רות קוליאן

ביוגרפיה

קוליאן גדלה בבית מסורתי ובמהלך ילדותה עברה בין פנימיות רבות. היחס שהיה כלפיה כפי שהיא מתארת היה בעייתי במיוחד והיא סבלה ממנו רבות. אביה נהג לשתות כמויות רבות של אלכוהול עד לכדי שכרון ולא הסתיר את זה מעייניהן של רות ואחיותיה שהיו אז בגיל צעיר (בסביבות גיל שבע). לפי דבריה אביה נהג לנקוט באלימות כלפי אימה, דבר שהשפיע רבות על ילדותה, מראה אימה בוכיה ומוכה. היא מתארת את עצמה כמי שניסתה לעזור ולהגן על אימה אך ללא הועיל. היא החלה לעשן כשהייתה בת שבע בלבד, כל זאת כשהיא מתמודדת עם האלימות כלפי אימה מצד אביה. במקביל לתחילת המילניום החדש היא עברה תהליך של חזרה בתשובה ומכאן התקרבה אל הדת בהשקפות העולם שלה. השקפת העולם שלה עוצבה רבות גם מהיותה מושפעת מהמסורת הדתית שעל פי דבריה מנמיכה את חירויות האישה כל זאת כדרך נסתרת מהעין שהיא מתארת כ"אלימות תודעתית". כך גם עם אביה הקשר שלה עמו התחדש לאחר תהליך ארוך וממושך של טיפול.
רות קוליאן היא בוגרת הקריה האקדמית אונו ובעלת תואר במשפטים. באקדמיה היא למדה בקמפוס החרדי שהסב חלק גדול מלימודיה ההשכלתיים לכדי תואר. בזמן היותה סטודנטית (אוגוסט 2014) היא הגישה בקשה להתמודדות על תפקיד ראש אגודת הסטודנטים-דבר שהחל את החשיפה שלה בציבור ואף הגיע לתקשורת. בנוסף לכל זאת היא אם לארבעה ילדים ומשתייכת לזרם האורתודוקסי-חרדי ביהדות- דבר שמתבטא גם בדעותיה וגם בפועלה. אחת מפעולותיה הראשונות בתור פעילה חברתית הייתה ההליכה מפתח תקווה לירושלים שעשתה עם כרזת מחאה שנשאה עימה על מצב הדיור הציבורי במדינת ישראל. ההליכה שלקחה יומיים ושהתרחשה בחודש מרץ 2013 התפרסמה בכלי התקשורת בישראל כל זאת כשהיא מקבלת פניות גם מחבר הכנסת אילן גילאון על המהלך. להלן מופיע חלק מדבריה של רות בזמן מסעה:
"כל הגוף כואב והרגליים מפורקות אבל חייבת להמשיך. השמש קופחת לי על הראש אבל אני נזכרת באותו קשיש שטובל את פרוסת הלחם בכוס התה שלו ואני מבינה שבשבילי הכאבים הללו הם בבחינת מותרות. יש כאלה שאפילו אינם יכולים לקום ולצעוד. אני יודעת שהמאבק הזה נכון וצודק. קודם היו כאן שוטרים שניסו להקשות עלינו בדרכנו אך התגברנו גם על המכשול הזה וכעת אני צועדת עם הפנים לירושלים בתקווה ששופטי בג"צ יוציאו מחר פסיקה חברתית"
— בלוג מאבק הדיור הציבורי

ובזכותן

קוליאן היא ראש מפלגת ובזכותן שהתמודדה בהנהגתה על הבחירות לכנסת ה-20 בשנת 2015.ייחודה של המפלגה אותה מובילה קוליאן היא בכך שהיא הראשונה בהיסטוריה של הפוליטיקה של מדינת ישראל היוצאת מן המגזר החרדי והמשלבת נשים בתוכה שומטרתה היא לייצג את קול נשות המגזר. בנוסף לכך היא זאת שחשפה את המפלגה החדשה לציבור- כל זאת בינואר 2015. אמנם המפלגה לא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת העשרים בסופו של דבר אך כן זכתה לסיקור התקשורתי נרחב במיוחד (המפלגה זכתה ב-0.04% מקולות הבוחרים- סך הכל 1,802 איש). על פי דברי קוליאן העובדה כי היא התמודדה בבחירות בתור ראש מפלגה חרדית ולא הצטרפה למפלגה קיימת נובעת מכך שהיא רוצה להילחם במערכת החרדית הקיימת- מה שלא בהכרח יתאפשר לה ברמה כזאת אם תתצטרף למפלגה לא-חרדית.

