google/wiki40b huggingface dataset:
אדריאן סקרבורו

ביוגרפיה

סקרבורו נולד במלטון מאובריי שבלסטרשייר ולמד בבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק תיאטר סקול". עוד לפני שסיים את לימודיו זכה בפרס צ'סטרטון.
הופעת הבכורה של סקרבורו בקולנוע הייתה בסרט "טירופו של המלך ג'ורג'". תפקידים נוספים שלו בקולנוע היו בסרטים "תרגילים בנקמה", "פארק גוספורד", "וירה דרייק", "רמז לסקנדל", "נערי ההיסטוריה", "אליזבת: תור הזהב", "נאום המלך" והסרט "עלובי החיים".
אחד מתפקידיו הראשונים בטלוויזיה היה ב-1997 בעיבוד לספר "A Dance to the Music of Time". עוד השתתף בסדרה "שיאכלו עוגות" בכיכובן של דון פרנץ' וג'ניפר סונדרס, בה שיחק בתפקיד "Bouffant", מעצב אופנה הומו / משרת / איש סודה של "קונטס דה ואש" בגילומה של סונדרס. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה היו בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד", בסרט הטלוויזיה "Into the Storm", בסדרת המתח "Psychoville" ובסדרה הקומית "מירנדה" בכיכובה של מירנדה הארט. פעמיים השתתף בתפקיד אורח בסדרה "רציחות במידסומר" פעם בעונה החמישית ופעם בעונה העשירית. בתוכנית הטלוויזיה לילדים של ה-BBC "אבני וטיל" דיבב את דמותו של אבני.
סקרבורו מוכר בעיקר מהופעתו בסדרה הקומית של ה-BBC "גאווין וסטייסי", יחד עם ג'וליה דייוויס הם מגלמים זוג נשוי (פיט ודון סאטקליף) שהם שכנים וידידים של הוריו של הגיבור הראשי, גאווין שיפמן (מתיו הורן). הוא גם מזוהה עם תפקידו כבאטלר, מר פריטצ'רד, בסדרת הדרמה של ה-BBC "על אדונים ומשרתים" משנת 2010.
ב-2012 הופיע סקרבורו בסדרה "גברת ביגס" של ITV, כשהוא מגלם את אביה של גברת ביגס (בגילומה של שרידן סמית' ששיחקה לצדו ב"גאווין וסטייסי"). בעונה השביעית של הסדרה "דוקטור הו" גילם סקרבורו חייזר בשם קאהלר-ג'קס בפרק בשם "עיר ושמה מרסי", שעלה לשידור ב-15 בספטמבר 2012.
סקרבורו הרבה להופיע בתיאטראות "דונמאר ורהאוס", תיאטרון אלמיידה, ובתיאטראות וסט אנד. הוא שיחק בעשרים הפקות של התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-19 ביוני 2011 השתתף ב-"Barn Theatre presents..." עם השחקן אליוט בראון בתיאטרון בארן שבעיר ולווין גרדן סיטי. עוד הופיע במחזה "הדה גאבלר" בתיאטרון אולד ויק, שוב לצדה של שרידן סמית'. ב-2013 שיחק בדרמה הרדיופונית של טום סטופארד "Darkside" המבוססת על האלבום "The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד.
ב-2015 הופיע סקרבורו בתפקיד קלייב טרומן בפרק "The Owl of Minerva" בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "האב בראון", וכן השתתף בתפקיד משנה בסיטקום "Blunt Talk" של רשת "Starz" האמריקאית.
בשנת 2018 שיחק בסרט "על חוף צ'זיל" בכיכובה של סירשה רונן, הסרט אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן מקיואן. באותה שנה שיחק במיני-סדרת הדרמה של רשת BBC, "סקנדל אנגלי מאוד" לצד יו גרנט ובן וישו, וכמו כן בסרט הקומי "אהבה וכשכושים אחרים".

פרסים

ב-1993 היה סקרבורו מועמד לפרס איאן צ'ארלסון וזכה בפרס "מנצ'סטר איבנינג ניוז" על תפקידו במחזה "קומדיה של טעויות" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר. במרץ 2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה על הופעתו במחזה "After the Dance" מאת טרנס רטיגן.

חיים אישיים

סקרבורו חי בברקהמסטד שבמחוז הרטפורדשייר. הוא נשוי לרוז (שם נעורים בלקשו) ולבני הזוג יש בן (ג'ייק) ובת (אזמה).
לארה גוט

