הפרעת אישיות אנטיסוציאלית

תסמינים וסימנים

הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מתאפיינת בדפוס של הפרה או התעלמות מתמשכת מנורמות חברתיות, מוסריות, זכויות ורגשות של אחרים. אנשים עם הפרעת אישיות זאת בדרך כלל לא יחוו נקיפות מצפון כאשר הם מנצלים אחרים לטובתם האישית או הנאתם האישית. לעיתים קרובות הם יתמרנו אחרים באמצעות חזית של קסם אישי שטחי או באמצעות הפחדה ואלימות. הם עשויים להפגין יהירות, חוסר חרטה, לחשוב על אחרים באופן שלילי, ולהפגין זלזול כלפי אלה בהם הם פגעו. חוסר אחריות הוא מאפיין מרכזי של הפרעה זו; לאנשים עם הפרעה זאת יכולים להיות קשיים משמעותיים בשמירה על תעסוקה יציבה, כמו גם על מילוי חובותיהם החברתיות והכלכליות, ואנשים עם הפרעה זו מובילים לעיתים קרובות אורח חיים נצלני, עברייני או טפילי.
הם לעיתים קרובות אימפולסיביים ופזיזים, ולא שוקלים או מתעלמים מהשלכות מעשיהם. הם עשויים להתעלם שוב ושוב ולסכן את ביטחונם האישי ואת ביטחונם של אחרים ולהציב את עצמם ואחרים בסכנה. לעיתים קרובות הם תוקפניים ועוינים, בעלי מזג חם ויכולים להגיב באלימות לפרובוקציה או תסכול.
אנשים עם הפרעת אישיות זו נוטים להשתמש בחומרים פסיכו-אקטיביים או אלכוהול, והפרעות התמכרות שונות הם שכיחות מאוד בקרב אוכלוסייה זו. על פי מחקר אחד 90% מהלוקים בהפרעה זאת סובלים מהפרעת התמכרות. התנהגויות אלה מובילות אנשים עם הפרעת אישיות זו לקונפליקט מתמיד עם החוק, ולאנשים רבים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית יש היסטוריה נרחבת של התנהגות אנטי-חברתית ועבירות פליליות עוד מתקופת ההתבגרות.
בעיות חמורות ביחסים בין-אישיים נראים לעיתים קרובות אצל אנשים עם ההפרעה. יחסים בין-אישיים שלהם מתפתחים סביב מניפולציה, ניצול או התעללות באחרים. בעוד שבדרך כלל אין להם בעיות ביצירת מערכות יחסים, הם עשויים להיתקל בקשיים בשמירה עליהם. יחסים עם בני משפחה וקרובי משפחה הם לעיתים קרובות מתוחים בשל התנהגותם והבעיות התכופות אליהם הם עשויים להיכנס.

