google/wiki40b huggingface dataset:
סרגיי סוקולוב

סרגיי סוקולוב (ברוסית: Сергей Леонидович Соколов‏; 1 ביולי 1911 – 31 באוגוסט 2012) היה מרשל ברית המועצות, היה שר ההגנה בשנים 1984–1987. 
סרגיי סוקולוב נולד ביבפטוריה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת פקיד. לאחר מהפכת אוקטובר המשפחה עברה לעיירה במחוז קירוב. לאחר סיום בית הספר סוקולוב החל לעבוד בחנות כלי בית. בשנים 1930-1932 הוא עבד במנגנון הקומסומול. בשנת 1932 סוקולוב גויס לצבא האדום ונשלח לחיל השריון. לאחר סיום קורס עבר לשרת במזרח הרחוק הסובייטי. בשנת 1938 במהלך קרבות עם היפנים באזור אגם חסן סוקולוב היה מפקד פלוגה. בתחילת מלחמת העולם השנייה נשלח לחזית אך כבר באוקטובר 1941 עבר לעבוד במטה חיל השריון. החל מינואר 1943 סוקולוב שירת בפיקוד השריון בחלק הצפוני של החזית. הוא סיים את המלחמה בקרליה בדרגת קולונל. 
בשנת 1947 סוקלוב סיים אקדמיה צבאית של חיל השריון במוסקבה. בשנת 1951 הוא סיים את האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. הוא המשיך להתקדם בתפקידי פיקוד ובשנת 1960 התמנה למפקד ארמייה. בשנת 1965 סוקולוב התמנה למפקד הכוחות של פיקוד צבאי לנינגרד. באפריל 1967 סוקולוב הועבר למוסקבה והתמנה לסגן ראשון של שר ההגנה הסובייטי. בהיותו בתפקיד זה בשנת 1978 קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
בשנים 1980-1985 סוקולוב פעל בארגון ופיקוד על כוחות הסובייטיות הלוחמות באפגניסטן זאת במקביל לתפקיד של הסגן הראשון של שר ההגנה. על פעילות זו בשנת 1980 (כבר בשלבים הראשונים של המבצע) הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. 
ב-22 בדצמבר 1984 סוקולוב מונה לשר ההגנה של ברית המועצות. הוא כיהן בתפקיד זה עד ל-30 במאי 1987 כאשר פוטר בעקבות טיסת מתיאס רוסט. עד לשנת 1992 סוקולוב היה בין היועצים של משרד ההגנה.
החל מתחילת שנות ה-90 סוקולוב פעל לריכוז ותאום בין ארגונים שונים העוסקים בתמיכה לגמלאי משרד הביטחון הרוסי.
סוקולוב נפטר ב-31 באוגוסט 2012 שלושה ימים בלבד לאחר מות אשתו. הזוג הוטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
במהלך שרותו הצבאית הוענקו לו עיטורים שונים של ברית המועצות ושל מדינות נוספות לרבות אפגניסטן. את העיטור האחרון הוא קיבל בשנת 2011 לכבוד יום הולדתו ה-100.
לוסי מוד מונטגומרי

ביוגרפיה

לוסי מוד מונטגומרי נולדה בקליפטון, באי הנסיך אדוארד . בהיותה תינוקת התייתמה מאמה. בגיל צעיר מאוד מסר אותה אביה לסבה ולסבתה, שגידלו אותה בביתם. בגיל 9 כתבה את שירה הראשון, ומאז לא הפסיקה לכתוב. בשנים 1895–1896 למדה ספרות באוניברסיטת דאלהוזי בהליפאקס, נובה סקוטיה. בגיל שבע-עשרה התחילה לעבוד בעיתונים כרוניקל ואקו. היא חזרה לאי הנסיך אדוארד לאחר תקופה שבה חיה בפרינס אלברט, ססקצ'ואן עם אביה.
אחרי שעבדה כמורה בבתי ספר שונים באי, חזרה לקוונדיש לחיות שם עם סבתה. תקופה קצרה בשנים 1901
ו-1902 עבדה בהליפאקס, נובה סקוטיה בעיתונים כרוניקל ואקו. בשנת 1902 חזרה לחיות עם סבתה ולטפל בה. ההשראה לכתיבת ספריה הראשונים פקדה אותה באותה תקופה באי הנסיך אדוארד. בשנת 1911 נישאה לכומר יואן מקדונלד, כהן-דת פרסביטריאני, ועברה לגור בנפת אונטריו, שם כיהן ככומר בכנסיית סנט פול הפרסביטריאנית. לזוג נולדו שלושה בנים, שאחד מהם מת בלידה, בשנת 1913.
ספרה הראשון היה האסופית, והוא שהפך אותה בגיל 32 לסופרת מפורסמת בקנדה ובכל רחבי העולם. הצלחת הספר הביאה לכתיבה של ספרי המשך על חייה של אן שרלי.
את אחד-עשר ספריה הבאים כתבה בבית הכומר בליקסדייל, אונטריו. הקהילה מכרה את בית הכומר וכיום הוא משמש כמוזיאון לוסי-מוד מונטגומרי. 
לוסי מוד מונטגומרי מתה בשנת 1942 בטורונטו, קנדה, ונקברה בקוונדיש.
עיקר כתביה שמורים בארכיב של אוניברסיטת Guelph ואילו מכון לוסי-מוד מונטגומרי באוניברסיטה של אי הנסיך אדוארד מתאם את רוב עבודת המחקר והכנסים הנוגעים ליצירתה. יומניה השלמים, בעריכת מרי רוביו ואליזבת ווטרסטון, ראו אור לא מזמן בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
הרברט סיימון

