google/wiki40b huggingface dataset:
נחום גולן

חייו

נחום שפיגל נולד בעיר גרה בגרמניה. גדל בבית מסורתי וחונך לאהוב את ארץ ישראל. כבר בגיל צעיר רצה לעלות ארצה, ופעל בתנועות נוער ציוניות. בשנת 1935 עלה ארצה והצטרף לפלוגת הקיבוץ המאוחד בגדרה (לימים קיבוץ כפר סאלד). בפרוץ מאורעות 1936 התגייס לנוטרות ועבר קורסים צבאיים אצל הבריטים. במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, למרות נסיונותיו של יצחק שדה לגייסו לפלמ"ח. שירת בחי"ל וצוין לשבח פעמיים על פעילות יוצאת מגדר הרגיל. שהה חמש שנים באירופה, מהן שנה אחת עם פליטי שואה. בתום המלחמה חזר ארצה והתיישב בכפר סאלד. הוא סירב שנית להתגייס להגנה כי רצה לבנות את הגליל וליישב אותו.
בפרוץ מלחמת העצמאות, בינואר 1948, התקיפו כוחות סורים את כפר סאלד, בו התגורר. אז התגייס לכוחות חטיבת גולני שזה עתה הוקמה, ולאות הזדהות עמה אף שינה את שם משפחתו לגולן. גולן שימש כקצין המבצעים של החטיבה מפברואר 1948 וביולי מונה למפקדה, והשתתף במספר מבצעים חשובים במלחמה. במרץ 1949, במסגרת מבצע עובדה, הגיע עם כוחות חטיבתו לאום רשרש, ושלח משם, יחד עם נחום שריג מפקד חטיבת הנגב, את המברק שציין את סוף מלחמת העצמאות. בתום המלחמה חזר נחום גולן לקיבוצו, כיהן בתפקיד בכיר בכוחות המילואים של צה"ל ומילא תפקידים בתנועת הקיבוץ המאוחד. נחום גולן נפטר בישראל בשנת 1991 והובא למנוחות בכפר סאלד.
אספלקמפ

היסטוריה

הכפר אספלקמפ מוזכר לראשונה בספרי הימים של בישופות מינדן ב-1229. בשנת 1938/39 הוקמו ביערות שסביב לכפר מפעלי תחמושת גדולים כחלק מהכנותיה של גרמניה למלחמת העולם השנייה. ה"מונה", מפעל התחמושת הגדול באספלקמפ ייצר בעיקר רימוני יד. ההכנות לייצור רימוני יד ממולאים גז עצבים במפעלי התחמושת באספלקמפ סוכלו עם כניעתה של גרמניה וכשחרורה של העיר על ידי כוחות הצבא הבריטי. לאחר המלחמה שוכנו בשטח המפעלים הגדולים שסביב לכפר אספלקמפ מגורשים גרמנים מהשטחים שנכבשו על ידי כוחות ברית המועצות. בשנת 1950 הוחלט על הקמתה של עיר מתוכננת למגורשים ופליטים.
אם תלך

אם תלך הוא פזמון שנכתב, הולחן ועובד על ידי עידן רייכל ובוצע על ידי דין דין אביב. השיר נכלל באלבום הבכורה של "הפרויקט של עידן רייכל", שיצא לאור בדצמבר 2002.

רקע

השיר נכלל באלבום שכלל השתתפות של זמרים בתחילת הקריירה שלהם.
השיר הוא שיר אהבה  , ובו הדוברת מביעה את חששותיה, מה יהיה אם אהובה לא יהיה יותר לצדה.
"אם תלך", שיצא כסינגל מתוך האלבום, זכה להצלחה רבה. הוא היה לשיר המושמע ביותר ברדיו בשנת 2003, ונבחר כשיר השנה לשנת התשס"ג (2003) במצעדיים השנתיים של תחנות הרדיו רשת ג' וגלי צה"ל.
אף שהשיר לא נכתב כשיר זיכרון, הוא הפך במרוצת הזמן לחלק מן השירים המושמעים בתחנות הרדיו ובטקסי זיכרון ביום הזיכרון לחללי צה"ל.
ראלף רוז

