google/wiki40b huggingface dataset:
זואי קאזאן

ביוגרפיה

קאזאן נולדה בלוס אנג'לס שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא יווני, גרמני ואנגלי. הוריה הם זוג התסריטאים ניקולס קאזאן, מועמד פרס האוסקר על התסריט של "תהפוכות הגורל", ורובין סוויקורד, מועמדת פרס האוסקר על התסריט של "סיפורו המופלא של בנג'מין באטן". קאזאן היא נכדתו של הבמאי האגדי איליה קאזאן והמחזאית מולי קאזאן. זואי היא אחותה הבכורה של השחקנית מאיה קאזאן. היא למדה באוניברסיטת ייל.

קריירה

החלה את דרכה כשחקנית משנה בשנת 2007 בסרטים "עדות שבורה", "בעמק האלה" ו"לסגור מעגל". באותה שנה התארחה בפרק בסדרה "מדיום".
בשנה שלאחר מכן הופיעה לצידו של לאונרדו דיקפריו ווקייט וינסלט בדרמה של סם מנדס "חלון פנורמי". בשנת 2008 השתתפה בסרט "אני ואורסון ולס" בכיכובו של זאק אפרון.
בשנת 2009 זכתה קאזאן לחשיפה בזכות תפקידה בקומדיה המצליחה "זה מסובך" בתור גאבי לצד מריל סטריפ וסטיב מרטין, וגם בסרט שהפיק בראד פיט "החיים האישיים של פיפה לי".
ב-2010 הופיעה קאזאן בדרמה הקומית של ג'וש רדנור "שמחתודהעודבבקשה" לצידו ולצד מאלין אקרמן, במערבון "המשלחת של מיק" ובסדרת ה-HBO "משועמם עד מוות" בתור נינה חברתו של הסופר ג'ונתן אמס, המגולם על ידי ג'ייסון שוורצמן.
בשנת 2012 קיבלה קאזאן ביקורות מהללות ומועמדויות לפרס אינדפנדנט ספיריט ולפרס סאטורן על הופעתה בדרמה הרומנטית "רובי ספרקס" לצד פול דנו, קאזאן גם כתבה את התסריט לסרט. ב-2013 כיכבה בסרט הדרמה הקומית "האחות היפה" בתור שתי התאומות לצד ג'ייק ג'ונסון. בהמשך, כיכבה גם בקומדיה הרומנטית "אולי בכל זאת" לצידו של דניאל רדקליף. ב-2014 שיחקה בסרט "בעיניים שלך" לצד ג'ניפר גריי וניקי ריד. באותה שנה התארחה בסדרה אוליב קיטרידג'.
באוקטובר 2015 שיחקה בדרמה הקומית שהפיק ג'ורג' קלוני, "משברים בע"מ" לצידם של סנדרה בולוק, בילי בוב תורנטון, סקוט מק'ניירי ואנתוני מאקי. הסרט מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 2005.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי לצד אהרון דאגלס בסרט האימה "המפלצת", המספר על אם ובת שנתקעות בכביש נטוש ונאלצות להתעמת עם מפלצת אימתנית.
בשנת 2017 שיחקה בקומדיה הרומנטית "חולי אהבה" של הבמאי מייקל שוולטר. באותה שנה עלה במרכז לינקולן מחזה פרי עטה בשם "לאחר הפיצוץ".

חיים אישיים

מ-2007 נמצאת בזוגיות עם השחקן פול דנו. לשניים נולדה בת באוגוסט 2018.
אייל אבן צור

ביוגרפיה

אייל אבן צור, אחיו של הזמר והיוצר שחר אבן צור, החל את דרכו המוזיקלית בתחילת שנות התשעים בלהקה "הבן של שכן" בה היה חבר גם פיטר רוט. הלהקה הוציאה שיר אחד בשם "NOBODY'S PERFECT" באלבום האוסף "החדש שני" והתפרקה.
בשנת 1996 הקים אבן צור את להקה "נעליים" בה היה הזמר, כותב השירים והגיטריסט. ביחד איתו היו חברים בלהקה עידו אגמון, אלעד קרן ואורן רביב. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "נעליים", בשנת 1998 בהפקתו המוזיקלית של ירמי קפלן והוא כלל את הלהיטים "למה", "רע" ו"ריח".
בשנת 1999 הוציאה "נעליים" מיני אלבום עם גירסת כיסוי לשירם של משינה – "פולארויד".
במקביל לפעילותו בלהקת "נעליים" החל אבן צור לבסס את מעמדו כאחד מאנשי הסאונד הבולטים בארץ כשעבד עם ברי סחרוף, משינה, אסף אמדורסקי, מוניקה סקס, דנה ברגר ואחרים.
בשנת 2001 יצא אלבומו של רמי פורטיס "חצי אוטומטי" עליו עבד במשותף עם אבן צור שהיה שותף לכתיבה, נגינה, עיבודים ולהפקה המוזיקלית ביחד עם פורטיס. אבן צור גם היה טכנאי ההקלטה והמיקס באלבום שכלל בין היתר את השירים "הדלת" ו"חצי אוטומטי".
בשנת 2010 הוציא אייל אבן צור את אלבום הסולו הראשון שלו "לב 1". השיר הבולט באלבום היה הלהיט "גרה ממול".
בשנת 2012 הפיק אבן צור את אלישע בנאי וארבעים השודדים – אלבום הבכורה של אלישע בנאי והשודדים שכלל את הלהיטים "סן דייגו" ו"ברצלונה".
בשנת 2014 הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת מוניקה סקס "מקצועות חופשיים" שכלל את השירים "שוב יורד אור חאקי אפרורי" ו"מרוב אהבה".
בשנת 2016 הוציא אבן צור את אלבומו השני "בדרך לחירות" ממנו בלט השיר "שלוש קומות". באלבום מתארח שאנן סטריט בדואט "הכל טוב" אותו כתבו השניים ביחד.
כוכב אורח

