google/wiki40b huggingface dataset:
אבי מאיר וענונו

אבי מאיר וענונו (לעתים אבי מאיר או אבי וענונו; נולד ב-29 ביולי 1964) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. נודע בעיקר בזכות תפקידו כגוקו ב"דרגון בול Z".

ביוגרפיה

אבי מאיר וענונו למד בתיכון מקיף ו' שבבאר שבע, משם התגייס ללהקת הנח"ל (בשירותרום 1985 לקח חלק בשיר "דרישת שלום" של ירדנה ארזי) ועם שחרורו המשיך לקריירה מוזיקלית (למד בבית הספר רימון) וללימודי משחק ושיחק בתאטראות השונים בישראל. לאחר מכן הגיע גם לתחום הדיבוב ונהפך למדבב (ב"היה היה - החיים", "דן דין השופט" ו"טוויפסי") ולבמאי דיבוב (ב"טוויפסי"). שיחק בתפקיד משנה את השוטר רב פקד שי כץ ב"רמת אביב גימל".
ב-2002 נבחר לדבב את "סון גוקו" בסדרה ובסרטים של "דרגון בול זי" (בטעות נרשם שמו כ"אבי מאור" בקרדיטים), שהפך להיות תפקיד הדיבוב המוכר ביותר שלו. אחר כך דיבב, בפרקים הראשונים של הסדרה "סדריק", את רוברט דופונט, אביו של סדריק. השתתף ב"כוכב נולד 3" במסגרת מסלול ה-"40+".
במקביל לקריירת הדיבוב שנמשכה כשלוש שנים, היה מצוי אבי מאיר וענונו בתהליך חזרה בתשובה, בסיומה נהפך למלמד לקראת בר מצווה, לחזן ולפייטן בצפון תל אביב, בה פתח גם חנות למכירת כלים חד-פעמיים.
ב-2016 שב אבי מאיר וענונו לדבב את סון גוקו בעונה החדשה של הסדרה: "דרגון בול סופר", ששם גם דיבב את גוקו בלאק.
ב-2018 הופיע בפרסומת לשיווק מכירת ירקות ופירות בתחנות הדלק של Yellow כלקוח מרוצה.
בטון מצטופף מעצמו

בטון מצטופף מעצמו (באנגלית: Self Consolidating Concrete, או בקיצור SCC) הוא בטון בעל תכונות ריאולוגיות שמאפשרות יציקה ללא גריפה או ריטוט של הבטון.

תכונות

בטון הוא חומר טיקסוטרופי. הוא מאופיין בנוסף לצמיגות, בעומס מינימלי דרוש למעבר מהתנהגות של מוצק להתנהגות של נוזל. בבטון מצטופף מעצמו המטרה היא לא להוריד את הצמיגות אלא את עומס הכניעה, העומס בו הבטון יתנהג כנוזל.
בטון הוא מערכת רב-פאזית. הוא מורכב מנוזל (מים), מוצקים (אגרגט גס, אגרגט דק ואבקות) ואויר. צמיגות נמוכה של תערובת הבטון גורמת לסגרגציה, התמיינות של החומרים בבטון, כלומר שקיעה של האגרגטים על-פי גודלם ועליה של המים כלפי מעלה. מכיוון שבטון מצטופף מעצמו מתנהג כנוזל, נדרשת בו דווקא צמיגות גבוה יותר.

טכנולוגיה

תערובת הבטון לבטון מצטופף מעצמו מכילה נפח קטן של אגרגטים גסים (כ- 50% ממשקל האגרגטים הדרושים למלא את הנפח במהודק), כמות חול כמחצית מנפח המלט, כמות מים קטנה, ויתר הנפח נתפס על ידי אבקות (חלקיקים קטנים מ-90 מיקרון). התערובת מכילה מוסף מפחית מים רחב טווח (סופר פלסטיסייזר) כדי להוריד את עומס הכניעה. האבקות ומוספים מצמיגים משמשים לשמירה על צמיגות גבוהה של התערובת.

בדיקות עבידות

לא ניתן להשתמש בקונוס אברהמס לבדיקת הירד של בטון מצטופף מעצמו, מכיוון שהוא משאיר מתחת לקונוס שלולית בגובה של בערך האגרגט המרבי. לכן פותחו מספר בדיקות ייעודיות לעבידות של בטון מצטופף מעצמו.

בדיקת שׂירוע

בבדיקה זו ממלאים קונוס אברהמס, שמונח על-גבי משטח חלק, בבטון. מרימים את הקונוס ובודקים את משך הזמן בו הבטון ממשיך לזרום, ואת קוטר שלולית הבטון המתקבלת (ראו תמונה).

