google/wiki40b huggingface dataset:
קרן קמח

קרן קמח (ראשי תיבות: קידום מקצועי חרדי) היא קרן פילנתרופית המעניקה מלגות וסיוע מקצועי לאברכים בני הציבור החרדי במטרה לאפשר להם לרכוש השכלה מקצועית ואקדמית לקראת השתלבות בשוק התעסוקה בישראל. 
קרן קמח נחשבת לגוף הגדול מסוגו הפועל במגזר החרדי. התקציב השנתי של הקרן נאמד בכ-8 מיליון דולר, ונכון למרץ 2014 היא טיפלה בפניות של למעלה כ-17,000 גברים ונשים מן הציבור החרדי.

היסטוריה

קרן קמח נוסדה בשנת 2006 על ידי קבוצת עסקני ציבור ופעילים חברתיים בני המגזר החרדי, בראשם הרב בצלאל כהן ועו"ד יחזקאל רוזנבלום, שביקשו לסייע בפתרון המצוקות הכלכליות במגזר זה, על רקע פרסום נייר עמדה של מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות שניתח את החסמים המונעים מהציבור החרדי להשתלב בשוק העבודה הישראלי והמליץ על הקמת מערך ייעוץ וסיוע לסטודנטים חרדים. יוזמת הקמת הקרן זכתה לתמיכתו של איל הנדל"ן הבריטי-ישראלי ליאו נואי, כמו גם פילנתרופים נוספים, רובם בעלי זיקה אישית לחברה החרדית בישראל או בתפוצות.
מאז 2007 פועלת הקרן בבניין "שערי העיר" שבכניסה לירושלים, בסמוך לריכוזי אוכלוסייה חרדים ולאזורי העסקים של מרכז מערב העיר. בראשות הקרן מכהן צוות של אנשי ציבור חרדים ואנשי מקצוע, הפועלים בהידברות ותיאום עם ראשי הזרמים בציבור החרדי. מנכ"ל הקרן הוא מרדכי פלדשטיין ששימש קודם לכן כמנכ"ל זק"א.
בשנים הראשונות לפעילות הקרן היא התמקדה בסיוע לגברים חרדים המבקשים לצאת אל שוק התעסוקה. החל משנת 2009 החלה הקרן להעניק מלגות לימודים גם לנשים חרדיות הפונות ללימודים אקדמיים, אך עדיין קיימת העדפה לסיוע לגברים.

פעילות הקרן

קרן קמח מפעילה מערך ייעוץ והכוונה לקראת לימודים מקצועיים או אקדמיים, ומעניקה מלגות לימודים לסטודנטים שנמצאו עונים לקריטריונים של הקרן. הפונים אל הקרן עוברים מבחני התאמה המסייעים להחלטה על אפיק הלימודים המומלץ. בשלב הלימודים מוענק להם מימון של עד כ-85% משכר הלימוד ולעיתים גם מלגת קיום, כמו גם ליווי צמוד, ובסיום הלימודים הם מקבלים סיוע בהשמה ובמציאת עבודה בתחום הכשרתם.
בשנת 2014 נתמכו על ידי הקרן כ-5,200 תלמידים בפועל, מהם 80% גברים ו-20% נשים, בהתפלגות שווה בין הציבור הליטאי, החסידי והספרדי. לפי נתוני הקרן, שיעור הנתמכים שלא סיימו את לימודיהם בהצלחה עומד על פחות מ-5% מאז תחילת פעילות הקרן. לפי נתוני מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, שיעור המועסקים בקרב בוגרי תוכניות ההכשרה המקצועית שנתמכו על ידי הקרן עומד על למעלה מ-80%. 
הקרן מקיימת שיתוף פעולה מלא עם משרד  העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים (בעבר עם משרד הכלכלה), ומודל התמיכה שלה מבוסס על 80% שמעניקה הקרן ו-20% שמשלים המשרד.

