google/wiki40b huggingface dataset:
גאנג'ואו

היסטוריה

בשנת 201 לפנה"ס הקים הקיסר גָאודְזוּ, מייסד שושלת האן, נפה בשטחה של גאנג'ואו דהיום. בשנים מוקדמות אלו ההתיישבות והסמכות השלטונית של ההאן, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסין הייתה מינימלית ומוגבלת לאגן הנהר גאן. הנהר, יובל של נהר היאנגצה דרך אגם פויאנג, היווה את אמצעי הקשר עם הצפון כמו גם מקור להשקיה של שדות האורז.
בתקופת שושלת סווי קודם המנהל של האזור לדרגת נציבות והאזור כונה צְ'ייֵנְג'וֹאוּ (虔州 - "ראש הטיגריס"). ההגירה מהצפון בתקופת שושלת סונג חיזקה את האוכלוסייה המקומית ודחקה את שבטי הילידים המקומיים עמוק יותר לתוך ההרים. ההגירה מהצפון התגברה באופן משמעותי לאחר נפילת קאיפנג בירת שושלת סונג הצפונית. השם שונה רשמית לגאנג'ואו בשנת 1153, בתקופת שושלת סונג הדרומית.
לקראת סוף המאה ה-19 נפתחה העיר גאנג'ואו לסחר חוץ והיא היוותה בסיס משני לחברות הזרות. בין 1929 ל-1934 הייתה העיר גאנג'ואו חלק מהסובייט של ג'יאנגשי, אחד הבסיסים של המפלגה הקומוניסטית של סין. בשל קרבתה לבירה "האדומה" זְ'ווֵיגִ'ין (瑞金 – חלק מהנציבות של גאנג'ואו) הייתה העיר גאנג'ואו מטרה למספר מערכות כיתור של הקוומינטנג. המצעד הארוך שהיה מאורע מכונן בתולדות סין העממית החל בגאנג'ואו המתגאה עד היום בהיותה ערש המהפכה הקומוניסטית בסין ומתכנה "גאנג'ואו האדומה".

גאוגרפיה

גאנג'ואו היא הנציבות העירונית הגדולה ביותר במחוז ג'יאנגשי ומשתרעת על השליש הדרומי של המחוז. שטחה של גאנג'ואו הוא 39,400 קילומטרים מרובעים. היא גובלת במחוזות הונאן במערבה, בגואנגדונג בדרומה ובפוג'יין במזרחה, ובערים ג'יאן ופֿוּג'וֹאוּ בצפונה. רוב שטחה של גאנג'ואו, יותר מ-70% מהשטח, מיוער, ויותר מ-83% הוא הררי. היערות של גאנג'ואו עשירים בצמחים ובבעלי חיים. הבולטים בהם טיגריס סין הדרומית ונמר ערפילי מצוי.  הנהרות גָ'אנְג וגונְג, מתמזגים במרכז עיר גאנג'ואו על מנת ליצור הנהר גאן, הנהר העיקרי של מחוז ג'יאנשי ומכאן הוא זורם צפונה דרך העיר נאנצ'אנג ואגם פויאנג ליאנגצה. הנהר גאן הוא גם מקור שמה של העיר.

חקלאות

האקלים הסובטרופי מתאים לגידול פרי הדר. ובנפות שִׂינְפֶנְג, נָאנְקָאנְג, אָנְיְוֵּ'אן ו שׂ'וּ'נְווּ מגדלים תפוזים ופומלות. גידולים חקלאיים נוספים הם טבק וסוכר. משק החי כולל גידול ברווזים (גאנשאן מכונה "ביתו של הברווז המומלח") וארנבות (בעיקר בנפת חְווֵיצָ'אנְג). היערות הנרחבים בנציבות משמשים מקור למוצרי עץ.

אוצרות טבע

גאנג'ואו עשירה במתכות, בראש ובראשונה טונגסטן שבגאנג'ואו יש כנראה את העתודות הגדולות ביותר בעולם למחצב זה ולכן העיר זכתה לכינוי "עיר הטונגסטן". בנוסף יש בגאנג'ואו כמויות מסחריות של בדיל, בריליום, מוליבדן, ביסמוט, ליתיום, זירקוניום, הפניום, סקנדיום, נחושת, אבץ, ברזל, טיטניום, אורניום, טנטלום וניאוביום (שני האחרונים חשובים לתעשיית המכשירים האלקטרונים הניידים). בנוסף יש בגאנג'ואו כמויות מסחריות של פחם, גופרית ומלח.
יואב חייק

יואב חייק (נולד ב-1939) הוא משורר, סופר ועורך ישראלי.