בדיקת זרימה בתבנית L

בדיקה זו מדמה מילוי של תבנית בטון עם זיון. תבנית L מורכבת מחלק אנכי וחלק אופקי. בין החלקים יש שׂריג של ברזלי זיון, ומחסום זחיח. ממלאים את החלק האנכי בתבנית בצורת L שחלקה התחתון חסום (ראו תמונה). מרימים את המחסום ומודדים את משך הזמן הדרוש לבטון להגיע לגובה מוסכם בחלקו המרוחק של החלק האופקי (ראו תמונה).
עיט ערבות

מאפיינים

עיט הערבות מגיע לגודל של 62-81 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 165-200 ס"מ ומשקלו 2.3-4.9 ק"ג. בעבר סווג עיט הסוואנות כתת-מין שלו, אך כיום הם מוגדרים מינים נפרדים. אחד ההבדלים ביניהם הוא בעובדה שעיט הערבות נודד בעוד שעיט הסוואנות אינו נודד.
המין מתרבה מרומניה מזרחה דרך דרום רוסיה ועד מונגוליה. העיטים האירופאים וממרכז אסיה נודדים בחורף לאפריקה בעוד שהעיטים המזרחיים יותר נודדים להודו. הוא מטיל בין 1-3 ביצים בקן. בכל אזור תפוצתו הוא מעדיף אזורים יבשים ופתוחים כמו מדבריות או סוואנות.
בישראל חולף מצוי בעונות הנדידה.
עיט הערבות גדול וכהה יותר מעיט הסוואנות. תת-המין המזרחי "A. n. nipalensis" גדול וכהה מתת המין האירופאי ומרכז אסיה "A. n. orientalis".
עיט זה ניזון בעיקר מפגרים למיניהם, אך יצוד מכרסמים ויונקים קטנים, עופות ואף יגנוב מזון מדורסי יום אחרים.
קולו מזכיר את קריאת העורב, אך בעיקרון העיט שקט ואינו משמיע קול חוץ מבתצוגה.
עיט הערבות הוא החיה הלאומית של מצרים ושל קזחסטן ואף נמצא בדגל של קזחסטן.
פלטכניקה

פלטכניקה היה מפעל לייצור כסאות בקיבוץ ניצנים.
מפעל פלטכניקה הוקם בשנת 1943 כמפעל משפחתי למכירת גנרטורים לריתוך שמשרדו בתל אביב. בתחילת שנות ה-60 עבר המפעל לייצור כיסאות למשרד ולתעשייה. 
בשנת 1969 נרכש המפעל בידי קיבוץ ניצנים והציע מגוון רחב של כיסאות למשרד. משרד החברה המשיך לפעול בתל אביב. בשנות ה-80 ייצא המפעל לאירופה ולארצות הברית.
בשנות ה-90 רכשה החברה ידע לייצור מושבים לתחבורה ציבורית מחברת Vogel הגרמנית וידע לייצור כיסאות לחדרי הרצאות מחברת Sokoa הצרפתית. 
בתחילת המאה ה-21 היו לחברה שלוש חטיבות עסקיות: מושבים לתחבורה ציבורית, כיסאות משרדיים ו-OEM. החברה מכרה מושבים בין השאר לאוטובוסים של אגד, מטרופולין וקונקס ולרכבת ישראל. כן ייצרה החברה מושבים לרכבים ממוגנים של פלסן סאסא, שנמכרו לצבא ארצות הברית וכיסאות קליניקה.  
בשנת 2015 נסגר המפעל בניצנים לאור התגברות התחרות מצד ייבוא זול.
צמחי מעזבות

צמחי מעזבות או צמחים רודרליים (Ruderal) הם צמחים חובבי חנקן או ניטרופילים (nitrophilic) ולכן גדלים על קרקעות העשירות בחומרי מזון מומסים שיש בהם תרכובות אנאורגניות של חנקן, פוספט, צורן ועוד, המצויים באזורים בהם נפוצה אשפה ציבורית. בתי גידול נפוצים הם צידי הדרכים, מעזבות, חלקות וגינות נטושות וגלי אשפה. 
דוגמאות לצמחי מעזבות הם: חוחן הקרנס, גדילן מצוי, חרצית עטורה, ברקן ממשפחת המורכבים, סְיָגִית מבריקה ממשפחת הסוככיים, חֶלמִית מצויה, מָעוֹג כרתי ממשפחת החלמיתאים, חרדל ממשפחת המצליבים, קיקיון מצוי ממשפחת החלבלוביים, הסִרְפָד ממשפחת הסרפדיים. לפי ההגדרה לא נכללים בין הצמחים האלה צמחי תבואה.
גאולייטר

גַאוּלַייטֶר (בגרמנית: Gauleiter) היה תפקיד של מפקד ומושל אזורי ברייך השלישי מטעם המפלגה הנאצית, גאולייטר היה הדרגה הבכירה ביותר במפלגה הנאצית מתחת לרייכסלייטר.

לפני עליית הנאצים לשלטון

תפקידי הגאולייטרים התחילו למעשה שנים רבות לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בשנת 1925 חילקה המפלגה הנאצית את גרמניה ל-32 מחוזות ("גאו" - "Gau") ובכל אחד מהם מינתה הפלגה אחראי מטעמה לפעילות המפלגה באזור בעיקר לצורך ארגון כנסים נאציים עצרות והפגנות, בהמשך עם התפתחות הארגונים הנאציים כמו האס אה (SA) וה"היטלריוגנד" (נוער היטלר), היו אלו בתחומי האחריות של הגאולייטרים המקומיים.

