google/wiki40b huggingface dataset:
החדר החשוך

העלילה

העלילה מתחילה בדיווח על תאונת דרכים, שמיקומה בשדה תעופה נטוש. בתאונה מעורב רכב אחד, שנהרס לגמרי. שם הנהגת בו הוא גברת ג'יין אימוג'יין ניקולה קינגסלי, שהופכת למחוסרת הכרה.
ג'יין קינגסלי, ג'ינקס בפי כל מכריה, צלמת אופנה מצליחה ובתו של איל תעשייה מפורסם, מתעוררת במרפאה שאליה הובאה לאחר תאונת דרכים, שבה הייתה מעורבת כשהיא סובלת מאמנזיה. היא אינה זוכרת דבר ממה שאירע בשבועיים האחרונים. קרוביה והשוטרים מספרים לה שהיא ניסתה להתאבד משום שהארוס שלה, ליאו, נטש אותה זמן קצר לפני נישואיהם וברח עם חברתה הטובה ביותר, מג. לדבריהם, היא שתתה שני בקבוקי יין והסיעה את מכוניתה לתוך קיר בטון, ורק באורח נס נשארה בחיים.
ג'ינקס משוכנעת שלא הייתה לה כל סיבה להתאבד: הרי היא זו שרצתה לסיים את יחסיה עם ליאו, ואם לא היא גרמה לתאונה, מי גרם לה ולמעשה ניסה להורגה?
המסתורין נחשף בהדרגה, כשזיכרונה של ג'ינקס חוזר אליה אט אט. כאשר מתגלות ביער סמוך גופותיהם של מג ושל ליאו, נופל החשד על ג'ינקס, ופרשת הרצח של בעלה, שהתרחש עשר שנים קודם לכן, נבחנת מחדש. כל הראיות מצביעות על אשמתה וג'ינקס נאבקת לאחות שברי זיכרונות של ייאוש ושל אימה, זיכרונות שיביאו להצלתה או להרשעתה.

סגנון הספר

"החדר החשוך" משלב אירועים חיצוניים עם מצבים נפשיים ואווירת אי-הוודאות והאימה אינה מרפה לאורך כל הסיפור ועד לסופו המפתיע. "החדר החשוך" הוא ספר מתח, אשר במרכזו תעלומה הנפתרת בסוף העלילה – לכאורה רומן קלאסי. אף על פי כן, הן מבחינת התוכן והן מבחינת המבנה, זהו ספר מאוד מודרני: מבחינת התוכן - העלילה מתרחשת ברקע של חיים מודרניים בבריטניה בסוף המאה ה-20. מבחינת המבנה - הספר למעשה מסוגנן מבחינת דרך העברת המידע כמו סרט קולנוע: העלילה אינה מחולקת לפרקים, כנהוג בדרך כלל בספרים, אלא לסצנות, כאשר בתחילת כל סצנה מצוינים המקום והזמן המדויקים. מספר פעמים המידע אף מועבר לקורא באמצעות כתבה בעיתון המפרסמת עדכונים לגבי חקירתה של ג'ינקס, או באמצעות רישומי החוקרים.

עיבודים

הספר עובד לסרט טלוויזיה של ה-BBC בשנת 1999. בסרט מככבים דרוולה קירוואן בתפקיד ג'ינקס וג'יימס וילבי בתפקיד ד"ר פרות'רו.
החלטת הטריבונל המיוחד של לבנון בנושא הגדרת טרור

ב-1 במרץ 2009 הוקם בית הדין המיוחד ללבנון במסגרת החלטת 1757 של מועצת הביטחון של האו"ם על רקע סדרת תקיפות כנגד פוליטיקאים ואנשי רוח בלבנון, לרבות רצח ראש הממשלה של לבנון, רפיק חרירי, כארבע שנים מוקדם יותר. ב-17 בינואר 2011 הגיש התובע של בית הדין הגיש את כתב האישום הראשון לבית הדין. בתגובה לכך השופט, דניאל פרנסן, העביר לערכאת הערעור 15 שאלות על מנת לקבוע את מידת האשמה של החשודים. ערכאת הערעור התמקדה בעיקר בניסוח הגדרת טרור דרך פרשנות משפט הבינלאומי המנהגי וכן דרך המשפט הפנימי בלבנון על מנת לבדוק האם ניתן המעשים השונים שבכתב האישום יכולים להיחשב טרור . במסגרת דיון זה גיבש בית הדין המיוחד הגדרה של טרור במשפט הבינלאומי המנהגי.

סמכות השיפוט של בית הדין

לבית הדין הבינלאומי המיוחד ללבנון יש סמכות להעמיד לדין בגין פשעים על פי המשפט הפלילי הלבנוני, לרבות העמדה לדין בגין מעשי טרור ובגין פשעים ובעבירות נגד החיים ושלמות הגוף. העונש המקסימלי שבית הדין רשאי להטיל הוא מאסר עולם.