קורות חיים

סיימון נולד במילווקי שבוויסקונסין ב-1916. הוא קיבל תואר ראשון (1936) ותואר דוקטור (1942) מאוניברסיטת שיקגו בתחום מדע המדינה, תוך התמחות במנהל ציבורי. תחום התמחות זה סלל את המשך מחקרו בתחום הציבורי והארגוני ושימש בסיס לתגליותיו בתחום קבלת ההחלטות הארגוני, בזכותן זכה בפרס נובל.

מחקריו

בספרו הידוע ביותר, "התנהגות אדמיניסטרטיבית" (1947), העמיד סיימון את קבלת ההחלטות כמהות המנהל הציבורי. הספר אף נבחר בשנת 1989 לחיבור בעל ההשפעה הגדולה ביותר מעולם על תחום תורת המנהל הציבורי. לדבריו, משום שבמגבלת הזמן הארגוני, עיבוד מידע מסוים כרוך בהכרח בוויתור על עיבוד מידע אחר, המשאב החסר ביותר לדבריו במנהל הציבורי איננו כסף, אלא זמן או "יכולת הקשב" של המנהלים.
סיימון טבע את המונחים "רציונליות מוגבלת" (Bounded Rationality) ו"סטיספיקציה" (Satisficing) או מודל השבעת הרצון. במחקריו יצא כנגד המודל הרציונלי לקבלת החלטות, בטענה שההנחות המוקדמות שהוא מניח גורמות לכך שהוא איננו מציאותי ויכולת הניבוי שלו נמוכה מאוד. לטענתו, גם אם מקבל ההחלטות מעוניין לקבל את ההחלטה הרציונלית ביותר, תמיד ישנם גורמים - כגון מגבלות ניהוליות, קוגניטיביות, סביבתיות, הטיות תפיסה וכן מגבלות של זמן או עלות - המונעים ממנו להשיג זאת בצורה מלאה. בעיה נוספת היא הנטייה של בני האדם לשפוט מידע חדש על פי הדימויים הישנים שהם מכירים (ראו לדוגמה "הקונספציה"). 
סיימון טען כי גופים עסקיים ובני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות, הנבחנות באופן חלקי בלבד. תהליך זה נקרא סטיספיקציה או "השבעת רצון". כלומר לפי שיטתו, החלטה העומדת ברף הרציונליות המוגבלת, היא לא זו בעלת התועלת המקסימלית, אלא זו העונה על דרישות מינימום התואמות את רמת השאיפה הנדרשת, בהתחשב במגבלות הטבעיות של זמן ועלות.
בנוסף למחקריו בנושאי תהליך קבלת ההחלטות, עסק סיימון עם עמיתים נוספים בתחום הבינה המלאכותית, בעיקר בפיתוח מודלים ותוכנות מחשב אשר התחקו אחר תהליכי קבלת ההחלטות האנושיים ואופטימיזציה.
מעבר לנהר

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קרן פלס, הולחן על ידי פלס ואמיר דדון והופק על ידי גלעד שמואלי. 
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קרן פלס ב-2 באפריל 2019. צילומי הידאו הקליפ נעשו ארצות הברית שבניו יורק.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.3 מיליון צפיות.
זוהר ושקיעה של יצאניות צמרת

