האלבום הגיע לפלטינה בארצות הברית ומכר כארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
צ'רי כתב במשותף את השיר "Wishing It Was" עם סנטנה לאלבומו המפורסם, "Supernatural", וכמו כן כתב לפסקולי סרטים כמו "ואת אמא שלך גם" ו"בילי אליוט". ב-27 בנובמבר 2012 הופיע כאורח מוזיקלי במופע קולה של רומניה.
ברוך הגר

רבי ברוך הגר (סיוון ה'תר"ה, קאסוב - כ' בכסלו ה'תרנ"ג) היה האדמו"ר השני בחסידות ויז'ניץ והרביעי בשושלת קוסוב-ויז'ניץ.

ביוגרפיה

נולד לרבי מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ, ועל פי בקשת סבו רבי ישראל מרוז'ין הוא נקרא על שמו של רבי ברוך ממז'יבוז'. נישא לצפורה בתו של רבי אריה לייב מז'יטומיר בנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא נכדו של רבי פנחס מקוריץ.
בשנת תרמ"ה הוא החל לשמש כאדמו"ר, אך סירב לנהוג בגינונים כמנהג אביו.
ככל בית קוסוב-ויז'ניץ, פיזר מכספו לצדקה. מסופר שפעם נתן לעשיר שירד מנכסיו וביקש מהרבי שיסייע בידו להשיא את בתו קופסת טבק - כסגולה להצלחה, אך קודם שנתנה לו הניח בה בסתר 200 רובל, וכשהגיע ה"יורד" לאכסנייתו וראה את הכסף בקופסה מיהר לרבי להשיב את הכסף, אולם הרבי דחהו בעדינות רבה ואמר לו: "רואה אני, כי ברכתי כבר נתקיימה בך"...
כאביו וכזקנו המשיך בפיקוח על מצב הדת באזור. הוא אסר את שחיטתו של שוחט מסיגט, דבר שגרם למחלוקת חריפה עם רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט שבהונגריה (כיום ברומניה), בעל ה"קדושת יום טוב" (אביו של רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר). לימינו של הרב מסיגט עמדו רבני הונגריה, ולימינו של הרבי מוויז'ניץ עמדו רבי יצחק אהרן איטינגא מלבוב, רבי יצחק שמלקיס מלבוב, רבי נפתלי צבי יהודה ברלין מוולוז'ין, רבי אברהם בנימין קלוגר מבראד ורבנים נוספים. אגב, אותו שוחט גרם למחלוקת נוספת בין בנו של ה"קדושת יום טוב", ובין בנו של רבי ברוך, רבי ישראל מוויז'ניץ. מחלוקת זו הונצחה בספרים מלחמת מצווה מצד רבה של סיגט, ואוהב משפט מצד ויז'ניץ.

חיבורו

הרב הגר כתב את הספר אמרי ברוך - ספר דרושים על פרשת השבוע, תנ"ך ומועדי ישראל. נדפס לראשונה בקולומיאה ה'תרע"ב.
גרעין הברך הצדי

השכבות של גרעין הברך הצדי

בפרימטים, גופי התאים בשתי השכבות הפנימיות ביותר גדולים יותר מגופי התא שבארבע השכבות החיצוניות. מטעם זה נקראות שתי השכבות הפנימיות “השכבות המאגנו-תאיות” (magnocellular layers, מאגנום פירושו “גדול” בלטינית), ואילו ארבע השכבות החיצוניות נקראות “השכבות הפארוו-תאיות” (parvocellular layers פרבוס פירושו “קטן”). 
שני סוגי השכבות משתייכים לשתי מערכות נבדלות, המופקדות על ניתוח סוגים שונים של מידע חזותי. כל אחת מן המערכות מקבלת קלט מאחד הסוגים של תאי הגנגליון ברשתית - מתאי M או מתאי P. שדות הקלט של התאים בגרעין הברך הצדי שומרים על אותו ארגון של מרכז והיקף, הקיים בתאי הגנגליון המתקשרים אליהם.

שכבות מאגנו-תאיות (Magnocellular Layers)

שכבות 1 ו- 2 מורכבות מתאי המערכת המאגנו-תאית. מערכת זו קיימת בכל היונקים, בעוד שהמערכת הפארוו-תאית קיימת בפרימטים בלבד. תאי העצב של המערכת המאגנו-תאית ניחנים במאפיינים של תאי M (בשכבת תאי הגנגליון). כלומר, הם אינם מקבלים מידע על צבע, אינם מאפשרים הבחנה בפרטים דקים ותגובתם לגירוי חזותי קצרה ומהירה. תאים אלה מעורבים כפי הנראה בעיבוד חזותי שרמת דיוקו פחותה, אך הם מסוגלים להבחין בהבדלי בהירות דקים וגם רגישים במיוחד לתנועה.

שכבות פארוו-תאיות (Parvocellular Layers)

בפרימטים שכבות 3 עד 6 מורכבות מתאי המערכת הפארוו-תאית. תאי העצב של מערכת זו ניחנים במאפיינים של תאי P (בשכבת תאי הגנגליון), כלומר הם מנתחים מידע על צבע ומצטיינים בכושר גבוה של הפרדה מרחבית, ומכאן - בעיבוד חזותי שרמת דיוקו גבוהה. מנגד, תגובותיהם איטיות ומתמשכות ואין הם רגישים לתנועה.
טימור בקממבטוב

קורות חיים

בקממבטוב נולד בעיר גורייב (כיום אטיראו) בקזחסטן הסובייטית. אימו יהודיה ואביו ממוצא קזחי. עם סיום לימודי התיכון נסע למוסקבה והחל ללמוד הנדסה. עזב את הלימודים וחזר לטשקנט, בירת אוזבקיסטן ולמד במכון לאמנות ותיאטרון ע"ש אלכסנדר אוסטרובסקי במגמת קולנוע ותיאטרון אותו סיים בשנת 1987. במהלך הלימודים הוא הכיר את השחקן אלכסנדר וורז'ביצקי שהופיע בכל סרטיו.
לאחר השרות הצבאי, בתחילת שנות ה-90 עבר להתגורר במוסקבה. ב-1994 בקממבטוב הקים את חברת ההפקות Bazelevs, הנחשבת לבעלת מוניטין ונוטלת חלק בהפקת סדרת סרטי משמר הלילה וכן הפיקה את מבוקש (2008).
במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין הוא קיבל את פרס חביב הקהל על סרטו "דיוקן".
(I've Just Begun) Having My Fun

רקע

השיר "(I've Just Begun) Having My Fun", היה במקור היה אמור להיות רצועה מתוך אלבום האולפן הרביעי של ספירס, In the Zone, שיצא בשנת 2003. השיר נכתב על ידי ספירס, מישל בל, כריסטיאן קרלסון, פונטוס וינברג, הנריק ג'ונבק, והופק על ידי פונטוס וינברג. השיר נכלל לראשונה כרצועת בונוס באלבום ה-DVD של Britney Spears: In the Zone.