ביוגרפיה

רוז נולד בהילדסבורג, קליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת שיקגו.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה רוז ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל לאחר שהשווה את שיא העולם - 14.81 מטר, לפני ווסלי קו (14.40 מטר) ולורנס פויירבאך (13.37 מטר) שניהם מארצות הברית, מדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 39.28 מטר, כמו בן ארצו מרטין שרידן ולפני ניקולאוס גאורגנטס מיוון (37.68 מטר). בין שני המנצחים נערכה תחרות זריקה נוספת לקביעת המנצח הכללי שבה רוז זרק למרחק של 36.74 מטר ושרידן זרק למרחק של 38.97 מטר והוכתר כמנצח. מדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 45.73 מטר, אחרי ג'ון פלנגן שקבע שיא אולימפי חדש של 51.23 מטר וג'ון דוויט (50.26 מטר), שניהם מארצות הברית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בזריקת משקולת של 56 פאונד בתוצאה של 8.53 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1908) נשא רוז את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה. במצעד המשלחות הוא סירב להוריד את הדגל כשעבר מול אדוארד השביעי, מלך בריטניה, נוהג שהיה קיים עד לאולימפיאדה זו. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.21 מטר, לפני דניס הורגן מבריטניה (13.62 מטר) ובן ארצו ג'ון גרלס (13.18 מטר) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשיכת חבל.

שיא נצחי

בשנת 1909 העלה רוז את משקל גופו ל-130 ק"ג. דבר זה סייע בידיו לשפר את הישגיו. בתחרות שנערכה בעיר מגוריו אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 16.56 מטר. שיא זה לא הוכר כשיא עולם. רק בשנת 1934 נקבעה תוצאה טובה יותר. נוסף לכך, הוא קבע ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 54.38 מטר שאף הוא לא הוכר. בתחרות שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-21 באוגוסט אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 15.54 מטר. שיא זה על פי IAAF נחשב כשיא העולם הראשון בהדיפת כדור ברזל. שיא זה החזיק מעמד 19 שנים עד 1928.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה רוז בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשתי ידיים בתוצאה של 27.70 מטר (ימין-15.23 מטר, שמאל-12.47 מטר) לפני בן ארצו פאט מקדונלד (27.53 מטר: ימין-15.08 מטר, שמאל-12.45 מטר) ואלמר ניקלנדר מפינלנד (27.14 מטר: ימין-14.71 מטר, שמאל-12.43 מטר) ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.25 מטר, אחרי פאט מקדונלד שקבע שיא אולימפי חדש של (15.34 מטר) ולפני לורנס ויטני (13.93 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני ביידוי פטיש בתוצאה של 42.58 מטר ובמקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.65 מטר .
בשנת 1913 נפטר רוז, בגיל 28, מטיפואיד.
סופי ז'רמן

חייה

ז'רמן נולדה בפריז למשפחה מהמעמד הבינוני, בת של סוחר משי משגשג. בנעוריה, כאשר שמעה את הסיפור אודות מות ארכימדס, אשר נכתב בספרו של ז'אן אטיין מונטוקלה:"ההיסטוריה של המתמטיקה", החלה להתעניין במתמטיקה, והדבר עורר חרדה בלב הוריה, שפעלו בלא הצלחה להניאה מכך. בשל העובדה שהייתה אישה לא קיבלה אישור ללימודים גבוהים, לכן היא נרשמה ללימודים גבוהים במכון הפוליטכני בפריז בשם בדוי "מסיה לה בלאן" של אחד הסטודנטים שלמדו בו . ז'וזף לואי לגראנז', מרצהו של מסיה לה בלאן, בתורת המספרים הכיר אותו כתלמיד גרוע, והופתע לגלות שלאחר שפרש מלימודיו, חזר עם ידע רחב הרבה יותר ועם יצירתיות מיוחדת לפתרון בעיות מסובכות, ועל כן, ביקש להיפגש איתו. ז'רמן לא יכלה לסרב להצעת מרצה והופתעה לגלות כי לגראנז' אינו מתנגד כלל להיותה אישה מתמטיקאית. לאחר תקופה מסוימת בה לימד לגראנז' את תלמידתו האהובה ז'רמן, הצהיר כי אין הוא יכול ללמד אותה עוד מפאת רמתה הגבוהה המשתווה לשלו אם כי הציע לה להכיר מתמטיקאי גדול עוד יותר ממנו - קרל פרידריך גאוס.
על מכתביה לגאוס בנושאים מתורת המספרים חתמה בשם "מסיה לה-בלאן", עקב חששה שמכתב מאישה לא יזכה ליחס רציני. לאחר כיבוש נפוליאון, שלחה ז'רמן מכתב לגנרל צרפתי ובו מתוארת בקשה לא לפגוע בגאוס כאשר הצבא הצרפתי יפלוש לפרוסיה. רק לאחר שלוש שנות התכתבות, הגיע הגנרל לגאוס, ואמר לו כי אישה צרפתית ביקשה לא לפגוע בו. גאוס הבין כי למעשה מסיה לה בלאן הוא אישה ולהפתעתה של ז'רמן, תגובתו של גאוס תמכה בהיותה אישה מתמטיקאית. עבודתה הוצגה בפני האקדמיה הצרפתית למדעים על ידי לז'נדר, משום שהאקדמיה מנעה מנשים להופיע בפניה.
בין הענפים להם תרמה נמנים תורת המספרים, בה הוכיחה את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוני ז'רמן והגתה שיטה חדשה להוכחת המשפט האחרון של פרמה בעבור מספרים מסוימים, ותורת האלסטיות.
בהמלצתו של גאוס (אותו מעולם לא פגשה), תכננה אוניברסיטת גטינגן להעניק לז'רמן תואר של כבוד, אך לפני שהספיקה לקבלו מתה ממחלת סרטן השד, בגיל 55.
בתעודת פטירתה, נכתב כי עליה: "אישה רווקה חסרת מקצוע" (rentiere annitant).
בספרו של סיימון סינג "המשפט האחרון של פרמה" נכתב פרק שלם בשם מסיה לה בלאן המדבר על תרומותיה של ז'רמן למתמטיקה.
טברטקו קאלה