עלילה

הרומן נפתח בנשף המסיכות הנערך מדי שנה באופרה של פריז, בו מופיע לוסיאן דה רובמפרה, המוכר כבר מהרומן "אשליות אבודות". בסופו של אותו רומן מבקש לוסיאן היפהפה לשים קץ לחייו, אלא שאז הוא נתקל בכומר ספרדי בשם קרלוס הררה שלוקח אותו תחת חסותו. אותו הכומר הוא לא אחר מווטרן, ארכי פושע שהתגורר באכסניה של מאדאם ווקה עם אז'אן דה ראסטיניאק, כפי שמתואר ברומן אחר של באלזאק, אבא גוריו. קרלוס הררה מממן את שיבתו של לוסיאן לחיי הזוהר הפריזאיים. הוא מעודד אותו לחזר אחר בתו של אציל חשוב מתוך מטרה לשאת אותה לאישה, מה שיקדם אותו בחיים הפוליטיים והדיפלומטיים. על מנת להגשים תוכנית זו הוא מצליח להשיב ללוסיאן את שם המשפחה של אמו, בת למשפחה אריסטוקרטית, והוא מתקרא לוסיאן דה רובמפרה במקום שארדון. ווטרן למעשה מבקש לחיות דרך לוסיאן, להשתמש בו ככלי לכיבוש החברה הגבוהה.  
באותו נשף מסיכות מופיע לוסיאן עם אסתר ואן גובסק, יצאנית הצמרת שמעניקה לרומן את שמו. אסתר, יהודייה צעירה ומפתה המכונה "החשמלנית" בשל התחושה המחשמלת שהיא מעוררת, זונחת את חיי החטא לטובת לוסיאן, אך ווטרן, בדמותו של קרלוס הררה, משכנע אותה כי היא רק תגרום לו נזק ותעכב את הקריירה שלו. במקום זה הוא מתכנן להשתמש בכישורי הפיתוי שלה כדי לסחוט כספים מהברון דה נוסינגן, שמתאהב בה במבט ראשון. באמצעות כספים אלה הוא מתכנן לרכוש עבור לוסיאן את האחוזה הישנה של משפחת אמו, שנמכרה זה מכבר, ולהציע את הנדוניה הנדרשת עבור החתונה.
אסתר, שנאלצת למלא את תפקיד מאהבתו של הברון נוסינגן למען לוסיאן, מתאבדת, והחשד נופל על לוסיאן וקרלוס הררה. השניים נעצרים ונחקרים. לוסיאן נשבר בחקירה ומסגיר את זהותו האמיתית של פטרונו, ולאחר מכן מתאבד בתאו בתלייה. ווטרן חושף את עצמו, אך מצליח להגיע לעסקה עם פרקליט המחוז וממונה למפקד המשטרה.

רקע היסטורי

העלילה, כמו במרבית הסיפורים והרומנים של בלזק, מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-19, לאחר מפלת נפוליאון ושיבת המונרכיה לצרפת. בדומה ל"אשליות אבודות", גם כאן ניכרים ברקע הסיפור הוויכוחים הפוליטיים בין הליברלים למלוכנים, אם כי בניגוד לרומן הקודם, אין לכוחות אלה תפקיד ממשי בעלילה.
את סופו של אסיר הפרך ווטרן, שאחרי שנים של מאבק בחוק ואדישות כלפי כל מוסר חברתי נהפך למפקד המשטרה, ביסס בלזק על סיפורו של אז'ן פרנסואה וידוק (Eugène François Vidocq), פושע צרפתי בן התקופה שנהפך לראש סוכנות ממשלתית למאבק בפשע. סיפורו של וידוק השפיע גם על הסופר ויקטור הוגו, שביסס עליו את דמותו של ז'אן ולז'אן בספרו עלובי החיים.

התייחסויות מאוחרות

המחזאי הבריטי אוסקר ויילד אמר שהצער הגדול ביותר שחש מימיו נגרם לו על ידי מותו של לוסיאן דה רובמפרה.
ג'וזף מאזלו