באסטרונומיה, כוכב אורח הוא כינויו של כוכב שהופיע באופן פתאומי במקום שבו לא נצפה שום כוכב בעבר, ונעלם שנית כעבור פרק זמן כלשהו. המונח הוא תרגום ישיר של ביטוי סיני עתיק שהתגלה ברשומות אסטרונומיות מסין. אסטרונומים מודרניים מזהים את תופעת הכוכב האורח ככוכב משתנה: נובה וסופרנובה. יחד עם זאת המונח "כוכב אורח" עדיין נמצא בשימוש בהקשר של ניתוח רשומות אסטרונומיות עתיקות מאחר שלא תמיד ניתן לסווג את התופעות שניצפו בזמנו במדויק.
בסין העתיקה, הכוכב האורח היה אחד משלושה סוגים של "כוכבים חדשים", כשהשניים האחרים היו סוגים של שביט.
עד סוף הקיץ

העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בקיץ של שנת 1978. מיכל (מיכל ורשאי) מוטרדת מכך שבתה מאיה (בר מינאלי) אינה יודעת קרוא וכתוב. מורתה של מאיה מעוניינת להשאיר אותה כתה, אבל מיכל אינה מסכימה לכך והיא מבטיחה שעד סוף הקיץ מאיה תלמד קרוא וכתוב ותשלים את הפער עם בני גילה. מיכל, שאינה מצליחה ללמד את מאיה, שולחת אותה ללמוד אצל אחותה נעמי (שרית וינו-אלעד). חיים (יאיר רובין), אביהן של מיכל ונעמי, שנטש אותן ואת אמן בילדותן, מגיע לבקר במושב במפתיע, ויוצר קשר עם מאיה ועידו, ילדיה של מיכל. הסבא מחפש דרכים להוכיח שכתב לבנותיו מכתבים רבים, במשך השנים, חשב עליהן ואהב אותן, למרות היעדרות בת 20 שנה. נעמי, מתגוררת באותו מושב בגפה, לאחר שגם אותה עזב בעלה, מתנגדת נחרצות לחידוש הקשר עם אביה. נוצרים מתחים פסיכולוגיים ומעמיקים ברמות שונות. בין שתי האחיות. בין נעמי ואביה. בין העבר של שתי האחיות והניסיון של אביהן לתקנו. בין מיכל ובעלה המתנגד להכנסת האב לבית, בגלל שהוא זה שהחדיר בה את אי-היכולת לקבל את אהבתו אליה. בין הבגידות בעבר לבגידות בהווה. בין מאיה לבין אביה, החושפת את האמת על אביה.
גיבור מקומי