ביוגרפיה

גוט נולדה בסורנגו, השוכנת בקנטון טיצ'ינו שבדרום שווייץ, על גבול איטליה. היא החלה להתחרות בסקי אלפיני עוד בילדותה, תחת הדרכתו של אביה, גולש סקי אלפיני תחרותי בעצמו. בדצמבר 2007 השתתפה לראשונה בתחרות גביע העולם של הפדרציה הבינלאומית לסקי במקצה הסלאלום הענק. ב-2008 זכתה 7 פעמים בתחרויות גביע אירופה, בדצמבר אותה שנה הייתה לזוכה הצעירה ביותר בתולדות תחרות סופר G בגביע העולם. מאז זכתה עוד 23 פעמים בתחרויות גביע העולם בסלאלום ענק, גלישה במורד ובסופר G. באליפויות העולם בסקי אלפיני זכתה בשלוש מדליות כסף ובשתי מדליות ארד. 
באליפות העולם בסקי אלפיני ב-2009 זכתה במדליית כסף בתחרות הגלישה במורד לאחר לינדזי וון, ובמדליית כסף בתחרות הסופר משולב לאחר קתרין זטל האוסטרית. בתחרות הסופר-G סיימה במקום השביעי ונפסלה בתחרות הסלאלום הענק. 
גוט החמיצה את אולימפיאדת ונקובר (2010) בשל פציעה בירך. גוט עברה להתאמן תחת אביה ובקבוצה נפרדת מהנבחרת הלאומית של שווייץ, הממומנת באופן עצמאי, בסוף 2010 הושעתה על ידי התאחדות הסקי השווייצרית מתחרויות גביע העולם לאחר התפרצות פומבית על מאמן נבחרת הנשים (מאמנה לשעבר) ואי ציות לתקנון הלבוש של הנבחרת השווייצרית. 
באליפות העולם בסקי אלפיני ב-2013 זכתה במדליית כסף בתחרות הסופר-G לאחר טינה מזה הסלובנית, היא סיימה שביעית בתחרות הסלאלום הענק ובמקום ה-16 בתחרות הדאונהיל. 
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית ארד בתחרות הדאונהיל. בתחרות הסופר משולב סיימה שנייה במקצה הדאונהיל, אך נפסלה בתחרות הסלאלום ובתחרות הסופר-G סיימה במקום הרביעי.
באליפות העולם בסקי אלפיני ב-2015 שהתקיימה בקולורדו זכתה גוט במדליית ארד בתחרות הדאונהיל, סיימה שביעית בסופר-G וחמישית בקומביין. באליפות העולם שהתקיימה ב-2017 בסנט מוריץ זכתה במדליית ארד בתחרות הסופר G. בהמשך התחרות נפצעה וקרעה את רצועת ה-ACL, פציעה שסיימה את עונת התחרויות עבורה. 
בעונת 2018 חזרה להתחרות וזכתה בניצחון נוסף במסגרת גביע העולם בתחרות הסופר-G ובמקום השני בסיכום הסבב. באולימפיאדת פיונגצ'אנג סיימה במקום הרביעי בתחרות הסופר G, מאית שנייה אחת לאחר זוכת מדליית הארד טינה וייארתר. במהלך תחרויות הסלאלום ענק וגלישה במורד היא התרסקה ולא סיימה. 
ב-2012 כיכבה בסרט הדרמה השווייצרי Tutti giù, על גולשות סקי אלפיני המפלסות דרכן לצמרת. ביולי 2018 נישאה לכדורגלן השווייצרי ואלון בהראמי.
יורה (כלי)

יוֹרָה היא קדרה עשויה מתכת אשר מיועדת לבישול מעל אש פתוחה. לרוב לכלי מתלה המאפשר תלייתו מעל המדורה.
בעת העתיקה שימשו כלים אלה לבישול בתנאי שטח, ואוזכרו בסיפורי עם ובמיתולוגיות שונות. כיום, עקב התפתחות המטבח המודרני פחת השימוש בכלים אלה, ובתרבות המערבית נותר אזכורם בעיקר באגדות עם ובפולקלור.
קערה מסוג זה אוזכרה במחזהו של ויליאם שייקספיר "מקבת'" ככלי ששימש את שלוש המכשפות - "האחיות הרעות". במיתולוגיה האירית משמשים כלים אלה על מנת לאכסן את אוצרם של הלפרקונים. במיתולוגיה הקלטית מצויה מסורה אודות יורה שחורה העשוייה מתכת, אשר גופות חיילי אויב המוכנסות אליה היא מקימה לתחייה את החיילים והם מצייתים למכשף שהחיה אותם. מיתולוגיה זו היוותה בסיס לספרו של לויד אלכסנדר "היורה השחורה", אשר על בסיסו הפיקו אולפני וולט דיסני את סרט האנימציה טרן וקדרת הקסמים.
פרנסיסקו לאון דה לה בארה

פרנסיסקו לאון דה לה בארה אי קיחנו (בספרדית: Francisco León de la Barra y Quijano; ‏16 ביוני 1863 - 23 בספטמבר 1939) היה פוליטיקאי ודיפלומט מקסיקני, נשיא מקסיקו ה-32.

