google/wiki40b huggingface dataset:
צזאר סולודר

קורות חיים

בן למשפחה יהודית מוויניצה, פלך פודוליה, בגיל 16 התחיל לכתוב בעיתונים. בשנת 1930 סיים לימודי משפטים במכון לכלכלה לאומית בקייב. 
התחיל פעילותו ככתב צבאי בימי המלחמה הפינית-סובייטית ב-1940-1939 והמשיך בימי מלחמת העולם השנייה היה כתב צבאי של כמה עיתונים סובייטים חשובים. סולודר שלח כתבה ראשונה של כניעת גרמניה הנאצית בפני הצבא הסובייטי. אמו נרצחה על ידי הנאצים. 
כתב במהלך השנים ב"סובייטסקי ספורט" ("הספורט הסובייטי"), בכתב העת "אוגוניוק" וכו'.
את הקריירה הספרותית התחיל על ידי פרסום שירים ראשונים בשנת 1936. פרט לשירה, כתב קומדיות, וודווילים, סיפורים, וכתבות ומאמרים עיתונאיים. כתב גם לבריות ליצירות של המלחין דמיטרי קבלבסקי 
בשנת 1930 יחד עם המשורר דוד הופשטיין כתב סולודר תסריט לסרט אמנותי "ארץ המבטחים" שהיה אמור להיות מוקדש להתיישבות החקלאית היהודית בקרים. לבסוף הסרט לא הופק מפני שהדגש הועבר על ידי השלטונות אל ההתיישבות בבירוביג'אן 
התקבל למפלגה הקומוניסטית בשנת 1943. היה חבר באיגוד הסופרים מברית המועצות.

שופר למדיניות הסובייטית כלפי הציונות, היהודים וישראל

בשנים 1970-1980 בשנות המלחמה הקרה, העלייה ההמונית הראשונה לישראל מברית המועצות שלאחרי מלחמת העולם השנייה, וחידוש המלחמות בזירת המזרח התיכון, סולודר פרסם בעיתונות הסובייטית שורה של מאמרים בגנות הציונות. הם נקבצו בכמה כרכים:Бывшие
("הלשעברים" - תיעוד על גורל האזרחים הסובייטיים לשעבר בישראל" (1975), "Дикая полынь" ("הלענה הפראית") (1977),
"Темная завеса" (המסך האפל) (1979),"Лицемеры" (הצבועים) (1980) ו"Ложь" (השקר) (1981). בהם הציג את היהודים שרוצים לעזוב את ברית המועצות כבוגדים ואת ישראל כבובה של האימפריאליזם האמריקאי.
סולודר הופיע כמומחה בתחום בטלוויזיה, ב"ישיבות עיתונאים" של אזרחים יהודים סובייטים, וזכה עקב פעילותו זו בעיטור "הידידות בין העמים". 
בשנת 1983 הצטרף עם הקמתו לועד האנטיציוני של הציבור הסובייטי. 
אחרי היווסדות הוועד התאפשר לסולודר לבקר שוב בכמה ארצות במערב,שם ביקש להיפגש עם פעילים יהודים למען יהדות ברית המועצות. בלונדון התקבל אצל הרב הראשי של בריטניה וביקר במשרדי העיתונים היהודים. במאמריו באותם הימים הוא הציג את המאבק לעלייה ולזכויות האדם של יהודי ברית המועצות כפרובוקציות אנטיסובייטיות במימון סוכנויות הביון המערביות והציונות הבינלאומית.
במותו בגיל 83 הובא לקבורה במוסקבה בבית הקברות קונצבסקי.

בקורת

שורה גדולה של חוקרים ופובליציסטים מעריכים את פרסומיו האנטי-ציונים של צזאר סולודר כמתאפיינים ב"לשון הרע" וכפגועים בדברי שקר, זיופי עובדות ודברי הסתה "אנטישמית" 
סמיון רזניק הצביע על סולודר כעל אחד השונאים הבלתי מתפשרים של הציונות, שמאמריו מצאו אכסניה קודם כל בכתב- העת "אוגוניוק" שבעריכתו של אנטולי סופרונוב, הפובליציסט "הסטליניסטי והאנטישמי העקבי ביותר בספרות הסובייטית" והעריך שמאמרי סולודר ושל יהודים סובייטים אחרים שגינו את הציונות, לרבות כתביהם של פעילי "הוועד האנטיציוני הציבורי הסובייטי", משמשים במידה רחבה את תעמולת התנועות האנטישמיות הרוסיות שבחבר העמים הפוסט-קומוניסטי.
חוליות (כתב עת)