DSM-5, מודל חלופי

חוקרים רבים הביעו דאגה כי הקריטריונים הנוכחיים של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית נותנים יותר מדי דגש על דפוסי התנהגות, ולא על תכונות אישיותיות מה שהופך את ההפרעה לסינונמית מאוד עם עבריינות. המודל החלופי של DSM-5 התייחס לביקורת זאת ומעריך תכונות כגון אגוצנטריות, מחסור באמפתיה, כיוון עצמי, מניפולטיביות ואימפולסיביות.
המאפיינים המהותיים של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית על פי המודל החלופי הם ליקויים בתפקוד האישיות (העצמי והבין-אישי) והנוכחות של תכונות אישיות פתולוגיות. אבחנה של הפרעת אישיות זו מתבצעת לפי הקריטריונים הבאים:
א. ליקויים משמעותיים בתפקוד האישיות אשר מתבטאים ב:
קושי בתפקוד (א' או ב'):
א. זהות: אגוצנטריות, הערכה עצמית הנגזרת מרווח אישי, כוח, או הנאה.
ב. כיוון עצמי: הגדרת מטרות המבוססת על סיפוק אישי; היעדר של סטנדרטים פרו-חברתיים פנימיים שמתלווים לכישלון להיענות להתנהגות אתית, חוקית או נורמטיבית מבחינה תרבותית.
וגם:
2. ליקויים משמעותיים בתפקוד הבינאנישי (א' או ב')
א. אמפתיה: חוסר אכפתיות או התעלמות מרגשות, צרכים או סבל של אחרים; חוסר בחרטה כלפי קורבנות.
ב. אינטימיות: אי-יכולת לקיים יחסים אינטימיים הדדים, שכן ניצול הוא מרכיב מרכזי ביחסיהם האישיים, לרבות באמצעות הונאה וכפייה; שימוש בדומיננטיות או הפחדה על מנת לשלוט באחרים.
ב. תכונות אישיות פתולוגיות בתחומים הבאים:
1. אנטגוניזם המאופיין ב:
א. מניפולטיביות: שימוש תכוף בתחבולה כדי להשפיע או לשלוט באחרים; שימוש בפיתוי, קסם אישי, לשון חלקלקה או התרפסות של האדם על מנת להשיג את מטרותיו.
ב. מרמה: שקרנות והונאה; מצג שווא של העצמי; תיאור מסולף של העצמי; מייפה אירועים מהעבר.
ג. קשיחות: חוסר דאגה לרגשות או לבעיות של אחרים; מחסור באשמה או חרטה על ההשפעות השליליות או המזיקות של האדם על אחרים; תוקפנות; סאדיזם.
ד. עוינות: רגשות כעס מתמשכים או תכופים; כעס או עצבנות בתגובה למעשים קטנים ולעלבונות; תגובתיות אכזרית, נבזית או נקמנית.
2. התנהגות חסרת עכבות המאופיינת ב:
א. חוסר אחריות: התעלמות – וכישלון לקיים מחויבות או התחייבויות פיננסיות ואחרות; חוסר כבוד להסכמים והבטחות וכישלון להשלים אותם.
ב. אימפולסיביות: פועלים על בסיס רגעי (בלהט הרגע) ללא תוכנית או שיקול תוצאות מעשיהם; כישלון לבנות ולעקוב אחר תוכניות לחיים.
ג. מעורבות בפעילויות מסוכנות העלולות לגרום לפגיעה עצמית ללא צורך וללא התחשבות בהשלכות; נטייה לשעמום והתחלת פעילויות חסרות מחשבה כדי להפיג את השעמום; חוסר דאגה לגבי יכולות אישיות, הכחשה ושלילת מציאות הסכנה האישית בה האדם מצוי.
ד. הליקויים בתפקוד האישיות וביטוי התכונות הוא יציב יחסית לאורך זמן ועקבי על פני הקשרים רבים.
ה. הליקויים בתפקוד האישיות וביטוי התכונות אינם חלק משלב התפתחותי או הסביבה החברתית של האדם.
ו. הליקויים בתפקוד האישיות והביטוי של תכונות האישיות אינו נובע מן השפעות פיזיולוגיות של חומר (למשל, שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים, תרופות) או מצב רפואי (למשל, פגיעת ראש חמורה).
ז. על האדם להיות בן 18 לפחות בעת קבלת האבחנה.

סוגיות בין-תרבותיות

האבחנה כאמור שכיחה מעט יותר באזורי עוני, שכונות מצוקה וכדומה, אולם יש להבחין בין אנשים שמבטאים התנהגות אנטי-חברתית כתוצאה מכך שגדלו בסביבת מצוקה, ולכן מקור ההתנהגות הזה אצלם הוא נרכש, לבין אנשים שאצלם התנהגות זו היא תוצר של הפרעת אישיות אנטי סוציאלית. לכן בעת איבחון של ההפרעה חשוב לקחת בחשבון את ההיסטוריה של האדם, הסביבה בה גדל וכדומה.

תחלואה נלווית

הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מתרחשת לעיתים קרובות עם הפרעות חרדה, דיכאון קליני, הפרעת שליטה בדחפים, הפרעות התמכרות, הפרעת סומטיזציה, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, הפרעה דו-קוטבית, הפרעת אישיות גבולית, הפרעת אישיות היסטריונית, והפרעת אישיות נרקיסיסטית.