ביוגרפיה

דה לה בארה השלים תואר שני במשפטים בטרם נכנס לפוליטיקה הארצית במקסיקו. בשנת 1896 הצטרף לסגל הדיפלומטי של מקסיקו ושירת במדינות דרום אמריקה: ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי, פרגוואי; באירופה: בבלגיה ובהולנד; ובין השנים 1909–1911 בארצות הברית.
במהלך כהונתו כשגריר מקסיקו שכנע את נשיא ארצות הברית ויליאם האוורד טאפט שהמרד שפרץ ב-1911 נגד שלטונו ארוך השנים של פורפיריו דיאס אינו מצדיק התערבות אמריקנית. מיד לאחר בחירתו של דיאס בפעם השביעית לכהונת נשיא מקסיקו באוקטובר 1910, פרצה המהפכה המקסיקנית. ב-25 במרץ 1911 התמנה דה לה בארה למשרת שר החוץ של מקסיקו, וכאשר הצליחו המורדים בראשות פרנסיסקו מדרו לאלץ את דיאס לחתום על הסכם סיודאד חוארס ב-21 במאי 1911 שבו התחייב להתפטר ממשרתו. ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-25 במאי, ובהתאם לחוקת 1857 של מקסיקו התמנה שר החוץ דה לה בארה לנשיא זמני מאז ועד 6 בנובמבר באותה שנה, עת נכנס לתפקידו הנשיא החדש פרנסיסקו מדרו.
דה לה בארה התמודד בבחירות לקונגרס המקסיקני ונבחר ב-1912 כסנטור. הוא שיתף פעולה עם שגריר ארצות הברית הנרי ליין וילסון  בתוכניתו להדחת מדרו. לאחר רצח מדרו וכינון שלטונו של ויקטוריאנו ורטה, חזר דה לה בארה לתפקידו במשרד החוץ מ-11 בפברואר 1913 עד 4 ביולי 1914. בהמשך 1914 נבחר כמושל מדינת מקסיקו, אך התפטר מיד לאחר בחירתו לטובת קריירה במשפט הבינלאומי שהתעתד לפתח באירופה.
הוא התמנה כשגריר בצרפת ובמקביל כיהן כנשיא בית המשפט לבוררות בהאג, הוא עשה חיל בתחום המשפט הבינלאומי באירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה וכתב פרסומים רבים בתחום.
עד סמוך למותו בספטמבר 1939 היה מעורב בתיווך בינלאומי. הוא נפטר בביאריץ שבצרפת.
העשיל צורף

רבי יהושע העשיל בן רבי יוסף צורף (שצ"ג - כ"ד אייר, ת"ס, 1633-1700) מוילנה, היה מקובל ומנהיג רוחני בפולין, מחבר "ספר הצורף", נחשד על ידי חוקרים בשבתאות.

תולדות חייו

רבי העשיל היה מנהיג רוחני גדול בעיר וילנה. כינויו צורף נגזר הן מעיסוקו במלאכת הצורפות והן מהמסורות הקבליות אשר בהן השתמש, מסורות שקושרות לפעילות של 'צירוף אותיות'. על פי המסורות נהג ר' העשיל בסגפנות ופרישות וכמעט לא יצא מפתח ביתו, טען ששורה עליו רוח הנבואה וכי הוא רואה מראות אלוהים. השפעתו של העשיל צורף חרגה מסביבתו הקרובה. הוא ניהל תכתובות עם דמויות שבתאיות רבות, בנוגע לסוגיות תאולוגיות, והיה קשור לדמויות מבית המדרש של השבתאי ר' יהודה החסיד.  
במשך עשרות שנים עסק רבי העשיל בכתיבה, וכתב ככל הנראה אלפי דפים, המחולקים לחמישה חלקים ומכונים ספר הצורף שאותו ייעד רבי העשיל ללימודו של מלך המשיח, ובו הוא מוכיח שכל התרי"ג מצוות מרומזות בפסוק "שמע ישראל". פעילות ספרותית זו, החלה בשנת תכ"ו שהייתה שיא פעילותו המשיחית של שבתאי צבי ובה קרו כמה אירועים מכוננים בקרב השבתאים, ומאז לא שקטה. 
כתביו לא נדפסו. דבר אשר הגביל מאוד את השפעתו לאחרי פטירתו. אוטוגרף של חלק מספר הצורף, נמצא בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, מחזיק קרוב לשלוש מאות דפים הכתובים בצפיפות משני צדיהם.  
זאב רבינוביץ פרסם בשנת תש"א (1941) רשימה מכתב יד שמצא בגנזיו של יוסף פרל, משכיל מגליציה, שעל פיה רבי ישראל בעל שם טוב, מייסד תנועת החסידות, היה מעריץ של ספר הצורף, והיה אומר תמיד שעל ידי ספר זה יוכל לבנות עולמות, החוקר גרשם שלום זיהה את כתבי רבי העשיל שהיו אצל הבעש"ט עם הכתבים שהגיעו לבעש"ט מרבי אדם בעל שם, וטוען שהסתירו בכוונה את שמו של רבי העשיל בעל הכתבים, והפכו את כל עניין הכתבים מעובדה היסטורית לאגדת פלאים, החוקר הרב יצחק אלפסי והחוקר הרב יהושע מונדשיין חולקים על כך בחריפות, הן מצד אמינותם של הכתבים שהוציא רבינוביץ והן מצד ההשערה של גרשום שלום שיש עליה הרבה תמיהות וסתירות, כל זה מלבד הטענה של הרב מונדשיין שרבי העשיל צורף התקבל בתפוצות ישראל ומובא בהערצה בספרים של מחברים שנלחמו בשבתאות ומעורץ בחוגי החסידים כך שאין להם כל סיבה להסתיר את זהות בעל הכתבים ואם היה רבי העשיל צורף המחבר היו אומרים זאת.
בסוף ימיו נשא רבי העשיל לאשה את אחותו של רבי משולם זלמן בן רבי יעקב אלעזר פישהוף אוירבך, אחד מראשי חבורת רבי יהודה חסיד ורבי חיים מלאך, והשתתף בהכנותיהם לעלות עם חבורתם לארץ ישראל, אך העלייה עצמה לא עלתה בידו, והוא נפטר בקראקא, שאליה עקר מווילנא בסוף ימיו.
העשיל צורף ראה עצמו כממשיך דרכו הקבלית של רבי נתן נטע שפירא מקראקא, בעל ספר "מגלה עמוקות". המשכיות זו ניכרת לא רק בתורתו התאורטית, אלא גם בתפקיד המשיחי שייחס לעצמו רבי נתן או לפחות ייחסה לו האגדה המאוחרת. יהודה ליבס, במחקריו על הקשר שבין השבתאות ותלמידי הגר"א, העלה את האפשרות כי רבי אברהם שלמה זלמן צורף הוא צאצא ממשפחתו (אולי נין) של רבי העשיל צורף, היסוד לטענה הוא הן שם משפחה 'צורף' והן קשרים תאולוגיים בין הדמויות.
דריאוליס גונזאלס