חוליות (כותרת המשנה: דפים למחקר בספרות יידיש וזיקותיה לספרות העברית) היה כתב עת ספרותי מחקרי ישראלי שהוקדש לספרות היידיש. כתב העת יצא לאור בלשון העברית, וכלל מובאות רבות, עם תרגום בצידן, בלשון יידיש.
כתב העת היה למעשה מעין שנתון, שיצא לאור בשיתוף בין-אוניברסיטאי של תל אביב, ירושלים, חיפה ובר-אילן. היוזמה להוצאתו באה מחוגי היידיש של אוניברסיטת חיפה, ובראש היוזמים והפועלים להוצאתו עמדו ד"ר שלום לוריא ופרופ' חיה בר-יצחק. בכתב העת חוליות השתתפו חוקרי לשון היידיש וספרותה מכל רחבי העולם היהודי. הוצאתו לאור מתאפשרת גם בשל תרומות נדיבות של קרנות תרבות היידיש בעולם, ובהן: בית שלום עליכם בתל אביב; מכון דב סדן באוניברסיטה העברית בירושלים; הרשות הלאומית לתרבות יידיש; קרן לרנר ליידיש ונוספים.
בצד כתב העת חוליות, הוקמה גם הוצאת ספרים קטנה, בשם: "ספרית חוליות", ובה יצאו לאור תרגומים, ובלשון העורכים: "ספרית חוליות היא מפעל של תרגומים עם עיונים, מספרות יידיש לעברית". בקיץ 2008 יצאה לאור חוברת מס' 11, האחרונה לכתב העת. שניים מעורכי 'חוליות', ד"ר שלום לוריא וד"ר ליאונרד פראגר, נפטרו; לאחר מכן לא נמצא מי שימשיך ויוציא לאור את כתב העת.
מיידאן-י אמאם

היסטוריה

עם הופעת השושלת הספווית ב-1501 החלה תקופת פריחה באספהן, ולפי גרסה אחת כבר ב-1590 החלה הקמתו של מסגד האמאם בצדו הדרומי של השטח שהפך לאחר מכן לכיכר. בשנת 1598 קבע השאה עבאס הגדול את בירתו בעיר, והחל בהקמת הכיכר לפי תוכנית מונומנטלית כראוי למרכזה של בירתו החדשה. הכיכר נקראה "נאקש-י ג'האן" (میدان نقش جهان - "תמונתו של העולם"), ומיד עם סיום הקמתה ב-1601 החלה הקמת יתר המבנים סביב לה. עבודות הבנייה הושלמו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-17.
הכיכר הייתה למקום המפגש בין השאה לבין בני העם. היא נבנתה כרצף של שתי קומות של חנויות, מוקפת ארכיטקטורה מרשימה, והובילה לקצה הצפוני שבו הבזאר הקיסרי היה ממוקם. הכיכר הייתה זירה עמוסה של בידור ועסקים. בה ביקרו גם סוחרים מהעולם הרחב מכיוון שאספהאן הייתה תחנה חיונית לאורך דרך המשי.
מאוחר יותר זכתה הכיכר לשם "מיידאן-י שאה" (میدان شاه  - "כיכר השאה") ובשם זה הוכרזה כאתר מורשת עולמית; ולבסוף, לאחר המהפכה האיסלמית שונה שמה שוב, והיא נקראה "מיידאן-י אמאם".

המבנים סביב הכיכר

מדרום לכיכר ניצב "מסגד האמאם" (בעבר "מסגד השאה") ומולו, בצדה הצפוני, ניצב הבזאר. בצדה המזרחי של הכיכר ניצב ארמון עאלי קאפו ומולו מסגד השייח' לוטף אללה. המבנים סביב הכיכר חוברו זה לזה, ולאורך חזיתותיהם שולבו ארקדות בנות שתי קומות. אורכן הכולל של הארקדות הוא כ-1,200 מטר והן משמשות כמבואה לחנויות, בתי העסק ולבתי המלאכה שמאחוריהן. רק בחלקה הצפוני של הכיכר, הסמוך לבזאר, נקבעו שני פתחים בצדה המזרחי והמערבי, המפרים את רצף הבניינים סביבה, ובחלק זה מתאפשרת תנועת כלי רכב.