פעילות הגאולייטרים

במרבית המקרים היו הגאולייטרים נאצים קנאים ואידאולוגיים, הם הוציאו לפועל את האידאולוגיה הנאצית ככתבה וכלשונה ברוחו של היטלר, הם היו מעורבים ברדיפות ברציחות ובגירושי היהודים במחוזות השליטה שלהם כמו גם ברציחות, בטרור ובהפחדה של האוכלוסיות האחרות, בשטחים הכבושים במזרח היו הגאולייטרים לרוב גם מתאמי הפעילות הכללית בהקמת מחנות השמדה ועבודה ובגירוש יהודים ואחרים אליהם.
בטרמינולוגיה העברית והכללית המילה 'גאולייטר' הפכה כינוי לאיש אכזרי ומרושע במילון 'אבן ספיר מקוון' מביא כמילים נרדפות לגאולייטר גַזלָן, הורֵג, טובֵחַ, קַטלָן, רַב טַבָּחים, רוצֵחַ, רַצחָן, מרַצֵחַ.
ישראל אבן-זהב

ביוגרפיה

אבן-זהב לקה בילדותו בשיתוק ילדים. בשנות השישים החל להתאמן במרכז הספורט לנכים והיה פעיל בתחומי כדורסל, אתלטיקה קלה וחץ וקשת.
בשנת 1964 השתתף לראשונה באולימפיאדת הנכים. במשחקי אולימפיאדת הנכים טוקיו (1964) התחרה בזריקת דיסקוס וזכה במדליית ארד כחבר נבחרת ישראל בכדורסל. עם נבחרת הכדורסל זכה במדליית זהב באליפות העולם לשנת 1966.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) זכה במדליית זהב עם נבחרת הכדורסל ובמדליית כסף בזריקת דיסקוס. במהלך האולימפיאדה השתתף גם בתחרויות הדיפת כדור ברזל, זריקת אלה, קרב חמש וקליעת חץ וקשת.
משנת 2010 משמש יועץ נגישות, וחבר הנהלה במטה מאבק הנכים בישראל.
אבן-זהב נשוי לנאורה הלזינגר, גם היא ספורטאית ספורט נכים.
לאמבאסה

כלכלה

העיר מוקפת בשטחים חקלאיים. ענף הגידול העיקרי הוא קנה סוכר. בעיר פועל המפעל הגדול ביותר באי לעיבוד קני סוכר. לאחרונה קטן היקף הגידול והייצוא של קני הסוכר עקב שינויים פוליטיים ואובדן שווקים בחו"ל. התופעה גרמה להגירתם של תושבים לאי ויטי לוו בחיפוש אחר תעסוקה.
בית החולים של העיר הוא המרכז הרפואי הגדול ביותר באי ולאחרונה הוא הורחב. רוב כלכלתה של העיר נשענת על חקלאות ובדרך כלל היא מחוץ לתנועת התיירות. יש בה מלון אחד, בית קולנוע וכמה מסעדות. בעיר פועל שוק גדול המספק מגוון של תוצרת חקלאית, דגים ובשר.
אהרן קציר

הוקרה

ב-1950 זכה בפרס ויצמן למדע של עיריית תל אביב.
ב-1961 זכה בפרס ישראל למדעי הטבע.
זמן קצר לפני מותו הוחלט להעניק לו את פרס רוטשילד למדעי הטבע לשנת תשל"א.

משפחתו

אחיו, פרופ' אפרים קציר, היה נשיא המדינה הרביעי. בנו, אברהם קציר, הוא פרופסור לפיזיקה יישומית באוניברסיטת תל אביב. בתו, יעל קציר, היא דוקטור לאנתרופולוגיה. בנו הצעיר, גדי קציר, הוא פרופסור לביולוגיה ימית באוניברסיטת חיפה.

הנצחתו

על שמו של אהרן קציר נקראו רחובות בערי הארץ, וכן בתי ספר יסודיים ותיכוניים (בהם תיכון עירוני ד' בתל אביב וקריית החינוך השש שנתית ע"ש אהרון קציר ברחובות). לזכר קציר הקים מכון ויצמן מרכז לחקר הביולוגיה הפיזיקלית הנושא את שמו. על-שמו קראה נאס"א את אחד המכתשים שעל הירח.
באוניברסיטת תל אביב מתקיימת מדי שנה סדרת הרצאות לזכרו, תחת הכותרת "בכור המהפכה", כשם ספרו. בסדרה זו, שאותה מארגן בנו, פרופ' אברהם קציר, משתתפים טובי המדענים בארץ ובעולם. בשנת 2003 למשל, הרצו בסדרה זו חתן פרס נובל לכלכלה דניאל כהנמן, חתן פרס ישראל דוד הראל, והפילוסוף הנודע הילרי פטנאם.
על שמו יוסדה תוכנית מענקי-המחקר מלגות קציר המוענקת משנת 1991 על מנת ״להביא לגיוס ולקליטה מוצלחת של מדענים צעירים ומבריקים, מובילי דרך, אשר יצמחו במערך המחקר והפיתוח הביטחוני ויוכלו להנהיג אותו לענות על הצרכים של שנות האלפיים״.
ביוריאקטור

ביוריאקטור (מאנגלית: Bioreactor; ביוֹ - ביולוגיה, ריאקציה - תגובה) הוא מונח המתאר מתקן או מערכת ייצור או הנדסה, המיועדים לסביבה של פעילות ביולוגית. לדוגמה, בהנדסת תאים, ביוריאקטור הוא המתקן המשמש לגידול תאים או רקמת תאים בתהליך של תרבית תאים. בתעשיות כימיות ובטיהור שפכים נעשה שימוש ברקמה ביולוגית לצורך הפעלת תהליכים כימיים רצויים.