עמדות הצדדים בשאלת רלוונטיות המשפט הבינלאומי המנהגי

אמנם למשפט הבינלאומי המנהגי תפקיד חשוב בעיצוב נורמות משפטיות בזירה הבינלאומית, עדיין מידת הרלוונטיות שלו בפרשנותו של משפט פנימי מוטלת למחלוקת בתוך בית הדין עצמו. מצד אחד, התובע הכללי והסנגוריה מסכימים כי המשפט הבינלאומי כשלעצמו לא מחליף את ההוראות השונות במשפט הפנימי בלבנון. מצד שני, קיימת אי הסכמה בדבר מידת השימוש במנהג הבינלאומי ככלי עזר לפרשנותו של האחרון. מחד, התובע הכללי טוען כי במידה וקיימים פערים משמעותיים בין המשפט הבינלאומי לבין המשפט הפנימי בלבנון, יש לקחת בחשבון את הנורמות והחוקים הבינלאומיים. לעומת זאת, עמדת הסנגוריה ראדיקלית יותר לפיה אין להתבסס על המשפט הבינלאומי כלל שכן המשפט הפנימי הלבנוני יכול לתת מענה לכל פרשנות אף על פי כי לעיתים יש לבחון את המשפט הבינלאומי אך ורק כאשר הוא מבטיח את זכויותיהם של הנאשמים.

החלת הגדרת הטרור במשפט המנהגי על משפט הפנימי

לפי סעיף 2 לחוקת בין הדין המיוחד ללבנון, כל הגדרה משפטית תשען על החוק הפנימי הלבנוני בלבד ולא תהיה נתונה להשפעות גורמים חיצוניים. מכך, ניתן להסיק כי כאשר בית הדין המיוחד ללבנון התבקש לפרש את הגדרת הטרור, היה עליו להתמקד בהוראות המשפט הפנימי בלבנון בשונה מבתי דין אחרים אשר מתבססים על המשפט הבינלאומי. יחד עם זאת, ניתן לראות כי המשפט הבינלאומי אכן משחק תפקיד רחב בפרשנות בית הדין את הגדרת הטרור. כאמור, המשפט הבינלאומי המנהגי אינו מהווה תחליף למשפט הפנימי הלבנוני, אך באותה נשימה בית הדין בחר להשתמש בו כעזר לפרשנות ההוראות הרלוונטיות של המשפט הפנימי. במסגרת צורת ההתנהלות הזאת, בית הדין בוחן את המרכיבים השונים של פשע הטרור מנקודת המבט של החוק הפלילי הלבנוני לאחר מכן, הוא מניח אותם אל מול עדשת המשפט הבינלאומי המנהגי ואמנות בינלאומיות ובודק אם קיימים פערים בין שתי ההגדרות. מכאן, ניתן להסיק כי אולם המשפט הבינלאומי המנהגי אינו בעל כוח נורמטיבי, הרי הוא מהווה כלי נוסף המצוי בידי בית הדין לפרשנות הוראות פנים מדינתיות שונות ובעל משקל רב בהכרעות משפטיות.
תרבות קלוביס

תרבות קלוביס (Clovis), הקרויה גם תרבות לאנו (Llano) היא תרבות אינדיאנית פרה היסטורית אשר מופיעה בתיעוד הארכאולוגי  של אמריקה הצפונית לפני כ- 11,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון. שמה של התרבות לקוח מהאתר הארכאולוגי הנמצא בסמוך לקלוביס, ניו מקסיקו, ארצות הברית, בו נמצאו חפצים השייכים לה. ניתן למצוא אתרים של תרבות קלוביס לכל אורכה של ארצות הברית וכן במקסיקו ומרכז אמריקה.
אנשי תרבות הקלוביס מוכרים גם בשם "פלאו-אינדיאנים", קרי "אינדיאנים עתיקים", מונח המתייחס לבני האדם שאיכלסו את יבשת אמריקה לקראת סופו של עידן הקרח האחרון. מקובל לראות בתרבות זו את תושביה האנושיים הראשונים של יבשת אמריקה, ואבותיהם הקדמונים של כל התרבויות האינדיאניות של היבשת, זו הצפונית וזו הדרומית כאחד. אף על פי כן, בשלושים השנים האחרונות הוצגה תאוריה מתחרה הטוענת לקיומם של ממצאים ארכאולוגיים מוקדמים בהרבה, כגון באתר מונטה ורדה או בפלורידה.
נראה כי תרבות קלוביס באה אל קיצה בתקופת "הקור הגדול" לאחר סיומו של עידן הקרח.
אחד המאפיינים של תרבות קלוביס הוא פיתוח חודי חנית משוננים, הידועים כ"חודי קלוביס". חודי חנית אלה מושחזים משני צידיהם, דבר אשר איפשר ככל הנראה לחוד לצאת מן החנית עם הפגיעה. ארכאולוגים חלוקים ביניהם בשאלה האם שיטה זו מייצגת תרבות ייחודית, או שמא מדובר באימוץ של שיטה עדיפה מקבוצות שלא היו שייכות ל"קלוביס". חודי החנית נמצאו בקרבת שרידי ממותות, ומקובל להניח כי אנשי תרבות הקלוביס נהגו לצוד בעזרתם ממותות. אנשי תרבות הקלוביס השתמשו בכ-125 סוגים של צמחים ובעלי חיים בחצי הכדור המערבי, ולא רק בממותות. קיימת הנחה שנויה במחלוקת, הנקראת גם "תיאורית ציד היתר של הפליסטוקן", הגורסת כי ציד יתר של ממותות בידי בני תרבות הקלוביס הוביל להכחדתן. תאוריות אחרות מציעות שילוב של שינויי אקלים, ציד, מחלות ולחץ מצידם של מיני אוכלי עשב (מתחרים) וטורפים (איום) אחרים שהוביל להכחדתם. השערה אחרת היא כי תרבות הקלוביס הושמדה כאשר מטאור פגע באטמוספירה מעל קנדה, לפני כ-12,900 שנים.
בר-גביע