הבזאר הגדול

הכניסה אל הבאזאר הגדול, או "הקיסרי", נמצאת בצדה הצפוני של הכיכר. היא נבנתה בין השנים 1602-1619 והיא מרשימה פחות מהכניסות של יתר המבנים סביב לה. הבאזאר, שבו שוק מקורה גדול, הוקם על ידי עבאס הראשון כאשר הבזאר הקודם של העיר היה קטן מלשרת את מטרותיו ומרוחק ממרכזה החדש של העיר. 
הבאזאר הוא אחד העתיקים והגדולים במזרח התיכון ואורכן הכולל של סמטאותיו מגיע ל-2 ק"מ. מאז הוקם במאה ה-17 לפי תוכנית אדריכלית, התפשט הבאזאר וכיום הוא חורג מגבולותיו המקוריים. שער הבאזאר מעוטר בסימנים אסטרולוגיים ובשתי דמויות של קנטאורים היורים חץ מקשת, והוא נסגר מדי יום עם רדת הלילה.
טומן

טומן (במונגולית: Түмэн) היה שמה של יחידת צבא מונגולית בת 10,000 לוחמים.
צבאו של ג'ינג'יס ח'אן ושל יורשיו היה מאורגן לפי השיטה העשרונית עם יחידות בנות עשרה, מאה, אלף ועשרת אלפים לוחמים.
טומן היה מורכב מעשרה מינגאנים, מינגאן היה מורכב מעשרה יאגונים, יאגון היה מורכב מעשרה ארבאנים וארבאן היה יחידה בסיסית של עשרה לוחמים. תוארם של מפקדי היחידות היה זהה לשם היחידה, כך מפקד של ארבאן כונה ארבאן. המפקדים השונים נשאו פאיצה שהעידה על מעמדם, הטומנים והמינגאנים נשאו פאיצה של זהב והאחרים פאיצה של כסף. על הפאיצה של הטומנים היה ראש של נמר.
ההיסטוריון אחמד אבן רוסתה טען שגם המדיארים, בעת כיבוש הונגריה, היו מאורגנים באותה צורה.
הטוויילייט סינגרז

היסטוריה

בשנת 1997, גרג דולי ולהקת האפגן ויגס עזבו את חברת התקליטים בה היו חתומים, אלקטרה רקורדס, עקב סכסוך, וחיפשו חוזה הקלטות חדש. דולי ניצל את ההפסקה כדי להקליט אלבום קונספט, ולצורך כך הקים הרכב חדש שכלל את בארט מרטין מלהקת סקרימינג טריז, שון סמית', הארולד צ'יצ'סטר וקבוצת נגנים מניו אורלינס. ההרכב, בשם הטווייליט סינגרז, סיים את הקלטת האלבום, אך באותו זמן חתמו האפגן ויגס על חוזה הקלטות בקולומביה רקורדס, ודולי העדיף את הלהקה על פני פרויקט הסולו שלו.
בשנת 1998 הוציאו האפגן ויגס את האלבום "1965" ויצאו לסיבוב הופעות. לאחר כשנה חזר דולי אל האלבום שהקליט עם הטוויילייט סינגרז, ונתן לצמד המפיקים הבריטי פילה ברזיליה לערוך אותו. גרסת הדמו של האלבום דלפה אל רשת האינטרנט והתפרסמה בתפוצה נרחבת בקרב מעריצים. האלבום יצא בשנת 2000 בשם Twilight As Played By The Twilight Singers בחברת קולומביה. שנה לאחר מכן התפרקה רשמית להקת האפגן ויגס, והטוויילייט סינגרז הפכה ללהקתו היחידה של דולי. סיבוב ההופעות הקצר שנערך בעקבות האלבום כלל את דולי, מייקל הורגין מהאפגן ויגס וחברי להקת Howlin' Maggie.

Blackberry Belle ו-She Loves You

בשנת 2001 החל דולי לעבוד על אלבום נוסף בשם Amber Headlights. העבודה נפסקה בינואר 2002 בעקבות מותו של חברו, הבמאי טד דמי, ודולי שקע בדיכאון עמוק, ממנו התאושש בעקבות קריאת ספרו של ג'ק לונדון, מרטין עדן. דולי זנח את Amber Headlights והחל לכתוב אלבום קונספט חדש בשם Blackberry Belle. השיר הראשון באלבום נקרא Martin Eden, כמחווה לספר שקרא.
הלהקה עזבה את חברת קולומביה, וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת תקליטים עצמאית בשם One Little Indian Records. בהקלטות של אלבום זה השתתפו נגנים רבים, ביניהם מארק לאנגן, סולן סקרימינג טריז, אפולוניה קוטרו, פטרה האדן ומטיאס שנברגר. האלבום קיבל ביקורות טובות מאוד ממרבית מבקרי המוזיקה, והביא להכרה בטוויילייט כלהקה אמיתית ולא רק פרויקט צד של דולי. בסיבוב ההופעות שנערך בארצות הברית ובאירופה לאחר יציאת האלבום, השתתפו סקוט פורד, ג'ון סקיביק, מנואל אגנלי ובובי מקנטייר.
בשנת 2004 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, She Loves You, המורכב מגרסאות כיסוי לשירים מסגנונות מוזיקליים מגוונים, ביניהם גרסאות כיסוי לשירים של פליטווד מק, ג'ורג' גרשווין, ביורק וג'ון קולטריין.