אופני סיווג ביוריאקטורים

קיימים כמה דרכים לסווג ביוריאקטורים:
דירת המצוירים

הסרט

לאחר העונה השלישית הוחלט שלא להמשיך את הסדרה ויוצריה הוציאו את הסרט "הסרט של מצוירים יחדיו: הסרט!" שעוסק בין היתר בביטול הסדרה. בסרט הצוות נלחם למען החזרת הסדרה כנגד דמות בשם "ישראל" (Intelligent Smart Robot Animation Eraser Lady) אותה מדבב סת' מקפרלן (איש משפחה).
מוטי פליישר

ביוגרפיה

פליישר נולד ב-1948 בפולין, וב-1950 עלתה משפחתו לישראל והגיעה לקיבוץ גבעת השלושה. בילדותו למד מספר שנים נגינה בכינור. בנעוריו היה, בין היתר, שחקן כדוריד מצטיין בקבוצת הנערים של הפועל פתח תקווה ואף שיחק בקבוצה הבוגרת שהייתה באותה עת מהקבוצות הבולטות בכדוריד הישראלי. את שירותו הצבאי עשה בלהקת הנח"ל, בה השתתף בתוכניות "הנחלאים באים" ב-1967, לצד כוכבים כמו ששי קשת, שולה חן ושלום חנוך, ובה שרה הלהקה את השירים "הייתי נער" ו"אילו ציפורים". הוא המשיך עם הלהקה ובתוכניתה הבאה, שנה אחר כך, שר עימה את השירים "קרנבל בנח"ל" ו"שלווה". בתוכנית זו קנה את פרסומו הראשון ואת ההזדמנות לשיר סולו בשיר "בשמלה אדומה", ובלהיט שפרסם אותו "החיים היפים".
כשהשתחרר משירותו הצבאי הצטרף לצוות המופע "ירושלים שלי", בו שר את "ירושלים של אז" שזכה להצלחה רבה. בתקופת השתתפותו בצוות פגש ביאיר קלינגר, שהלחין בשבילו את השירים "עפרה" ו"אבשלום", שזכו להצלחה עצומה ונחשבים ללהיטיו הגדולים ביותר. לאור הצלחתו הרבה חברת התקליטים סי בי אס הוציאה לו אלבום משלו, בעיבודו של אלכס וייס. ב-1970 שיחק ב"הנערים שבחבורה", הצגה שהועלתה בתיאטרון בימות.
שנה לאחר מכן הצטרף למופע "ג'אמבו", בהנהלתם של המוזיקאי יאיר רוזנבלום והבמאי דני ליטאי והקליט עם להקת המופע את להיטו מימי להקת הנח"ל, "בשמלה אדומה" ואת "שיר שבת" (בשמו האחר "בואי כלה"), שהפך ללהיט. באותה השנה השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי הראשון, בו שר את השירים "שימי ענק" יחד עם יפה ירקוני ו"אהבה גן נעול היא".
ב-1971 החליט לעזוב את עולם הבידור, בטענה ש"אני לא בנוי למה שהולך כאן בבידור", ונכנס לעסקים שונים. הופיע בתפקיד משני בסרט הלהקה. בשנת 1980 עבר לארצות הברית. שם הכיר את רעייתו, יפה, ישראלית גם היא, והצטרף לעסק של פאות נוכריות של רעייתו. באמצע שנות ה-90 עברו בני הזוג למיאמי. פליישר עוסק גם בנדל"ן.
לבני הזוג שלוש בנות. שתיים מהן מתגוררות בארצות הברית. הבת אנאל שירתה בצה"ל, מתגוררת בישראל והשתתפה באודישנים של דה וויס ישראל בעונתה השנייה, אך לא עברה.
סרגיי שויגו