תיאור הסוג

מיני הסוג הם עשבים חד-שנתיים, שבנבדל מבני-משפחה אחרים, הם קירחים ואינם שעירים. 
הסוג נקרא כך בשל הגביע הגדול. בעוד שעל-פי רוב, גביע הפרח קטן מהפרח עצמו- בסוג זה הגביע גדול מהפרח, וכותרת הפרח אינה בולטת מתוכו. יש לציין שתכונה זו קיימת, אם כי במידה פחותה, גם בסוג הקרוב גלונית. 
מלבד תכונה זו- הפרח אופייני למשפחת השפתניים. צבעו בהיר. מספר האבקנים הוא 4.

בר-גביע חלק

הפרח בהיר, הגביע גדול מאוד וצבעו ירוק בהיר. הגביעים מסודרים בדורים של 6. הפריחה בתחילת הקיץ. צמח מצוי בשולי שדות, בתי גידול מופרעים וכן בתי גידול טבעיים בחבל הים-תיכוני. 
הגביע הגדול של מין זה הוא דק, ומשקלו קטן מאוד לאחר ההתייבשות; תכונות אלו מאפשרות לו להינשא עם הרוח, וכך להפיץ את זרעי הצמח לטווח הבינוני.
מין זה מגודל על ידי האדם למטרות נוי בגינות, וכן כצמח קטיף לסידור פרחים. השם האנגלי העממי למין זה הוא 'bells of ireland', והוא משמש לקטיף כצמח פורח או יבש. 
מין זה מהווה מטרד לחקלאות, בהיותו צמח שמעדיף חום רב לנביטה, ובתקנות בשנת 1964 הוגדר כעשב שוטה. בשל כך הוא נובט באביב- בשונה ממחזור חייהם של רוב העשבים החד-שנתיים- ולכן הדברתו קשה. כמו כן מין זה עמיד במידה מסוימת לקוטלי עשבים.

בר-גביע קוצני

הפרח לבן-ורוד, הגביע גדול מהכותרת, צבעו ירוק או סגול כהה. אונות הגביע קוצניות, ומכאן שמו. צמח גבוה יותר מבר-גביע חלק. הפריחה באביב. צמח זה מצוי בבתי גידול מופרעים, וכן בבתי גידול אבניים בחבל הים-תיכוני של הארץ.
עומר צלישר

קריירה

צלישר התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי נתניה, וכשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. בקיץ 2012 חתם בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, וב-19 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לקופס הפינית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-25 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 0–0. במהלך העונה שולב צלישר לרוב כמחליף, וערך בסך הכל 24 הופעות בליגת העל בעונת 2012/2013, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 הפך צלישר לשחקן הרכב קבוע, וב-22 בנובמבר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–1 נגד הפועל עפולה. בתום העונה חזרה מכבי נתניה לליגת העל, ובעונת 2014/2015 שותף ב-20 משחקים בליגה הבכירה. את שערו הראשון בליגת העל הבקיע ב-27 בספטמבר 2014, בהפסד 1–2 לעירוני קריית שמונה.
ב-18 באוגוסט 2015 חתם צלישר בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. ב-19 בינואר 2016 חזר לליגת העל כאשר חתם בעירוני קריית שמונה. את שערו היחיד במדי עירוני קריית שמונה כבש ב-2 באפריל 2016, בניצחון 2–0 על מכבי נתניה, ובסך הכל עד תום עונת 2016/2017 ערך 12 הופעות במדי הקבוצה. בעונת 2017/2018 שותף ב-24 משחקים ליגה.
ב-17 ביולי 2017 חתם צלישר בהפועל עפולה, ובעונת 2017/2018 ערך במדיה 34 הופעות בליגה הלאומית וכבש שישה שערים.
ב-23 באוגוסט 2018 צלישר חתם בהפועל רמת גן. ב-17 בינואר 2019 חתם צלישר בהפועל כפר סבא.
סורינאם במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של סורינאם למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת סיימה במקום העשירי בריצת 100 מטר לנערות בענף האתלטיקה ולרבע הגמר בענף הטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 73 ק"ג לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים בדמינטון ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית זהב יחידה בענף האתלטיקה בקפיצה משולשת לנערים. המשלחת הגיעה לרבע הגמר בענף הטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים בדמינטון ושחייה.
שאול שני