קריירה

קאלה זכה בתואר שחקן השנה בקרואטיה לשנת 2004 כאשר שיחק בזאדאר. בסוף עונה זו חתם בקבוצת היידוק ספליט, איתה זכה באליפות בעונת 2004/2005. לאחר מכן עבר לשחק בשווייץ, ובשנת 2006 חתם במכבי תל אביב, והצטיין בשורותיה כ"שוער מסגרת", ועד למחזור האחרון, בו הפסידה הקבוצה 3-0 בדרבי מול הפועל תל אביב, לא ספג שער מחוץ לרחבה.
בעונת 2007/2008, לאחר וויכוחים כספיים עם קבוצתו, עזב קאלה את מכבי תל אביב וחתם בבית"ר ירושלים לשתי עונות. בדצמבר 2007 קיבל קאלה, מדבריו של סוכנו עובד קראוס, הצעה מלאציו האיטלקית לחתום ל-3 עונות וחצי. קאלה אישר פנייה זו אך לאחר ישיבה בת 48 עם הנהלת בית"ר הוחלט שיישאר בבית"ר עד תום חוזהו בקבוצה.
בתחילת העונה בבית"ר ירושלים קאלה לא הרשים, עם שער שספג במשחק מוקדמות ליגת האלופות מול פ.צ. קופנהגן. קאלה הואשם על ידי רבים בשער זה, שהדיח את בית"ר מליגת האלופות. במהלך העונה הוא הוכיח את עצמו והשתפר, ובעזרת אופיו הנוח הוא הפך לחביב הקהל הירושלמי. במשחק שמינית גמר גביע המדינה בעונת 2007/08 עצר קאלה מספר בעיטות עונשין שמנעו מבית"ר להיות מודחת מהגביע. בגמר הגביע, לאחר תיקו מאופס בתום 120 דקות, הדף קאלה שני פנדלים גורליים, ובכך עזר לזכייתה של בית"ר ירושלים בגביע. באותה עונה בית"ר זכתה גם באליפות הליגה, ובכך והקבוצה השלימה זכייה בדאבל הראשון בתולדותיה. בעונת 2008/2009 המשיך קאלה בבית"ר וזכה איתה פעם נוספת בגביע המדינה.
בקיץ 2009 עבר קאלה להפועל באר שבע. ב-10 באפריל 2010 כבש בדקה האחרונה את שער הניצחון (2-3) מול הפועל עכו, לאחר שהצטרף להתקפה בבעיטת קרן. ב-6 ביוני 2010 עבר קאלה להפועל חיפה, במדיה שיחק ארבע שנים. ב-23 בינואר 2013 זכה עמה בגביע הטוטו לאחר שעצר פנדל לקראת הסיום.
ב-23 במאי 2014 חתם קאלה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית.
ב-21 ביולי 2015 חתם קאלה לעונה אחת בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית, שבתום העונה ירדה לליגה א'.
ב-19 ביוני 2016 הודיע קאלה על פרישה ממשחק פעיל בגיל 42. בסוף אותה שנה החל לשמש מאמן שוערים במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק.
במרץ 2017 מונה למאמן שוערים במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. ביולי 2018 מונה למאמן השוערים של הפועל כפר סבא.