מרכז "כיוון"

באביב 2014 הקימה הקרן את מרכז "כיוון" בירושלים, ביוזמת עיריית ירושלים ומשרד הכלכלה ובשיתוף חברות ההשמה פיל"ת ומנפאואר ישראל. המרכז, המבוסס על שיטת "One Stop Center", מעניק לאברכים שירותים מגוונים בתחום ההשמה, ובהם אבחון, הכוונה וייעוץ למסלולים מקצועיים בהתאמה אישית, סדנאות לכישורים נדרשים לשוק העבודה, ליווי בלימודים ובתעסוקה ועוד. המרכז מפעיל גם אגף קשרי מעסיקים המעניק סיוע למעסיקים בתהליך הקליטה וגיוס המועמדים לעבודה מקרב המגזר החרדי.
סודות נעורים

תקציר

הסדרה סודות נעורים מספרת את סיפורה של מור אורן, שבעת הספרים מלווים אותה ואת חבריה במהלך גיל ההתבגרות: המסיבות, ההתרגשויות, הרכילויות, הלימודים והטיולים. הקורא חווה ביחד עם הדמויות את האהבות, הבגידות, ההתלבטויות וחוויות אחרות המזוהות עם גיל ההתבגרות.
האיגוד הישראלי לביקורת ואבטחת מערכות מידע

האיגוד הישראלי לביקורת ואבטחת מערכות מידע, הוא אגודה מקצועית הפועל לקידום הידע המקצועי ולהגברת המודעות הציבורית בישראל לנושאי ביקורת מערכות מידע ואבטחת מערכות מידע. האיגוד הוא ביתם המקצועי של מבקרי מערכות מידע, מבקרים פנימיים וחיצוניים, רואי חשבון, ממונים על אבטחת מערכות מידע, העוסקים באבטחת מחשבים ומערכות מידע, אנשי מחשב, מנתחי מערכות מידע ואחרים בעלי זיקה או העוסקים בביקורת ובאבטחת מערכות מידע. לאיגוד יש תקנון, סטנדרטים מקצועיים (תקנים כלליים לביקורת מערכות מידע וגילויי דעת) וכללי אתיקה מקצועית, המחייבים את כל חבריו.

היסטוריה של האיגוד

האיגוד הוקם בשנת 1979 כעמותה התנדבותית ללא כוונת רווח על ידי קבוצת חברים "משוגעים לדבר", שחזו מראש את חשיבותו העצומה של מקצוע ביקורת המערכות הממוחשבות, במציאות הישראלית. רק מספר שנים לאחר מכן קלט האיגוד לתוכו גם את העוסקים באבטחת מערכות מידע ותיקן את שמו, מטרותיו ועיסוקו – בהתאם.

סניף של האיגוד הבינלאומי

האיגוד הישראלי מסונף לאיגוד הבינלאומי - ISACA, שמושבו בארצות הברית, ולו יותר מ-140,000 חבריםבכ- 205 סניפים בכ- 180 מדינות. האיגוד הישראלי היה הסניף הראשון באזור אירופה וסומן במספר 40. 
האיגוד הישראלי והאיגוד הבינלאומי, באמצעות וועדות, בהם חברים נציגים מכל העולם, קובעים תקנים ורמה מקצועית בינלאומית לעבודות ביקורת, בקרה ואבטחה בתחום מערכות המידע. הסניף הישראלי, פעילותו ונציגיו בפורומים הבינלאומיים השונים, זוכים להערכה רבה בעולם.

מוסדות האיגוד

האיגוד הוא מוסד ללא כוונת רווח והוא פועל על פי עקרונות דמוקרטיים. בראש האיגוד עומדת מועצה והנהלה שנבחרים אחת לשנתיים ומהווים סמכות עליונה. הנהלת האיגוד כוללת, בין השאר, נשיא (מתחילת 2009 - דורון רונן), משנה לנשיא (שלומי קוט), סגן נשיא (אסף ויסברג), גזבר (גלי גנה), מזכיר (דורון רוזנבלום), נשיא שקדם (דניאל מאיר), חברי הנהלה (גיא מונרוב, שי זנדני). 
תפקידי ההנהלה כוללים: התוויית מדיניות, ניהול שוטף, קיום אספה כללית שנתית, ייזום וארגון כנסים וימי עיון, הוצאה לאור של כתבי עת מקצועיים (ביטאון במענ"א) ועדכונים לחברים (איגרת לחבר), פעילות לניסוח תקנים הקשורים בתחום הפעילות ומינוי ועדות אד הוק לטיפול בנושאים שונים.
משטרת העזר האוקראינית