קורות חייו

שני נולד בשכונת קריית אליעזר שבחיפה למישה ומרים שוסטר. אביו היה פועל נמל. ב-1981 הקים ביחד עם עודד פוליג את חברת התוכנה עוש"פ ("עודד ושאול פרטנרס"), ב-1983 הצטרף שלמה דוברת כמנכ"ל. בשנת 1985 הונפקה עוש"פ בנאסד"ק (תחת השם "עושפ טכנולוגיות" - "Oshap Technologies") וגייסה סכום של 6 מיליון דולר. בתחילת דרכה התמחתה עוש"פ בהשקעה בחברות תעשייתיות, הרכישות הראשונות שביצעה היו בבלגיה. חברת מדיקל, שעסקה בתחומי ההדמיה הרפואית, וחברת פגארד, שעסקה בייצור מכונות לעבוד שבבי. עוש"פ החליטה לצאת משתי הפעילויות שהיו מפסידות ולהתמקד בתחום התוכנה. היא השקיעה בחברות מינט (MINT) מהרצליה שסיפקה פתרונות תוכנה בתחום הפיננסי, דקלוג (Decalog), חברה צרפתית שסיפקה פתרונות לניהול נכסים ובחברת טקנומטיקס. בשנת 1999 נמכרה עוש"פ לחברת סאנגארד (SunGuard) ב-220 מיליון דולר בעסקת חילופי מניות. מינט (ששמה שונה ל"סאנגארד ביזנס אינטגרשן") ו"דקלוג" מוזגו לתוך "סאנגארד", שגם עסקה בפיתוח תוכנה לשוק הפיננסי, ואילו טקנומטיקס המשיכה לפעול כחברה עצמאית.
בשנת 1995 הצטרף לקבוצת ההשקעות "מגנום" בה היו שותפים מרדכי לימון, לשעבר מפקד חיל-הים, ובנו צבי לימון, רון צוקרמן ודן טוקטלי. "מגנום" השקיע בין השאר בחברות הישראליות DSPG, סאפיינס ופרסייס. בשנת 1999 הקימה קבוצת "מגנום" את קרן הון הסיכון "מגנום תקשורת" (ב-2007 שונה שמה למאגמה ונצ'ר פרטנרס).
בשנת 1997 הקימה מגנום יחד עם חברת גילת רשתות לווין את חברת התקשורת GVT באמריקה הלטינית, שהקימה רשת לתקשורת לווינית בפרו, קולומביה וצ'ילה. בשנת 1999 הוקמה גם חברת GVT בברזיל שזכתה במכרז להקמת ולהפעלת רשת תקשורת פנים ארצית בדרום ברזיל. במרץ 2000 נערך פיצול ב-GVT, מאחר שגילת רשתות לווין לא הייתה מעונינת להשקיע  
במיזם בברזיל, היא יצא ממנו תמורת בעלות מלאה ברשת התקשורת הלווינית. GVT ברזיל החלה בקמת הרשת תקשורת פנים ארצית בהשקעה ראשונית של 600 מיליון דולר, בחברה היו שותפים באותה עת גם בנק ההשקעות מריל לינץ' והחברות דיסקונט השקעות ו"כלל מערכות מידע" של  קונצרן כלל". בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר הכלכלי יצאו מהמיזם השותפים האחרים ושני רכש את חלקם.
בנובמבר 2009 מכר שני 30% מתוך 37% מאחזקותיו בחברה לתאגיד התקשורת הצרפתי ויוונדי, תמורת 1.26 מיליארד דולר. בשנת 2007 רכש את השליטה בחברת ECI באמצעות חברת ההשקעות Swarth שבבעלותו.
בשנת 1986 עזב את ישראל ובשנת 2009 נרשם מחדש כתושב, בשל כך זכה בהטבות מס בישראל על הכנסותיו מחוץ לישראל. שני נשוי ואב לשלושה, הוא מחזיק בית בכפר שמריהו אך מתגורר רוב זמנו באיטליה.
ויקטור גרבר