Powder Burns ו-Dynamite Steps

לאחר סיבוב ההופעות, חזר דולי אל האלבום Amber Headlights, והוציא אותו כאלבום סולו. באותו זמן החל דולי לכתוב שירים חדשים לאלבום נוסף של הטוויילייט סינגרז, Powder Burns. ההקלטות לאלבום נערכו באולפן בניו אורלינס, ובמהלכן פגע בעיר הוריקן קתרינה. ההקלטות נמשכו בזמן שהעיר הייתה מוצפת וציוד ההקלטה הופעל באמצעות גנרטורים. המשתתפים באלבום כללו את ג'ון קורלי מהאפגן ויגס, דייב קצינג מקווינס אוף דה סטון אייג', ג'וזף ארתור ואני דיפרנקו.
Powder Burns יצא במאי 2006, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף, כשההרכב כלל את סקוט פורד, דייב רוזר, ג'ף קליין ובובי מקנטייר. לחלק מההופעות הצטרף גם מארק לאנגן. במהלך סיבוב ההופעות, שנערך בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה וניו זילנד, הופיעה הלהקה, יחד עם לאנגן, גם בישראל.
בסוף שנת 2006 הוציאה הלהקה מיני-אלבום נוסף בשם A Stitch in Time, הכולל גרסאות כיסוי למאסיב אטאק ול-Fat Freddy's Drop. ב-2007 הופיעה הלהקה לראשונה בטלוויזיה, בתוכנית "ג'ימי קימל לייב".
אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Dynamite Steps, יצא לאור ב-15 בפברואר בחברת סאב פופ וקיבל ביקורות טובות. בעקבות האלבום יצאו דולי והלהקה לסיבוב הופעות נוסף, תחילה באירופה (כולל שתי הופעות בישראל) ואחר-כך בארצות הברית.
תמרה רובינס

תמרה רוֹבּינס (1898 או 1903 - 7 בינואר 1984) הייתה שחקנית תיאטרון הבימה.

ביוגרפיה

רובינס נולדה באודסה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). למדה בבית הספר לבנות "מרגולית" בגוֹלטָה. סיימה את לימודיה בסטודיו לדרמה הבימה במוסקבה. תחילה פנתה אל הבימה בשנת 1917 בעקבות מודעה בעיתון היהודי-רוסי "ראזסוויט" עבור צעירים דוברי עברית השואפים ללמוד את תורת המשחק, רובינס התקבלה לתיאטרון, אך נאלצה מסיבות אישיות לעזוב ולחזור אל התיאטרון שוב בשנת 1920, השנה בה צורפה לקולטיב.
בשנת 1928 עלתה רובינס לארץ ישראל, ושיחקה בהבימה כ-50 שנה - לאורך כל תקופתה בתיאטרון, למעט בהצגות "גבירתי הנאוה בתיאטרון גיורא גודיק, בתפקיד גב' היגינס וב"הורים איומים" בתיאטרון דורות בתפקיד האם.
בהבימה שחקה בהצגות: "הדיבוק", "הגולם", "עמך", "קשה להיות יהודי", "טוביה החולב", "החולה המדומה", "מירה'לה אפרת", "האדמה הזאת", "חדווה ואני", "הלילה השנים עשר", "פאוסט", "היהודי זיס", "הדוד וניה", "רביזור", "עמודי החברה", "אדון בידרמן", "מדמואזל", "מקצועה של הגברת וורן", "השקיעה", "שולחנות נפרדים", "השושנה המקועקעת", "הלהבה הקדושה", "בגרות", "מרד המתים", "גן הדובדבנים" "המת החי", "משפט הקופים", "שש כנפיים לאחד" ועוד.
בשנת 1960 זכתה רובינס בפרס רמח"ל לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב על תפקידה כאליס גלבואזייה, בהצגה מדמואזל. בשנת 1980 זכתה בפרס "ורד הכסף".
בשנת 1976 פרסמה את הספר "בני דורי הגדולים", בו תיארה את חוויותיה עם גדולי הבמה הרוסית: קונסטנטין סטניסלבסקי, יבגני וכטנגוב, מיכאיל צ'כוב ווסבולוד מיירהולד (מיירחולד).
רובינס נישאה תחילה לסופר משה הררי (בלומברג), שנרצח בפרעות תרפ"ט, ולאחר מכן לשחקן תיאטרון הבימה מנחם בנימיני (בירנצווייג) (נפטר ב-1959).
רובינס נפטרה בגיל 86, לאחר מחלה ממושכת. נקברה בבית העלמין נחלת יצחק. לאחר מותה, בהתאם לצוואתה, העניקה הבימה פרס על שמה עבור השחקנית המצטיינת של השנה.
במסגרת מבצע ההנצחה של עיריית תל אביב לאמנים תושבי העיר, הונחה לוחית זיכרון על ביתם של רובינס ובנימיני.
גיסתה ברוניה, אחותו של בנימיני, נישאה לעסקן הציוני, העיתונאי והסופר בנימין וסט.
CISA (הצעת חוק)