משטרת העזר האוקראינית (בגרמנית: Ukrainische Hilfspolizei Schutzmannschaft; באוקראינית:  Українська поліція допоміжна) הייתה כוח צבאי-למחצה  בתקופת הכיבוש הנאצי של אוקראינה במלחמת העולם השנייה שיועד להלכה לסייע לשלטון הגרמני בשמירה על מקומות בעלי חשיבות אסטרטגית ולמעשה היה כוח שיועד ללכידת פרטיזנים ולריכוז ורצח יהודים באוקראינה, מזרח גליציה ובוקובינה. שוטרי המשטרה כונו "שׁוּצמָן".

הקמה ומבנה

מיליציות של אוקראינים לאומנים החלו להווצר כבר בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה הגרמני לכיבוש ברית המועצות (קיץ 1941) ביוזמות מקומיות, על מנת לפגוע בכוחות הצבא האדום ולסייע לגרמנים "לשחרר" את אוקראינה. קבוצות אחרות, שהתגבשו בקרב אוקראינים שגלו לפולין לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נקראו "קבוצות ניידות" (Pokhidni Grupy) הגיעו לאוקראינה יחד עם הצבא הגרמני המתקדם. משימתן של קבוצות אלה הייתה לארגן את הממשל והמשטרה האוקראינית מקרב נאמני התנועה הלאומנית בכול יישוב.
לאחר השלמת הכיבוש הגרמני של אוקראינה, סרקו אנשי האס דה (המודיעין הצבאי הנאצי) את אנשי המיליציות הללו, על מנת לוודא את נאמנותם, לוודא שאין להם קשר לקבוצות קומוניסטיות ושאינם יהודים. ב-27 ביולי 1941 הוקמו על סמך המיליציות גדודי משטרה (בטליונים), שהוכפפו בהוראת היינריך הימלר לנציבות הרייך אוקראינה. הגדודים היו ניידים, שוכנו במחנות ובנקודות מפתח והועסקו בלכידת פרטיזנים. כל גדוד הוכפף למפקד משטרת הסדר הגרמנית בעיר הבסיס שלו או למפקד הז'נדרמריה בעיירות השדה. ציוד המשטרה כלל נשק שלל סובייטי, מדים שחורים ומגפיים. סכומי כסף שנועדו לציוד הכוח נגבו מיהודי הגטאות ככופר.
ב-1942 הוחלפו כוחות צבאיים גרמניים בגדודי משטרה באזור אוקראינה, לשם כך גויסו אוקראינים מקומיים לשורות המשטרה, אך אלו לא השתייכו לגדודי משטרת העזר המקורית.

פעילות

השוטרים האוקראינים השתתפו עוד בטרם הקמתה המסודרת של המשטרה בפוגרומים בגליציה המזרחית ובאזורי לבוב וווהלין. הם הועסקו בשמירה על גטאות וכמלווי שיירות של יהודים שיצאו מהם לעבודה, כאשר הם יורים בכל הנחשלים בדרך או המבקשים לחמוק או לברוח. במסגרת זו תקפו לא אחת את היהודים, ביצעו התעללויות שונות ואף ירי סתמי. כוחות המשטרה השתתפו בטבח בבאבי יאר ובמקומות נוספים, כשומרים היקפיים על אזור הטבח, על מנת לבודד אותו ולשמור שאיש לא יימלט. בעת אקציית ארנטפסט השתתפו כוחות משטרת העזר האוקראינית בחיסול הגטאות, בריכוז היהודים במהלך אקציות, בחיפוש אחר מסתתרים ובציד אחר בורחים.
נוסף על פעילות נגד יהודים, ביצעו אנשי המשטרה גם מעשי טבח בפולנים שחיו באזור גליציה המזרחית, שהשתייכה, לפי הלאומנים, לאוקראינה.