ביוגרפיה

יואב חייק נולד בבגדאד בשנת 1936. בשנת 1951 עלה לישראל ביחד עם משפחתו. הוא למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ועוסק בעריכת דין.
חייק פרסם את קובץ שיריו הראשון, "שלא בדרך המלך", בשנת תשכ"ב (1962) תחת הפסבדונים "יואב לימור". בשנת 1970 פרסם כרך שירה שני בשם "שירים על כפות המנעול", המורכב משש חטיבות שיריות ליריות, שכל אחת מהן מורכבת מכמה שירים. בשירים אלו בולט רובד הלשון המקראי, ובמיוחד מהדהד שיר השירים, שכן חלק מהשירים עוסקים בעולם האהבה של הדובר השירי. על ספר זה זכה בפרס טלפיר לשנת 1971. 
בשנים 1973-2012 חיבר חייק עוד שמונה קובצי שירה, וכן רומאן בשם "אני ועוד אחד" (1984) העוסק ביהדות עיראק. בשנת 2010 זכה בפרס אקו"ם לספרות. 
חייק כיהן בתור עורך כתב-העת "חתך" ביחד עם יעקב בסר ושולמית גלבוע וכן כתב העת "ב. הסופר" שיצא לאור בשנות התשעים. שימש כממלא מקום יושב-ראש אגודת הסופרים העברים וסגן הסניף הישראלי של פא"ן.
בני ליס

ביוגרפיה

ליס נולד ב-1944 בירושלים, אליה הגיעה משפחתו בשנות השלושים של המאה העשרים.
ליס התגייס לצה"ל, ולמרות שאביו, חוקר תלמוד, פעל עבורו לשיבוצו בתפקיד ברבנות הצבאית, הוא העדיף לשרת בצנחנים. לאחר שחרורו עבר לגור בבאר שבע ועבד כטכנאי. ב-1964 נישא לחנה, שמנהלת כיום מעון ילדים. 
בשנת 1968 החל לעבוד כטכנאי בערוץ הראשון ("הטלוויזיה הישראלית" דאז). בשנת 1978 נפגעה שמיעתו בעקבות השימוש הממושך באוזניות והוצע לו תפקיד ניהולי, אך הוא סירב להצעה. בעקבות המלצה של אהוד יערי ליס החל לשמש ככתב לענייני בריאות, ולאחר מכן ככתב לענייני רווחה. במשך התקופה הזאת גם שימש ככתב משנה וכעוזר לכתבים הצבאיים, ולאחר מכן היה לכתב הצבאי, אך בתפקיד זכה לביקורות שליליות, ואצל חלק מעמיתיו כונה "דובר צה"ל". גם לפי עדותו שלו הוא התקשה בתפקיד, בין השאר עקב רצונו, כדתי, לשמור שבת.
לאחר מכן החל ליס לשמש ככתב לענייני שטחים, כשבמהלך השנים בתפקיד נודע כמי שיש לו קשרים ענפים ומורכבים עם המתנחלים והנהגתם. במסגרת התפקיד סיקר ליס במשך עשרות שנים את ההתיישבות בשטחים, את המתנחלים ואת מאבקם בממסד ועניינים נוספים הקשורים בתחום זה, כפיגועים וכדומה. במהלך האינתיפאדה השנייה נפצע פעם ליס בידיו בעודו משדר אירוע ירי, והוא המשיך לשדר כשהוא שותת דם. בין לבין עסק גם בסיקור תחום הארכאולוגיה, ובין השאר סיקר חפירות ארכאולוגיות הקשורות לנצרות; כן סיקר את מיסות חג המולד בבית לחם. לפי עדותו, הוא אף חילל מספר פעמים במהלך הקריירה שלו את השבת.
במשך השנים סיקר ליס בין השאר את שביתת האחיות בשנת 1978, הטבח בנמל התעופה לוד, את אסון מעלות ואת הפיגוע במלון סבוי. ב-1977, יחד עם אהוד יערי, חצה את הגבול ללבנון, נתפס בידי אנשי צבא דרום לבנון, וכמעט הוצא להורג ביריות, כשרק התערבותו של סעד חדאד, הצילה אותם.
ליס כיהן גם כיו"ר ועד העיתונאים של רשות השידור, ובמסגרת תפקידו זה הביע ביקורת נגד הרשות, על שאינה ממגנת כראוי את עובדיה הנחשפים לפגיעות מצד מחבלים פלסטינים. ליס פרש לגמלאות ביוני 2011.
בשנת 2012 הופיע ליס בתפקיד עצמו, ככתב המסקר את ההתנתקות, בסרט זוהר הרקיע.
ליס נשוי ואב לשתי בנות, נשות ידיעת הארץ, ולבן העובד במחלקת כוח האדם בכנסת.
אוגניה וינוגרדוב

אוגניה וינוגרדוב (27 בנובמבר 1910 - 16 ביולי 1992) הייתה השופטת הראשונה במדינת ישראל, נשיאת בית המשפט המחוזי בחיפה בשנים 1979–1980.