תקציר העלילה

פליקס האפר (ברט לנקסטר) הוא טייקון העומד בראש חברת הנפט והגז הגדולה "נוקס" שמרכזה ביוסטון טקסס. כדי לפתח את הפקת הנפט בצפון האוקיינוס האטלנטי יש צורך לבנות בית זיקוק ומחסנים בחוף סקוטלנד. המקום הטוב היותר הוא הכפר הקטן פרנס (שם פיקטיבי) היושב לחוף ים מקסים. הוא בוחר את עובד החברה "מאק" מקינטייר להגיע לכפר ולשכנע את תושביו למכור אותו עבור מיליוני דולרים. האפר שהוא גם אסטרונום חובב מבקש ממאק שידווח לו אם יש אירוע חריג בקבוצת הכוכבים בתולה בשמי הכפר. מקינטייר נבחר בשל שם משפחתו בעל הצליל ה"סקוטי", על אף שהוא ממוצא הונגרי.
בסקוטלנד הוא פוגש את נציג החברה, דני אולדסן (פיטר קפלדי), הם נוסעים למרכז המחקר של החברה שם מוצגת להם תוכנית החברה לבניית בית הזיקוק ושם הם פוגשים את חוקרת הימים של החברה, מרינה, (ג'ני סיגרוב).
הם מגיעים לכפר הדייגים הקטן ומשתכנים במלון השייך לגורדון ארקהרט (דניס לוסון) שהוא גם רואה חשבון. הם מספרים לו על תוכניתם וממנים אותו לנציגם מול התושבים.
התושבים הם דייגים עניים המוצאים פרנסה בקושי. חיי הכפר מתרכזים בפאב הקטן ובכנסיית הכפר. ארקהרט לא מתקשה לשכנע את התושבים להסכים למכירה ולפינוי שיעשו אותם מבוססים כלכלית.
רק בן נוקס (פולטון מקיי) המתגורר בבקתה על החוף מסרב להצעה. חלק ניכר מהחוף שייך למשפחתו 400 שנה והוא אינו מוכן למכרו בשום אופן. כל נסיונותיו של מאק לשכנעו נכשלים. הוא מדווח להאפר על המצב דרך הטלפון היחיד בכפר הנמצא בתא טלפון אדום ופועל בעזרת אסימונים.
בינתיים מתאהב מאק בחיים השקטים והאיטיים של תושבי הכפר שהם בניגוד לחיים הלחוצים ביוסטון ומתחיל להרהר בצדקת שליחותו. מרינה מגיעה לכפר ודני מתאהב בה.
אנשי הכפר מתאספים על מנת להתעמת עם בן, אשר עלול לסכל את העסקה בה הם מעוניינים. בה בעת נוחת בחוף מסוק וממנו יוצא האפר, שחושב שכולם באו לקבל את פניו. מאק מדווח לו על עקשנותו של נוקס והאפר נכנס לבקתתו של נוקס כשכולם ממתינים בחוץ.
נוקס שגם הוא אסטרונום חובב עושה רושם טוב על האפר שמוצא בו נשמה תאומה. לאחר המתנה מורטת עצבים יוצא האפר מהבקתה ומודיע כי החליט לבנות את בית הזיקוק מחוץ לחוף וכי יקים במקום מצפה כוכבים ומכון לאוקיינוגרפיה לשמחתה של מרינה. מאק חוזר לדירתו בכרך הגדול במצב רוח קודר.
המטה האישי של הרייכספיהרר אס אס

פעילות

משנת 1933 ועד לשנת 1942 עמד בראש המשרד אוברפיהרר קרל וולף, שבהמשך קודם לדרגת ס"ס אוברגרופנפיהרר. תפקידו של וולף היה לפקח על הלו"ז של הימלר ולהעביר את דרישותיו של הרייכספיהרר לכל המשרדים, הסוכנויות והיחידות הכפופות לאס אס. 
לאחר ההתנקשות בריינהרד היידריך בשנת 1942 סר חינו של וולף מעיני הימלר, והוא החליפו בס"ס אוברגרופנפיהרר מקסימיליאן פון הרף, שכיהן בתפקיד זה עד לסיום המלחמה.
הימלר הקים מספר צוותי פרויקטים מיוחדים תחת המטה האישי שלו. ביניהם המטה בטירת וולסבורג וכן החברה המדעית אננארבה, שמחקריה התמקדו בהיסטוריה התרבותית והאנתרופולוגית של הגזע הארי. על מנת לבסס את המחקרים הם ערכו ניסיונות מדעיים ומסעות תיור ברחבי תבל במטרה לאסוף ממצאים שיוכיחו את התאוריה הנורדית.