ביוגרפיה

גרבר נולד בלונדון, אונטריו, קנדה למשפחה ממוצא יהודי-רוסי. אימו הייתה הופ גרבר, שחקנית וזמרת. בגיל 12 אובחן כחולה סוכרת.
גרבר החל לשחק מגיל 9. ב-1967, הקים להקת פולק שיחסית הצליחה והיא הופיעה בתוכניות אירוח רבות לפני התפרקותה. לאחר מכן, קיבל עבודות בסדרות טלוויזיה וסרטים שהבולטים בהם הם: "הטיטניק" (1997) ותפקיד אורח בסדרה "E.N.G." במשך 2001 עד 2003.
הוא גם הופיע במספר רב של סרטים כמו: "נדודי שינה בסיאטל", "ילד בלתי נראה", "לא רק בלונדינית", "החיים עם מייקי", "אנני" ו"משפחת טאק הנצחית" שבזכותם הוא זכה לחשיפה. בסוף שנות ה-80, היה מועמד לאמי על השתתפותו בסרט הטלוויזיה "Liberace: Behind the Music".
בשנות האלפיים, שיחק בסדרה של ג'יי ג'יי אברהמס, "זהות בדויה". על השתתפותו בסדרה היה מועמד לאמי. גם שיחק בסדרה "צדק" ובסדרה "איליי סטון". בנוסף, גרבר משתתף במחזות רבים בברודוויי ומחוצה לו. 
בשנים 2015-2011 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו. החל משנת 2015 החל לשחק בסדרה "אגדות המחר", סדרה זו היא סדרת הבת של "הפלאש". בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית של רשת Hulu, "אנשים קשים", בתפקיד ג'ון פסיאס.
אדי הלפרן

ביוגרפיה

אדמונד נונק הלפרן נולד בשנת 1921 בעיר קרקוב שבפולין (גליציה). בגן הילדים הכיר את נתן גרוס (לימים במאי ישראלי), שהיה לחברו. למד נגינה בפסנתר, קומפוזיציה וכן ג'אז סימפוני. בשנת 1940 זכה בתחרות קומפוזיציה שנערכה בלבוב. באותה שנה הוגלה מזרחה לברית המועצות ונכלא במחנה עבודה. בסוף שנת 1942 הגיע לעיר סמרקנד, ושם למד קומפוזיציה ותזמור אצל פרופ' רותברג. באותה תקופה הקים שתי להקות, שהורכבו מפליטים פולנים ורוסים. לאחר המלחמה, ב-1946, שב לפולין ללימודיו באוניברסיטת קרקוב, וחיבר מוזיקה מוזיקה לתיאטרון "גרוטסקה" (Groteska). נסע להמשיך את לימודיו בפריז, ובשנת 1951 עלה לישראל הצעירה. בשנים 1953-54 למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר בוסקוביץ'.
הלפרן כיהן כמנהל המחלקה למוזיקה ברשות השידור בתל אביב במשך שנים, עד פרישתו לגמלאות ב-1986. בנוסף, לימד מוזיקה ואסתטיקה של המוזיקה בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן.
היה נשוי לסוזנה (זולה) לבית פְריסט ( 1926–2012) עד מותו, ואב לשני בנים: דורון וגדעון (גידי). אדי הלפרן נפטר בתל אביב בשנת 1991, בגיל 70. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

יצירתו

הלפרן הלחין מוזיקה לתיאטרון (תיאטרון זווית ותיאטרון הבימה), מוזיקה לסרטים ומוזיקה לתוכניות רדיו.
הוא חיבר את המוזיקה לסרט מעשה במונית (1956).
בין יצירותיו: קונצ'רטינו לסקסופון אלט (1965); "סיפורים קצרים" לתזמורת סימפונית (1972); "עדות" ("טסטימוניום", Testimonium) למצו-סופרן, לקריין, למקהלה ולתזמורת (1975); "שירים של ילדים מאושרים" למקהלת ילדים ולאנסמבל קאמרי (1977); "מבוא לרמב"ם" לתזמורת סימפונית (1978); ושיר לאבוב ולפסנתר (1985).
כמה מיצירותיו הנציחו את השואה, בהן: "תזמורת אושוויץ מנגנת" (Auschwitz Orchestra;‏ 1970), שכללה עדויות מוקלטות על אודות מחנה אושוויץ וזיכרונותיהם של ניצולים, ו"מילים על מצבת אושוויץ" לתזמורת (Auschwitz, Epitaph;‏ 1983).
עיבודיו התזמורתיים לשירים ישראליים מצטיינים ברעיונות הרמוניים מקוריים, "נועזים" ולא שגרתיים לתקופתם  ותזמור רגיש ורב גוני. ניתן לשמוע זאת בעיבודיו לשירים "הלילה הולך בשדרות" (כתבה והלחינה נעמי שמר), "שיירת הרוכבים" (כתבה נעמי שמר והלחין שמעון ישראלי) ו "סתם יום של חול" (כתב יוסי גמזו והלחין שמעון ישראלי).
רגב קונטס

רגב קונטס (נולד ב-23 ביוני 1976) הוא במאי סרטי תעודה ישראלי. מיוזמי המחאה החברתית ב-2011.