ביוגרפיה

וינוגרדוב נולדה באורני שבליטא. בשנת 1927 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת וילנה ובשנת 1929 עברה לאוניברסיטה היגלונית בה סיימה את לימודיה ב-1931. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל ובשנת 1939 נרשמה כעורכת דין ארץ ישראלית. בשנת 1948 מונתה לשופטת בבית המשפט השלום בחיפה, החל מינואר 1949.
באוגוסט 1952 עלתה וינוגרדוב לכותרות בעת שסירבה להענות לדרישת שר המשפטים, חיים כהן, בטענה שאין לה סמכות בחוק לעצור אנשים שזוכו בחקירה מוקדמת. בתחילת 1953 כיהנה במשך שלושה חודשים כשופטת ראשית בבית משפט השלום ולאחר מכן עברה לבית המשפט המחוזי. בשנת 1979 מונתה לנשיאת בית משפט המחוזי בחיפה.
וינוגרדוב הייתה השופטת הראשונה במדינת ישראל, השופטת המחוזית הראשונה במדינה והנשיאה התורנית הראשונה בישראל. וינוגרדוב ישבה כשופטת בתיקים פליליים רבים, בהם משפטו של המרגל קורט סיטה, של בניו של עו"ד חורי מעכו שהואשמו בריגול ושל הנאשמים במהמות בכפר כנא. כן הייתה בהרכב שהקל בעונשו של דוד בן הרוש מנאשמי אירועי ואדי סאליב.
ב-14 באוקטובר 1980 פרשה לגמלאות.
באפריל 1983 נתמנתה לוועדת ערר לעניין חוק מס שבח מקרקעין במחוז חיפה.
בתה, רעיה חפרי וינוגרדוב, כיהנה גם היא כשופטת.
האשה המופלאה שבתוכנו

האשה המופלאה שבתוכנו הוא מחזה מאת חנוך לוין שפורסם ב-1992.

עלילה

המחזה הוא קומדיית חיזורים שמלווה את משחקי החיזור של דמויות שוליים לויניות קלאסיות. 
חוטנר אוהב ומעריץ את מאוריציה, אבל היא חושקת בחורחה המאצ'ו. מאוריציה נוסעת למשך חודש עם משרתה פומפץ, ובמקומה באה חברתה מדגסקר עם המשרתת שלה הוצ'קס. בעקבות כך, חוטנר מאוהב במדגסקר, אבל מרגיש מחויבות למאוריציה, והוא נקרע בהיסוסיו. לכך מצטרף המעריץ שלה, לקסנר, שגם הוא נקרע בהיסוסיו. בין חוטנר ולקסנר נוצרת יריבות. לבסוף מדגסקר נוסעת ובמקומה חוזרת מאוריציה. חוטנר מחליף אז פאה ומקטורן, ומאוריציה לפתע חושקת בו, אבל הוא כבר לא רוצה בה.
על מצבתי כִּתבוּ: כשראה
אוטובוס מתקרב, חייך בהתרפסות –
עד כדי כך הבדידות.
יניב מורוזובסקי

יניב מורוזובסקי (נולד ב-19 באוגוסט 1983) הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי, לשעבר מנהל חטיבת הבידור של קול ישראל, מנהל תחנת הרדיו רשת ג', איש גלי צה"ל, מחלוצי הרדיו האינטרנטי בישראל.

ביוגרפיה

את דרכו הרדיופונית החל מורוזובסקי בשנת 1997, כשהיה בן 15 בלבד, ושימש כמגיש, עורך וכתב ברדיו אמצע הדרך, באותו זמן החל גם לתקלט במועדונים ולערוך תוכני שידור בערוץ הקהילתי. 
ב-2001 התגייס לגלי צה"ל. שירת כקריין ומגיש של תוכניות אקטואליה, מוזיקה ובידור; קריין את מהדורות החדשות ושידר רצועות מוזיקה בגלגלצ. כמו כן מורוזובסקי ערך והגיש מגוון של תוכניות לילה, ביניהן: "לא רוצים לישון בשמירה", שהגיש עם השחקנית שרון זליקובסקי; "לא רוצים לישון - רוצים להשתגע" לצד גדעון אוקו; וכמו כן גם את "הדיסקוטק" ואת "לא רוצים לישון בשישי".
ב-2004 הקים מורוזובסקי חברת קריינות על מנת לשווק את שירותיו, הפועלת עד היום. החברה מספקת שירותי קריינות והפקה של זמרירים לרדיו ולאינטרנט. כמו כן ניהל באותה שנה את התוכן של ערוץ השידורים "Music Box Israel" של רשת השידור yes, עד סגירתו ב-2005.
ב-2005 הצטרף מורוזובסקי לצוות הרדיו האינטרנטי Radi-YO, והיה מבכירי ממשיכת דרכה - רדיו ClickFM. במקביל הצטרף לצוות רדיו דרום, שם החל לערוך ולהגיש תוכנית בוקר יומית ואת יומן האקטואליה המרכזי של התחנה. הוא עזב את התחנה ב-2006.
ועוד ב-2006, מורוזובסקי מונה למנהל תחנת הרדיו החינוכי רדיו קול רמת השרון. התחנה משדרת ברמת השרון בתדר 103.6FM וגם באינטרנט.
ב-2008 החל לשמש כקריין וכעורך בדסק מבזקי הרדיו של חברת החדשות ששודרו ברדיו 99. לאחר כשנה חזר לקריין חדשות בגלי צה"ל, וכיום הוא עורך ומגיש חדשות ויומנים בתחנה.
ב-2010 הקים מורוזובסקי את תחנת הרדיו האינטרנטית Click2Dance, ומשנת 2014 את ממשיכת דרכה ברשת, radioDANCE.
ב-2012 מונה למנהל תחנת הרדיו רשת ג' של קול ישראל, והפך למנהל הצעיר ביותר שגויס לשורות קול ישראל מאז ומעולם.
ב-2014 מונה לעורך חדשות בעיתון ישראל היום, ובהמשך לראש דסק ניו מדיה ולעורך מוספי הצרכנות והבריאות של העיתון.
ב- 2017 החל לשדר בתחנת הרדיו רדיו ארץ
כיום, מורוזובסקי מרצה בין השאר בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל ובקורסי הרדיו והקריינות במכללת BPM.
מרדכי טמקין