פירוק

עם התחלת הנסיגה הגרמנית מתחומי ברית המועצות בפברואר 1943 הורו ראשי הארגון הלאומני האוקראיני על הקמת 'צבא השחרור האוקראיני' (Armyia Vysvolna Ukrainska) ששמו הוחלף עד מהרה ל'צבא המתקוממים האוקראיני' (Ukrayins’ka Povstans’ka Armiya - UPA, אופ"א). שוטרים רבים של משטרת העזר ברחו על נשקם והצטרפו לאופ"א.
ביולי 1944 נוצרה מתוך גדודי המשטרה 57,61,62,63 בריגדה שנקראה Schutzmannschaft-Brigade Siegling, שפעלה החל מאוגוסט אותה שנה במסגרת דיוויזיית הגרנדירים ה-30 של הואפן אס אס יחד עם גדודים ממשטרת העזר של ביילורוסיה. היחידה פעלה במסגרת מבצע בגרטיון, בדיכוי מרד ורשה ולאר מכן הועברה לצרפת כתגבורת לארמייה ה-19.
עלקת

תיאור הסוג

סוג זה מונה כ-150-100 מיני צמחים עשבוניים, טפילים מוחלטים, לרוב חד-שנתיים, ולעיתים רב-שנתיים. זהו הסוג הגדול במשפחת העלקתיים. תפוצתם הטבעית רחבה: מרבית המינים גדלים בהמיספרה הצפונית- היבשות אירופה, צפון אמריקה, ואסיה. מספר מינים נמוך יותר מופיע במרכז ודרום אפריקה ודרום אמריקה. בישראל מצויים 13 מיני עלקת, מהם חמישה הם עשבים טפיליים של גידולים חקלאיים.
השם העברי, עלקת, נגזר משם בעל החיים הטפילי עלוקה. על סמך הבדלים במבנה הפרח והפרי ובמספר הבסיסי של הכרומוזומים פוצל לאחרונה הסוג עלקת (Orobanche) לשני סוגים בוטניים נפרדים (Orobanche, Phelipanche). השם העממי האנגלי הוא Broomrape.

העלקת כמזיק לחקלאות

מספר מיני עלקת נטפלים לשורשים של גידולים חקלאיים. בעוד מינים אחדים נטפלים לצמח פונדקאי ספציפי, קיימים מינים שמסוגלים להיטפל למגוון של צמחים. 
בניגוד לנביטה של צמחים לא טפיליים, שתלויה בתנאים א-ביוטיים, כדוגמת לחות ואור, נביטת העלקת נעשית בתגובה לחישת חומרים המופרשים משורשי צמחים שכנים. בתנאים המתאימים, מתפתח משורשון העלקת איבר שנקרא 'מצץ' (הוסטוריום, haustorium) שפורץ לתוך רקמות השורש של הצמח הפונדקאי, ומתחבר לרקמות ההובלה שלו, מהם הוא מקבל את מזונו. לאחר החיבור הראשוני מתפתחת פקעית של הטפיל מחוץ לשורש, ועליה מתפתחים שורשים צדדיים. השורשים הצדדיים של מינים רבים יכולים לפתח מצצים נוספים שמאפשרים לטפיל חיבור רחב יותר לשורשי פונדקאים. התפתחות המצצים הצדדיים מתאפשרת רק כאשר שורש הטפיל חש בנוכחות שורש אחר על ידו. כאשר הפקעית מגיעה לבגרות היא מפתחת גבעול פריחה (אשכול) שפורץ מעל פני הקרקע ונושא פרחים.
צמחי העלקת, הם טפילים מוחלטים שאינם ירוקים, כלומר - לא מסוגלים לייצר בעצמם חומר אורגני בתהליך הפוטוסינתזה. הם מקבלים מהפונדקאי לא רק את המים הדרושים להם ואת המינרלים, אלא גם את הסוכרים, חומצות האמינו וחומרים אורגנים אחרים הדרושים להתפתחותם. זאת בניגוד לטפילים למחצה כדוגמת דבקון הזית- שנושא עלים ירוקים ומטמיע בעצמו את המינרלים הדרושים לקיומו, בעוד שהספקת המים שלו מגיעה מענפי הפונדקאי הנושא אותו. צמחי העלקת מתחרים על משאבי הצמח ה'מארח', ועל ידי כך הם פוגעים בהתפתחותו. הפגיעה יכולה להתבטא בהקטנת ממדי הפונדקאי, בפחיתת יבול הפירות והזרעים שלו, או בהצהבת העלים. הפונדקאי עלול למות במקרים בם הוא טפול במספר רב של צמחי עלקת. מצבים קיצוניים כאלה מוכרים בעיקר בשדות חקלאיים. 
הגידולים שנפגעים בצורה המסיבית ביותר מן העלקת, הם גזר, חמנית, אפונה ועגבנייה בישראל, ובעולם- מיני סולניים, מצליבים, מורכבים, סוככיים וקטניות שונים. הקושי בהדברת הצמח מגיע גם מהתפשטותו היעילה באמצעות זרעים, שמתניידים ממקום למקום באמצעות וקטורים שונים- החל מפעילות האדם וכלי רכבו, המשך באיתני הטבע כדוגמת מים ורוח, ובמידה רבה ב'עזרת' העברת תוצרת חקלאית ממקום למקום.