השכלתו ועבודותיו

סרגיי שויגו הוא בוגר הפוליטכניון של קרסנויארסק (כיום האוניברסיטה הטכנולוגית הממלכתית של קרסנויארסק) מ-1977, התמחה בתחום ההנדסה והבינוי. למד גם כלכלה.
במהלך שנות ה-70 המאוחרות ובמרבית שנות ה-80 עבד כמהנדס בכיר בחברות בנייה מקומיות. ב-1988 מונה למזכיר בעיריית אבאקאן, שנה אחר כך עבר לקרסנויארסק, ועד מהרה התברג בשורות המפלגה והיה למפקח האזורי של המפלגה.
ב-1990 עבר למוסקבה והיה לסגן יו"ר הוועדה הממלכתית לאדריכלות ובנייה של עיריית מוסקבה.
בעקבות הקמת חיל החילוץ הרוסי (Российского корпуса спасателей), התמנה ב-1991 ליו"ר חיל החילוץ של מוסקבה. בהמשך השנה הפך חיל החילוץ לוועדה הממלכתית למצבי חירום, ולקראת סוף השנה הפכה הוועדה לוועדה הממלכתית הרוסית לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול תוצאות אסונות טבע, והוא עמד בראשה עד 1994.
מ-1993 ועד 2003 עמד בראש הוועדה הלאומית של רוסיה לעשור הבינלאומי של האו"ם המוקדש לטיפול במצבי חירום.
מ-1994 ועד 2012 היה השר למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה, ובשנת 2000 כיהן במקביל כסגן ראש ממשלת רוסיה.
מ-2009 ועד 2012 היה חבר בחברה הגאוגרפית הרוסית, ומ-2011 עד 2012 עמד בראש מועצת המנהלים של מפעילת הרשת הפדרלית לניווט - מערכת גלונאס. ב-2012 כיהן זמנית כמושל מחוז מוסקבה.
בנובמבר 2012 מונה לתפקיד שר ההגנה הרוסי. מאז כניסתו לתפקיד הוא ממשיך ברפורמה הצבאית שהוביל קודמו ופועל להתעצמות צבאית, תגבור כמות האימונים ואימוני כוחות הצבא. בתקופתו הוגדל החימוש הצבאי, נכנס נשק חדיש ומודרני, ובוצעו שינויים מבניים וארגוניים בכוחות המזוינים.
ז'אן מאקון

קריירה

מאקון התחיל את הקריירה שלו בקמרון במועדון המקומי בקוטונספורט גארונה. לאחר מכן עבר לינואסה סטאר וטונארה יאונדה.
ב-2001 עבר למועדון הכדורגל ליל  הצרפתי. בסיום עונת 2004/2005 סייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל אוטומטית לליגת האלופות. בעונה הבאה עזר למועדון להגיע לשמינית גמר גביע אופ"א.
ב-16 ביוני 2008 חתם באולימפיק ליון ל-4 שנים הבאות תמורת 14 מיליון אירו. ב-16 בפברואר 2010 הבקיע שער מרהיב מול ריאל מדריד מ-25 מטר במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות.
בינואר 2011 חתם באסטון וילה האנגלית, ולאחר חצי עונה הושאל לאולימפיאקוס היוונית. בקיץ 2012 עבר לסטאד רן הצרפתית. בקיץ 2015 חתם באנטליהספור הטורקית.

נבחרת קמרון

מאקון זומן לראשונה לסגל נבחרת קמרון בשנת 2003 אך לא קיבל דקות משחק. הטורניר הראשון שלו עם הנבחרת היה בגביע אפריקה 2004. בגביע אפריקה 2006 עזר לקמרון להגיע עד לחצי הגמר. מאקון שיחק במדי הנבחרת גם בגביע אפריקה 2008, במונדיאל 2010 ובמונדיאל 2014.
רון-רוברט צילר

קריירה

צילר נולד בקלן, גרמניה ושיחק בקבוצת הנוער של פ.צ. קלן. בשנת 2005, כשהיה בן 16, עבר לאנגליה והתאמן בקבוצת הנערים של מנצ'סטר יונייטד. בתחילת עונת 2008-09, זיילר זומן לסגל הקבוצה הבוגרת וקיבל את המספר 38 לראשונה. ב-23 בספטמבר 2008, במשחק בגביע הפוטבול ליג נגד מידלסברו נקרא מהספסל וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון 3-1.
ב-28 בנובמבר 2008 עבר בהשאלה ממנצ'סטר לנורת'האמפטון טאון. ב-21 בפברואר 2009, ערך צילר את הופעת הבכורה שלו במדי נורת'האמפטון כאשר שיחק 90 דקות בניצחון הביתי 2-0 על וולסול. ב-26 בפברואר 2009 חזר למנצ'סטר יונייטד.
ב-22 באפריל 2010 צילר חתם על חוזה של שנתיים בקבוצת הבונדסליגה, הנובר 96. החוזה החל ב-1 ביולי 2010 וכלל אופציה להארכת החוזה בשנה אחת. צילר קיבל את המספר 20. תחילה שיחק בקבוצת המילואים של הנובר אך מאוחר יותר ב-16 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק חוץ נגד איינטרכט פרנקפורט ושמר על שער נקי במשחק שהסתיים בניצחון 3-0 להנובר ומאז שימש כשוער הראשון של הקבוצה עד סוף העונה. בסיום העונה האריך צילר את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2015 וקיבל את החולצה מספר 1.
ב-3 ביוני 2016 חתם צילר לארבע שנים באלופת אנגליה לסטר סיטי. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 2-1 על סוונסי סיטי. עם זאת, צילר מיעט מאוד לשחק ושימש בעיקר מחליף לקספר שמייכל.
ב-11 ביולי 2017 חתם צילר לשלוש שנים בשטוטגרט. בעונת 2017/18 רשם צילר עונה טובה עם שטוטגרט וסיים עמה במקום השביעי בליגה. בעונת 2018/19 נשרו שטוטגרט וצילר לבונדסליגה השנייה לאחר שסיימו את העונה במקום ה-16 והפסידו במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
לאחר ירידת הליגה עם שטוטגרט, חתם צילר בקבוצתו לשעבר, האנובר 96, שאף היא נשרה בעונה הקודמת לבונדסליגה השנייה.