חיים אישיים

קאלה נולד בזאגרב, אז ביוגוסלביה וכיום בירת קרואטיה. סבתו של קאלה מצד אימו היא יהודיה, ולכן על פי ההלכה הוא יהודי ב-12 באוקטובר 2010 התחתן קאלה עם בחירת לבו, רונית ביטון. ב-9 ביוני 2010 שינה קאלה את שמו ל"קאלה דרשלר". בתחילת שנת 2012 קאלה קיבל תעודת זהות ישראלית
לקאלה ישנה חגורה שחורה דאן 2 בקראטה, ספורט שעסק בו בילדותו.
יחסי ברבדוס–גרנדה

היסטוריה

אינטראקציות בילטרליות ראשונות מוקדמות התרחשו כאשר שתי המדינות כוננו יחסים לא דיפלומטיים ולא רשמיים כחלק מהיותן קולוניות של האימפריה הבריטית. ברבדוס וגרנדה הצטרפו לאיי וינדוורד הבריטים ב-1833. ב-1885, עברה בירת הקולוניה מברידג'טאון, בירת ברבדוס לסנט ג'ורג'ס, בירת גרנדה.
בשנת 1952, הצטרפו שתי המושבות לפדרציה של הודו המערבית, אז גרנדה וברבדוס הפכו לפרובינציות בפדרציה. הפדרציה התפרקה בשנת 1962. לאחר הפדרציה היה בגרנדה ובברבדוס מנדט בריטי קצר ולאחריו קיבלו שתי המדינות עצמאות. עם הקמתן הפכו המדינות למונרכיות כשבראשות שתיהן עומדת באוניה פרסונלית אליזבת השנייה.
ביום ראשון, 3 במרץ 1974 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים.
סטנלי טאונסנד

ביוגרפיה

טאונסנד נולד וגדל בדבלין שבאירלנד. הוא למד בטריניטי קולג' מתמטיקה והנדסה אזרחית. שם הצטרף לתיאטרון חובבים. מאוחר יותר היה שותף להקמה של להקת תיאטרון קואופרטיבית יחד עם הסופר והבמאי דקלאן יוז, ובמאית התיאטרון לין פארקר, והשתתף במספר רב של הפקות תיאטרון בהן "The Country Wife", כ "Nightshade" ו-"סטיות מיניות בשיקגו". בהמשך שיחק בהפקות אחדות של תיאטרון גייט ותיאטרון אבי בדבלין. בלונדון עבד טאונסנד עם במאים כגון סם מנדס במחזה "המחרשה והכוכבים", ריצ'רד אייר במחזמר "ברנשים וחתיכות" ורופוס נוריס במחזה "Under the Blue Sky". בתיאטרון רויאל קורט הופיע טאונסנד במחזות "The Alice Trilogy" בבימויו של איאן ריקסון וב-"Shining City" בבימויו של קונור מקפרסון עליו היה מועמד לפרס התיאטרון של האיבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר לשנת 2004.
בטלוויזיה החל טאונסנד להופיע בתוכניות של רשת RTÉ בדבלין. אחרי שעבר ללונדון השתתף בסדרות טלוויזיה בריטיות כגון "ספוקס", "The Commander", "הנוכלים", "להעיר את המתים" ו-"Omagh Bombing".
בקולנוע שיחק טאונסנד בסרטו של מייק ניואל "אל המערב הקסום", בסרטו של ג'ים שרידן "בשם האב" בכיכובו של דניאל דיי לואיס, בסרט "The Van" של סטיבן פרירס, "המזוודות של טולס לופר" של פיטר גרינוויי, "ליברטין" עם ג'וני דפ, "תמימות מופלאה" של פול מוריסון עם דלרוי לינדו, סרטו של ג'ון בורמן "The Tiger's Tale", ובסרט "Flawless" של מייקל רדפורד. טאונסנד דיבב את קולו של אזר ג'ווד במשחק הווידאו "The Witcher".
הופעותיו של טאונסנד בתיאטרון כוללות את "Remember This", "ברנשים וחתיכות", "פדרה" ו-"Happy Now?" בתיאטרון הלאומי בלונדון. הטרילוגיה " The Alice Trilogy", המחזה "Shining City" (עליו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של אייריש טיימס). "Under the Blue Sky" מאת דייוויד אלדריג', "The Weir" ו-"Tribes" בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. המחזות "The Wake",‏ "Trinity for Two", ו-Sacred Mysteries" בתיאטרון אבי בדבלין. המחזה "The Gingerbread Mix-up" בסנט אנדרוז לייק בדבלין. " Prayers of Sherkin" באולד ויק בלונדון. "Someone Who'll Watch Over Me" בתיאטרון "וסט יורקשייר פלייהאוס" בלידס. "The Plough and the Stars" בתיאטרון יאנג ויק בלונדון. "דמוקרטיה" בתיאטרון בוש בלונדון. "מעגל הגיר הקווקזי", "The Country Wife",‏ "Nightshade" ו-"The White Devil" בתיאטרון Rough Magic בדבלין. המחזה "אמנות" בווסט אנד. הוא גילם את אדי קרבון במחזה "מראה מעל הגשר" בתיאטרון רויאל ליסאום באדינבורו בתחילת 2011. במחזה "The Nether" גילם טאונסנד את סימס בתיאטרון רויאל קורט ביולי 2014 וזכה לשבחי הביקורת.
הקרב מול בוגנוויל