השואה

החלק המדויק אותו מילא המטה האישי של הרייכספיהרר ס"ס בשואה היה נושא למחלוקת גדולה. קרל וולף הצהיר במשפטי נירנברג כי המטה האישי לא היה יותר ממשרד המתעסק בעבודות ביורוקרטיות, ולא היה מעורב כלל בזוועות אותן ביצע האס אס. מנגד, כיוון שרוב הפקודות של הימלר הועברו ליחידות השונות של האס אס על ידי המטה האישי שלו, ספק גדול אם וולף ואנשי משרדו לא היו ערים למעשי האס אס. 
למשל, ב-28 ביולי 1942 שלח סגן שר התחבורה של הרייך, ד"ר אלברט גנצנמילר (Albert Ganzenmüller), דו"ח לוולף ובו כתב:
מאז 22 ביולי, רכבת יומית ובה 5,000 יהודים נוסעת מורשה לטרבלינקה דרך מלקיניה, זאת בנוסף לרכבת ובה 5,000 יהודים הנוסעת פעמיים בשבוע מפשמישל לבלזק.
ב-13 באוגוסט 1942 השיב וולף לגנצנמילר:
הבחנתי בהנאה רבה בדו"ח שכתבת לפיו כבר 14 ימים נוסעת רכבת יומית ובה 5,000 איש מבני העם הנבחר מורשה לטרבלינקה דרך מלקיניה, ולפיכך אנו בעמדה המאפשרת לבצע את העברת האוכלוסייה בקצב מהיר יותר.
אמנם וולף הצהיר במשפטו ב-1962 כי הוא לא ידע באותו הזמן שטרבלינקה משמשת כמחנה השמדה, אלא סבר שהמקום הוא "שמורה יהודית" (Judenreservat; בדומה לתוכנית לובלין) כפי שאמר לו הימלר, לטענתו. אך טענה זו אינה סבירה, ויתרה מזאת, וולף קיבל עותקים מכל המכתבים של קציני האס אס, ומבין חבריו בתקופה זאת ניתן למצוא את אודילו גלובוצניק, המארגן של מבצע ריינהרד; מסיבות אלו, טענותיו של וולף כי הוא והמטה האישי לא ידעו על הנעשה על ידי האס אס ועל השואה אינן סבירות.
וולף שוחרר על ידי הבריטים מהכלא ב-1947. לאחר מכן הועמד לדין בפני בית משפט בגרמניה המערבית, ובנובמבר 1948 נגזרו עליו חמש שנות מאסר, אך ביוני 1949 הוא שוחרר שוב. ב-1962, בעקבות חשיפת ראיות חדשות כנגדו במהלך משפט אייכמן, הוא נעצר שוב על ידי המשטרה הגרמנית והואשם בהשתתפות בגירושם של לפחות 300,000 מיהודי גטו ורשה לטרבלינקה, בגירוש יהודי איטליה לאושוויץ ובהרג פרטיזנים איטלקיים. הוא נידון ל-15 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1969 עקב בריאות לקויה.
הסטיה

אזכורים בתרבות פופולרית

הסטיה מופיעה בסדרת הספרים של פרסי ג'קסון. בספר החמישי של הסדרה "תקוות האולימפוס" היא מקבלת מפרסי את הכד של פנדורה ושם מתחבאת התקווה. פרסי אומר לה שמקומה של התקווה בבית ליד האח, ולכן הוא מפקיד בידה של הסטיה את הכד.
האסטרואיד 46 Hestia  שהתגלה ב-16 באוגוסט 1857 על ידי רוברט פוגסון נקרא על שמה.
ישיבת הר המור

תולדות הישיבה

הישיבה הוקמה בשנת תשנ"ח (1997) לאחר שקבוצת רבנים, בראשות הרב טאו, פרשה מישיבת מרכז הרב. הסיבה לפרישה נעוצה בהבדלי גישות בין ראש הישיבה הרב אברהם שפירא לבין הרב טאו, על הדגשים בלימודים התורניים, כאשר נקודת השבר הייתה התנגדותו של הרב טאו לפתיחת מכון אקדמאי להכשרת מורים שעמד לדבריו להיפתח בישיבה - דבר שלדעתו עשוי היה לפגוע בטהרת ערך לימוד התורה בישיבה.
בתחילה הישיבה הייתה בשכונת קריית מנחם בירושלים, ולאחר מכן בשכונת בית וגן. בשנים תשס"ח (2008) - תשע"ז (2017) הייתה סמוך לשכונת קריית יובל שבירושלים. מבנה הקבע של הישיבה בשכונת חומת שמואל (הר חומה) נחנך בל' באב תשע"ז (22 באוגוסט 2017).
מקור השם בפסוק "עד שיפוח היום ונסו הצללים, אלך לי אל הר המור ואל גבעת הלבונה". (מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ו') השם "הר המור" מקובל גם ככינוי להר הבית. ייתכן שברקע לבחירת שם הישיבה עמד גם השם "צרור המֹר" בו השתמשו גרעיני יוצאי מרכז הרב באבן שמואל, בחיפה ובבית אל, שנוסדו בשנות השבעים-שמונים. המילה "המֹר" שימשה כראשי תיבות של "המשך מרכז הרב".