שימוש בחומרים

מחקרים רבים מדווחים כי בין 80%-85% מהאנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית עומדים גם בקריטריונים להפרעות התמכרות. זאת בהשוואה לשכיחות הכללית בארצות הברית של 13.5% בקרב מכורים לסמים, ו-6.1% עבור הפרעות התמכרות לאלכוהול. מחקר חדש שנערך בבית חולים פסיכיאטרי כפרי מצא כי 71% מהאנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית השתמשו לרעה באלכוהול, ו-62% מהם גם השתמשו לרעה בחומרים פסיכו-אקטיביים שונים. יותר מחצי השתמשו לרעה בקנאביס, וכמעט שליש השתמשו לרעה באמפטמינים.
מחקר שבדק שתיינות אפיזודית (Episodic) בקרב סטודנטים לתואר ראשון במכללה מצא כי להפרעת אישיות אנטיסוציאלית יש מתאם משמעותי עם שתייה אפיזודית כבדה. מחקר נוסף מצא כי משתתפים עם מחלת נפש חמורה, ותחלואה נלווית של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היו בסיכון גבוה יותר להתאבדות, ולהשתמש בסמים לרעה בתדירות גבוהה יותר, בעיקר אמפטמינים וסמים נרוקטיים.
בשילוב עם הפרעת התמכרות או אלכוהוליזם, אנשים עם הפרעה זאת עשויים להראות ליקויים משמעותיים בתפקוד של האונה המצחית בבדיקות נוירופסיכולוגיות, וגדולים יותר מאלו שבדרך כלל קשורים למצבים.
שיעורי השכיחות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בקרב מכורים לאלכוהול הם בין 40%-50%.

שכיחות ואפידמיולוגיה

על-פי DSM-5, סובלים מן ההפרעה כ-3% מן הגברים וכ-1% מן הנשים באוכלוסייה הכללית. ההפרעה שכיחה מאוד במסגרות פורנזיות, כגון בתי סוהר. סקירה ספרותית משנת 2002 ציינה כי שכיחות ההפרעה בבתי סוהר היא 47% בקרב גברים, ו-21% בקרב נשים. כמו כן, ההפרעה שכיחה יותר בקהילות טיפוליות לנפגעי התמכרות לסמים או אלכוהול מאשר היא באוכלוסייה הכללית, נתון נוסף המצביע על קשר בין שימוש בחומרים לבין הפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
מחקרים חדשים לעומת זאת מראים כי בין 50% ל-80% מהאסירים עומדים בקריטריונים לאבחנה של הפרעת אישיות זאת.
ההפרעה שכיחה יותר באזורים עירוניים עניים, ובתוך אזורים אלה - באנשים שאין להם בסיס מגורים יציב. ההפרעה מתבטאת לפני גיל 15. ההפרעה שכיחה פי 5 בקרובי משפחה של אנשים הסובלים ממנה, ביחס לאוכלוסייה הכללית.

אטיולוגיה

תוצאות מגוף מחקר שהולך וגדל, מצביעות על כך כי אינטראקציה מורכבת בין גורמים ביולוגיים (גנטיים, פיזיולוגיים, נוירוביולוגיים) לבין גורמים סביבתיים תורמים להתפתחות ההפרעה. בשנים האחרונות מספר מחקרים קידמו את הידע בתחום זה.

גנטיקה

ניתוח מטא-אנאליסטי נרחב קבע כי התורשתיות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היא בין 40%-50%. כלומר שגורמים תורשתיים מסבירים בערך מחצית מהשונות באבחנה של הפרעת אישיות אנטי-חברתית, ואילו השפעות סביבתיות-משותפות והשפעות סביבתיות לא-משותפות אחראיים למחצית האחרת.
במחקר חדש גילו חוקרים מפינלנד אלו גנים מעורבים בהתפתחות של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המחקר הצביע על כך כי מי שנושא 4 מוטציות בכרומוזום מספר 6 הוא בעל סיכוי גבוה פי 1.5 לפתח הפרעת אישיות אנטי-חברתית מאשר מי שאינו נושא אותן.