הקדמה

לאחר כיבוש רבאול הפכו אותה היפנים לבסיס קדמי גדול והדבר גרם לחששות בקרב פיקוד בעלות הברית ששליטה יפנית ברבאול תאיים על קווי האספקה בין סן פרנסיסקו לאוסטרליה. אדמירל צ'סטר נימיץ ואדמירל וילסון בראון החליטו לפתור בעיה זו על ידי תקיפת הבסיס ברבאול באמצעות מטוסים מנושאות מטוסים, והמשימה הוטלה על "כוח משימה 11" - נושאת המטוסים לקסינגטון ומלוותיה - ועל פלגת ספינות אנזא"ק. אולם ב-21 בפברואר 1942, יום המתקפה, נותרה פלגת אנזא"ק בנמל בשל מחסור בדלק וכוח משימה 11 הפליג צפונה בגפו.

הקרב

בשעה 10:15, בעת שהייתה במרחק 390 מילים (720 ק"מ) מרבאול, זיהה מכ"ם הלקסינגטון מטוס במרחק 56 קילומטרים מהאונייה. מיד הוזנקו לאוויר שישה מטוסים לסיור ונשלחו לזהות את המטוס. בשעה 11:12, במרחק 69 קילומטרים מלקסינגטון, יירטו והפילו המטוסים האמריקאים מטוס ימי יפני מדגם קאוונישי H6K. מאוחר יותר נשלחו שניים ממטוסי הסיור ליירט מטרת מכ"ם נוספת, הפעם במרחק 56 קילומטרים, והפילו מטוס ימי נוסף בשעה 12:02. קשר מכ"ם נוסף נוצר, אך המטוס פנה על עקבותיו ונעלם במהירות. 
הפיקוד ברבאול, שכעת היה מודע לנוכחות האמריקאית באזור, דיווח על כך למפקד הצי היפני הרביעי, תת-אדמירל שיגיושי אינואואה, במפקדתו בלגונת טרוק, שבתורו הורה על עריכת מתקפה אווירית מרבאול, ומיד המריאו 17 מפציצים יפנים לאוויר. בנוסף, הורה אינואואה על פלגת הסיירות השישית, שהכילה את הסיירות "אאובה", "פורוטאקה", "קינוגאסה" ו"קאקו" לצאת וליירט את כוח משימה 11.
בראון, לאחר שהבין שגורם ההפתעה אבד לו, החליט לבטל את הפשיטה על רבאול והחל לשוב על עקבותיו. בשעה 16:25 הופיעה על מסכי המכ"ם של "לקסינגטון" מטרה במרחק 76 קילומטרים מהאונייה. בתגובה שוגרו 19 מטוסי קרב מדגם F4F ויילדקט ליירט את המטרה המתקרבת. מתוך תשעת המטוסים היפנים שהתקרבו ללקסינגטון הופלו תוך זמן קצר חמישה.
בשעה 16:49 הופיעה על מסכי המכ"ם מטרה נוספת במרחק 19 קילומטרים מהכיוון השני של כוח המשימה. מכיוון שכל מטוסי הקרב היו עסוקים בקרב אוויר עם המפציצים היפנים נותרו לכוח המשימה שני מטוסי ויילדקאט בלבד, שהמריאו מיד לפגוש במפציצים היפנים המתקרבים. באותו רגע נתקל אחד הטייסים במעצור בתותחי המטוס, והטייס השני נותר לבד מול שמונה מפציצים. 
במהלך הקרב שהתפתח הפיל הטייס האמריקאי לוטננט אדוארד או'הייר שני מטוסים יפנים לפני שאלה הגיעו לכלי השייט. אדוארד או'הייר נפל בהמשך המלחמה ונמל התעופה שיקגו או'הייר קרוי על שמו. חמישה מפציצים הטילו שתי פצצות במשקל 250 קילוגרם כל אחת, אך כולן החטיאו את מטרותיהן. בהמשך הקרב הפילו הטייסים האמריקאים, שהצטרפו לאו'הייר לאחר שהפילו את כל הקבוצה הראשונה, את שאר מטוסי הקבוצה השנייה, מלבד מטוס אחד שחזר בשלום לרבאול.