ביוגרפיה

מאזלו נולד בכפר ריינבק, ניו יורק וגדל בעיירה הייד פארק. בנם של ג'יני וג'וזף מאזלו הבן. 
החל לשחק כשהיה בן שבע בתפקיד קטן במותחן הפשע "בחזקת חף מפשע".
ב-1992 שיחק בתפקיד הראשי של בובי לצידו של ילד כשרוני נוסף אלייז'ה ווד המגלם את אחיו מייק בפנטזיה של ריצ'רד דונר "על כנפי החלום".
ב-1993 התפרסם מאזלו לראשונה ברחבי העולם בתפקיד הילד חובב הדינוזאורים טים מרפי במותחן ההרפתקאות שובר הקופות של סטיבן ספילברג "פארק היורה".
מאזלו הופיע גם בסרט ההמשך המוצלח "העולם האבוד: פארק היורה" מ-1997 באותו התפקיד, אך הפעם בתפקיד אורח קצר.
השחקן ששיחק לצידו של מאזלו בסרט ריצ'רד אטנבורו בחר ללהק אותו לדרמה הביוגרפית הנוגעת בבימויו "ארץ הצללים", לתפקיד הילד דאגלס גרישהאם בנה של המשוררת ג'וי גרישהאם (דברה וינגר).
לאחר מכן שיחק את רורק בנה של גייל הבלתי שגרתית (מריל סטריפ) בדרמת המסע "נהר הפרא".
ב-1995 הופיע בדרמה הקומית "התרופה" בתור דקסטר נער החולה במחלת האיידס עקב טעות טרגית בעירוי דם אותו נטל.
מהופעותיו המרגשות של מאזלו הבולטת מכולן הייתה עד כה בתור הנער ג'ו וונטוורת' שאמו רבקה נהרגת כתוצאה מפגיעת כדור בייסבול בדרמה " סיימון בירץ' " המבוססת על ספרו של ג'ון אירווינג "תפילה לאואן מיני". בשנת 2004 שיחקה את דמותו של פיטר בדרמה הרומנטית "המהפך של הלן" של הבמאי גארי מרשל.
ב-2007 ביים מאזלו את סרטו הראשון "עניין של חיים ומוות" אודות שלושה אחים המאבדים את הוריהם בפיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2010 חזר לשתף פעולה עם סטיבן ספילברג לאחר 13 שנה ועם טום הנקס לאחר 19 שנה בסדרת המלחמה הגרנדיוזית בהפקתם "הפסיפיק".
בסדרה גילם את דמותו הראשית והביוגרפית של רב"ט חיל הנחתים יוג'ין "הפטיש" סלדג'.
לתפקיד הראשי בסדרה הוסיף מאזלו גם תפקיד משני בדרמה של דייוויד פינצ'ר, "הרשת החברתית".
בסרט גילם את היזם דסטין מוסקוביץ' שהקים ביחד עם מארק צוקרברג (ג'סי אייזנברג), אדוארדו סברין (אנדרו גארפילד) וכריס יוז את אתר פייסבוק. 
בשנת 2016 ביים וכתב מאזלו את דרמת הספורט "לא מנוסח", בו גם כיכב לצדם של צ'ייס קרופורד, טיילר הקלין וג'יימס בלושי.  
בשנת 2018 שיחק בדרמה הביוגרפית "רפסודיה בוהמית", שביים בריאן סינגר. בסרט גילם את ג'ון דיקון, בסיסט להקת קווין.
הגירה בלתי חוקית לארצות הברית

הגירה בלתי חוקית לארצות הברית מתייחסת להגירה של תושבים אשר אינם אמריקאים לארצות הברית תוך כדי הפרת חוקי ההגירה והאיזרוח של ארצות הברית. 
הגירה בלתי חוקית לארצות הברית נחשבת לפי החוקים האמריקאים לעבירה שהעונש עליה לרוב הוא גירוש. כניסה לארצות הברית דרך הגבול ללא אישור ממשלתי או ללא ויזת תייר נחשבת לעבירה השכיחה ביותר. כניסה לארצות הברית לעבודה עונתית ללא האישורים הממשלתיים המתאימים מסווגת בדרך כלל אף היא כהגירה בלתי חוקית, אפילו כאשר כוונתו של הנאשם לחזור לארצו כאשר עונת העבודה תסתיים. הובלה מאורגת של מהגרים בלתי-חוקיים או סיוע שיטתי בכניסתם למדינה עלול להוביל לתביעה בגין הפרת חוק RICO (החוק ללוחמה בפשע מאורגן), הטומנת בחובה עונשים כבדים ביותר.
שירותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (USCIS) היא הסוכנות הפדרלית הראשית האחראית לאכיפת חוקי ההגירה והאיזרוח בארצות הברית.
אוכלוסיית המהגרים הבלתי חוקיים בארצות הברית מוערכת כיום בכ-12 מיליון בני אדם. ההערכה היא כי 57% מן המהגרים הבלתי חוקיים מגיעים במקור ממקסיקו, 24% משאר אמריקה הלטינית, ו- 19% ממקומות אחרים בעולם.