מרדכי יהודה טֶמְקִין (1891 - 9 ביולי 1960) היה מורה, משורר ומתרגם ישראלי.

ביוגרפיה

טמקין עלה לארץ ישראל משדליץ שבפולין בשנת 1907, במסגרת העלייה השנייה, ביחד עם אחיו ד"ר משה טמקין. בשנת 1909 נישא לשרה כרמית-טמקין (לבית ויינברג).
טמקין עבד בכרמי רחובות, אך העבודה הייתה למעלה מכפי כוחו, ובעצת רופאיו יצאו בני הזוג טמקין לברן שבשווייץ, שם נולד בכורם, אליהו טל. בשנת 1912 שבו לארץ ישראל והתיישבו באחוזת בית. במלחמת העולם הראשונה גורשו, עם יתר תושבי תל אביב, והשתקעו בטבריה, שם שימש טמקין מורה בבית הספר לבנות. ב-1921 עברה המשפחה, שכללה כבר שלושה ילדים, לירושלים, ונמנתה עם שש המשפחות הראשונות שהקימו את שכונת בית הכרם. טמקין עבד כמורה בבית הספר לבנות בעיר העתיקה. עקב קיים כלכליים עברו לגור בשכירות בשכונת רחביה. בשנות הארבעים שימש מורה ומחנך בבית הספר "תחכמוני" של תנועת המזרחי בירושלים.
טמקין החל בכתיבת שירה שתארה את נוף הארץ, את אנשי העלייה השנייה, ואת תל אביב וירושלים, בדומה לבני דורו רחל המשוררת ויעקב פיכמן. כן היה בין הכותבים בירחון הספרותי "הדים" שיצא לאור בשנות ה-20. טמקין תיעד בשיריו גם את מאורעות התקופה ואת פרעות תרצ"ו-תרצ"ח. כן נודע בתרגומיו מיצירות מופת הכתובות בגרמנית, בהן "בית בודנברוק" לתומאס מאן, "פטר שלומיאל" לאדלברט פון שאמיסו ו"היינריך הירוק" לגוטפריד קלר.
מרדכי טמקין נפטר ב-9 ביולי 1960 ונטמן בבית הקברות כנרת.
בשנת 2013 הופיע מבחר מספרי שיריו - "פרחי בדידות לבנים" - הכולל גם שירים מן העיזבון.
חידה מכנית

חידה מכנית היא חידה שבה יש לפתור בעיה מכנית, כגון פירוק של חפץ מסוים או סידורו באופן מיוחד. בחידה מכנית על הפותר להפעיל לא רק את מוחו, אלא גם את ידיו.

חידות סידור

החידה הידועה בשם "פאזל", שבה יש לסדר תמונה מסוימת שפורקה לעשרות או מאות חלקים המשתלבים זה בזה, היא קטגוריה מיוחדת של חידות מכניות. גם את הטנגרם ניתן לשייך לקטגוריה זו.
בסוף המאה ה-19 זכתה לפרסום רב "חידת ה-15", שבה יש לסדר 15 לוחיות בלוח בן 16 משבצות, באמצעות הזזה של לוחיות אל המשבצת הריקה שעל הלוח.
בעיית סידור תלת-ממדית שהופיעה כחידה מכנית שזכתה לתפוצה עצומה בשנות השבעים של המאה ה-20 היא חידת הקוביה ההונגרית. ממציאה של חידה זו, ארנו רוביק, המציא חידות מכניות נוספות, פחות פופולריות.