דרך הישיבה

הישיבה מונהגת ברוח תורתו של הרב קוק, ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, ובעלת גישה ממלכתית הרואה במדינת ישראל קדושה מיוחדת, על פי דברי הרב קוק "מדינת ישראל יסוד כיסא ה' בעולם" הישיבה עומדת בראש שורה של מוסדות לימוד הקשורים גם הם לרב טאו ומכונים "ישיבות הקו", ונחשבת בעלת רמה לימודית גבוהה. בלימוד הגמרא יש דגש רב ללימוד עמקני של דברי התלמוד עם פרשניו הקלסיים. מגמת הלימוד היא עיונית, ולא פרקטית הלכתית.
הישיבה מחשיבה באופן בולט במיוחד את ערך לימוד התורה. בישיבה ניתן דגש מיוחד על לימודי אמונה ומחשבת ישראל לפי קריאתו של הרב קוק להעמיק בתחומים אלה. רוב התלמידים אינם משלבים עיסוקים נוספים בלימוד ואין בישיבה לימודי הוראה.
התלמידים שחונכו ברוח בית המדרש מכוונים לשרת בצבא במסגרת "הסדר מרכז" ביחידות שונות בצבא. בנוסף ניתן דגש רב להתיישבות ביהודה ושומרון. בין היישובים שתושביהם מזוהים עם הקו של הר המור: עצמונה ונצרים שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות והקימו את היישובים נווה ובני נצרים, וכן היישוב קשת שברמת הגולן.
בישיבה כ-600 תלמידים, מתוכם כמחצית הם אברכים נשואים, ומתאפיינת בגילם הממוצע הגבוה של התלמידים, יחסית לישיבות אחרות מהזרם הדתי לאומי.
הישיבה מוציאה לאור עלון לבוגרים הנקרא "במעלה ההר". כמו כן יוצאת לאור מדי כמה שנים חוברת בשם "ערוגות הבושם" ובה חידושים בגמרא, בהלכה ובאגדה מפרי עטם של רבני ותלמידי הישיבה.
מדי שנה מתקיימות בישיבה במוצאי שמחת תורה הקפות שניות המוניות עד עלות השחר, שבהן משתתפים אלפי אנשים.
ריבוי מי שפיר

טיפול

טיפול בריבוי מי שפיר נעשה רק במצבים בהם ה-AFI גבוה מ-25 ס"מ. כאשר יש לידה, בנוכחות ריבוי מי שפיר, יש לפקוע את מי השפיר באמצעות מחט וכך להגיע לפקיעה מבוקרת. זאת כדי להימנע ממצב בו המים יורדים במהירות ונוצר prolpase של חבל הטבור. 
במקרים קשים של ריבוי מי שפיר אין טיפול יעיל, ניתן להוריד את הלחץ הבטני על ידי ניקוז מי שפיר, אולם אין טיפול תרופתי מתאים.
תל ארזה

מיקום וגבולות

השכונה משתרעת על גדתו הצפונית של רחוב בר-אילן ורחוב ירמיהו, המהווה את המשכו. משכונת מחניים ("צומת סנהדריה") במזרח ועד שטחי מחנה שנלר ושכונת רוממה במערב. בחלקה המזרחי היא המשך צפון-מערבי של שכונות הבוכרים וכרם אברהם ובחלקה המערבי היה בעבר אזור תעשייה.

עד קום המדינה

השכונה נוסדה בשנת 1931, כחלק מהתאוששות היישוב לאחר מאורעות תרפ"ט כהמשך צפון-מערבי לשכונת הבוכרים, הגבול הדרומי של השכונה המקורית היה הצטלבות רחוב צפניה עם רחוב בר-אילן כיום. לשכונה היה אופי של שכונת פועלים פרברית ציונית - סוציאליסטית והיא הייתה מעוז לתנועת הפועל המזרחי כמו גם לשומר הצעיר. אוכלוסיית השכונה כללה פועלים, בעלי מלאכה, בעלי מקצועות חופשיים כרופאים ומהנדסים, בעלי חנויות ופקידים. בשכונה עצמה לא היה אף בית כנסת והדתיים שבה התפללו בבתי הכנסת בשכונת הבוכרים.
בשטח השכונה נכללו מספר בתי מלאכה, בהם "נגריית ויסמן" (ממנה התפתחה חברת "רהיטי ויסמן"), "דפוס מונזון", בית חרושת לשוקולד וממתקים "אופנהימר", מפעל מתכת שבו הפכו מכוניות למשוריינים בזמן מלחמת השחרור ועוד. 
השכונה הייתה מוקפת בחורשות, מדרום-מערב לשכונת תל ארזה הייתה חורשת שנלר ומצפונה השתרעו שטחי בור עד נבי סמואל. עקב היותה שכונת-ספר היוותה תל ארזה אזור אימונים ומוקד יציאה לפעולות כוחות פלוגת יהונתן של הגדנ"ע ואצ"ל כנגד כפרים ערביים בצפון ירושלים בשנים 1947–1948.

לאחר קום המדינה

בגבעה דרומית-מערבית לשכונה, שכונתה "גבעת קומונה", הוכשר בשנות ה-50 ולאחר סלילת רחוב בר-אילן, "אזור התעשייה תל ארזה" (שנקרא גם "רוממה המורחבת") שהיה הגדול בעיר ובו בתי מלאכה ומפעלים גדולים ובניהם חברת התרופות "מעבדות רפא", מחלבות תנובה-ירושלים ועוד. בשנות ה-60 הוקם בתווך, בין שכונת הפועלים לאזור התעשייה שיכון חב"ד. בשנים אלה הושלמה גם התחרדות השכונה, כחלק מגוש השכונות החרדיות של רובע סנהדריה.
עד 1967 הייתה תל ארזה הגבול הצפוני מערבי של העיר ירושלים וממערבה השתרעו שטחים הרריים פתוחים ובניהם שכן בין השנים 1950–1990 גן החיות התנ"כי ב"גבעת קומונה". משנות ה-60 ובייחוד לאחר שפונה גן החיות למשכנו החדש, נבנו בשטחים שמצפון ומערב לתל ארזה השכונות החרדיות, קריית צאנז, קריית בעלז, גבעת משה ועזרת תורה.
סמוך לגן החיות נבנה רחוב היוקרה "מנחת יצחק", ועל מקום מחלבת תנובה (גן החיות לשעבר) נבנה פרויקט יוקרתי בשם "תנובת הארץ".