נבחרת גרמניה

באוגוסט 2011, זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך לא שותף רשמית. צילר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
ב-28 במאי 2012, צילר נבחר לשוער השלישי עבור סגל הנבחרת ליורו 2012. ב-15 באוגוסט 2012, הוא פתח בשער הנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה, במהלך המשחק, הוא הורחק בכרטיס אדום והפך לשוער הראשון בתולדות הנבחרת הגרמנית שמורחק כך.
בוראן (כלי הקשה)

בּוֹרַאן (Bodhrán; יש לבטא כמו Bow-run באנגלית), המכונה גם תוף אירי, הוא כלי הקשה. מוצאו של הבוראן מאירלנד וזהו אחד מכלי הנגינה המזוהים ביותר עם המוזיקה האירית.
קוטרו של הבוראן נע בין 25 ו-66 ס"מ, אך בדרך-כלל בין 35 ו-46 ס"מ. צידו האחד של הבוראן חלול, ובו מניח הנגן את ידו ומשנה בעזרתה את גובה הצליל המופק. הנגינה מתבצעת בדרך-כלל בישיבה ובעזרת כף היד עצמה או מקוש מעץ. למקוש בדרך-כלל שני ראשים, דבר המאפשר לנגן במהירות רבה.
הבוראן התפשט מאירלנד לאזורים קלטיים אחרים: סקוטלנד, בריטני, ויילס וניופאונדלנד (קנדה). בתרבויות אחרות (אצל הערבים, למשל) קיימים כלי נגינה דומים, הנקראים בהכללה 'תופי מסגרת' (Frame Drums). עור הבוראן מתוח פחות מבתופים אלה ולכן צלילו נמוך יותר.
מקורו של השם אינו ידוע; משערים כי זהו קיצור של טמבורין. למרות שככל הנראה מדובר בכלי נגינה עתיק, הרי שתולדותיו אינן ידועות; לא קיים תיעוד שלו מלפני תחילת המאה ה-20, והוא זכה להכרה עולמית רק בשנות ה-60.
לנין א-רמלי

חייו

א-רמלי נולד בקהיר, שבה הוא חי ועובד. אביו הסוציאליסט ואמו הקומוניסטית החליטו לקרוא לו בשם לנין, על שם וְלַדִימִיר אִילִיץ' אוּליַאנוֹב, הידוע בכינוי לנין (Ленин), שהנהיג את מהפכת אוקטובר ב-1917 ברוסיה והקים את ברית המועצות. השם לנין גרם במשך שנים לא-רמלי מבוכה רבה.
א-רמלי כותב ספרות מגיל צעיר. ב-1970 הוא סיים את המכון הגבוה לאומנויות הבמה בקהיר, החל לכתוב מחזות ותוך זמן קצר הפך למחזאי מצליח ומבוקש, ולמחזאי המצרי היחיד המתפרנס מכתיבה בלבד, בניגוד למחזאים וסופרים אחרים במצרים אשר צריכים לעבוד בעבודה נוספת למחייתם.
יחד עם חברו ללימודים, מוחמד סובחי (محمد صبحي), הקים לאחר הלימודים תיאטרון שנקרא "סטודיו 80". המחזות לתיאטרון זה נכתבו על ידי לנין א-רמלי, ומוחמד סובחי ביים אותם ושיחק בהם את התפקיד הראשי. כל המחזות שהועלו בתיאטרון הזה זכו להצלחה רבה ופרסמו את המוניטין של המחזאי הצעיר. א-רמלי הוא מחזאי פורה, ולאחר שדרכי השניים נפרדו והתיאטרון נסגר כעבור כעשרים שנה, המשיך א-רמלי לכתוב, ולעיתים ביים בעצמו את מחזותיו. העבודה בתוך התיאטרון הגבירה את המודעות שלו למדיום התיאטרוני ואת יכולתו להתאים את כתיבתו למדיום זה.
רוב מחזותיו של א-רמלי הם קומדיות חברתיות וסאטיריות שלעיתים קרובות תוקפות בעוקצנות כשלים חברתיים וחולשות אנושיות. כתיבתו של א-רמלי גורמת לקהל לצחוק ולחשוב בעת ובעונה אחת והפכה אותו למחזאי המצרי המצליח ביותר בימינו, הן בקרב הקהל והן בקרב קהל המבקרים, שברוב המקרים מהללים ומשבחים אותו על מחזותיו, שמצד אחד מענגים את הקהל ומצד שני מכילים מסרים פוליטיים, חברתיים ואנושיים רציניים וחושפים ללא כחל ושרק את בעיות האדם המצרי והחברה המצרית המודרנית.
לנין א-רמלי כותב גם מחזות אבסורד ואוונגרד, סאטירות קצרות וטורים בעניינים שונים בעיתונות המצרית, בהם הוא לעיתים מתפלמס עם מבקריו. בנוסף לכך הוא כותב גם תסריטי קולנוע וטלוויזיה, וכמה מהתסריטים שכתב הפכו לסרטים המצליחים ביותר בתולדות הקולנוע המצרי. א-רמלי כותב גם סיפורים קצרים ומערכונים.
בכתיבתו משתמש א-רמלי בהרמזים (אַלוּזְיות) לאירועים בהיסטוריה המצרית ולתופעות תרבותיות רבות, ובעיקר לשירים מצריים, שקטעים מהם, המוכרים לכל מצרי, משולבים כחלק מהטקסט.
פדרליזם