CISA (ראשי תיבות של: Cybersecurity Information Sharing Act) הוא חוק אמריקאי שהוצג לראשונה לסנאט ביולי 2014, על ידי הסנאטורית היהודיה דיאן פיינסטיין, שמטרתו "שיפור ביטחון סייבר בארצות הברית בעזרת שיתוף מידע על איומי סייבר, וכן למטרות נוספות".
החוק אמור לאפשר מידע על תעבורת נתונים ברשת בין הממשל האמריקאי לבין חברות טכנולוגיה וייצור. החוק עמד להצבעה והתקבל על ידי הסנאט ב־27 באוקטובר 2015.
מספר חברות טכנולוגיה גדולות, ביניהן דרופבוקס, רדיט, אפל,גוגל, פייסבוק וטוויטר, הביעו את התנגדותן לחוק. החוק נכנס לתוקף בדצמבר 2015.
גבריאל וון לוטזאו

ביוגרפיה

וון לוטזאו נולדה כגבריאל דילמן בוולפסבורג, היא עבדה תקופה כדיילת אוויר בלופטהנזה ונמנתה בין צוות המטוס במהלך חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה, לאור מעשי הגבורה שהביעה בעת המקרה היא כונתה "המלאך" על ידי העיתונות והגרמנית וקיבלה את אות מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. אודות המקרה נעשו שני סרטים, ב-1997 וב-2008 בו את טייס המטוס גילם תומאס קרצ'מן ואת תפקיד גבריאל גילמה נדיה יוהל.

בשנות השמונים החלה ללמוד בבית הספר לאומנות של אוניברסיטת שטרסבורג, יצירות האומנות שלה בדרך כלל מגולפות מעץ, מלבד תערוכות וגלריות רבות שהציגה במדינתה, היא הציגה את יצירותיה בתערוכה בניו יורק שהוקדשה לאמנים גרמנים ובסין, ב-1997 היא זכתה בפרס "Aisch Art Prize of the Art Association of Höchstadt" על עבודתה כאמנית. מאז אירועי ה-11 בספטמבר היא צובעת באופן קבוע את פסליה בשחור. ב-2010 נעשה סרט תיעודי אודותיה המכסה את תפקידה במהלך מטיפת המטוס ואת חייה לאחר מכן כאומנית. היא חברה באגודה הגרמנית לאומנות ויזואלית. היא נשואה לרודיגר וון לוטזאו, טייס לופטהנזה שהטיס מטוס של צצות ההצלה בעת מקרה החטיפה.
פירינטו טמפרה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1941 כחלק מ"מועדון הספורט פירינטו" שקיים עוד משנת 1898. בסיום עונת 1950/51 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה. בעונת 1957/58 סיימה את העונה כסגנית של האלופה "קוטקן טואבן". בעונת 1968/69 זכתה בתואר הראשון שלה, הגביע הפיני. בעונות 2009/10, 2010/11 זכתה בשתי אליפויות רצופות. בעונת 2012/13 זכתה בגביע הפיני לאחר ניצחון 73-78 בגמר מול קבוצת נילן לואימה. בעונת 2013/14 זכתה באליפות השלישית לאחר ניצחון 1-3 בסדרת הגמר מול קטאיה יואנסואו.

השתתפות באירופה

בעונת 2011/12 השתתפה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג', אך הפסידה בשלב המוקדמות לקבוצת סולנוקי אולאי מהליגה ההונגרית בסיכום שני מפגשים. בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של היורוצ'לנג'. בעונת 2013/14 משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה הבלטית, בה הגיעה עד לשלב חצי הגמר והפסידה לקבוצת שאולאי הליטאית.
סטיג ונרסטרום