קריירה

המדליה המשמעותית הראשונה בקריירה המקצועית של גונזאלס הגיעה בשנת 1992 באליפות הפאן-אמריקאית שנערכה בהמילטון אז זכתה במדליית הזהב כשניצחה בגמר את מניליז סגארה מפוארטו ריקו. במהלך הקריירה גונזאלס זכתה בעוד 10 מדליות מהאליפות הפאן-אמריקאית והמשחקים הפאן-אמריקאיים, כולן מזהב.

המשחקים האולימפיים

היא ייצגה את קובה בחמש אולימפיאדות רצופות בין השנים 1992-2008 וזכתה במדליה בארבע מהם. בשנת 1992 היא נבחרה לייצג את קובה במשחקים האולימפיים בברצלונה 1992 וזכתה במדליית ארד בהיותה בת 19 בלבד. היא התחרתה בקטגוריית המשקל עד 56 ק"ג ולאחר שהפסידה בחצי הגמר למרים בלאסקו הספרדייה היא נשרה לקרב על הארד בו גברה על קייט דונהו האמריקאית.
באולימפיאדת אטלנטה 1996 היא זכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון היא ניצחה את מגלי באטון הצרפתייה, בשמינית הגמר היא ניצחה את ג'סיקה גל ההולנדית וברבע הגמר ניצחה את ניקולה פיירברדר הבריטית. בחצי הגמר היא ניצחה את ליו צ'ואנג הסינית ובגמר גברה על ג'ונג סון-יונג הקוריאנית. אל סידני 2000 גונזאלס הגיעה כאלופת העולם המכהנת ושוב הגיעה עד הגמר אך הפסידה לאיזבל פרננדס הספרדייה וזכתה במדליית הכסף. באתונה 2004 היא הפסידה בשלב שמינית הגמר אך דרך קרבות בית הניחומים היא הגיעה עד לקרב על מדליית הארד בו גברה על דניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית. את אולימפיאדת בייג'ינג 2008, גונזאלס סיימה במקום החמישי וללא מדליה לאחר שהפסידה לאיומי טאנימוטו היפנית בחצי הגמר ולאליזבת וילבורצה ההולנדית בקרב על מדליית הארד.