חידות פירוק

בחידות פירוק ניתן חפץ המורכב משני חלקים או יותר, ועל פותר החידה להפריד בין החלקים.

משימה מכנית

בחידות מסוג זה יש לבצע משימה מכנית מסוימת, כגון העברת עצם מסוים ממקום למקום, תוך הקפדה על כללים לביצוע המשימה.
דוגמה מובהקת לחידה מסוג זה היא חידת מגדלי האנוי, שבה יש להעביר סדרה של דסקיות ממוט אחד לאחר, תוך הקפדה על כללי ההעברה.
שלום אביחצירא

ביוגרפיה

נולד בתאפילאלת שבמרוקו לאסתר ולרב אהרון אביחצירא, בנו של הרב יעקב אביחצירא בשנת 1893 (ה'תרנ"ג). בצעירותו למד בישיבת "אביר יעקב" של סבו.
בשנת 1920 (ה'תר"פ) עבר להתגורר בקולומב-בשאר (בצאר) שבאלג'יריה, וכיהן שם כדיין וכרבה הראשי של העיר. יחד איתו הגיעו לעיר גם אחיו, הרבנים ישראל (בבא סאלי הגדול) ויוסף (בבו סו), שיחד עסקו במתן שירותי הדת לקהילה היהודית בעיר.
לאחר כ-40 שנים בקולומב-בשאר, בשנת 1960 (ה'תש"ך) עבר להתגורר במרסיי שבצרפת, וכיהן שם במשרה רבנית.
הרב אביחצירא נישא בתחילה לבתו של הרב מסעוד שטרית, ולאחר שהתגרש, נישא בשנית לרחמא בת אליהו אביחצירא. במקביל נישא לסעדה, ולאחר שהתגרש ממנה, נישא לרחל.
הלך לעולמו בשנת 1974 (ו' באדר ה'תשל"ד) ונקבר במרסיי.
רפאל יהושע עזריאל

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-25 בדצמבר 1874 (י"ז בטבת ה'תרל"ה) לרחל ולרב אהרן עזריאל. כשנולד נקרא יהושע, ובילדותו נוסף לו השם רפאל. בגיל ארבע התייתם מאביו, והרב יעקב מאיר גידלו בביתו ולימים השיאו בשנת 1892 (ה'תרנ"ב) לבתו לבנה (לונה).
נמנה עם מנהלי ישיבת "אוהל יעקב" של חותנו, הרב יעקב מאיר, בירושלים, ובשנת 1903 (ה'תרס"ג) נמנה עם מייסדי בית היתומים הספרדי בעיר.
יצא מספר פעמים כשד"ר בשליחות מטעם כוללות חברון וירושלים ומוסדות נוספים לאלג'יריה ולמצרים. בשנת 1920 (ה'תר"ף) שהה בשליחות בתוניסיה מטעם כוללות ירושלים, ובשנת 1928 (ה'תרפ"ח) יצא בשליחות מטעם ישיבת "חיזוק תורה" לארצות הברית.
פרסם חלק מחידושיו בהמאסף.
הלך לעולמו ב-21 באוגוסט 1959 (י"ז באב ה'תשי"ט).
יאניק קאמנן

קריירה

קאמנן התחיל את קריירת המשחק שלו במחלקת הנוער של לה מאן, ושיחק בה מ-1998 עד 1999, וכשהיה בן 18 עבר לטוטנהאם הוטספר האנגלית. לאחר 3 שנים באנגליה חזר קאמנן לצרפת ושיחק בשטרסבורג (2002-2003), דיז'ון (2003-2004) ואז'קסיו (2004-2005).
בשנת 2005 עבר קאמנן לבלגיה, שם שיחק באוסטנד (2005-2006), ולאחר מכן עבר לתקופה קצרה לקבוצת שפהאוזן משווייץ.
בפגרת החורף של ליגת העל הישראלית הובא קאמנן למכבי הרצליה על ידי מאמנה, פרדי דוד. קאמנן כבש 6 שערי ליגה בחצי עונה במדי הקבוצה, וזכה עמה בגביע הטוטו. בסוף העונה נרכש קאמנן על ידי מכבי תל אביב. בעונתו הראשונה במועדון שיחק ב-30 משחקים וכבש 12 שערים, ובחצי הראשון של עונת 2008/09 כבש רק שלושה שערים.
בינואר 2009 חתם קאמנן בסיבאספור הטורקית. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש במשחק רבע גמר הגביע נגד גלאטסראיי ועזר לקבוצתו להעפיל לשלב הבא. בסיום אותה עונה סיימה סיבאספור במקום השני בליגה. בשנת 2011 עבר קאמנן לקבוצת מרסין מליגת העל הטורקית.
בשנת 2012 עבר לקבוצת גבאלה מליגת העל האזרית. במהלך שנתיים וחצי במועדון כבש 16 שערי ליגה ב-62 הופעות.
לקראת עונת 2015/2016, לאחר שנה ללא קבוצה, חתם לאולנוי.
ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה

שם

ולדיסלב השלישי ידוע בפולנית כ-Władysław Warneńczyk, בליטאית כוולדיסלובאס השלישי, בהונגרית כאוּלסלו הראשון.