חייו

ונרסטרום, קולונל בחיל האוויר השוודי, שירת כנספח אווירי בשגרירות שוודיה במוסקבה בשנים 1948-1952. בתקופה זו גויס כסוכן על ידי המודיעין הצבאי הסובייטי (גר"ו). במשך כ-15 שנה העביר מידע מסווג לסובייטים. בין היתר - תוכניות סודיות של מערכות הגנה אווירית של שוודיה, תוכניות של מערכות בקרת טילים ושרטוטים של מטוס קרב שוודי חדיש (דאז) Saab 35 Draken. במהלך שירות בשגרירות שוודיה בארצות הברית העביר ונרסטרום מסמכים אודות המגעים הביטחוניים בין שוודיה לארצות הברית.
ספ"ו, השירות החשאי השוודי, חשד במשך שנים בכך שונרסטרום מעביר מידע לסובייטים, אך לא היו לו הוכחות מוצקות לכך. ביוני 1963 עובדת משק בית של ונרסטרום, אשר גויסה על ידי ספ"ו לרגל אחריו, מצאה בביתו עותקים של מסמכים סודיים. כעבור כמה שבועות נעצר ונרסטרום על ידי המשטרה והואשם בריגול. הוא הודה כמעט מיד באשמתו. בית המשפט דן אותו למאסר עולם. בשנת 1972 קצב מלך שוודיה את עונשו ל-20 שנות מאסר. בשנת 1974 הוא שוחרר מן הכלא לאחר ריצוי מחצית מתקופת המאסר בשל התנהגות טובה.
סטיג ונרסטרום מת ב-22 במרץ 2006 בגיל 99.
ממלכת האדייה

האדייה הייתה ממלכה בתוך האימפריה האתיופית, הממלכה הייתה ממוקמת בדרום-מערבה של אתיופיה, דרומה מהנילוס הכחול וממערבה של שאווה. שם הממלכה לקוח מהקבוצה האתנית שהקימה אותה ההאדיים. ההיזכור המוקדם ביותר היה בכברה נגסט (פרק 94), ובכך כנראה הייתה קיימת כבר במאה ה-13‏. רבים ממלכי אתיופיה התחתנו עם נשים מממלכה זו, למשל הקיסרית הלני.
כיום האדייה היא נפה במדינת מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום ושטחה מסתכם בכ-3,978 קמ"ר ומונה כ-1,506,623 תושבים.

שפת האדייה

האדייה היא שפה ממשפחת השפות הכושיות אותה מדברים בני ההאדייה. בעיקר באזור העיר הוסאינה (Hosaena). מבחינה בלשנית השפה דומה לשפת מאראקו (ידועה גם כליבידו) אולם נכתבת בצורה שונה.
יהודאי הכהן גאון

תיארוך

רב יהודאי הכהן שימש כגאון למשך חמש שנים משנת ד'תקי"ט ללוח העברי עד שנת ד'תקכ"ד.

חיבוריו

יש סוברים כי רב יהודאי כהנא חיבר ספר פסיקת ההלכה המפורסם הלכות גדולות, זאת על פי דברי הסמ"ג שגאון בשם רב יהודאי חיברו ואילו ההבנה שמדובר על רב יהודאי גאון בן נחמן לא ייתכן כי הוא מוזכר בשאילתות של רב אחאי גאון ובכך מייצר אנכרוניזם בחשבון שנות פעילותם.
מפסקי ההלכה שיצאו מפי רב יהודאי כהנא, מיוחס ההלכה כי אין מברכין ברכת אבלים בשבת כיון שרגילים לברך במעמד שלשה או עשרה אנשים ולכן לא נחשב הברכה כדבר שבצינעה
סנטר (פוטבול אמריקאי)

סנטר (מאנגלית, בארצות הברית: Center או C, בקנדה: Centre). זוהי עמדה בפוטבול האמריקאי או הקנדי.
בפוטבול הקולג'ים בארצות הברית מוענק פרס דייב רימינגטון לסנטר הטוב ביותר באותה שנה

תיאור

הסנטר היא העמדה הפנימית ביותר בין אנשי הקו ההתקפי בקבוצת ההתקפה הפוטבול. כמו כן הסנטר הוא האדם שמוסר (מוציא "סנאפ") מבין רגליו את הכדור אל הקוורטרבק בתחילת כל מהלך התקפי

תפקידים

תפקידו הראשון והעיקרי של הסנטר הוא להעביר את הכדור אל הקוורטרבק, העברה זו ניקראת סנאפ. תכנון המהלך ההתקפי ברובו נישען על המיקום של אנשי הקו ההגנתי והליינבקרים ביחס לקו ההתקפי ואילו מרווחים בקו ההתקפי אנשי ההגנה בוחרים לכסות. בגלל שהסנטר רואה בצורה הברורה ביותר את המערך ההגנתי לפני הסנאפ, הוא הראשון שמכריז על שינוי בקו ההתקפי, ההכרזה הזאת מבוססת על מיקום אנשי הקו ההגנתי וחוליית הליינבקרים ביחס למרווחים שיש בקו ההתקפי, רוב השינויים שיבואו לאחר מכן מבוססים על ההכרזה של הסנטר. במקרים מסוימים הסנטר יכול לשנות את המערך של הקו ההתקפי כולו.
לאחר הסנאפ על הסנטר מוטלת האחריות לחסום את שחקני הקבוצה היריבה. משימות החסימה שעל הסנטר לבצע משתנות בתלות במהלך ההתקפי שרוצים לבצע.