אליפויות העולם

גונזאלס מחזיקה בשבע מדליות מאליפויות העולם, שלוש מדליות זהב, שתי מדליות כסף ושתי מדליות ארד. בשנת 1993, היא השתתפה באליפות העולם הראשונה שלה ולאחר שהפסידה בשלב חצי הגמר לצ'יורי טטנו היפנית, היא נשרה לקרב על מדליית הארד בו גברה על ג'ונג סון-יונג הקוריאנית. באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 1995 בצ'יבה, זכתה גונזאלס לראשונה במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר היא גברה באיפון על מריזבל לומבה הבלגית לאחר שביצעה בריח וגרמה ליריבתה להיכנע תוך פחות מדקה מפתיחת הקרב ובגמר ניצחה שוב באיפון את ג'ונג סון-יונג הקוריאנית תוך פחות משלוש דקות.
באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז, גונזאלס זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה בגמר לאיזבל פרננדס הספרדייה בהחלטת שופטים. בשנת 1999 באליפות העולם בבירמינגהאם, גונזאלס זכתה שוב בתואר העולמי לאחר שניצחה בגמר את איזבל פרננדס בשחזור הגמר הקודם. באליפות העולם משנת 2003 שנערכה באוסקה, גונזאלס זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה בגמר לדניאלה קרוקובר הארגנטינאית-ישראלית. באליפות הבאה שנערכה בשנת 2005 בקהיר, גונזאלס זכתה במדליית הארד לאחר שניצחה את אנה וון הארנייר הגרמנייה בקרב על המדליה. באליפות העולם בשנת 2007, אשר נערכה בריו דה ז'ניירו, גונזאלס זכתה בתואר העולמי בפעם השלישית לאחר שגברה בגמר על לוסי דקוס הצרפתייה.
בתחילת הקריירה, גונזאלס התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57/56 ק"ג ולאחר לידת בנה בשנת 2001, היא עברה להתחרות בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. בשנת 2007, גונזאלס נשאה את דגל קובה בטקס הפתיחה של המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו שבברזיל. גונזאלס השתתפה במשחקים והתחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג וזכתה במדליית הזהב בפעם השלישית בקריירה לאחר שניצחה בגמר את דניאלי יורי ברבוסה הברזילאית.
בשנת 1996, גונזאלס נבחרה לספורטאית השנה בקובה לאור הצלחתה במשחקים האולימפיים. במרץ 2010, היא פרשה מג'ודו תחרותי.
תה קר

תה קר (או אייס תה; תה קרח) הוא סוג של משקה תה, המוגש כשהוא קר. המשקה יכול להיות מוגש כשהוא צונן או מקורר, גם בלא קרח, אם כי בדרך כלל הוא מוגש בכוס עם קוביות קרח. התה עשוי להיות מומתק על ידי סוכר, סירופ (בטעמים כמו לימון, פטל, ליים, שעונית נאכלת, אפרסק, תפוזים, תות שדה ודובדבן) או פרוסות תפוח.
קיים גם תה מוקפץ הנעשה לעיתים על ידי שטיפה ארוכה במיוחד של עלי תה בטמפרטורה נמוכה (שעה אחת בשמש במקום 5 דקות בטמפרטורה של 80–100 מעלות צלזיוס). תה זה מוכר גם בשם "תה השמש".
תה קר נחשב למשקה ארוז פופולרי.

היסטוריה

המתכונים המודפסים העתיקים ביותר לתה הקר הם משנות ה-70 של המאה ה-19. שני ספרי הבישול המוקדמים ביותר עם מתכונים להכנת תה קר הם מהשנים 1876 ו-1877.
תה קר החל להופיע בארצות הברית במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 הוא הפך לחידוש. מתכונים הופיעו בהדפסה, תה קר היה מוצע בתפריטי בתי מלון, והוא היה נמכר בתחנות הרכבת. הפופולריות שלו גדלה במהירות לאחר שריצ'רד בלצ'ינדן  הציג אותו ביריד העולמי של 1904 בסנט לואיס.
הפופולריות של תה קר בארצות הברית הובילה תוספת ערכות סכו"ם לסטנדרט: כפית תה קר, שהיא כפית עם ידית ארוכה, ומתאימה לערבוב הסוכר בכוסות התה הקר הגבוהות.
התה הקר צבר פופולריות בעונת הקיץ.
כיום התה נפוץ ברוב המדינות בעולם, והוא מוגש בצורות ובטעמים שונים, המשתנים בין המדינות. בישראל קיימים מספר משקאות של תה קר, במותגים שונים ובטעמים שונים, המשווקים על ידי חברות למשקאות קלים; מהם מוכרים המשקאות FUZE tea ונסטי.
נחום שמריהו ששונקין

ביוגרפיה

נולד בפרפויסק בשנת 1889 לאברהם ששונקין. למד בישיבות שונות, ביניהן בקרמנצ'וג, באמצ'יסלב ובקישינב. בהיותו בקישינב התקרב לרב אברהם שניאורסון, חותנו של רבי יוסף יצחק שניאורסון, ובהשפעתו נסע לישיבת תומכי תמימים ולמד בה בין השנים 1906–1910.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 נשלח על ידי הריי"צ כשליח לעיר דרבנט.
בין השנים 1923–1928 שימש כרב בעיר בתומי וייסד סניף של ישיבת תומכי תמימים.
בשנת 1950 עלה לישראל והתיישב בירושלים. שימש כמשפיע של חסידי חב"ד בבית הכנסת בעל התניא בירושלים. בין תלמידיו: הרב עדין אבן ישראל והרב טוביה בלוי.
בשנת 1953 חתם על מכתב הרבנים נגד שירות לאומי לבנות.
נפטר בירושלים בשנת 1975 ונקבר בחלקת חב"ד בהר הזיתים.
חוזה טריאנון

חוזה טריאנון היה חוזה אשר הסדיר את מעמדה ושטחה של הונגריה אשר הייתה חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה. חוזה זה נחתם ב-4 ביוני 1920, בארמון הטריאנון הגדול שבגנים של ארמון ורסאי, בסמוך לפריז.