תוצאות הקרב

בשל אובדן גורם ההפתעה ביטל בראון את הפשיטה המתוכננת על רבאול ועזב את האזור. בשל אובדן המפציצים דחו היפנים את הפלישה ללאה-סלמאואה בשבוע.
שני מטוסים ימיים יפנים נוספים שעקבו אחר כוח משימה 11 הופלו גם הם, כמו גם שני מטוסי סיור יפנים. הכוח האמריקאי איבד שני מטוסים וטייס אחד, אך לא נגרם כל נזק לספינות. הטייס אדוארד או'הייר קיבל על פעולותיו בקרב זה את עיטור מדליית הכבוד.
ראיו OKC

היסטוריה 

ב-10 בנובמבר 2015, ה-NASL הודיע ​​כי מועדון חדש בשם ראיו OKC יתחיל לשחק בעונת 2016. רוב מניות המועדון החדש הם בבעלות ראול מרטין פרסה, הבעלים של ראיו ואיקאנו מהלה ליגה, שקנה את רוב המניות של מועדון הכדורגל אוקלהומה סיטי, חלק קטן מהמניות מוחזקות בבעלות יליד אוקלהומה שון ג'ונס. ראיו OKC מנוהלת על ידי הבעלים לשעבר של מועדון הכדורגל שהתפרק אוקלהומה סיטי.  מאמן סן אנטוניו סקורפיונס לשעבר, אלן מארקינה הוחתם למאמן הראשי של ראיו OKC, ב-7 בינואר 2016.
אפרים ברש

אפרים ברש (Efraim Barasz; ‏1892 - ~ אוקטובר 1943) היה ראש היודנרט בגטו ביאליסטוק.

ביוגרפיה

נולד בעיר וולקוביסק במחוז ביאליסטוק. הוא למד הנדסה בגרמניה והיה ציוני פעיל. במלחמת העולם הראשונה היה ברוסיה ולאחריה המשיך להתגורר בוולקוביסק. ברש היה איש עסקים וכן כיהן כראש ההסתדרות הציונית בעירו. בשנת 1934 עבר לביאליסטוק ושם היה מנהל הקהילה. בשנות השלושים ביקר בארץ ישראל ובנו הבכור אף עלה לארץ.
עם כיבוש ביאליסטוק בידי הגרמנים היה הרב גדליהו רוזנמן ראש היודנרט וברש היה סגנו. לאחר כחודש הוקם יודנרט שני, וברש עמד בראשו. ברש ידע על הרציחות ההמוניות של יהודי האזור, בשורת אקציות בקיץ 1942. גישתו, בדומה לגישתם של ראשי היודנרטים יעקב גנס, מרדכי חיים רומקובסקי ומשה מרין, הייתה כי עבודה עבור הגרמנים תסייע להצלת יהודים מכיוון שכך יסברו הגרמנים שהיהודים חיוניים למאמץ המלחמה ולמשק המלחמה הגרמניים.
ברש ארגן את תושבי הגטו לעבודה, התנגד לחבלה בייצור ואף השתתף בגירוש החלקי מהגטו בפברואר 1943, בו גורשו להשמדה וכן נרצחו במקום בין 9,000 ל-10,000 יהודים.
עם זאת, ברש היה בקשר עם המחתרת בגטו ביאליסטוק ותאם פעולות עם מרדכי טננבוים (תמרוף), לימים מפקד הארגון היהודי הלוחם בגטו. ברש סייע למחתרת במעבדות ובמומחים לייצור נשק ומסר כספים לארגון היהודי הלוחם בוורשה. ערב פרוץ המרד בביאליסטוק בקיץ 1943 נקט ברש גישה לפיה קשריו עם ממונים על מנהל ומשטרה גרמנים בביאליסטוק יסייעו למנוע את חיסול הגטו כי אלה מעוניינים בגטו עובד.
ב-21-27 באוגוסט 1943, עם שילוח כ-25,000 יהודים למחנה ההשמדה טרבלינקה, הועבר ברש עם מאות יהודים ובהם אנשי היודנרט ל'גטו קטן' בתחום הגטו. בספטמבר גורשו יהודים אלה, וברש ביניהם, למחנה הריכוז מיידנק, משם 
כנראה למחנה פוניאטובה ובאוקטובר 1943 כנראה נרצח.
גרטרוד עליון