ראשית חייו

ולדיסלב היה בנו הבכור של ולדיסלב השני יגיילו, מלך פולין, ושל אשתו הרביעית, סופיה מהאלשאני. הוא עלה לכס המלוכה בגיל עשר והוקף מיידית בקבוצת יועצים בראשות החשמן זבינגייב אולשניקי, שהיה מעוניין להמשיך לחזק את אחיזתו בחצר המלך. חרף זאת, השליט הצעיר ואימו האמביציוזית היו מודעים להתנגדות לשלטונם. למרות ההסכם שנחתם בין יאגיילו והאצולה הפולנית להבטיח את ירושת בניו, האופוזיציה העמידה מועמד אחר לרשת את הכתר, פרידריך השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, שהיה מאורס (משנת 1425, בגיל 12) לטוענת לכתר, בתו של יאגיילו מנישואיו השניים, הנסיכה הדוויג (יאדוויגה). אולם מותה מהרעלה של הנסיכה הדוויג טרם מימוש הנישואין (ככל הנראה ידה של סופיה הייתה במעל) סיכלה את שאיפות האופוזיציה.

מלך פולין

מלכתחילה סבל ולדיסלב מבעיות בשלטונות. טקס ההכתרה שלו הופרע על ידי אחד מאציליו, שפיטקו ממלשטין. למחרת לא התקיים טקס מחווה לתושבי קרקוב, בשל סכסוך בין פרנסי העיר על מקומם בפמליה. את המדיניות של המלך החלש הכתיב למעשה החשמן זביגנייב אולשניצקי. בשנת 1438 התכנס הפרלמנט בפיוטרקוב טריבונלסקי והכריז על כך שלמלך בן ה-14 היה רוב של תומכים, אך הדבר לא חיזק את שלטונו.

מלך הונגריה

בשנת 1440 הוצע לוולדיסלב כתר הונגריה, אולם, קבלתו הובילה לבעיות רבות. הונגריה הייתה תחת איום גובר והולך מן האימפריה העות'מאנית, וכמה אצילים פולנים לא הסכימו לכך שמלך פולין יהיה בנוסף גם מלך הונגריה, בנוסף, אליזבת מלוקסמבורג, אלמנתו של אלברט, מלך הונגריה, ניסתה לשמור על הכתר עבור בנה שטרם נולד. לאחר שנתיים של מלחמת אזרחים תפס ולדיסלב את השלטון כאולסלו הראשון, מלך הונגריה, וזכה לתמיכת האפיפיור אאוגניוס הרביעי, לאחר שהבטיח לו שיפתח במסע צלב נגד הטורקים.

מותו

בשנת 1444 יצא ולדיסלב למסע צלב נגד הטורקים בשיתוף עם יאנוש הוניאדי, כוחות ממדינת האפיפיור, ונעזר בסיוע צבאי מהרפובליקה של ונציה. ב-10 בנובמבר התקיפו הטורקים את המערך הנוצרי בקרב וארנה, אולם בתחילה הצליחו הכוחות ההונגרים לבלום אותם. לרגע היה נראה שהצבא הנוצרי עומד בפני ניצחון מזהיר, והסולטאן כמעט שנטש את שדה הקרב. אולם אז, כשהוא מתעלם מעצתו של הוניאדי, הסתער ולדיסלב הצעיר, בראש 500 אבירים, על האמצע העות'מאני וניסה ללכוד את הסולטאן מוראט השני. ולדיסלב הוקף בידי היניצ'רים ונהרג. חיל הפרשים הפולני איבד את רוחו, ונמחץ על ידי העות'מאנים.
לאחר מותו עלה לשלטון בפולין בשנת 1447 אחיו קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ואילו בהונגריה פרצה שוב מלחמת אזרחים, ובסיומה עלה לשלטון לסלו החמישי, מלך הונגריה.
האגם השקט