ביקורת ציבורית

רות קוליאן נתקלה בהתנגדויות רבות במהלך שנות פעילותה כאקטיביסטית חברתית אך עיקרן הן בתקופה שאחרי הקמת המפלגה ובזכותן. מצד רבנים מסוימים בקהילה החרדית הוטל עליה חרם ואף מקורות מדיה בקהילה סירבו שהיא תפרסם בעזרתם את מפלגתה החדשה. מנגד, בעיני רבים קוליאן נתפשת כסמל למאבק הזכויות בקרב נשים בחברה הישראלית כלל.

מחלוקת "פאר הדור"

"פאר הדור" הוא שמו של שיר מוכר בעיקר במגזר החרדי הטוענת עליו בעלות קוליאן. על פי קוליאן כבר מילדותה כתבה שירים כדרך להבעת הרגשות שהיו לה- בעיקר על אהבה. היא מעולם לא פרסמה את השיר ועל פי טענותיה היא הייתה בקשר עם אבי בן ישראל, שעזר לה בתהליך הפצתו והכנתו. השיר נהיה למוכר במגזר החרדי וזכה בכמויות נכבדות של צפיות בוידאו קליפ שלו שהופץ ברחבי האינטרנט. הוא שימש בסופו של דבר את מפלגת ש"ס בסרטון תעמולה. בנוגע לשאלה האם דבר זה נעשה באישור ישנה מחלוקת. קוליאן טוענת כי אשרה את ההפצה עקב לחצים מרובים שהופעלו עליה ומיד חזרה בה באישורה, בעוד שתנועת ש"ס טוענת מנגד כי קוליאן חתמה על הסכם עם אקו"ם מה שהותיר את השימוש בשיר. בסופו של דבר הגישה רות קוליאן תביעה בנידון לבית משפט השלום בתל אביב על סך 2.25 מיליון ש"ח.

על הסכסוך עם "יתד נאמן" ו"יום ליום"

"יתד נאמן", המוכר במגזר החרדי, היה אחד מהעיתונים אשר סירבו לפרסם את מודעות התעמולה של מפלגת ובזכותן. צעד זה גרם לסכסוך בין המפלגה והעיתון שהגיע בסופו של דבר לבית משפט העליון. על כך אמר ניל הנדל, השופט שקבע את פסק הדין:
"החלטתי, אפוא, לתת רשות ערעור ולדון בבקשות כאילו הוגש ערעור על פי הרשות שניתנה. דין הערעור להתקבל. תחת החלטת בית משפט קמא, הבקשה למתן צו עשה זמני נדחית. כמובן, אין בהחלטה זו למנוע מהמשיבה להגיש תובענה ככל שתחפוץ בכך. אין צו להוצאות".
— דבריו של השופט ניר הנדל, http://www.inn.co.il/News/News.aspx/294610
קודם לכן נפסק על ידי שופט בית המשפט המחוזי יעקב שפסר, כי מערכת העיתון "יתד נאמן" תחויב, בדומה ל"יום ליום", לפרסם את מודעות המפלגה בטענתה כי צעד זה נובע מכך שהיא עצמה אישה. בכל מקרה הסכסוך התגלגל לבית המשפט העליון בסופו של דבר ופסק הדין קיבל את עירור המערכת המנהלית של יתד נאמן.

בתקשורת

עשייה ציבורית שזכתה לפרסום נרחב במדיה בישראל הוא קידום המודעות לסרטן השד בידי חברי מפלגת ובזכותן ובראשם קוליאן. עשייה זאת התבטאה באמצעות הפצת כרזות והצבתן ברחבי הערים החרדיות בישראל ובהן גם בירושלים, בית שמש ובני ברק. מהלך זה ייחודי מפני שהוא הראשון מסוגו בנושא זה בחברה החרדית שזכה להצלחה כל כך רחבה והיקף כל כך משמעותי (מהלכים שכאלו נדירים במיוחד עקב כך שפרסום דבר מה על מחלת סרטן השד נחשבת ללא צנועה ברחבי המגזר החרדי). כך למשל בעלונים אותם גרמה לפרסומם ברחבי הערים לא צויינו המושגים סרטן או שד כדי לא לפגוע ברגשות התושבים.
כך היא גם כתה לסרט דוקומנטרי על חייה בשם "יהודיה" שהציג בין היתר גם את המחיר של הביקורת הציבורית אותו קוליאן הייתה צריכה לשאת, בנוסף לסיפור חייה ופועלה למען עמדותיה.