היסטוריה

ועידת השלום בפריז ב-1919 שהביאה לחתימת הסכם ורסאי, לא הביאה לחתימת הסכם עם הונגריה בשל האירועים הפנימיים בהונגריה - ממשלתו הכושלת של הרוזן מיהאי קארוי, ולאחר מכן השלטון הקומוניסטי בראשות בלה קון, אשר הביא למלחמת אזרחים. על אף שנחתמו הסכמים עם שאר המעצמות המנוצחות - גרמניה, אוסטריה, בולגריה (למעט טורקיה, אשר חתמה על הסכם סוור רק כעבור חודשים מספר, שכן בנוגע לשטחי הקיסרות המתפוררת נחתמו הסכמים שונים הסותרים זה את זה), הרי שהיה על ההונגרים להמתין להסדרת עניינם עד ליוני 1920.
הצדדים העיקריים לחוזה שנחתם, היו המעצמות המנצחות (ארצות הברית, בריטניה, צרפת ואיטליה), בנות בריתן (רומניה, יוגוסלביה וצ'כוסלובקיה) מצד אחד והונגריה מן הצד השני. לרומנים, היוגוסלבים והצ'כוסלובקים היו דרישות טריטוריאליות מרחיקות לכת מן ההונגרים.

תוצאות ההסכם

מטרתה העיקרית של מדיניות החוץ ההונגרית בשנים שבין מלחמות העולם, ואף במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה השבת השטחים האבודים לגבולותיה. בריתו של מיקלוש הורטי, העוצר ההונגרי, עם אדולף היטלר, הצליחה להביא להשבת חלק מן השטחים, אך לאחר המלחמה, בהסכם פריז משנת 1947 שבו גבולותיה של הונגריה לקווים שסומנו בחוזה טריאנון.
בשנת 1910 הייתה האוכלוסייה המדיארית (הונגרית אתנית) בהונגריה כ-45% מאוכלוסייתה. השטחים שנקרעו מהונגריה בטריאנון היו מיושבים ברובם בבני המיעוטים האתניים האחרים, אך גם במדיארים רבים, וכך נוצרה במדינות החדשות, וברומניה, בעיית מיעוט מדיארי, אשר טרם באה אל פתרונה.
מבחינה כלכלית איבדה הונגריה 61.4% משטחי היערות, 88% מן העצים הראויים לעיבוד, 62.2% ממסילות הרכבת, 64.5% מהדרכים הסלולות, 83.1% מתוצרת הברזל שלה, 55.7% ממפעליה התעשייתיים, ו-67% ממוסדותיה הפיננסיים. 
התנאים הצבאיים שהושתו על הונגריה היו דומים לאלו שהוטלו על גרמניה בחוזה ורסאי. הצבא ההונגרי הוגבל ל-35,000 חיילים, ונאסר גיוס החובה. כן הוטל התנאי כי לא תיסלל בהונגריה מסילת ברזל בעלת יותר מפס אחד. הונגריה ויתרה על כל הטריטוריות בעולם שהיו שייכות למונרכיה האוסטרו הונגרית.

זיכרון והנצחה

אבדן השטחים בעקבות חוזה טריאנון נחשב בהונגריה להשפלה לאומית צורבת שהפכה לטראומה קולקטיבית. בשנים שבין מלחמת העולם, המשטר הלאומני של האדמירל מקילוש הורטי טיפח תרבות הנצחה של אירידנטה והדרישה ההונגרית להשבת שטחים זכתה לתמיכה מצד איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית בשני הסדרי הבוררות של וינה (1938, 1940). לאחר תבוסת הונגריה לצד מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, הונגריה אולצה להחזיר את השטחים שקיבלה בחסות הנאצים והנצחה של חוזה טריאנון נאסרה בידי השלטונות הקומוניסטים. מאז נפילת הקומוניזם זיכרון טריאנון חזר לעמוד על סדר היום הציבורי ותחת ממשלתו השנייה של ויקטור אורבן, הוכרז על יום זיכרון לאומי, שמצוין מדי שנה ב-4 ביוני בטקסי הנצחה ברחבי הונגריה.
אבינועם הורביץ (רב)

ביוגרפיה

הרב אבינועם הורביץ נולד בשנת תשי"ט בקיבוץ שלוחות, להוריו שלום וזלדה הורביץ אשר עלו ארצה מאמריקה מיד לאחר נישואיהם.
החל דרכו בישיבת אור עציון בה למד תורה מהרב חיים דרוקמן ראש הישיבה ומהרב בנימין אייזנר שבעקבות השפעתו עבר ללמוד תורה בישיבה לצעירים ואחר כך בשנת תשל"ד בישיבת מרכז הרב אצל הרצי"ה קוק שממנו קיבל את המטען הרוחני וההשראה לחיים של שליחות תורנית חינוכית יחד עם השליחות לבניין הארץ. מה שבא לידי ביטוי בשנת תש"מ בהקמת ישיבת שבי חברון שהיוותה שלב חשוב בתקומת היישוב היהודי בחברון.
בשנת תשמ"ט ייסד את הישיבה התיכונית בקריית ארבע וממשיך לעמוד בראשה. הישיבה מתאפיינת בשאיפתה ליצירת חידושים חינוכיים מתוך עשייה של קהילת התלמידים.
בשנת תשנ"ח ייסד יחד עם תלמידיו את תנועת ההתנדבות הגדולה 'שמיניסטים עם הפנים לכלל ישראל' המנציחה את הרב משה צבי נריה ונקראה לזכרו 'לאורו נלך'. בשנת תשס"ט נוסדה בישיבה תוכנית אליה חוזרים הבוגרים לאחר נישואיהם ומשלבים לימוד תורה ואקדמיה.
זאוגמה