גורמים סביבתיים

כאמור גנטיקה עשויה להשפיע על מחצית מההפרעה, אך זה עדיין משאיר חלק גדול הנובע מהשפעות סביבתיות. במקרים רבים זה קשה לאמוד את השפעתם של הגנים מול השפעתה של הסביבה, משום שהשניים מעורבבים זה בזה.
אם אחד מההורים או שניהם הם אנטי-חברתיים, סביר להניח שגורמי סיכון גנטיים להתנהגות אנטי-חברתית יעברו לילד בתורשה. בגלל זה, קשה לקבוע עד כמה השפעות סביבתיות הקשורות להורה אנטי-חברתי משפיעות על הפרט. ילד או ילדה עם הורה אנטי-חברתי עשוי להיות בעל סיכוי גבוה יותר לחוות התעללות, או להיות עד לאלימות בבית. נתונים מסקירה אפידמיולוגית מצביעים על כך שעדות של ילדים לאלימות במשפחה מגבירה את הסיכון שלהם לביצוע אלימות כלפי בני זוג אינטימיים עתידיים. יש לציין כי הסקירה מצביעה על גורם סיכון אפשרי, ולא מעידה על הכלל. הורים אנטי-חברתיים עשויים גם לנקוט באסטרטגיות ניהול פוגעניות (למשל, משמעת חריפה וחסרת עקביות, פיקוח ירוד על הילד, היעדר חום כלפי הילד), ועשויים להתקשות בסיפוק משאבים הולמים לילד.
אחת הדרכים שבהן גורמים סביבתיים כגון התעללות בילדות עלולה להוביל להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות היא דרך השפעות ישירות של הסביבה על מערכות ביולוגיות. הסביבה יכולה להשפיע על האופן בו הגנים מתבטאים (למשל, אם הגנים הם "מופעלים" או "מכובים") והיא יכולה לשנות את רמות ההורמונים והנוירוטרנסמיטרים, אשר בתורם משפיעים על תפקוד המוח. לגורמים סביבתיים בחיים המוקדמים עשויה להיות השפעה מובהקת על מערכות ביולוגיות שונות. מסקנה אחת בעניין זה נעשתה על ידי מחקר הדמיה מוחית שבדק כיצד מחסור פסיכוסוציאלי, כולל התעללות גופנית ומינית בילדות, השפיעה על מבנה המוח של עבריינים אלימים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית. המחקר מצא כי נפח התלמוס היה מופחת אצל עבריינים אלימים שחוו התעללות בתקופת הילדות, בהשוואה לעבריינים אחרים וקבוצת בקרה. מחברי המחקר משערים כי ליקוי זה עשוי להקשות על אנשים עם הפרעה זאת לדכא זיכרונות פולשניים ומחשבות הקשורות להתעללות המוקדמת והניצול שעברו.
גורם נוסף שנבחן בהקשר של התפתחות הפרעת אישיות אנטי-חברתית הוא צפייה מוגזמת בטלוויזיה. במחקר עוקבה על לידה שנארך 26 שנה על 1037 אנשים עקבו אחר אנשים צעירים שבילו זמן רב בצפייה בטלוויזיה במהלך הילדות והנעורים. המחקר גילה כי הם היו, באופן משמעותי, בעלי סיכוי גבוה יותר לקבל אבחנה של הפרעת אישיות אנטי-חברתית, וסביר יותר שתהיה להם הרשעה פלילית. מתאם זה נשאר משמעותי גם כאשר שלטו במשתני מחקר שונים כמו מגדר, מנת משכל, מצב סוציו-אקונומי, התנהגות אנטי-חברתית קודמת, ובקרת הורים. מחברי המחקר משערים מה הם המנגנונים שתורמים להתפתחות הפרעת אישיות אנטי-חברתית כתוצאה מצפייה ממושכת בטלוויזיה. אפשרות אחת מבוססת על תאוריית הלמידה החברתית שנקראת "למידה באמצעות צפייה", לפיה התנהגויות הנראות בטלוויזיה מחוקות או מופנמות על ידי הילד. בני נוער גם עשויים להראות רגישות מופחתת לאלימות או סבל של אחרים, או לפתח אמונות נורמטיביות על השימוש בתוקפנות ובאלימות כתגובה למצבים מסוימים. מנגנונים נוספים שעשויים להתפתח הם אינטראקציות חברתיות מופחתות עם בני גילם או עם ההורים, הישגים לימודיים נמוכים, וסיכון מוגבר לאבטלה.
במחקר אורכי נוסף נבדקו מרכיבים שונים של סביבת הילדות המוקדמת שהיו קשורים לתכונות של הפרעת אישיות אנטי-חברתית כמעט 20 שנה מאוחר יותר. המחקר מצא כי רמת החום שהורים הפגינו כלפי הילד במהלך 18 החודשים הראשונים לחייהם, היו מנבא משמעותי להפרעת אישיות אנטי-חברתית בבגרות. בין גורמי הסיכון היו סימנים של נסיגה אימהית, אינטראקציה שקטה עם הילד, כישלון להרגיע את התינוק, ושימוש בצעצועים במקום חום וחיבה.