תל ארזה בספרות ובחברה

בשטחים ההרריים הפתוחים שמצפון לשכונה מתרחשת חלק מעלילת הספר פרשת גבריאל תירוש מאת יצחק שלו. עמוס עוז גר בילדותו לא רחוק (בשכונת כרם אברהם) ונופי תל ארזה משתקפים ביצירותיו כגון מיכאל שלי, הר העצה הרעה, הבשורה על פי יהודה וסיפור על אהבה וחושך. תל ארזה של שנות ה-40 מתוארת בספריו כ"חופן בתי אבן חדשים פזורים לנפשם על פני גבעה מקרית" שמאחוריהם רק הרים טרשיים, ואדיות, יללות תנים וכפרים עוינים (כגון נבי סמואל). גם גיבורת הספר "מחברת המילים הקשות" מאת שלומית אברמסון מתגוררת בשכונה. המשורר משה בן שאול חי בשכונה בילדותו וכתב עליה מספר שירים.
אורי לופוליאנסקי הקים את יד שרה במרתף ביתו כאשר גר בשכונה.
הרב עובדיה יוסף חי שנים רבות בשכונה וקיים בביתו שיעורים. הרב נפתלי הרץ פרנקל שימש עד מותו  כרבה של השכונה מטעם העדה החרדית. הרב שלמה זלמן דרוק משמש כמנהיג הקהילה הליטאי-אמריקאי בשכונה.
מרדכי יהודה רוזנק

ביוגרפיה

נולד בנאדאש , עיירה בקרבת פרסבורג שבסלובקיה, לשמואל, סוחר, ולדבורה. בגיל צעיר מאוד נשלח ללמוד בנייטרא אצל דודו, הרב אליעזר רוזנר, שהיה ראש הישיבה. אחר כך נשלח ללמוד בישיבת פרשבורג שבראשה עמד שמחה בונם סופר, ה"שבט סופר". למד שם במשך כמה שנים ונסמך להוראה. למד פילוסופיה ופילולוגיה בברלין, ואחר כך כתב דוקטורט באוניברסיטת ברן שבשווייץ, על דקדוק עברי על פי אבן עזרא.
בשנת 1885 (תרנ"ו) מונה לרב בעיר ברמן שבצפון גרמניה. באותה שנה נישא לבֶּלָה, בתו של הרב שלמה קרליבך, רבה של ליבק, ושל אסתר (גר'), משוררת, בתו של הרב אלכסנדר זוסמן אדלר, רבה של ליבק לפני הרב קרליבך. הקהילה הייתה קהילה ליברלית יחסית מבחינה דתית, בעוד הוא היה אורתודוקס. בתור רבה הראשון של עיר ליברלית וחילונית באופיה היה עליו לייסד את המוסדות היהודיים בה, כולל מערכת כשרות, מקווה ומוסדות חינוך.
בשנת תר"ע, במלאת 40 שנה לשבת חמיו, הרב שלמה קרליבך, על כס הרבנות בליבק, יצא ספר יובל. הרב רוזנק תרם לספר מחידושיו, וקרא להם "מאמר מרדכי". החידושים היו על מסכת ברכות ועל כמעט כל סדר מועד, מלבד מסכת סוכה, מסכת תענית ומסכת מגילה. כוונתו הייתה להוציא חלק שני, אך בימי חייו לא יצא הדבר אל הפועל. בכתב יד נמצאו חידושיו על כל שאר מסכתות הש"ס, ובשנת תש"ע (2010) יצאו חידושיו על המסכתות הנותרות מסדר מועד על ידי נכדיו, בצירוף מה שיצא לאור בספר היובל לרב קרליבך.
פוגרומים ורדיפות ביהודי מזרח אירופה הובילו רבים מהם להגר לארצות המערב. גרמניה הייתה תחנת מעבר זמנית, ולפעמים אף מושב של קבע, עבור אותם יהודים. הרב רוזנק השקיע רבות בעזרה לפליטים אלו, עד שהגירתם הופסקה ב-1914 עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
במלחמה שירת כרב צבאי בצבא הקיסרות הגרמנית בליטא הכבושה ושימש כיועץ לשלטונות הכיבוש. כמו גיסיו הרב עמנואל קרליבך, רבן של ממל וקלן ורב צבאי גם הוא, והרב יוסף צבי קרליבך, רבה של המבורג ורב צבאי, דאג להקמתם ותחזוקתם של מוסדות חינוך יהודיים בשטחים שנכבשו. קיבל את אות צלב הברזל ואת אות צלב הנזה (Hanseatenkreuz).
לאחר המלחמה נמשכה ההגירה של האוסטיודן, ובשל סגירת גבולות ארצות הברית בפני אותם מהגרים נותרו רבים מהם בברמן. גם הפעם עזר וסייע הרב רוזנק ליהודים העניים. הוא ייסד ב-1901 את ה-Komitee für hilfsbedürftige jüdische Auswanderer (קוֹמִיטֶה פִיר הִילְפְסְבֵּדִירְפְטִיגֶה יִידִיֶשׁה אָוּסְוַנְדֵרֵר, ועדה למהגרים יהודים נזקקים). הוא פעל באגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית ובאגודה למלחמה באנטישמיות (Verein zur Abwehr des Antisemitismus, פֵרָיִן צוּר אַבְּוֵר דֵס אַנְטִיסֵמֵטִיסְמוּס). הצליח להוביל את חברת נורדויטשר לויד , שבאוניות שלה הגיעו רבים מהפליטים לארצות הברית, לפתוח מטבחים כשרים בספינות הקיטור שלה.
כחלק מעזרתו לפליטים נסע בשנת תרע"ג (1923) לארצות הברית, ודן עם הרשויות בנושאי הסיוע לפליטים. בדרכו חזרה, בהיותו באונייה בלב ים, שבק חיים. נקבר בברמן.
בנו יצחק צבי (איגנאץ) (גר') היה עורך דין ומשפטן; בימי מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938, ברח יצחק עם משפחתו לארצות הברית. בנו של יצחק צבי, מיכאל, היה פילוסוף של החינוך היהודי, ובנו של מיכאל, אבינועם, שימש כראש החוג למחשבת ישראל שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
על שמו רחוב Rosenakstraße בשכונת גרפלינגן (Gröpelingen) שבברמן. בית רוזנק (Rosenak-Haus), ששימש בית כנסת של הקהילה היהודית בברמן, וכיום בשימוש הקהילה היהודית בתור אתר זיכרון, נקרא גם הוא על שמו.
סמאוג