בזמן המהלך

ברוב מהלכי ההתקפה הסנטר יעביר את הכדור ישירות לידיו של הקוורטרבק "מתחת לסנטר" (אנדר סנטר או באנגלית under center בסלנג). במערך השוט-גאן, הסנטר ימסור את הכדור לקוורטרבק שעומד מספר יארדים מאחוריו. במערכים לשער שדה או הרחקה הסנטר ימסור את הכדור למחזיק או המרחיק שנעמדים מספר יארדים מאחוריו. בגלל שסנאפ גרוע יכול להרוס מהלך של הקבוצות המיוחדות ולגרום לאיבודי כדור, ישנן קבוצות שמאמנות שחקן במיוחד לתפקיד סנטר של מערכי הקבוצות המיוחדות. שחקן זה ניקרא לונג סנאפר. חשוב לזכור שהסנטר אינו מחויב להעביר את הכדור לקוורטרבק המחזיק או המרחיק, אלא יכול להעביר את הכדור לכל שחקן העומד מאחוריו. לכן יש מהלכים שבהם הסנטר מעביר את הכדור ישירות לרץ האחורי, שבדרך-כלל מקבל את הסנאפ, וזאת במטרה להטעות את ההגנה.

קבוצות מיוחדות

במערכי הקבוצות המיוחדות, אם זהו מהלך הרחקה על הסנטר ימסור את הכדור בין 12 ל-14 יארד למרחיק, ואם זהו מהלך לשער שדה הסנטר ימסור את הכדור בדרך-כלל 7 יארד אל השחקן המחזיק (השחקן שמכין ומחזיק את הכדור עבור הבועט). זהו תפקיד שכל סנטר יכול לבצע אך קבוצות רבות מאמנות אנשים במיוחד לתפקיד זה (לונג סנאפר). ישנה חשיבות רבה למסירה ארוכה כזאת, והיא כדי שבזמן הבעיטה שחקנים גבוהים הנעמדים על קו ההתנגשות לא יצליחו לחסום את הכדור במעופו. כמו כן שבמיקרה וההגנה על הבועט קרסה לבועט יהיה זמן לשחרר את הכדור.

משיכת עבירות

למרות שהקוורטרבק הוא זה ששולט בכדור, זהו התפקיד של הסנטר להכניס את הכדור למשחק, ולשחקני ההגנה אסור לחצות את קו ההתנגשות לפני הסנאפ. סנטר "ערמומי" יכול להטעות את הקבוצה היריבה לעשות עבירת אופסייד, או לעשות סנאפ בזמן ששחקני ההגנה מחליפים עמדות, או מחליפים שחקנים.
אימונותרפיה

אימונותרפיה (באנגלית: Immunotherapy) היא טיפול במחלה על ידי השראה, הגברה או דיכוי של תגובה חיסונית. הטיפול משמש בין היתר בקרב חולי סרטן, ובפרט מלנומה (כגון באמצעות טיפולים כאופדיבו, ירבוי, קיטרודה), על ידי חיזוק מערכת החיסון והגברתה נגד גידולים סרטניים או גורמים המסייעים להם.
השם הכולל לחומרים המשפיעים על הפעילות החיסונית הוא אימונומודולטורים - מווסתי תגובה חיסונית, ולרוב מדובר בחלבונים מהסוג ציטוקין. חומרים כגון G-CSF (גורם מעודד יצירת מושבות גרנולוציטים), אינטרפרונים, אימיקוימוד  וחלקי קרום התא מחיידקים כבר מאושרים לשימוש בחולים. כימוקינים שונים, אינטרלוקינים 2, 7 ו-12, וגלוקנים נחקרים באופן נרחב בניסויים קליניים ופרה קליניים.
בשנת 2017 הכריז לראשונה ה-FDA בהליך מזורז על אישור טיפול בקיטרודה (Keytruda) לפי מאפיינים גנטיים, בתחילה למלנומה ואחר כך ל-15 סוגי סרטנים מוצקים. עד היום מחקרים קליניים בקיטרודה הראו שיפור משמעותי בתוצאות הטיפול עבור חמש מחלות: סראון ריאות, סרטו הקיבה, סרטן ראש-צוואר, סרטן שלפוחית השתן ומלנומה. התרופה עובדת על נקודת הבקרה PD1.
לטיפול האימונותרפי יש יתרון עקב היותו בעל פחות תופעות לוואי בהשוואה לתרופות המקובלות. חסרונותיו הם: המחיר הגבוה (התרופות האימונותרפיות הן היום בין היקרות בשוק התרופות העולמי), העובדה שאינו עובד באופן אחיד בחולים שונים והופעתן של תופעות אוטואימוניות בהן מערכת החיסון תוקפת בעוצמה את הגוף עקב היותה פעילה מידי.
היפרקלמיה