פֶדֶרָלִיזְם - שיטת ממשל שבה כמה מדינות או "מדינות בדרך" מחליטות להתאגד לישות פוליטית אחת ומוסרות חלק מן הסמכויות לרשויות שלטון מרכזיות משותפות ("השלטון הפדרלי"); קיימים גם תרחישים הפוכים, שבהם מדינה בעלת שלטון מרכזי הופכת לפדרציה, בדרך כלל בעקבות לחץ מצד קהילות אתניות שונות במדינה. החברות בפדרציה שומרות על מידה מסוימת של אוטונומיה אך מוסרות לשלטון העל סמכויות בלעדיות בתחומים מרכזיים כגון ביטחון, יחסי חוץ ומערכת מוניטרית. 
לכל חברה בפדרציה רשויות שלטון משלה וחוקים משלה, אך בתחומים המצויים בסמכות הבלעדית של הרשויות הפדרליות אין החברות רשאיות לחוקק או לבצע פעולות אחרות הסותרות את המשפט הפדרלי, אם כי הן יכולות להוסיף עליו. יחס הסמכויות בין חברות הפדרציה לשלטון הפדרלי משתנה ממקום למקום, אם כי נושאי ביטחון וחוץ נמצאים תמיד בסמכות השלטון המרכזי. הבעיה המרכזית של המבנה הפדרטיבי היא שאלת עצמאות החברות בפדרציה והזכות העקרונית והדרך המעשית שבה יכולה חברה לפרוש מהברית. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה בשל ניסיון כזה, וקנדה מתמודדת כבר שנים רבות עם דרישות ההיפרדות של חבל קוויבק.
הפדרציה מוכרת ביותר בתבניתה האמריקנית, אך היא נהוגה בין השאר גם בגרמניה, אוסטריה, קנדה, אוסטרליה, רוסיה, ארגנטינה, מקסיקו, שווייץ, בלגיה, ונצואלה, ברזיל והודו.
משבר הפלקון

משבר הפלקון הוא הכינוי שניתן למחלוקת בין ישראל לסין  בעקבות הסתלקותה של ישראל מהסכם מכירת מטוסי ביון מסוג פלקון לסין, דבר שהשפיע לרעה על יחסי ישראל-סין.
בשנת 1999 נחתם ההסכם שעל פיו התחייבה ישראל למכור לסין שלושה מטוסי ביון מתקדמים מתוצרת ישראל, מסוג פלקון. שווי העסקה נמדד במיליארדי דולרים, ומשרד ההגנה הסיני אף שילם לישראל מקדמה בסך של כ-190 מיליון דולר. ארצות הברית התנגדה נחרצות לעסקה, בנימוק שהפאלקון מכיל רכיבים שמקורם בארצות הברית ושמדובר באמצעי טכנולוגי-צבאי שארצות הברית הייתה שותפה בתכנונו. היא אף איימה לקצץ 250 מיליון מכספי הסיוע האמריקאי לישראל, בטענה כי מימושו יחזק את סין מבחינה אסטרטגית, וישפר את היכולות ההתקפיות שלה, כאשר הדגש היה על התערבותה הצבאית של ארצות הברית בטאיוואן. 
בעקבות התנגדות זו בוטל ההסכם כשנה לאחר שנחתם, ובעקבות זאת ישראל נאלצה לשלם פיצויים לממשלת סין בסך של כ-350 מיליון דולר (סין דרשה תחילה פיצוי גבוה הרבה יותר, בסך 1.2 מיליארד דולר, אך לאחר משא ומתן ממושך הושגה פשרה).
בעקבות המשבר, היחסים הדיפלומטיים בין סין לישראל התערערו וממשלת סין הגיבה באופן קיצוני בצורה של מחאות והצהרות עוינות, אך לאחר התנצלות ישראלית ותשלום הפיצויים המשיכו המדינות לקיים מערכות יחסים ביניהם. בעקבות הפרשה, עד היום עסקאות בין ישראל לסין הקשורות לטכנולוגיה צבאית נחשבות לעסקאות בסיכון גבוה.
נינה שנק פון שטאופנברג