בספר ההוביט

בשנת 2770, הגיעו לאוזניו של סמאוג הדרקון עוצמתה הכבירה ועושרה של ממלכת הגמדים בהר הבודד והעומד בראשה, המלך תרור. הוא תקף בפתאומיות את העיר והשמיד מן המארב את צבא הגמדים שיצא לקראתו. כל הגמדים שלא נהרגו בהתקפה (וביניהם תורין צינת-אלון) נמלטו לכל רוח. לאחר מכן סמאוג קיבץ את כל הזהב שמצא בתחומי העיר למרבץ זהב אדיר באולם הראשי, עליו נהג לשכב. במשך השנים שלאחר חורבן ארבור נהג סמאוג לתקוף ולטרוף בני אדם מהעיר הסמוכה - דייל עד שהעיר נחרבה עד ליסוד, אז שכב סמאוג על הזהב ללא מעש במשך 60 שנה. 
בשנת 2941 תורין (בנו של תריין ונכדו של תרור) חזר להר עם תריסר גמדים ובילבו בגינס - ההוביט כדי לנסות להחזיר את האוצר לידיהם. החבורה הגיעה לחורבות העיר לאחר הרפתקאות רבות וחדרה לעיר דרך דלת סודית אשר מובילה להר, אז נכנס בילבו דרכה למעונו של סמאוג. לאחר "הצלחה" ראשונית בדמות סחיבת גביע מהאוצר, סמאוג היה עירני וכמעט חיסל את בילבו בניסיונו השני לקחת חלק מהזהב. סמאוג שגה שגיאה גסה וביהירות הראה לבילבו את בטנו אשר מכוסה בשריון מכסף טהור, אז ראה בילבו שבצדו השמאלי של השריון - באזור הלב - בטנו של סמאוג נותרה חשופה, בילבו מיהר לצאת וסיפר לגמדים הרפתקאתו הנוראה. קיכלי זקן אחד שמע בין היתר על העקב אכילס שבילבו זיהה אצל סמאוג ועף לעיר האגם. 
בינתיים סמאוג יצא כדי להרוג את בילבו והגמדים ולא הצליח, אך הוא לכד אותם בתוך המעבר הסודי. מתוך דבריו של בילבו (שדיבר על "משיט החביות") הסיק סמאוג כי החבורה נעזרה באנשי עיר האגם כדי להטריד אותו והוא עף לשם כדי לנקום. הוא הגיע לעיר והחל בהחרבתה. לאחר קרב קצר כל חיילי העיר ברחו מלבד מנהיגם ברד אשר היה נצר למלכי דייל הקדומים. אז הגיע הקיכלי ואמר לברד את אשר שמע במרומי ההר. ברד ראה את הקשקש החסר וירה בקשתו השחורה לעבר נקודת החולשה של סמאוג וקטל אותו. סמאוג צלל לתוך האגם ברעש אדיר, אך עד היום אין מי שיעיז להתקרב לעצמותיו של הדרקון.