אבחון

היפרקלמיה תלויה ברמות האשלגן בדם ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון.
לרוב, ברמות שהן מתחת ל-6 mEq/L אין השפעה קלינית, ומעבר לכך קיימת גם תלות במהירות ההתפתחות של חוסר האיזון- התפתחות איטית של ההיפרקלמיה מאפשרת לחולה לעשות אדפטציה - חולי דיאליזה למשל מסוגלים לחיות עם רמות אשלגן גבוהות יותר, בעוד שהתפתחות אקוטית וחריפה של רמות אשלגן עלולה לגרום למוות. להיפרקלמיה יש סימנים קלאסיים באק"ג- גל T גבוה, מרווח QT קצר, גל P נמוך, וקומפלקס QRS רחב- מתקבלת תמונה של "שיני מסור" כשבסופו של דבר יתפתח קצב לב מהיר מדי (טכיקרדיה חדרית), פרפור חדרים ומוות. (ראו בערך קרדיולוגיה). הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט.

סיבות

היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4. ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה: למשל, כתוצאה מנטילת דם הגורמת להמוליזה של הדם (חסימת וריד לאורך זמן, נטילת דם הכוללת המתנה לאורך זמן)- ההמוליזה של כדוריות הדם גורמת ליציאת אשלגן החוצה.
זרח ורהפטיג

קורות חייו

ורהפטיג נולד בוולקוביסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). אביו, הרב ירוחם ורהפטיג חיבר ספרי הלכה (זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית). עוד מנעוריו היה ורהפטיג איש תנועת 'המזרחי'. רכש השכלה תורנית וכללית. את השכלתו המשפטית רכש באוניברסיטת ורשה. בוורשה נשא לאשה את נעמי לבית קליין. כיהן כסגן יו"ר המשרד הארצישראלי בוורשה בין השנים 1936–1939, וכציר בקונגרסים הציוניים ה-17 עד ה-21.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט לליטא, ושם סייע ביחד עם נתן גוטווירט לבריחת אלפי פליטים יהודים מפולין ומליטא ליפן, תוך שיתוף פעולה פורה עם הקונסול היפני בליטא, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, וכן עם חסיד אומות העולם יאן זווארטנדיק, הקונסול ההולנדי בקובנה. במיוחד שיכנע את תלמידי ישיבות מיר וסלבודקה לצאת מאירופה ולהגיע דרך יפן לארץ ישראל ולארצות הברית. הוא הגיע ליפן, וביוני 1941 הגיע מיפן באונייה עם משפחתו לוונקובר שבקנדה. היה סגן נשיא הפועל המזרחי וחבר בוועד הפועל של הקונגרס היהודי העולמי. שימש יו"ר הוועד להצלת יהודי פולין. 
ב-1947 עלה ארצה, השתלב בתפקידי מפתח במפלגתו והיה נציג הפועל המזרחי בוועד הלאומי, שם ייסד את המחלקה לחוק ומשפט. היה בין מנסחי החוקה של מועצת המדינה הזמנית, שבהּ היה חבר, ובין החותמים על מגילת העצמאות.
כיהן כחבר הכנסת מן הכנסת הראשונה ועד התשיעית. כיהן כחבר בממשלות ה-10 עד ה-15 (1961–1974) כשר הדתות, משרד שאותו הכיר מכהונתו בו כסגן שר (1953–1954, 1956–1958).
בנוסף, שימש ורהפטיג יו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט (בכנסת הרביעית ובכנסת השמינית), וכיהן גם בוועדת החוץ והביטחון.
מתוקף תפקידיו כסגן שר דתות ולאחר מכן יזם ותרם להקמת מוסדות רבים, כגון ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר.
ורהפטיג, בעל תואר דוקטור למשפטים מטעם האוניברסיטה העברית, היה מרצה למשפט עברי בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה בין השנים 1948–1963.
הקים וניהל את המכון לחקר המשפט העברי במשרד המשפטים. ממייסדי אוניברסיטת בר-אילן ויו"ר הוועד המנהל של האוניברסיטה.
בשנת תשמ"ג (1983) זכה ורהפטיג בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בקידום המשפט העברי. בשנת תשמ"ו (1986) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
בשנת 1989 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
בשנת 2010 נקרא רחוב על שמו בשכונת הר חומה (חומת שמואל) בירושלים.
ילדיו: הרב ד"ר איתמר ורהפטיג, הרב יעקב ורהפטיג, ד"ר עמנואל ורהפטיג והשופטת נילי מימון.