תיאור מורפולוגי

צמחים טפיליים מוחלטים, חסרי כלורופיל לחלוטין, עשבוניים חד או רב-שנתיים, בשרניים במידה מסוימת. החלק העל-אדמתי היחיד הוא גבעול נושא פרחים. הגבעול פשוט, (כמו במין עלקת חרוקה) או מסועף (כמו במין עלקת מצרית).
הפרח דו-שפתני-כלומר, בעל סימטריה דו-צדית בלבד, כאשר השפה העליונה היא בעלת שתי אונות, והשפה התחתונה מעט ארוכה יותר, ומחולקת לשלוש אונות. צלקת הפרח נחלקת לזוג או רביעיית אונות. השחלה עילית. גביע הפרח בעל שיניים או שסוע. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול או שיבולת.
פרי העלקת הוא מטיפוס הלקט. הזרעים מרובים וקטנים.
ג'י. סי. איי. - מרכזים גמולוגים בינלאומיים

היסטוריה

ג'י. סי. איי.. החלה לפעול בשנת 1998, שנה לאחר מכן נכנסה להסכם שיתוף עם רשת המעבדות היפנית TGL ובאותה שנה בדצמבר, קיבלה רישיון והכרה מה AGL – ארגון המעבדות היפני, המעבדה מחזיקה בסט אבני בוחן (master stones) לבדיקת צבע ביהלומיםשנבדק, אושר ומוספר כסט אבני מאסטר יפני מספר 069, על ידי הוועדה האדמיניסטרטיבית של JAA.
בשנת 2004 קבלה רישיון ממשלת רוסיה והחלה את פעילותה במוסקבה, ביוני 2006 הרחיבה ג'י. סי. איי. את פעילותה במזרח והקימה שישה מרכזים גמולוגים בהודו: מומביי, דלהי, היידראבאד, אינדור, אחמדאבאד וכלכותא.

מחקר

מחלקת הפיתוח והמחקר עוסקת בהרחבת הידע במדע הגמולוגיה, בעזרת ציוד מדעי Spectrophotometer, FTIR, Raman המבוסס על קרניים נראות ובלתי נראות ובעיקר בתחום האינפרא אדום והאולטרא סגול, במחקר קריסטלוגרפי לעניין מבנה האטומים ביהלומים ובאבני החן והאפשרות לטיפולים מעשה ידי אדם לשיפור מראה האבנים ולאבחון אבנים שעברו טיפולים מסוג זה. זאת בנוסף לפעילות העוסקת בדרכי חיתוך וצורות חדשות לאבני חן, ומענה להיבט המדעי ברישום פטנטים. המחקר קידם משמעותית את יכולת הזיהוי והאבחון של יהלומים ואבני חן שעברו טיפולים.