עבודה והגירה בלתי חוקית בארצות הברית

כיום פועלות בארצות הברית חברות ישראליות הפועלות באופן חוקי, אשר משדלות אזרחים ישראלים, בעלי ויזת תיירות בלבד ולא אזרחות, לעבוד עבורן בארצות הברית בעגלות, קניונים או חנויות. לעיתים עובדים אלו אף נישאים לאזרחים אמריקאים לצורך קבלת אזרחות אמריקאית, באופן בלתי-חוקי. העונש על לכידת עובד/ת בלתי-חוקי/ת בארצות הברית הוא מעצר ל-10 ימים, קנס כספי, ואיסור כניסה של 10 שנים, עד לכל החיים לארצות הברית. סעיפי האישום יכולים להיות: הונאה נגד ארצות הברית, הונאת ויזה, סיוע למהגרים לא חוקיים, הלבנת כספים ועוד. לחברות אלו משתלם לשדל ישראלים שכאלו להגיע לעבוד בארצות הברית, שכן עובדים אלו נאלצים לשלם חלק נכבד ממשכורותם לתשלום שכירות המגורים, שנמצא בבעלות החברה המעסיקה, דבר המגדיל את רווחי החברות ומייצר תעסוקה לעורכי הדין של חברות אלו. בנוסף לשוטרים המקומיים והפדרלים, לרשויות הפדרליות, לאוניברסיטאות וכו'. אך מעמידות את העובדים במצב של אפשרות לכליאה ומעצר, בנוסף מונע אפשרות תעסוקה של עובדים אלו במשרדים ההמשלתיים במדינת ישראל לאחר שובם ארצה. כשלרשות הפדרלית כל האמצעים לאתר עובדים ייעודיים אלו טרם הכניסה לארצות הברית ומניעת כניסתם. במקרה והחברה מספיק רווחית ומעוניינת להעסיק עובד, החברה עצמה תכסה את עלויות ההכשרה המקצועית, הוצאת אשרת העבודה ואף הוצאת האזרחות הרלוונטית.
נורית בת יער

ביוגרפיה

בת יער היא נכדתו של אשר פולישוק, ממייסדי שכונת נחלת בנימין בתל אביב. אביה של בת יער עיצב לבקשת פיני לייטרסדורף, המעצבת הראשית של חברת האופנה "משכית", כפתורי עץ זית. בגיל 16, כאשר הביאה בת יער משלוח כפתורים ללייטרסדורף, הציעה לה האופנאית לדגמן עבור החברה. בת יער, חניכת תנועת הנוער "התנועה המאוחדת", שלא ראתה בדוגמנות קריירה עתידית עבורה, סירבה. כעבור חצי שנה פתחה לייטרסדורף קורס ייחודי לדוגמנות יחד עם נועה אשכול שלימדה תנועה. בת יער הסכימה להצטרף לקורס בתנאי שלא תצטרך לנעול נעלי עקב ולא למשוח את שפתיה בשפתון. מאותה עת הפכה בת יער לדמות מוכרת בזכות עשרות צילומי-פרסומת. בין היתר הופיעה תמונתה על גבי שערי השבועון לאשה, כאשר דמותה הצעירה מזכירה את בריז'יט ברדו, שהייתה פופולרית באותה עת. בין המפרסמים עבורם הצטלמה היו שמן תעשיות (סבון "ספציאל" של "עץ הזית"), תלמה (קוביות מרק), מאווררי "נחת רוח", רדיו טרנזיסטור "רונית" של "אמפא", כרזות של "משכית", חוברות ופרסומים בחו"ל של משרד התיירות וסרטוני פרסומת למכוניות ולצמיגים שהוקרנו בבתי הקולנוע. כמו כן, כיכבה על גבי גלוית "נערת קטיף התפוזים" שהופצה גם כאיגרת שנה טובה וגם כברכה לחיילי או"ם, שבחרו אותה ליפה ביותר שקיבלו. עקב כך הזמין אותה אורי אבנרי לראיון בעיתונו "העולם הזה", עד מהרה הפך הראיון להצעת עבודה בעיתון ובת יער החלה לצייר עבור העיתון ציורי אופנה ולכתוב את הטור "חפש את האישה".
שהתה בארצות הברית מספר שנים, עד 1975, ושימשה שם כתבת "מעריב" לענייני אופנה. היא למדה לתואר ראשון באמנות באפסלה קולג', אותו סיימה בהצטיינות יתרה ואף זכתה ב"פרס אפסלה", וכן עיצוב אופנה בוושינגטון די. סי., אצל מארי אליזבט קפלבי, שעיצבה דגמים עבור ז'קלין קנדי-אונאסיס. משלהי 1975 ועד סוף 2001 הייתה כתבת ומומחית האופנה של "ידיעות אחרונות". במהלך עבודתה ב"ידיעות אחרונות" גילתה כישרונות ישראליים חדשים, סיקרה את האופנה באירופה ובארצות הברית וראיינה כמה מגדולי המעצבים והאופנאים בעולם.
בשנת 1999 הוזמנה על ידי אריה שגיא, המנהל והאוצר הראשי של המוזיאון הפתוח לצילום בגן התעשייה תל-חי (מייסודו של התעשיין והיזם סטף ורטהיימר) לאצור את התערוכה "הבזקי זוהר - צילום אופנה בראי המאה" שפתחה את המילניום במוזיאון. התערוכה סיכמה מאה שנות צילום אופנה בארץ ובחו"ל ובדקה את השפעתן של תמורות חברתיות כמו שיחרור האשה על צילום האופנה. התערוכה לוותה בקטלוג צילומי בעריכתה הכולל, כמו התערוכה את עבודותיהם במאה העשרים של מיטב צלמי-האופנה הישראליים והצלמים המובילים בזירה הבינלאומית.
ב-2009, לקראת חגיגות המאה לתל אביב התבקשה בת יער, כנכדה למייסדי העיר, לכתוב בלוג אודות ההיסטוריה של האופנה בעיר. עבודת המחקר שערכה הובילה אותה לחקר התחום ביישוב העברי בכלל ולכתיבת ספרה "שיכרון עיצובים – אמנות האופנה בישראל 1948 - 2008", שיצא לאור בהוצאת רסלינג.
בת יער נפטרה ב-12 בדצמבר 2012 ממחלת הסרטן. הייתה נשואה לד"ר אברהם צוריאנו, אם לשניים וסבתא.
Feels Like We Only Go Backwards