ביוגרפיה

היא נולדה בניו יורק למשפחת מהגרים יהודית. אביה עבד כרופא שיניים בעיר. בשנת 1937 סיימה לימודי תואר ראשון במכללה לבנות האנטר קולג', ובשנת 1941 סיימה תואר שני במדעים באוניברסיטת ניו יורק. היא ניסתה, אולם בשל אפליה מינית לא הצליחה, להתקבל לתוכנית מחקר ללימודי דוקטורט, והחלה לעבוד כעוזרת מעבדה ומורה בבית ספר תיכון, בטרם התמנתה לעוזרתו של ג'ורג' ה' היצ'ינגס בחברת התרופות בורוז-וולקום (Burroughs-Wellcome; כיום חלק מחברת גלקסו-סמית'-קליין). מאוחר יותר, כאשר הוצע לה להמשיך בלימודי דוקטורט בשעות הבוקר, דבר שהצריך ויתור על משרתה, החליטה להמשיך ולעבוד ולא לשוב ללימודים. עליון מעולם לא השלימה לימודי דוקטורט, אולם קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד משלוש אוניברסיטאות בארצות הברית.
בשנות עבודתה לצדו של היצ'ינגס היא פיתחה מספר רב של תרופות חדשות, תוך שימוש בשיטות מחקר חדשניות, ביניהן תרופת האציקלוביר למחלת ההרפס סימפלקס. גולת הכותרת של עבודתה היא בסיוע לפיתוח תרופת ה-AZT לאיידס. עליון העדיפה שלא להשתמש בשיטות ניסוי וטעייה, אלא לנצל את ההבדלים הביוכימיים בין תאי אדם בריאים לבין גורמי מחלות כדי לפתח תרופות הפוגעות בגורם המחלה ללא נזק לתא הבריא.
נוסף לזכייתה בפרס נובל זכתה עליון בשנת 1991 במדליה הלאומית של ארצות הברית למדעים. ב-1968 זכתה במדליית גרוון-אולין. בשנת 1991 היא הייתה לאישה הראשונה שהוכנסה להיכל התהילה הלאומי לממציאים של ארצות הברית. 
עליון הלכה לעולמה בצפון קרולינה בשנת 1999, בהיותה בת 81. היא לא נישאה מעולם, ולדבריה, מצאה את מלוא סיפוקה במעבדת המחקר.
משה קונינסקי

ביוגרפיה

קונינסקי נולד בחיפה. היה פעיל בתנועת הצופים ופעיל ספורטיבית בענפי ספורט שונים, בעיקר בטניס. שירת בצה"ל בחיל הקשר והתקשוב ובין השאר הדריך בבה"ד 7. סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בתקשורת, מדע המדינה ומנהל ציבורי ותואר שני באוניברסיטת חיפה במנהל ציבורי ומדיניות ציבורית עם התמחות בשלטון המקומי.
בשנים 1990 – 1994 ניהל שורה של מתנ"סים ברמת גן ובתל אביב ובתפקידו האחרון היה מנהל מרכז הספורט וסגן מנהל מרכז קהילתי בנווה שרת. ב-1994 מונה למנהל היחידה לאירועים, אליפויות וחוגים במחלקה לספורט וחינוך גופני בעיריית תל אביב-יפו ולאחר שנתיים מונה לנהל את המדור לחינוך גופני בעירייה.
ב-1998 מונה לסמנכ"ל התאחדות הספורט לבתי הספר בישראל וב-2001 מונה למנכ"ל ההתאחדות, תפקיד בו שימש עד 2018. במשך השנים שימש כדירקטור בשורה ארוכה של גופים ועמותות בתחום הספורט.
משנת 1994 תושב כרמיאל. במקביל לעבודותיו בתחום הספורט הארצי, שימש כחבר במועצת ההורים העירונית והיה פעיל מאוד בגופי הספורט בעיר. בין השאר לקח חלק בהקמת וניהול קבוצת כדורסל הנשים, נירוסופט כרמיאל.
בשנת 2013 התמודד לראשונה כמועמד לראשות עיריית כרמיאל בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013), והפסיד בהתמודדות מול ראש העיר שכיהן אז, עדי אלדר. כיושב ראש סיעתו למועצת העיר, "רק כרמיאל" שימש כיושב ראש האופוזיציה במועצה והיה חבר במספר וועדות עירוניות.
באוקטובר 2017 הכריז קונינסקי על התמודדותו לתפקיד ראש עיריית כרמיאל בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018. שאר המתמודדים לתפקיד היו רינה גרינברג, רותם ינאי, רותם בז'רנו וגיורא צ'שקין. קונינסקי ניצח בסיבוב הראשון עם 43% מהקולות ונבחר לראש העירייה.
העשור השני של המאה ה-16