זאוגמה (ביוונית: Ζεῦγμα; ברומית: Zeugma) הייתה עיר הלניסטית ורומית בגדה המערבית של נהר פרת, בגבול אסיה הקטנה, סוריה ומסופוטמיה. אתרהּ נמצא בנפת גזיאנטפ שבדרום-מזרח טורקיה. חלקים נרחבים של שרידיה מוצפים מאז 2001, אחרי הפעלתו של סכר בּירֶג'יק . לעתיקותיה של זאוגמה יוחד אגף במוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ.

תולדות העיר

זאוגמה נוסדה בסביבות שנת 300 לפני הספירה, בימיו של סלאוקוס הראשון ניקאטור, מראשי המפקדים בצבאו של אלכסנדר מוקדון ומלכהּ הראשון של הממלכה הסלאוקית. העיר נקראה לכבודו בשם "סלאוקיה שעל הפרת". זאוגמה הייתה אחת מארבע הערים הראשיות של מממלכת קומגנה ההלניסטית עד שזו בוטלה בעקבות הכיבוש הרומי. בתקופה הרומית נקראה העיר בשם Zeugma על שום גשר הסירות שעל הפרת. שם זה התייחס לשתי הערים התאומות שמשני עברי הנהר – סלאוקיה (Σελεύκεια) במערב ואפּאמיאה (Απάμεια)  במזרח .
זאוגמה התקיימה בקו החיִץ שבין האימפריות, הרומית והפרתית, הפרת שימש כגבול ביניהן והגשר שחצה את הנהר העניק לה יתרון אסטרטגי. העיר הייתה במשך כ-200 שנים בסיסו של הלגיון הרביעי סקיתיקה, והוא היה אחד מהגורמים לשגשוגה. זאוגמה התעשרה מהיותה תחנה על דרך המסחר הבינלאומית שחיברה את נמל אנטיוכיה (אנטקיה) שלחוף הים התיכון עם סין. מספר תושביה של זאוגמה בשיא גודלה מוערך ב-80,000.
בשנת 256 פלש לתחומה של זאוגמה המלך הסאסאני שאפור הראשון. הפלישה המיטה על העיר חורבן שממנו לא הצליחה להתאושש. מצבה הורע גם בשל רעידת אדמה עזה שפקדה את האזור.
אחרי פיצול הקיסרות הרומית ב-395 הייתה זאוגמה חלק מהקיסרות הרומית המזרחית. בתקופת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון נעשו מאמצים לשקם את העיר והיא הוקפה בחומות רחבות, אך אלה לא מנעו את הכיבוש המוסלמי ב-637. זאוגמה הידלדלה ונעזבה. בתקופה העותמאנית הוקם בקצה חורבותיה הכפר בֶּלקיס, ורוב שטחה כוסה במטעים של אלת הבוטנה.

חפירות וממצאים

פעולות סקר וחפירות שיטתיות באתר זאוגמה החלו בשנות ה-80 של המאה ה-20 מטעם המוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ לנוכח התגברות מקרי שוד העתיקות. לקראת הקמת סכר בירג'יק ובמקביל לבנייתו (בשנים 1985–2000) הואצו והורחבו חפירות ההצלה בסיוע ממשלת טורקיה. השתתפו בהן משלחות מאוסטרליה, צרפת ושווייצריה, מאיטליה ומטורקיה עצמה. החפירות לוו בפעולות שימור, כולל הקמת מחסים למבנים שנחפרו ולא הוצפו. החפירות התרכזו בחלקי האתר המועדים להצפה, אך גם במעלה גבעת בֶּלקיס (Belkis Tepe), האקרופוליס של זאוגמה ההלניסטית והרומית. ממצאי החפירות, בעיקר פסיפסים, הוצגו במוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ והועברו ב-2011 למבנה משלהם במתחם המוזיאון, הנקרא בשם מוזיאון הפסיפסים של זאוגמה.
מן המחקרים מצטיירת עיר שלמסגרתה צורת טרפז, ראשו בגבעת האקרופוליס ובסיסו לאורך גדת הנהר. העיר נבנתה במורד אל הנהר במפלסים מדורגים במערך היפודמי של גושי בניינים מוקפים ברשת רחובות שתי וערב. מבני הציבור מוקמו במעלה העיר וכן לאורך גדת הנהר. הסקרים והחפירות חשפו שרידי אגורה הלניסטית, אגורה רומית, תיאטרון, מרחצאות, אצטדיון, רובעי מגורים ורחובות עמודים, שרידי חומות, הן מהתקופה ההלניסטית והן מהתקופה הרומית, וכן בתי קברות. החוקרים מצביעים גם על מבנה ששימש להבנתם כמפקדת הלגיון הרביעי סקיתיקה. רצפות פסיפס רבות, בעיקר מהמאות השנייה והשלישית לספירה, השתמרו משום שכוסו במפולות של הקירות והתקרות בעת החורבן שגרם הכיבוש הסאסאני. הידורן מעיד על עושרה של העיר. בעיר התגלו שני מקדשים: המתחם המקודש (טֶמֶנוֹס) שעל האקרופוליס ומקדש באגורה ההלניסטית. המקדש בראש הגבעה היה סמלה של העיר ודימויו מופיע על מטבעותיה.
זאוגמה נכללת מאז 2012 ברשימת המועמדים להכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
שקט! (סרט)