ביוגרפיה

רגב קונטס נולד וגדל בראשון לציון, לקרול, סוכן ביטוח, ולאסתי לבית פרלמן, מורה. קונטס צמחוני מגיל 12.
הוא בוגר המחלקה לתקשורת חזותית במכללה האקדמית בצלאל. לימד במחלקה לתקשורת חזותית שבמכללת שנקר, והיה במאי פרסומות.
בשנת 2009 יצא סרט הבכורה שלו כבמאי, הסרט התיעודי "החברה הכי גרועה בעולם". סרט זה עוסק בשלושה גברים, בהם אביו ודודו של קונטס העובדים בסוכנות ביטוח כושלת שנמצאת על סף פשיטת רגל. הסרט מתעד את נסיונותיו של הבן במאי הסרט להציל את החברה מקריסה. על סרט זה זכה קונטס בפרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב לשנת 2009. הסרט היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בפרס אופיר בקטגוריית סרטים תיעודיים, אך לא זכה.
בשנת 2011 השתתף בסדרה מחוברות 2 ששודרה בערוץ HOT3, בה הופיעה זוגתו שיר נוסצקי כדמות ראשית.
בקיץ של שנת 2011 קיבל פנייה מדפני ליף שביקשה להקים מאהל בשדרות רוטשילד בתל אביב, במחאה על מחירי הדיור הגואים. קונטס היה שותף לישיבת התכנון הראשונית שהתקיימה בסלון ביתה של דפני ליף, זמן קצר לפני פרוץ המחאה החברתית. בפגישה זו הייתה נוכחת גם סתיו שפיר. קונטס היה מהדוברים הבולטים במהלך ימי המחאה.
בשנת 2013 שודר סרטו "חברים". כוונתו הראשונית של קונטס הייתה לצלם סרט על חברים בפייסבוק, אך עם פרוץ המחאה החברתית המשיך קונטס לצלם מאחורי הקלעים של הובלת המחאה החברתית. הסרט שודר בערוץ yes דוקו.
בשנת 2016 יצא סרטו "להתראות אדולף". הסרט ששודר בערוץ 1, עוסק בניסיונו של קונטס וזוגתו שיר נוסצקי להגר לברלין. קונטס נכד לניצולי שואה, מתאכזב מהקושי הכלכלי במדינת ישראל וביחד עם זוגתו מנסה להגר לברלין. הוא מנסה להשיג דרכון סלובקי הודות למוצאו של אביו, אך אביו מנסה להניא אותו מכך.
ב-2019 נולד לו ולזוגתו שיר נוסצקי בן.
דני בלינד

קריירת משחק

בלינד ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו ב-29 באוגוסט 1979 במדיה של ספרטה רוטרדאם. הוא שיחק בקבוצת נעוריו במשך 7 עונות, בהן שותף ב-165 משחקי ליגת העל ההולנדית וכבש 18 שערים. ביולי 1986, הוא חתם במועדון הפאר ההולנדי, איאקס אמסטרדם, על ידי מאמן הקבוצה דאז, יוהאן קרויף. למרות ההחתמה, אחד הכוכבים ההולנדיים הגדולים בכל הזמנים, מרקו ואן באסטן, אשר שיחק במועדון באותה תקופה התלונן על החתמתו של שחקן אלמוני יחסית מקבוצת קטנה כמו ספרט, במקום להשקיע כסף רב בהחתמת שם גדול יותר במועדון. במהלך התקופה של בלינד באיאקס, הוא זכה בכמות מרשימה של תארים רבים. הוא זכה עם המועדון בכל התחרויות האירופיות: גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1987, גביע אופ"א ב-1992 ובליגת האלופות ב-1995. בלינד כבש את בעיטת העונשין שהכריעה את משחק גמר הגביע הביניבשתי ב-1995, במשחק נגד גרמיו הברזילאית, ובכך הבטיח לאיאקס את התואר. באותה השנה, הוא שב הפך לגיבור בעיטות העונשין, כאשר כבש שני פנדלים במשחקי גמר הסופרקאפ האירופי נגד ריאל סרגוסה הספרדית, בהן איאקס ניצחה בסיכום שני המשחקים 4-1. בליגת העל ההולנדית, בלינד זכה עם איאקס ב-5 אליפויות וב-4 גביעים הולנדיים. הוא פרש ממשחק ב-16 במאי 1999. בלינד היה ידוע בהיות מגן יציב ואחראי, כמו גם מנהיג במרכז במגרש. למרות תפקודו המקצועי, הוא נודע בכישוריו הטכניים הגבוהים ובהיותו שחקן מחונן בעל יכולת מסירה ובעיטה כשל שחקן התקפה. במדיה של איאקס, בלינד צבר 372 משחקי ליגה, בהם כבש 27 שערים.
בלינד שיחק עבור נבחרת הולנד בין השנים 1986-1996, כאשר שותף ב-42 משחקים בינלאומים, בהם הבקיע שער בודד.

קריירת אימון

בלינד שימש כמאמן הראשי של איאקס מה-14 במרץ 2005 (אחרי שירש את תפקידו של רונאלד קומאן) עד ה-10 במאי 2006, סך הכל 422 ימים בתפקיד. תחת כהונתו, הקבוצה זכתה בגביע ההולנדי ובמגן יוהאן קרויף.
בעונת 2007-2008, הוא הפך להיות מנהל הכדורגל במועדונו הראשון, ספרטה. ב-15 במאי 2008, הוא שב לאיאקס, להיות מנהל הכדורגל החדש של המועדון, אך החליף תפקידים ומונה להיות עוזר מאמן במקומו של מרטין יול. 
בשנת 2012 מונה להיות עוזר המאמן של נבחרת הולנד בכדורגל. ב-1 ביולי 2015, יומיים לאחר פיטוריו של חוס הידינק, קיבל בלינד את הקידום לתפקיד מאמן הנבחרת. ב-26 במרץ 2017 פוטר מתפקידו.