לימודים

מכללת ג'י. סי. איי. הוקמה במקביל להקמת המרכז הבינלאומי לגמולוגיה, המכללה מכשירה סטודנטים אשר מרביתם עוסקים כיום בענף היהלומים, התכשיטים ואבני החן, זאת בנוסף להכשרת גמולוגים מוסמכים במקומות נוספים בעולם כמו רוסיה והודו.
בג'י. סי. איי. מתקיימים לימודים במסלולים שונים- קורס יהלומים (מלוטש), קורס גלם (הכרת חומר הגלם), קורס אבני חן (מיון וסיווג),וקורס ניהול עסקי.
התואר גמולוג מוסמך G.G. ניתן למי שישלימו בהצלחה את כל ארבעת הקורסים הנדרשים, תהליך שלוקח כשנתיים
במסלול של עד שלוש פעמים בשבוע. הקורסים מקנים תעודה מקצועית המוכרת על ידי משרד התעשייה והמסחר.
התוכנית כוללת לימודים עיוניים ומעשיים, התלמידים עובדים עם יהלומים טבעיים במשקלים של עד 12 קראט, וכן עם יהלומים מטופלים ויהלומים בצבעים שונים בנוסף לחיקויים הקיימים היום בשוק.
מדי שנה מסיימים את המכללה כ-600 בוגרים שחלקם לומדים בקורסים המשותפים למכללה ולבורסת היהלומים הישראלית אשר מינתה את המכללה ליהלומים ותכשיטים ג'י. סי. איי. להיות המוסד האחראי לקורסי ההשתלמות וההכשרה של חברי הבורסה ועובדיה. בתחומים רבים נוספים כגון גישור, עיבוד תכשיטים ושיווק באינטרנט.
במכללה בישראל מתקיימים לימודים לקראת תואר ראשון (אמריקאי) בשיתוף עם אוניברסיטת מרסי ניו יורק שהיא מוסד אקדמי מוכר בארצות הברית הפועלת משנת 1951 בניו יורק. כל ארבעת הקורסים הנדרשים לקבלת התואר " גמולוג מוסמך" מקנים לסטודנטים 90 נקודות אקדמיות.
במהלך חודשי יולי ואוגוסט ("החופש הגדול") מתקיימים מדי שנה שני מחזורים של לימודי הקורס המיועד לנוער. לדברי מנהל המכללה, החומר המועבר לנוער זהה לחומר המועבר לקהל המבוגרים בקורסים השונים. בחודש אוגוסט 2012 התפרסמו כתבות רבות אודות הקורס לנוער, במגזין "היהלום", "תוכנית חיסכון", "המהדורה הצעירה" ו"חדשות הוט 3".
מנהל המכללה הוא יהודה יקר. ראש המגמה לגלם הוא ניסים גיל.
ספרמטוגנזה

ספרמטוגנזה (באנגלית: Spermatogenesis) הוא תהליך יצירת תאי זרע.

התפתחות ומאזן הורמונלי

ראשית התהוות תאי המין בעובר מתרחשת בין השבוע השביעי לשמיני. בשבוע העשירי מתפתחים איברי הרבייה וכך נקבע מין העובר. ירידת האשכים לשק האשכים מתרחשת בחודש השביעי להיריון, וההבשלה המינית בגיל ההתבגרות. בבגרות המינית מופרש ההורמון GnRH מההיפותלמוס. ההורמון מעורר הפרשת הורמוני מין מההיפופיזה (התהליך המקביל אצל האישה הוא עירור הזקיק השחלתי). ההורמון הראשון הוא הורמון מחלמן (LH), שמעורר את תאי ליידיג (התאים שנמצאים מחוץ לסמינל טיובולס שבאוניות האשך) להפריש טסטוסטרון. הטסטוסטרון הוא ההורמון האנדרוגני העיקרי במערכת הרבייה הזכרית. ההורמון מעודד ספרמטוגנזה וכמו כן משפיע על המוח (במוח הוא הופך לאסטרוגן). הורמון שני שמופרש מההיפופיזה הוא הורמון מעורר זקיק (FSH). ההורמון מעורר את תאי סרטולי להפריש הורמון קושר אנדרוגנים (ABP) וגם הורמון אינהיבין שמעכב את הפרשת FSH (כמשוב שלילי).
קרגל