אופי הסרט

ויקטור קוסקובסקי שימש הן כבמאי והן כצלם, כשהוא מצלם את השינוי ברחובות העיר מתוך חלון דירה בסנקט פטרבורג.
המצלמה מתעדת את התושבים, את השינוי בטבע, את הפועלים היוצאים לעבודתם, את שיפוץ האספלט והכביש המוביל לבית הדירות שבו שוכנת הדירה שממנה הבמאי מצלם ואת החיים ברחוב שבו מוצבת המצלמה.

ביקורת והערכה

גילדת המבקרים של הולנד תיארה את הסרט כאחד הסרטים הטובים ביותר שהוקרנו בבתי הקולנוע בהולנד, במהלך שנת 2003.
הסרט זכה בפרסים רבים, בין השאר בפרסי הפסטיבלים שנערכו ביקטרינבורג ובסנקט פטרבורג וזכה גם בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים של ניון בשווייץ ובפסטיבל הסרטים שבפירנצה, איטליה.
האקדמיה הרוסית לקולנוע העניקה לסרט את פרס ניקה לסרט התיעודי הטוב ביותר.
אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון

אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (באנגלית: George Washington University, ידועה גם בקיצור: GWU) היא אוניברסיטה פרטית השוכנת בוושינגטון במחוז קולומביה שבארצות הברית.
האוניברסיטה קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית הראשון, ג'ורג' וושינגטון, והוקמה ב-9 בפברואר 1821 בשם "The Columbian College in the District of Columbia", אך שמה שונה לשם הנוכחי בשנת 1904.
כיום לומדים באוניברסיטה כ-24,000 תלמידים בעשרות פקולטות שונות. האוניברסיטה מעניקה תארים אקדמיים, מתואר ראשון עד דוקטורט.
אגם החורף

אגם החורף (בלטינית: Lacus Hiemalis - "לאקוס היימאליס") או ימת החורף או ים החורף הוא ימה ירחית קטנה הממוקמת באזור ארץ השלגים של הירח.
בדומה לייתר ימות הירח, אין מדובר בימה, אלא בעמק נמוך המכוסה בזלת.
האגם ממוקם בקואורדינטות סלנוגרפיות 15.0° צפון, 14.0° מזרח.
קוטרו המרבי של האגם - 50 ק"מ.
ישראל גויכברג

ישראל גוֹיכְבֶּרג (בכתיב יידי: גויכבערג; 1 בינואר 1894, חוטין, בסרביה – 1970, ניו יורק) היה משורר יידי, עורך ומחנך.

קורות חיים

גויכברג נולד בחוטין שבבסרביה (כיום מולדובה) בשנת 1894 למשפחת חזנים. הוא למד ב"חדר מתוקן", והשלים לימודיו אצל מורים פרטיים. לאחר סיום הגימנסיה בקמניץ פודולסקי יצא ללימודי רוקחות, והגיע לדרגת עוזר לרוקח. בשנת 1913, כשהיה בן 19, היגר לארצות הברית, השתקע בבוסטון, השלים קורס בהנדסה ופתח בית ספר יהודי בלשון יידיש.
בשנת 1926 עבר גויכברג לעיר ניו יורק, שם חי עד לפטירתו ב-1970. בניו יורק הצטרף כמורה לרשת החינוך על שם שלום עליכם. בצד עבודתו בהוראה עסק כל ימיו בכתיבת שירת יידיש, ממנה גם שירה לילדים, ובעריכת עיתוני ילדים. בין השאר הקים וערך במשך שנים רבות את עיתון הילדים "קינדער זשורנאַל" ('עיתון הילדים').
שיריו של ישראל גויכברג הם שירי חגים ומועדים יהודיים, שירי לאום ומשחק. אחדים מהם הולחנו ונפוצו בקהילות יהודיות בעולם; שירו "שלושה ילדים" תורגם על ידי נחמה הנדל ואוריאל אופק ובוצע על ידי נחמה הנדל.
גויכברג פרסם כמה עשרות כרכים של יצירתו, וכן אנתולוגיות ומבחרי שירה.
לעברית לא תורגמה יצירתו כלל.