חיים אישיים

בלינד הוא אביו של הכדורגלן דיילי בלינד המשחק באייאקס אמסטרדם.
בדצמבר 2006, בלינד התנגש יחד עם מכוניתו ברכב חונה, ופצע אישה בת 48. ילד בן שנתיים, אשר היה גם הוא ברכב בו התנגש, לא נפגע כלל מהתאונה. במהלך בדיקת אלכוהול, התגלה שבדמו של בלינד יש כמות משולשת מכמות האלכוהול בדם המותרת לנהיגה.
רודיאנוס

רודיאנוס (Rudianos) או רודיאובוס (Rudiobos) הוא אל מלחמה והמוות במיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו).
בעת המפגש בין תרבות האימפריה הרומית לתרבות הקלטית זוהה רודינאוס עם מרס - אל המלחמה מהמיתולוגיה הרומית.
משמעות שמו "האדום" המעיד על טבעו הלוחמני. 
אתר פולחן מהמאה השישית לפנה"ס המקודש לרודיאנוס התגלה בסן-מישל-דה-ואלבון (Saint-Michel-de-Valbonne). באתר התגלה תגליף בו מתואר האל רכוב על סוס, כשלרגליו ראשיהם הכרותים של אויביו.
רוב גולדברג

חייו

גולדברג נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1883 להורים יהודים, ומילדותו עסק ברישום.
בשנת 1904 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת ברקלי, והחל לעבוד כמהנדס בעיריית סן פרנסיסקו.
שלש שנים לאחר מכן עבר לניו יורק, והחל לעבוד כקריקטוריסט בעיתון "New York Evening Mail". כמו כן, פיתח המצאות שונות, מהן הושפעו מספר משחקי שולחן.
בין השנים 1922 ו- 1934 חיבר ואייר סדרות קומיקס לעיתון "McNaught Syndicate", ובמקביל פרסם את עבודתו העצמאית בתחום, שזכתה להצלחה רבה.
בשנת 1930 כתב את התסריט לסרט "Soup to Nuts" בכיכוב הרכב הקומיקאיים "שלושת המוקיונים" (The Three Stooges), שכלל את מו הווארד, שמפ הווארד ולארי פיין.
בשנת 1946 ייסד עם קריקטוריסטים נוספים את האגודה האמריקאית לקריקטוריסטים (National Cartoonists Society), והיה נשיאה הראשון. על שמו נקרא פרס המחולק מדי שנה על ידי הארגון.
בשנת 1948 זכה בפרס פוליצר על הקריקטורות הפוליטיות שלו.
על שמו נקרא המושג "מכונת רוב גולדברג", המתאר מערכת מכנית הפועלת בתגובת שרשרת ארוכה, על מנת לבצע פעולה אנושית פשוטה.
ספארת נאמה

ספארת נאמה (בטורקית עות'מאנית: سفارت نامه; מילולית "ספר השגרירות") הוא ז'אנר קלאסי בספרות הטורקית המקורב במהותו לסיאחת נאמה ("ספר המסעות"). ספרות ה"ספארת נאמה" מתארת את מסעותיהם וחוויותיהם של שגרירים טורקיים בארצות ובירות זרות, לרוב אירופאיות. מחברי ה"ספארת נאמה" כתבו וערכו אותם במטרה להציגם בפני הסולטאן ובכירי המנהל, ולפיכך עוטים לרוב ציביון רשמי למחצה. מטרתם המוצהרת הייתה להעביר את "חווית" הארץ הזרה, כמו גם לספק מידע עליה. מסיבה זו, ובשל הכלים הספרותיים בהם נעשה שימוש כדי להשיג את מטרתם, ה"ספארת נאמה" בעלי ערך רב לשחזור התקופה והמרחב אותם הם מתארים, כמו גם לשפוך אור על הנעשה בחצר העות'מאנית בת התקופה ועל חבריה. 
ה"ספארת נאמה" הקדום ביותר ששרד מתאר את הקריירה הדיפלומטית של קארא מהמט צ'לבי ומתמקד במסעו לחצר האוסטרית בווינה בשנת 1655. אולם, מרבית ה"ספארת נאמה" ששרדו הם בני המאה ה-18. "ספארת נאמה" אלו שופכים אור על התפישה העות'מאנית של אירופה המערבית ה"אחרת", בעידן שזו החלה לגבור על יתר חלקי העולם ובהם האימפריה העות'מאנית במדע, תרבות, פיתוח וכוח צבאי. עם היחלשותה היחסית של האימפריה למול המערב גבר זרם השליחים והנציגים הדיפלומטיים שנשלחו מן האימפריה מערבה, בין היתר במטרה להבין את הסיבות לפער המתרחב לרעתם. בשלהי המאה ה-18 אף הוקמו שגרירויות קבועות בבירות האירופאיות המרכזיות. הגידול בסגל הדיפלומטי הביא לריבוי של ספרים מסוג ה"ספארת נאמה".
לסקרנות הרבה שגילו השליחים הדיפלומטיים העות'מאניים בארצות המערב, היו שותפים גם בני שיחם בבירות האירופאיות ביחס לתרבות העות'מאנית. אחדים מבני שיח אלו חיברו אף הם ספרים בגרמנית או בצרפתית ובהם תיאורים מפורטים של התרבות העות'מאנית כפי שהבינו אותה מפי השליחים העות'מאניים. 
בסך הכל נכתבו למעלה מ-40 ספרים מז'אנר ה"ספארת נאמה". בין הבולטים שבהם היו ה"ספארת נאמה" עבי הכרס של יִרְמִיסְכִיס מהמט צ'לבי, השגריר הראשון בפריז ב-1720; אהמט רסמי אפנדי, השגריר הראשון של טורקיה בברלין ב-1764; גיריטלי אלי אזיז אפנדי, שגריר נוסף בברלין ב-1796. בין היעדים המתוארים בספרות ה"ספארת נאמה" ניתן למצוא את לונדון, ברלין, פריז, סטוקהולם, רוסיה, פולין, איטליה, ספרד, איראן, הודו, מרוקו ובוכרה. ספרים אחרים מצומצמים בהיקפם נושאים לרוב אופי רשמי ומקצועי ומכונים "תקריר", הווה אומר: דו"ח.
צלב אנדראס הקדוש