קליפ

את הווידאו-קליפ של השיר ביימו ג'ו פלינג ובקי סלואן, הידועים בעיקר כיוצרים של סדרת הרשת Don't Hug Me I'm Scared. הקליפ כולל בתוכו אמנות פסיכדלית.

זכויות יוצרים

בשנת 2014, טיים אימפלה הואשמו בגניבת השיר "Océano" של הזמר הארגנטינאי פבלו רואיז.

גרסאות כיסוי

"Feels Like We Only Go Backwards" בוצע על ידי כמה אמנים, כולל Hungry Kids of Hungary, ארקטיק מאנקיז, Say Lou Lou ו-Foster the People.
משוואות פרנה-סרה

פרשנויות ויישומים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קינמטיקה של מערכת הייחוס

הווקטור המשיק T, הנורמל N, והבינורמל B, יוצרים יחד בסיס אורתונורמלי למרחב התלת-ממדי. משוואות פרנה-סרה מתאימות לפיכך לכל נקודה על העקום במרחב מערכת ייחוס טבעית, או מערכת קואורדינטות, שנכנה אותו מערכת פרנה-סרה.
למערכת פרנה-סרה ניתן לתת פרשנות קינמטית. נדמיין שצופה (חלקיק או גוף למשל) נע לאורך העקום בזמן, ומשתמש במערכת הייחוס פרנה-סרה כמערכת הקואורדינטות שלו. משוואות פרנה-סרה מבטאות את העובדה שמערכת קואורדינטות זאת סובבת בקביעות במהלך התנועה של הצופה לאורך העקום המרחבי. מכאן, מערכת הקואורדינטות הזאת היא תמיד לא אינרציאלית. התנע הזוויתי של מערכת הקואורדינטות של הצופה הוא פרופורציונלי לווקטור דארבוקס של מערכת הייחוס.
מהאיור השני ניתן לראות שהעקמומיות במשוואות פרנה-סרה מודדת את קצב הסיבוב של מערכת הקואודינטות של הצופה מסביב לווקטור הבינורמל B, בעוד שהפיתול מודד את קצב הסיבוב של מערכת הקואורדינטות מסביב לווקטור המשיק T. כשמבינים את הפרשנות הקינמטית בדרך זאת, ניתן לראות שאם הצופה היה גוף מרחבי (כלומר לא חלקיק נקודתי) אשר מערכת הקואורדינטות מתארת את האוריינטציה שלו במרחב, אזי הפיתול היה משול לקצב הגלגול (roll) הרגעי של הגוף, בעוד העקמומיות הייתה משולה לקצב הסבסוב (yaw).
רפובליקות ברית המועצות

רפובליקות ברית המועצות (ברוסית: союзные республики) היו היחידות המנהליות הגבוהות ביותר בברית המועצות.

מבנה וסמכויות

למרות שלהלכה לכל רפובליקה הייתה מידה מסוימת של עצמאות במסגרת של פדרציה, למעשה לאורך רוב הזמן השלטון הריכוזי במוסקבה ריכז אצלו את רובן ככולן של סמכויות השלטון. לפיכך, הרפובליקות היו בעיקר כלי לחלוקה מנהלית של ברית המועצות. הן היו בעלות משטר סוציאליסטי, ובכולן למעט הרפובליקה הרוסית, פעלה מפלגה קומוניסטית עצמאית, שהיוותה חלק מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בהתאם לחוקת ברית המועצות, הייתה מבוססת המערכת הפוליטית במדינה על מועצות פועלים (סובייטים), שהיו קיימות לאורך כל ההיררכיה האדמיניסטרטיבית, החל מהרמה המקומית, ועד לסובייט העליון שהיה ממוקם במוסקבה. במקביל למבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל, קיימת הייתה בכל רפובליקה היררכיה מפלגתית מקבילה, שאפשרה לפוליטבורו מידה גדולה של שליטה בנעשה ברפובליקה. בעלי תפקיד במבנה האדמיניסטרטיבי הרגיל היו ככלל כפופים למקביליהם במבנה המפלגתי, ומינויים בכל הרמות הן במבנה המפלגתי והן במבנה הרגיל דרשו את אישור המפלגה. הנוהג המקובל ברפובליקות (למעט רוסיה) הכתיב כי ראש הרפובליקה יהיה פקיד מקומי, בעוד ראש המנגנון המפלגתי באותה רפובליקה יהיה נתין אחת הרפובליקות האחרות. לכל רפובליקה הייתה עיר בירה ומערכת משלה של סמלים לאומיים שכללו דגל, סמל, ולמעט רוסיה אף המנון.
חולשת סמכויותיהם של הרפובליקות נשארה עד לאמצע שנות השמונים, כשהרפורמות הפוליטיות שבהן נקט מיכאל גורבצ'וב גרמו לשחרור כוחות פוליטיים ריאקציוניים ולהתרופפות נוקשות המשטר, עד שהביאו לבסוף להתמוטטותו. כל הרפובליקות הסובייטיות לשעבר הן כיום מדינות עצמאיות, וכולן למעט שלוש המדינות הבלטיות קשורות בצורה רופפת זו לזו במסגרת חבר המדינות העצמאיות.