תולדות החברה

מפעלה הראשון של קרגל נפתח בבני ברק ביוני 1954, על ידי סם דובינר וז. גרודז'נסקי (זאב גדרון), ארבעה חודשים לאחר קבלת אישור משרד המסחר והתעשייה. המפעל ייצא אריזות קרטון לחוץ לארץ ובשנות ה-50 נכלל ברשימת היצואנים הישראלים שייצאו ביותר ממיליון דולר לשנה. בנוסף, מכר קרגל אריזות קרטון לצורך אריזת ייצוא תוצרת חקלאית מישראל. 
בשנת 1956 אושר לקרגל להקים מפעל נוסף לייצור קרטון, שהוקם בלוד. בתחילת 1959 החברה נכנסה לקשיים ונדרשה להזרמת כספים של הממשלה ושל משקיעים. ביולי 1959 נמכר המפעל לחברות "יוניון בג" ואינטרנשיונל פייפר האמריקאיות במסגרת הסדר עם הנושים. המפעל בבני ברק נסגר ונפתח מחדש רק לאחר מכירת החברה, עד השלמת העברת המכונות ללוד באוקטובר 1959. דו"ח של משרד המסחר והתעשייה קבע שהקמת המפעל בלוד הסתמך על תחזיות שגויות וכי הממשלה והבנקים לא בדקו כיאות את הבקשה למפעל מאושר. בשנת 1983 רכשו דנות ובנק לאומי שני שלישים ממניות החברה וחלק ממניות החברה הועברו למנכ"ל החברה, אורי מנשה. בנובמבר 1986 רכש לאומי את חלקה של דנות בקרגל ובתחילת 1987 מכר בנק לאומי את אחזקותיו בחברה לכלל תעשיות, אורי מנשה וקבוצת שטיינהרט. בשנת 1998 החזיק אורי מנשה בכמחצית ממניות החברה והוא התכוון למכור את מניותיו לחברת פראט האוסטרלית, שנסוגה מהעסקה. מנשה תבע את פראט על ביטול העסקה, שלטענתו נסגרה, והתביעה הסתיימה בפשרה. במאי 2004 מכר מנשה את מניותיו בחברה לסי אי קרטון, שרכשה עוד שישית מהחברה בתחילת 2005. 27% מהחברה היו אז בידי כלל תעשיות ו-7.5% בידי הציבור.
החל משנת 2011 פועלת החברה להעברת המפעל בלוד לאזור תעשייה עידן הנגב.

אריזת פרי הדר

במשך מספר שנים נאבק המפעל לשכנע את המועצה לשיווק פרי הדר לעבור מאריזת פרי ההדר לייצוא מארגזי עץ לקרטון גלי, מאבק שהוכתר בהצלחה והביא בשנת 1958 לשימוש ביותר מ-8 מיליון מיכלי קרגל לייצוא פרי הדר מישראל. אולם בתחילת 1959 ביטלה המועצה לשיווק פרי הדר את הזמנת המיכלים, לאחר שנטען שהקרטונים אינם מתאימים לשיווק פרי הדר וגורמים להפסדים. החלטה זאת בוטלה לאחר כחודש בלחץ שר החקלאות קדיש לוז, כדי למנוע פיטורי פועלי קרגל בלוד.

קרטל

בינואר 1966 אישר הממונה על הגבלים עסקיים הקמת קרטל לייצור קרטון בין קרגל לפלארו של זלמן סוזאיב. הסדר זה הורחב בהמשך לכלול גם את מפעל מיכלי כרמל בטירת הכרמל של כור.