צלב אנדראס הקדוש, הקרוי על שמו של אנדראס הקדוש, אחד משנים עשר שליחי ישו, הוא צלב אלכסוני בצורת האות הלטינית X. השם ההרלדי של הצלב הוא צלב סאלטייר, ושם נוסף הוא crux decussata (לטינית: צלב ה-10, על שום הדמיון ל-X, המספר "10" בלטינית). הסאלטייר מזוהה לרוב עם דגלה של סקוטלנד, וכן נמצא בשימוש הרלדי בסמלי אצולה ודגלים אחרים.

מקור

מקור הצלב הוא בצליבתו של הקדוש הנוצרי אנדראס, שעל פי המסורת הנוצרית נצלב על צלב אלכסוני בעת שהותו בעיר פטרס שביוון. במאה הרביעית לספירה הופיע הצלב על מטבעות שהנפיקו קיסרי רומא, כקונסטנטיוס השני, יוביאנוס, תאודוסיוס הראשון ואחרים. במאות התשיעית והעשירית השתמשו בסמל קיסרי ביזנטיון למטרות דומות.
מקורו של צלב אנדראס כסמלה של סקוטלנד הוא, על פי האגדה, בקרב שניהל המלך אנגוס נגד שבטים אנגליים בשנת 832. המלך  ואנשיו היו מוקפים ועל סף תבוסה, והתפללו לנס. במהלך אותו הלילה הופיע אנדרו הקדוש בפני אנגוס והבטיח לו ניצחון. למחרת הופיע צלב סאלטייר לבן על רקע השמיים הכחולים, והקרב הסתיים בניצחון סקוטי. הסאלטייר הפך לדגלם של הסקוטים מאז. עם זאת, רק החל מ-1503 הפך הסאלטייר לדגל סקוטלנד, וצורתו כיום - צלב אנדראס לבן על רקע כחול, התעצבה סופית מאוחר יותר.
סנדי ולש

ביוגרפיה

ולש נולדה בעיר צ'סטר שבאנגליה. היא בוגרת בית הספר הלאומי לקולנוע ולטלוויזיה .
כתסריטאית כתבה ולש סדרות טלוויזיה רבות עבור ה-BBC. בין השאר כתבה את "The Magnificent 7", עיבוד לרומן "ידידנו המשותף" מאת צ'ארלס דיקנס, ומיני-סדרה "צפון ודרום" עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גאסקל. עוד כתבה את התסריט למיני-סדרה "ג'יין אייר" המבוססת על הרומן מאת שרלוט ברונטה ששודר לראשונה ב-2006. ב-2009 עיבדה את הרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן ואת הסיפור "בטבעת החנק".
ב-1999 זכתה ולש בפרס באפט"א לסדרת הדרמה הטובה ביותר על המיני-סדרה "ידידנו המשותף". היא חלקה את הפרס עם קתרין ורינג וג'וליאן פרינו. ב-1999 הייתה מועמדת לפרס אדגר לסרט הטלוויזיה או המיני-סידרה הטובים ביותר עבור "A Dark Adapted Eye". ב-2007 הייתה ולש מועמדת לפרס אמי לתסריט מצטיין למיני-סדרה סרט או ספיישל דרמה עבור המיני-סדרה "ג'יין אייר".

חיים אישיים

ב-1983 התחתנה ולש עם המחזאי סטיבן פוליאקוף. לבני הזוג יש שני ילדים.