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פרידריכסהיין

היסטוריה

השכונה נוצרה בשנות ה-20 כשכונה של מעמד הפועלים, כאשר ברלין הגדולה נוצרה בעקבות משאל-עם, ואיחדה תחת השם ברלין גם ערים סמוכות. פרידריכסהיין איחדה את פרנקפורטר פורשטאדט (Frankfurter Vorstadt), שהייתה כבר חלק של ברלין קודם לכן, עם הכפרים בוקסהאגן (Boxhagen) ושטראלאו (Stralau). שמה נלקח מהפארק העממי פרידריכסהיין, שתוכנן ב-1840 לרגל מאה שנה להכתרתו של פרידריך הגדול. רוב השכונה יושבה בתהליך התעוש במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. גם פתיחת קו הרכבת בין ברלין ופרנקפורט על האודר, שתחנתו הסופית הייתה בשכונה, ליד תחנת הרכבת Ostbahnhof של היום, תרמה לגדילת השכונה וכן פתיחת מפעלי המים הראשונים ב-1865. בשנים הראשונות של המאה ה-20, המעסיק הגדול ביותר בשכונה היה מפעל הבלמים של קנור (Knorr). הרחוב Knorrpromenade, אחד מרחובותיה היפים ביותר של השכונה, נבנה כדי לשכן את מנהלי החברה, וגם היום הרחוב שונה משאר רחובות השכונה ובתיו מפוארים יותר.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, נקראה השכונה על שם הורסט וסל, כותב ההמנון הנאצי, שנורה כנראה על ידי קומוניסט ב-1930.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פרידריכסהיין הייתה בין השכונות שנפגעו ביותר, כיוון שבעלות הברית כוונו בהפצצותיהן על מבני התעשייה בשכונה. לאחר סיום המלחמה, הגבול בין האזור שבשליטה אמריקאית ורוסית הפריד בין השכונה לבין קרויצברג.
שדרת סטלין (Stalinallee), שב-1961 שונה שמה לשדרת קרל מרקס (Karl-Marx-Allee) ובחלקה שדרת פרנקפורטר (Frankfurter Allee) נבנתה בשנות ה-40 המאוחרות ובתחילת שנות ה-50 כפרויקט יוקרתי. הארכיטקטורה היא סוציאליסטית טיפוסית. הייתה זו גם השכונה בה פעלה במיוחד ההתקוממות של שנת 1953, בה העלאת מכסות העבודה הובילו למחאות בכל רחבי גרמניה המזרחית אשר דוכאו בהתערבות סובייטית. ההתקוממות בשכונה מוזכרת בקצרה בסרט "להתראות לנין" (Goodbye Lenin).

אופי השכונה

לאחר נפילת חומת ברלין בנובמבר 1989 ואיחוד גרמניה באוקטובר 1990, פרידריכסהיין קיבלה שם של שכונה צעירה ודינמית, הודות לשכר דירה נמוך, דירות ריקות רבות שנפלשו ("סקווטים"), שמשכו פנקיסטים, אנרכיסטים וצעירים רבים ממערב ברלין.
יחד עם פרנצלאואר ברג, מיטה וקרויצברג, פרידריכסהיין נחשבת היום לאחת מהשכונות האופנתיות ביותר בברלין, והיא בית לחברות עיצוב ומדיה רבות, כולל מרכזה של MTV במרכז אירופה. היא ידועה בברים, מועדונים ובתי הקפה המרוכזים בסביבת רחוב סימון דאך (Simon-Dach-Straße) וכיכר בוקסהגנר (Boxhagener Platz), בה מתקיים בכל יום שבת שוק אכרים תוסס, המוכרים תוצרת אורגנית ביתית וביום ראשון שוק פשפשים, בו ניתן למצוא מזכרות ופריטים רבים מגרמניה המזרחית. מועדונים אלטרנטיביים רבים פזורים בסביבות רחוב ריגאר וברחובות הקרובים לתחנת הרכבת התחתית זמריטר שטראסה (Samariter Straße), רבים מהם בסקווטים.
בשכונה היו בתים רבים שדייריהם פלשו אליהם ("סקווטים") וכיום נותרו מעטים, בעיקר ברחוב ריגאר (Rigaer Straße) ורחוב קרויציגר (Kreuziger Straße). האווירה בשכונה היא עדיין יותר פאנקיסטית, אנרכיסטית ואלטרנטיבית מאשר בשכונות האחרות בברלין. עם זאת, מחירי הדירות כבר אינם זולים כפי שהם היו בעבר וישנם אזורים שהפכו להיות "יאפים", במיוחד עקב שיפוץ מסיבי של רוב בתי השכונה.