התפתחות

מספר הרפובליקות לא היה קבוע, והשתנה בהתאם לנסיבות הפוליטיות לאורך ימי קיומה של ברית המועצות. לאחר שבשנותיה הראשונות של ברית המועצות המערכת סבלה מחוסר סדר, עד 1922 אורגנה ברית המועצות סביב ארבע רפובליקות: הרפובליקה הרוסית, הרפובליקה האוקראינית, הרפובליקה הבלארוסית ורפובליקת עבר-הקווקז. בשנים הבאות גדל המספר הזה בהתמדה. בשנת 1924, הפכו אוזבקיסטן וטורקמניסטן לרפובליקות בברית, ובשנת 1929 עשתה זאת טג'יקיסטן. בשנת 1936 הפכו קזחסטן וקירגיזסטן לרפובליקות, ובאותה השנה גם חולקה רפובליקת עבר-הקווקז לשלוש רפובליקות: הרפובליקה הגאורגית, הרפובליקה האזרית והרפובליקה הארמנית. בסוף שנת 1936 מספר הרפובליקות הכולל של ברית המועצות נעמד על אחת עשרה. עקב אירועי מלחמת העול השנייה, בשנת 1940, הצטרפו במזרח אירופה ארבע רפובליקות חדשות: הרפובליקה המולדובית, ושלושת המדינות הבלטיות - ליטא, לטביה ואסטוניה. בשנה זאת נעשה שינוי נוסף, כאשר חבל קרליה שברפובליקה הרוסית הפך לרפובליקה עצמאית. רפובליקה זו התקיימה עד ל-1956, אז אוחדה עם הרפובליקה הרוסית מחדש. החל משנה זו, ועד התפרקות ברית המועצות בראשית שנות ה-90, נשאר מספר הרפובליקות והמבנה הכללי שלהן ללא שינוי.
דורה

תיאור

הדורה היא עשב גבוה שמגיע עד מעל ל-4 מטרים. תפרחת הדורה היא מצורת "מכבד" בה השיבוליות מסודרות בקבוצות של שתיים או שלוש שיבוליות יחד, כאשר בכל קבוצה אחת השיבוליות היא פוריה, והשאר עקרות. לדורה מערכת שורשים מסועפת ויכולת להפסיק את גידולו בעתות בצורת, ועל כן היא יכולה לשרוד בתנאי צחיחות קיצוניים. עלי הדורה הם קטנים, והם נסגרים בעת יובש. 
זרע הדורה דומה במבנהו לזרע התירס, אך הוא קטן ואליפטי יותר. הוא מכיל 72-81% עמילן וסוכר, 11% חלבון, 4% שומן, 2% תאית ומינרלים.

שימושים

יכולת הדורה לשרוד ביובש קיצוני הפכה אותה לדגן חשוב מאוד באזורים הצחיחים של אפריקה, אסיה, אמריקה ואוסטרליה, אך במיוחד היא מתאימה לאקלים האפריקאי, בהיותה עמידה לתקופות גשומות ויבשות לחלופין. אפריקה מפיקה יבול של כעשרים מיליון טונות דורה בשנה, אם כי שיטות הגידול המסורתיות מניבות בקושי טון אחד לעשרה דונם, בעוד שבשיטות מודרניות ניתן להפיק עד 5 טון לשטח זהה.
מגוון המאכלים והמשקאות שמיוצרים באפריקה מהדורה (דייסות, לחמים וכדומה) מעידים על חשיבותה. באופן מסורתי מותססת הדורה תוך שימוש בחיידקי חומצת חלב. ההתססה גורמת לטעם החמצמץ שנחשב באפריקה לאיכותי. ההתססה קוטלת חיידקים מסוכנים ומאריכה את חיי המדף. התססה בשמרים משמשת לייצור בירה שמכילה חלבונים ואחוזי אלכוהול גבוהים למדי. 
פרויקט ENVIROPAK של האיחוד האירופי מנסה לייצר מתוצרי הלוואי התעשייתיים של הדורה מוצרי פלסטיק מתכלים וציפויים מגינים לייצוא הפירות האפריקאיים.
יחסי מקסיקו–קטר