תקציר העלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
האנק (ברנדן גליסון), שריף של עיירה קטנה השוכנת על שפת אגם שלו במיין, מלווה סוכן של הרשות הפדרלית לדייג וצייד על מנת לסמן בונים באגם. הסוכן מותקף בעודו צולל, וגופתו נמשית מהמים כשהיא חצויה וחלקה התחתון חסר. בגופה נמצאת שן שנראית כשריד מאובן מתקופת הדינוזאורים, מה שמביא את הרשויות להודיע על כך למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע. קלי סקוט (ברידג'ט פונדה), פליאונטולוגית במוזיאון שגילתה שהבוס שלה שהוא גם בן זוגה עזב אותה לטובת חברתה הטובה ביותר (מרישקה הרגיטאי) נשלחת למשימת האבחון בשטח על מנת להרחיקה ממוקד הסערה הרומנטית.
בהגיעה לעיירה פוגשת קלי את האנק ואת ג'ק וולס (ביל פולמן) שמונה כאחראי מטעם הרשות לדייג וצייד, דבר המוביל למתיחות על רקע תחום שיפוט בינו לבין השריף. השלושה פוגשים גם את דלורס ביקרמן (בטי וייט), תמהונית החיה לבדה על שפת האגם וטוענת שרצחה את בעלה.
למחנה שהקימו נציגי משרד השריף, הרשות לדייג וצייד וקלי, מגיע לפתע בהפתעה במסוק מיליונר אקסצנטרי בשם הקטור סיר (אוליבר פלאט) הטוען כי באגם מסתתר תנין, חיה אותה הוא מעריץ ולה הוא סוגד. בינו ובין השריף מתפתחת מתיחות מיידית מאחר שהמיליונר מזלזל בחוסר ההשכלה ובגישה הפשטנית לדבריו של השריף. בעודם חוקרים את האגם מותקפים הארבעה על ידי התנין, אך שורדים.
למחרת מותקפת המשלחת פעם נוספת ואחד מסגני השריף נהרג. האנק והקטור מתקוטטים ביניהם כשלפתע הם מותקפים על ידי דב גריזלי. ההתקפה נקטעת באיבה כשהתנין מזנק מתוך המים ומושך את הדב פנימה אל האגם. בעודם צופים באגם מגלים הארבעה את דלורס ביקרמן כשהיא שולחת את אחת מהפרות שלה כשעיניה מכוסות לכיוון האגם, שם ממתין התנין בפה פעור. החבורה חוקרת את דלורס ומגלה כי היא מאכילה את התנין באופן סדיר מאז שהוא עקב אחרי בעלה הביתה מספר שנים קודם לכן ואומץ על ידי בני הזוג כחיית מחמד פראית. מתברר שהתנין הרג את בעלה שניסה להציל סוס שברח מהבית לכיוון האגם. דלורס מושמת במעצר בית.
מסוקו של הקטור שנחת במקום בו מתגורר התנין מותקף על ידי התנין, אך הוא ניצל. הקטור מתווכח עם האנק וג'ק שמבקשים להרוג את התנין, ומציע ללכוד אותו ולסמם אותו. ג'ק מסכים והם משתמשים באחת הפרות של דלורס שנקשרת למסוק על מנת לפתות את התנין. כשהתנין מופיע בסופו של דבר, הוא מביא להתרסקות המסוק והקטור בתוכו אל תוך האגם. התנין מתקיף את ג'ק, קלי ויתר הנוכחים. קלי נמלטת לתוך האגם ומצליחה למצוא מסתור בשרידי ההליקופטר. התנין שרודף אחריה נלכד בשרידי ההליקופטר, וג'ק יורה בו חץ הרדמה.
בעוד הקטור יוצא מהאגם כשהוא חי להפתעת הנוכחים, מתקיף אותו תנין ענק נוסף, אך האנק מפוצץ אותו בעזרת משגר רימונים, מציל בתוך כך את הקטור והשניים מגלים לראשונה סימפתיה זה אל זה. הרשות לדייג וצייד מגיעה למקום ומעבירה את התנין כשהוא קשור למשאית לפורטלנד במטרה להחליט מה לעשות איתו.
על רקע כתוביות הסיום נראית דלורס כשהיא מאכילה בפירורים אבקועי תנינים המתגוררים באגם, כפי הנראה צאצאיהם של זוג התנינים הבוגרים.
ריצ'רד וושבורן צ'יילד

ריצ'רד וושבורן צ'יילד (באנגלית: Richard Washburn Child; ‏ 5 באוגוסט 1881 - 31 בינואר 1935) היה עיתונאי ודיפלומט אמריקאי, שכיהן כשגריר ארצות הברית באיטליה ושימש סופר צללים לבניטו מוסוליני.

תולדות חייו

נולד בווסטר, מסצ'וסטס ולמד משפטים באוניברסיטת הרווארד. ב-1906 היה לעורך דין. הוא יסד את הליגה הפרוגרסיבית-רפובליקנית במסצ'וסטס, שהייתה מבשרת של המפלגה הפרוגרסיבית. 
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ככתב צבאי באירופה וברוסיה, ולאחר מכן עבד כתועמלן במשרד האוצר האמריקאי. ב-1920 עבד בצוות מסע הבחירות של וורן הרדינג, שגמל לו במינויו לשגריר ארצו באיטליה. צ'יילד כיהן ברומא בין 28 ביולי 1921 ל-20 בינואר 1924‏. הוא הוקסם מהנהגתו של בניטו מוסוליני ומכך שהצליח להתמודד בהצלחה עם הסכנה שבמהפכה בולשביקית באיטליה. צ'יילד גייס השקעות אמריקאיות עבור איטליה של מוסוליני, בעיקר באמצעות בנק ג'יי. פי. מורגן, והפך לידיד קרוב של ה"דו'צה" ("המנהיג", כינויו של מוסוליני), שהכתיב לו חומרים עבור כתיבת ביוגרפיה.
עם שובו של צ'יילד לארצות הברית היה לעורך הראשי של כתב העת The Saturday Evening Post. ב-1928 פרסם בהמשכים את פרקי "האוטוביוגרפיה שלי", הביוגרפיה של מוסוליני, שיצאה לאחר מכן כספר. 
בנוסף, חיבר מספר ספרי פשע.
דן מזרחי