ביוגרפיה

נינה נולדה ב-27 באוגוסט 1913 בקובנה שבאימפריה הרוסית, תחת השם אליזבת מגדלנה פון לרננפלט. אביה היה הפוליטיקאי והגנרל גוסטב פרייהר פון לרננפלט (1871-1944) ואמה הייתה אנה פריין פון שטאקלברג (1880-1945), אצילה גרמנית-בלטית. ב-1930 היא פגשה לראשונה את קלאוס שנק פון שטאופנברג במפגש של האריסטוקרטיה הגרמנית. במפגשים כגון אלו, היה שטאופנברג - הקצין הצעיר ויפה התואר בעל הגינונים האציליים, פופולרי מאוד. עם זאת, נינה העידה שבתחילה חשה רתיעה מפניו מכיוון שסברה שהוא יהיר. רק בהמשך פינתה הרתיעה את מקומה לאהבה. הם נישאו בדצמבר 1933 בקתדרלת במברג. קלאוס הופיע לחתונה לבוש במדי צבא וחבוש קסדה. הוא טען ש"להתחתן פירושו לשרת בתפקיד".
בעקבות נישואיה, קיבלה נינה את התואר "רוזנת שטאופנברג". נולדו להם חמישה ילדים: ברתולד מריה, היימראן, פרנץ-לודוויג, ולריה וקונסטנצה. אף על פי שמשפחתה של נינה הייתה לותרנית, הילדים גודלו כקתולים על פי דרישת משפחתו של קלאוס. קלאוס היה אב ובעל קפדן ובלתי מתפשר, ודרש מאשתו וילדיו סדר, דיוק ומשמעת. הוא לא התיר לנינה להשתתף בחייו, וכאשר הגיעו חבריו לבקרו ביקש ממנה לעזוב את הבית או להישאר בחדר השינה. עם זאת, הוא היה קשור ומסור מאוד למשפחתו, וחזר לבקר את נינה בכל הזדמנות שיכל.
קלאוס שיתף את נינה בדעותיו נגד המשטר הנאצי. לאחר שהוא נפצע במהלך המערכה בצפון אפריקה, היא הגיעה לבקר אותו בבית החולים. הוא אמר לה: "את יודעת, אני מרגיש שאני חייב לעשות משהו עכשיו, להציל את גרמניה." היא הייתה שותפה לכל תוכניותיו להפלת המשטר הנאצי, ותמכה בו לאורך כל הדרך. ב-20 ביולי 1944 יצא לדרכו קשר העשרים ביולי אשר קלאוס עמד בראשו. בעקבות כישלון הקשר, הוצא קלאוס להורג. אולם השלטון הנאצי לא אמר די בכך. היינריך הימלר הצהיר ש"משפחתו של הרוזן שטאופנברג תיעקר מהשורש". היא נלקחה לחקירה יחד עם הוריה, אולם העמידה פנים שהיא אינה יודעת דבר על מעשיו של בעלה: "העמדתי פנים כאילו אני עקרת בית קטנה וטיפשה, שמתעניינת רק בילדים, בחיתולים ובכביסה מלוכלכת". למרות זאת, וחרף העובדה שהיא הייתה בהריון עם בתה החמישית קונסטנצה, היא נלקחה למאסר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק. נודע לה שגם אמה נכלאה באותו מחנה, אולם לא ניתן להן לראות זו את זו. ילדיה נלקחו ממנה וגודלו בבתי יתומים. הורו להם לשכוח את הוריהם וניתן להם שם המשפחה "מייסטר" (Meister).
ימים ספורים לפני סיום המלחמה היא שוחררה, ולאחר מסע קצר ברחבי גרמניה ההרוסה הצליחה לאסוף את כל ילדיה. בשל האנגלית המעולה שבפיה, היא סייעה למקומיים לתקשר עם הצבא האמריקני. היא נפטרה בבמברג ב-2 באפריל 2006 בגיל 92. ביוגרפיה מקיפה שלה התפרסמה על ידי בתה ב-2008.
רוברט מייקל בלנטיין

ביוגרפיה

בלנטיין נולד באדינבורו בשנת 1825, תשיעי מתוך עשרה ילדים לאלכסנדר, עורך עיתון ומדפיס, ולאן. בהיותו בן 16 החל לעבוד בקנדה בחברת הדסון ביי ובמסגרת עבודתו עסק במסחר עם אינדיאנים. בגיל 22 חזר לסקוטלנד ובתוך מספר שנים התמקד ביצירה ספרותית ובייחוד בספרות הרפתקאות לבני הנעורים. ספרו הפופולרי ביותר, הנקרא עד היום, הוא "אי האלמוגים" (1857), שתורגם לעברית ויצא לאור בהוצאות עבר (1954) וכתר (1975). "אי האלמוגים" העניק השראה לספרו המפורסם של רוברט לואיס סטיבנסון, אי המטמון (1883), שאף הזכיר את בלנטיין בפואמה המופיעה במבוא לספר. בגין טעות אינפורמטיבית ב"אי האלמוגים", שעסקה בעובי אגוזי הקוקוס, הקפיד בלנטיין לחיות במקומות עליהם התעתד לכתוב וכך למשל בילה תקופה עם שומרי מגדלור לפני כתיבת ספרו "המגדלור".
בצד עיסוקו כסופר, בלנטיין היה צייר נודע בצבעי מים ויצירותיו הוצגו באקדמיה הסקוטית המלכותית באדינבורו. נפטר בשנת 1894, ברומא, אליה עבר בשנותיו האחרונות.