אבחנה מבדלת

שימוש בסמים: אבחנה של הפרעת אישיות אנטי סוציאלית תינתן רק אם מאפייני ההפרעה שתוארו לעיל היו קיימים אצל האדם לפני גיל 15.
סכיזופרניה והפרעה דו קוטבית: התנהגות אנטי סוציאלית המתרחשת בלעדית על רקע של סכיזופרניה או הפרעה בי פולארית לא תיחשב להפרעת אישיות אנטי-סוציאלית.
הפרעות אישיות אחרות: חלק ממאפייני הפרעה זו יכולים להית דומים למאפיינים של הפרעות אישיות אחרות (למשל הפרעת אישיות נרקיסיסטית). לכן תיתכן אפשרות של אבחנה של יותר מהפרעת אישיות אחת. עם זאת הפרעת אישיות אנטי סוציאלית תתאפיין בתמונה קלינית שבמרכזה קושי של האדם המאובחן לנהוג לפי נורמות חברתיות מקובלות, חוסר אמינות, אימפולסיביות, חוסר אחריות ועוד כמפורט לעיל.
התנהגות עבריינית שאינה קשורה להפרעת אישיות: חשוב להדגיש הבדל בין התנהגות עבריינית להתנהגות עברינית שמקורה בהפרעת האישיות. האחרונה תתאפיין בדפוסי התנהגות לא גמישים הגורמים להפרעה או סבל סובייקטיבי.