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-30 ביוני 1975, כ-4 שנים לאחר שקטר קיבלה את עצמאותה מהבריטים. מאז כינונם, היחסים תוחזקו ונוהלו בעיקר על ידי ארגונים בינלאומיים דוגמת האו"ם. רק במהלך השנים האחרונות שיתוף הפעולה בין המדינות הלך וגדל. בשנת 2014 קטר פתחה שגרירות במקסיקו סיטי. המחווה הייתה הדדית ובשנת 2015 נפתחה שגרירות חדשה בדוחה.
בחודש נובמבר בשנת 2015 נסע אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני לביקור במקסיקו, בו ביקר את נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו וחתם בין היתר על כמה הסכמים דוגמת הסכם שירותי אוויר משותפים לשתי המדינות והסכמים נוספים בתחומי האנרגיה, התרבות והאומנות. בחודש ינואר בשנת 2016 נסע נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו לקטר וביקר את אמיר קטר תמים בן חמד אאל ת'אני, בין היתר חתמו גם על הסכמים.

יחסי סחר

ב-2014 הסתכם הסחר השנתי הכולל בין שתי המדינות בסך של 284 מיליון דולרים אמריקאים. הייצוא של מקסיקו לקטר יכלול לרוב כלי תחבורה, מקררים ומשאיות. הייצוא של קטר למקסיקו יכלול לרוב סגסוגות אלומיניום וגז טבעי. קטר היא המייבאת ה-61 בגודלה למקסיקו ומקסיקו היא המייבאת ה-28 בגודלה לקטר.
בטאון חב"ד

בטאון חב"ד היה כתב עת שיצא על ידי אגודת חסידי חב"ד בישראל בין השנים תשי"ב-תשל"ג (1952–1973). במשך פעילותו יצאו ארבעים ואחד גליונות.

היסטוריה

הבטאון הראשון ראה אור בי"ח באלול תשי"ב. הוא התחיל לצאת כבמה לדיווח על פעילות חב"ד בישראל, וחדשות מחצרו של הרבי מלובביץ' והפצת תורתו.
הוצאת הבטאון קיבלה עידוד מהרבי, שלעיתים שלח 'דמי השתתפות'.
עד שנת תשי"ט יצאו לאור תשעה עשר גליונות. בשנת תשכ"ג, לאחר הפסקה של כארבע שנים חודשה הוצאת הגיליון ובמסגרתה עבר הגיליון שינוי בתוכן הכללי, עם יותר תמונות ותצלומי כתבי-יד, ומאמרים נוספים עם כתבים חדשים.
בקיץ תשל"ב שלח הרבי מכתב אל מערכת הבטאון שלא עורכים את החומר הנדפס כפי שצריכים, וביקש שעד שלא ימצאו מישהו שיהיה אחראי על העריכה של כל החומר - יפסיקו עם הוצאת הבטאון, חברי המערכת מינו אדם שייקח אחריות על עריכת והגהת החומר בצורה קפדנית, כשנה וחצי אחר־כך בבטאון מספר ארבעים התפרסם סיפור על רבי שניאור זלמן מלאדי ללא שום מקור, בעקבות זאת שלח הרבי מכתב למערכת איך נתן העורך אישור לפרסם את הסיפור בלי שום ציון מקור או הערה, ובנוסף ציין כי אופן העריכה בכללות לא כפי שחברי המערכת הבטיחו שהבטאון יעבור הגהה.
בגיליון ארבעים ואחת פרסמה המערכת תשובה על הסיפור הנ"ל שבה מיישבים את התמיהות הללו בדרך ההלכה, במכתב תגובה הרבי דחה את דבר המערכת על־פי חסידות ועל־פי הנגלה', וענה שעד שלא ימצא אדם שיוכל להיות עורך אחראי יפסיקו עם הוצאת הבטאון.
בעקבות זאת הציע הרב ישראל לייבוב לרב יהושע מונדשיין את התפקיד, אך מונדשיין טען שהוא לא מתאים לכך והראיה, שהוא לא היה רואה שום דבר פסול בפרסום הסיפור על הש"ך ואדמו"ר הזקן.
בעקבות כך הופסקה הוצאתו לאור של הבטאון.