בסרט ההוביט

לעומת המתואר בספר, בטרילוגיית סרטי ההוביט מוצג סמאוג כויברן, סוג של דרקון באגדות האנגליות.
הגליל המערבי

הגליל המערבי הוא אזור גאוגרפי בצפון-מערב מדינת ישראל, שהוא חלק מאזור הגליל. הגליל המערבי משתרע מראש הנקרה בצפון ועד לנחל קישון, עמק זבולון, הר הכרמל ובקעת בית נטופה בדרום, כך שהוא כולל את החלק המערבי של הגליל העליון ובמובן הרחב, גם חלק מהתחתון, וחופף עם רוב נפת עכו שבמחוז הצפון. בדרך כלל, אזור הקריות לא משויך לגליל המערבי או לגליל בכלל. במובן מצומצם הגליל המערבי מתייחס רק לחלק המישורי ממערב לגליל העליון, הנקרא גם [מישור] חוף הגליל.
האזור מגוון מבחינת נוף וכולל חוף ים מפורץ, הרים גבוהים ונחלים החורצים את ההרים לרוחבם ויוצרים עמקים. באזור נותרו שרידי חורש ים תיכוני, בו חיים חזירי בר וציפורים.
באזור פועלת המכללה האקדמית גליל מערבי, כחלק מאוניברסיטת בר-אילן. המכללה ממוקמת בקצה העיר עכו, סמוך למושב בוסתן הגליל.
את תושבי הגליל המערבי משרת מרכז רפואי נהריה (המרכז הרפואי לגליל, שנקרא בעבר "בית חולים לגליל המערבי – נהריה"), הממוקם בנהריה.

היסטוריה

בימי ההתיישבות הישראלית בארץ היה האזור מחולק בין שבט אשר לשבט נפתלי. בתקופת חז"ל ובתקופות קדמוניות הופק באזור פתיל התכלת ממין חילזון ימי.
בתקופת היישוב נעשו מאמצים מצד גורמים בתנועה הציונית לרכוש קרקעות באזור, שבו ליהודים לא הייתה קודם לכן כמעט דריסת רגל.
במלחמת העצמאות נכבש האזור בידי חטיבת כרמלי ובנוסף פעלה בו גם חטיבת יפתח. בין היתר, במסגרת מבצע חירם התרחש פינויים של תושבי הכפרים איקרית ובירעם, המנהלים מאז מאבק להחזירם לאדמותיהם.
ברסט (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה בלארוס 39,426 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 83.0% בלארוסים, 8.1% רוסים, 6.9% אוקראינים ו-0.9% פולנים. שפות הדיבור הנפוצות: רוסית (54.8%) ובלארוסית (40.4%).
ציד האייל

הגדרה פורמלית

"ציד האייל" הוא משחק בעל שתי נקודות שווי משקל נאש – אחת בעלת סיכון והשנייה בעלת רווח מובטח. מטריצת הרווח באיור 1 מדגימה משחק "ציד האייל" כאשר   
בנוסף לשתי נקודות ש"ומ נאש של אסטרטגיות טהורות, ישנה נקודה נוספת בעלת אסטרטגיה מעורבת. שווי משקל זה תלוי בתועלות, אך הסיכון הדומיננטי מציב חסם על נקודה זו. שום רווח לא יכול להתקבל מנקודות כאלו כאשר "בחירת אייל" הוא בהסתברות קטנה מחצי.

ההתאמות שמובילות לתגובה טובה ביותר מובאות בתמונה.

דוגמאות לצייד האייל

בנוסף לדוגמה המוצעת על ידי רוסו, ישנן דוגמאות נוספות לציד האייל. 
דוגמה אחת מתארת שני שחקנים שצריכים להשיט סירה במשוטים. אם שניהם בוחרים להניע את המשוט הם יצליחו להשיט את הסירה, אך אם אחד מהם יחליט לא להשיט, השחקן השני מבזבז את כוחו לשווא. 
דוגמה נוספת מתארת שני שכנים שמעוניינים להוביל מרעה. אם שניהם יעבדו לנקז את המרעה הם יצליחו במשימה, אך אם אחד מהם לא יעשה את חלקו, אזי המרעה לא יובל.
בנוסף, התנהגות דומה לציד האייל  נצפתה בבעלי חיים. זן קטלני של לוויתנים צד בדומה להתנהגות ציד האיל. הלוויתנים מרכזים כמויות גדולות של דגים באזור מסוים ומונעים מהם לברוח באמצעות שיתוף פעולה של הלוויתנים, על ידי יצירת מעין חומה ברדיוס סביבם.