פסיכופתיה

כאמור, מבנה האישיות חופף מעט עם פסיכופתיה. למרות שיש לחלק מהאנשים המאובחנים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית תכונות פסיכופתיות, לרבים אחרים אין. לעומת זאת, על פי רוברט ד' הייר רוב הפסיכופתים מתאימים לקריטריונים של הפרעת אישיות זאת. הקריטריונים האבחוניים הנוכחיים עבור הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מתמקדים בעיקר בהתנהגות הנבדק, בניגוד לקריטריונים של פסיכופתיה אשר מתמקדים במרכיבים רגשיים, בינאישיים, ומרכיבים של אורח חיים בנוסף למרכיבים התנהגותיים. מספר מחקרים בדקו אם פסיכופתיה היא באמת מבנה אישיות מובחן, או שמא התכונות שמתוארות ברשימת הפסיכופתיה של רוברט ד' הייר הם בסך הכל מאפיינים נלווים של ההתנהגות הבלתי מסתגלת של נבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
למשל, מחקר אחד בחן מדגם של 691 עבריינים שעמדו בקריטריונים להפרעת אישיות אנטיסוציאלית; מחברי המחקר ביצעו ניתוח אשכולות שגילה כי העבריינים במדגם יכולים להיות מופרדים לתת-קבוצות שמבוססות על הבדלים משמעותיים בתכונות האישיות שלהם אשר בדרך כלל ניתן למצוא בספרות המקצועית על פסיכופתיה (למשל, היעדר חרדה/פחד, אימפולסיביות, דומיננטיות). Poythress et al. זיהה ארבעה תת-סוגים של ASPD (פסיכופתיה ראשונית, שניונית, "מפוחדת", כמו גם נבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית שאינם פסיכופתים) בתוך המדגם. ארבעה תת-הסוגים שזוהו בתוך המדגם מעידים על כך כי הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היא הפרעה הטרוגנית.
מחקר נוסף התמקד במדגם של מטופלים אשר היו בטיפול גמילה מסמים בהוראת צו של בית המשפט; המחקר מצא מתאמים המעידים על הבדלים באטיולוגיה של שימוש בסמים בין ארבע הקבוצות השונות. באופן ספציפי, המחקר הראה כי עבור שתי הקבוצות שאינן פסיכופתיות (נבדקים עם ASPD אך ללא פסיכופתיה, נבדקים ללא ASPD) שימוש בסמים היה מתואם באופן משמעותי עם טמפרמנט רגשי שלילי ואימפולסיביות, בעוד שבשלושת הקבוצות האחרות רק אימפולסיביות הייתה מתואמת עם התחלת השימוש בסמים. מחקר נוסף הצליח לשכפל את התוצאות וגם והצביע על כך שנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית היו בעלי סיכוי נמוך לעבור על החוק או לבצע עבירה אלימה בזמן שהותם בבית סוהר בניגוד לנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה.
מחקר נוסף מצא כי מה שמבדיל בין פסיכופתיה לבין הפרעת אישיות אנטי סוציאלית היה תכונה של נועזות, כלומר, רמות פחד נמוכות והיכולת להישאר ממוקד. למשל, מחקר אחד שנעשה על מדגם של נשים עם פסיכופתיה מצא כי פסיכופתיה הייתה קשורה לתשומת לב סלקטיבית ממוקדת מטרה, וכי הייתה להם העדפה לסנן מידע שולי שאינו קשור למטרה, כולל מידע הקשור לאיומים. אלו עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלבד, לעומת זאת, לא הראו התנהגות מסוג זה, והיו עדויות רבות להסחות דעת שהיו קשורות לפחד. מחקר נוסף הראה כי עבריינים אשר מאובחנים עם פסיכופתיה מראים תגובה הגנתית מופחתת להתפרצויות רעש חזקות המתרחשות במהלך צפייה בתמונות, או בין תמונות; בניגוד אליהם, עבריינים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית לא הראו תגובה שונה מזאת של אנשים ללא כל הפרעה. יתר על כך, התוצאות הראו כי לליקויים אלה היו מתאמים מובהקים עם המאפיינים הבינאישיים והרגשיים של פסיכופתיה. ממצא זה מדגיש את החשיבות של המאפיינים הרגשיים והבינאישיים בהבחנה בין פסיכופתיה והפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
מחקר שבדק את ההבדלים הנוירולוגיים בין ההפרעות באמצעות דימות מוחי, גילה כי אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית אבל ללא פסיכופתיה דומים יותר לקבוצת הביקורת, בניגוד לזאת, המחקר מצא כי לנבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית ופסיכופתיה יש רמות מופחתות של חומר אפור באזורים במוח הקשורים לאמפתיה, מוסריות, ועיבוד רגשות פרו-חברתיות כמו אשמה או חרטה. החומר אפור של נבדקים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלבד נראה דומה לזה של אנשים ללא כל הפרעה. מחקר זה מצביע על הבדלים נוספים בין ההפרעות ומעיד כי יש להפרעות אטיולוגיה שונה.