ילדותו ונעוריו ברומניה ובארץ ישראל

דן מזרחי נולד בבוקרשט בירת רומניה כאחד משני ילדיהם של מוסקו מזרחי, בן למשפחה ספרדית ותיקה, וטראן של מלחמת העולם הראשונה, ושל הנריאטה לבית שנפלד, בת למשפחה אשכנזית. סביו מצד האב היו אברהם מזרחי, שען יליד ורנה שהתיישב בבוקרשט בילדותו, ולוסיה שרה.
למד פסנתר מגיל 4 ובגיל 9 התקבל באופן חריג כתלמיד בקונסרבטוריון בבוקרשט. בתקופת לימודי בית הספר התיכון ע"ש "ספירו הארט" המשיך ללמוד במקביל גם באקדמיה המלכותית למוזיקה ולאמנות דרמטית. היה תלמידה של אורליה צ'ונקה (Cionca) ועם מוריו נמנו גם מיכאיל אנדריקו ופאוסט ניקולסקו (Nicolescu). בשנת 1940 בהתאם לחוקי הגזע שהונהגו, סולק דן מזרחי מבתי הספר הרומנים בגלל היותו יהודי.
במרץ 1941 הצליח לעלות לארץ ישראל לבדו ונשלח ללמוד גינון בבית ספר לחקלאות. לרגל מסיבה בבית הספר כשניגן באקורדיאון משך את תשומת לב הסגל ובעקבות זה התאפשר לו בסתיו אותה שנה להתקבל לאקדמיה למוזיקה בירושלים. שם למד פסנתר, פדגוגיה, צורות מוזיקליות והרמוניה ותולדות המוזיקה. מורו לפסנתר היה אלפרד שרדר, תלמידו של ארתור שנאבל. בשנת 1945 עבר את בחינות הבגרות הבריטיות והחליט לחזור לרומניה, שהייתה משוחררת מזה שנה מהרודנות הצבאית-פאשיסטית.

חייו ופעילותו המוזיקלית ברומניה

בשובו לבוקרשט המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון עד סיומם בשנת 1948 בציון ממוצע 10 (מתוך 10). משנת 1946 התחיל קריירה של סוליסט ומשנת 1949 התחיל לעבוד כמורה למוזיקה. אחרי שסולק על ידי השלטונות הקומוניסטים מעבודתו בהוראה, בין השנים 1951 - 1953 נכלא בבית הסוהר ז'ילאווה ונשלח לעבודת פרך במחנה ביקאז בטענה של "חינוך מחדש", בין היתר, כאחד שהיה אשם בהפצת המוזיקה ה"אמריקאית" של ג'ורג' גרשווין. בבית הסוהר ז'ילאווה היה שותף לתא עם הבישוף הקתולי מסאטו מארה, יאנוש שפלר (1887-1952), שאף נפטר בכלא. מזרחי הלחין קטע "אווה מריה" לזכרו. אחרי ששוחרר ממחנה העבודה התקבל שוב כמורה בבית הספר התיכון למוזיקה (כיום ע"ש דינו ליפטי) בבוקרשט שבו עבד עד שנת 1958. בין השנים 1958-1960 עבד בתיאטרון לאופרטה בבוקרשט, והחל משנת 1969 היה מורה בבית הספר העממי לאמנות. מינואר 1954 התחיל שוב להופיע כסולן. בקונצרטים הראשונים ניגן תחת ניצוחו של סרג'יו קומיסיונה. כפסנתרן הצטיין במיוחד בביצוע כלל היצירות של ג'ורג' גרשווין. מרבית יצירותיו של דן מזרחי הן ווקליות, לידר, רומנסות ומוזיקה קלה אחרת ויצירות מקהלתיות. הוא זכה בפרסים רבים על פעילותו המוזיקלית. בשנים 1975-1984 זכה לפרסים על הלחנת כמה שירים פטריוטיים וצבאיים. אחרי נפילת הקומוניזם זכה 9 פעמים בפרסים בפסטיבל לרומאסות "כריזנטמת הזהב".
מזרחי נפטר בגיל 83 בפברואר 2010 בבוקרשט והובא לקבורה בבית העלמין הספרדי של בוקרשט.