פסיכותרפיה

מספר מחקרים הראו כי טיפול במרפאות חוץ צפוי להיות בעלי סיכויי הצלחה נמוכים, אך סקירה ספרותית משנת 2002, "פסיכופתיה ופסימיזם טיפולי: אגדות קליניות או מציאות קלינית?" שבחנה 42 שיטות טיפול שונות קבעה כי הדיווחים בהם אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית או פסיכופתיה אינם מושפעים כלל מטיפול עשויים להיות מעט מוגזמים.
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית מטופלת לעיתים נדירות, משום שאנשים עם הפרעה זו אינם נוטים לבקש עזרה. (הם אינם רואים בעיה במצב בו הם נמצאים, מצב שמנקודת ראותם לא גורם להם סבל). לרוב, אנשים אלו מופנים לטיפול על ידי בני משפחה או גורמי חוק בגלל תחלואות נלוות (כגון דיכאון מג'ורי או התמכרויות), התנהגות עבריינית או איומים אובדניים. אנשים אלו עשויים להתנגד לטיפול, אך כאשר הוא ניתן (למשל כדרך להתמודד עם תחלואה נלווית שונה), הוא יכול להיות יעיל. כאשר ההפרעה מטופלת, ההמלצה המקובלת היא טיפול פסיכותרפיסטי. לעיתים משולב או מתקיים בנפרד טיפול קוגניטיבי התנהגותי. טיפולים אלו מתמקדים בהתמודדות עם השלכות ההפרעה ושליטה בהתנהגויות מסוכנות. ההפרעה קשה לטיפול.
גישה טיפולית אחת שהתפתחה בשנים האחרונות היא טיפול מבוסס מנטליזציה. צורה זאת של טיפול פותחה במקור עבור אנשים עם הפרעת אישיות גבולית אך ראיות ראשוניות מצביעות על כך שטיפול זה עשוי להיות יעיל בהפחתת ההתנהגות התוקפנית של אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית בלי או עם רמה בינונית של תכונות פסיכופתיות.
טיפולי CBT שנערכו על מטופלים בקהילה הראו שיפור קטן אך לא משמעותי בתפקוד החברתי, באלימות הפיזית, ובאלימות מילולית של מטופלים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, אך לא נראה שיפור בכעס של המטופלים.
לפי תפיסה לפיה יש להבחין בין אנשים החיים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית, ובין צעירים שגדלו וחיו בעזובה חברתית, עוני, מצוקה כלכלית וחברתית וקיבלו דוגמה לא טובה בנערותם. עבור האחרונים, טיפול פסיכותרפי תמיכתי, בעיקר טיפול קבוצתי עשוי לעזור. לפי תפיסה זו יחסי אמון בין המטפל למטופל, שיכנוע המטופל בכוונה הטובה של המטפל ובנייה של מסגרת טיפולית אמפתית הולמת ואוהדת יכולים להביא לשינוי חיובי. לעומת הקבוצה הזו, אנשים עם אבחנה של הפרעת אישיות אנטיסוציאלית יתקשו מאד להצליח בטיפול מפני שהמוטיבציה שלהם לשינוי תהיה במקרים רבים נמוכה מאד ותגיע כמעט תמיד ממקור ראשוני חיצוני לאדם. אדם עם הפרעת אישיות זו יכול להסכים לקבל טיפול כדי לרצות את הוריו למשל. עדיין, המוטיבציה לשינוי לא תהיה שלו וההליכה לטיפול תהיה ניסיון לרצות אחרים. לפי תפיסה זו מאפייני הפרעת האישיות עמידים לטיפול והסיכוי להצליח לשנותם בפסיכותרפיה קטן מאד.
כיוון אחר של השפעה אפשרית של טיפול הוא בהפחתה של רצידיביזם. בחלק מהמקרים אנשים עם הפרעת אישיות אנטיסוציאלית שהיו בטיפול נטו להסתבך פחות עם החוק מאשר אנשים עם ההפרעה שלא היו בטיפול. ההבדל אינו הבדל מובהק והוא מצביע על מגמה בלבד.

טיפול תרופתי

אין תרופות ספציפיות להפרעת אישיות אנטיסוציאלית, אך סוגים מסוימים של תרופות יכולים לעזור בטיפול בתסמינים, כגון אגרסיביות וחוסר שקט. לרוב, מומלצות תרופות אנטי-פסיכוטיות, מייצבי מצב רוח ונוגדי דיכאון. על פי הצורך, מומלץ בנוסף ליטול תרופות לתחלואות הנלוות להפרעה.