שריפות

ביולי 1969 נשרף המפעל בלוד. המפעל הוקם מחדש תוך הרחבתו ונפתח בפברואר 1970. סכום הביטוח ששולם למפעל היה הגדול ביותר ששולם עד אז בישראל. בספטמבר 1977 נשרף המפעל שוב ושוקם במשך חצי שנה בידי סולל בונה. בשריפה זאת האשימה המשטרה את כנופיית מע"צ, שברבות השנים זוכו מכל אשמה. שריפה שלישית, קטנה בהיקפה, אירעה במפעל בדצמבר 1978.
הישארות הנפש

ביוון העתיקה

אריסטו סבר שכאשר נברא עצם מסוים ביקום יחד עם החומר שלו נבראה גם הצורה (הנפש לפי אריסטו) שלו, וכאשר החומר יתכלה בסופו של דבר גם הצורה תכלה יחד עמו. דוגמה כאשר שורפים שולחן גם החומר מיתכלה וגם הצורה.
אבל בכל זאת יש אפשרות לאדם לגרום לנפשו להיות נצחית וזאת על ידי "קניית מושכלות נצחיות" כלומר כאשר אדם בחייו קונה חוכמה מסוימת נצחית נפשו מתאחדת יחד עם אותה חוכמה ולכן נפשו תישאר גם לאחר המוות. דוגמה למושכלה נצחית: סכום הזוויות במשולש 180 מעלות.

ביהדות

תורת הגמול המקראית מתקיימת בתחומי העולם הזה ומשום כך אין היא זקוקה להשארות הנפש. הקיום שלאחר המוות נתפס במקרא כ'קיום צללים' בשאול, ואין הוא נתפס כקיום חיובי, למרות זאת הוגים יהודים הצביעו על פסוקים רבים במקרא המרמזים על הישארות הנפש.
ביהדות הבתר-מקראית הישארות הנפש היא מרכיב חשוב של תורת הגמול ושל המושג עולם הבא, וכל ההוגים היהודים סברו שהנפש תישאר לאחר המוות. יוצאים מן הכלל הם הצדוקים בתקופת בית שני, שכפרו בהישארות הנפש ובשכר ועונש שלאחר המוות.
שאלה חשובה היא: איזה חלק של הנפש נשאר לאחר המוות. התשובה לשאלה זו קשורה בקשר אמיץ להשקפה על מהותה של הנפש.
ההוגים היהודיים שהושפעו מהניאופלטוניזם, כרבנו בחיי בספרו חובות הלבבות, כמחבר אנונימי של הספר על מהות הנפש, כאברהם בר חייא בספרו הגיון הנפש העצובה, כרב יוסף אבן צדיק בספרו עולם קטן וכרבי אברהם אבן עזרא, הגורסת שהנפש היא עצם שמימי עצמאי שכל שאיפתו להשתחרר מכבלי הגוף, סברו שהנפש כולה משתחררת מהגוף ברגע המוות ונשארת לחיות חיי נצח. רבי אברהם אבן עזרא אף גרס את הישארות הנפש לא במובן האישי, אלא כהתאחדותה עם הנפש העולמית.
האריסטוטליים שביניהם, כאברהם אבן דאוד, הרמב"ם, הלל בן שמואל בספרו תגמולי הנפש והרלב"ג, שעל פי גרסתם הנפש היא חלק בלתי נפרד מן הגוף, הכלה יחד עם כליון הגוף לאחר המוות, סברו שרק החלק השכלי שלה זוכה לחיי נצח על ידי פעילות הלמידה וההשכלה. לשם כך ניסח הרמב"ם את י"ג עיקרי האמונה, שעל ידם מובטח חלקם של המאמינים בהם בהישארות הנפש ובחיי העולם הבא. הרלב"ג בספרו "מלחמות השם" אף לחם כנגד השקפתו של הפילוסוף המוסלמי האריסטוטלי אבן רושד בדבר התאחדות נפשות בני אדם לאחר המוות לנפש אחת כללית. הרלב"ג טען כנגד דעה זו, שאם כך הוא הדבר, "הייתה כל תשוקתנו לדעת וכל מאמצינו לרכישתה בטלים לגמרי"

בנצרות

אחד העקרונות בנצרות הקלאסית מחייב אמונה בהישארות הנפש.
צפירה עוגן

צפירה קטינסקי-עוגן (לעיתים: צפירה ברוך) (כ"א באלול תרע"ט, 16 בספטמבר 1919 – ט"ו בניסן תשע"א, 19 באפריל 2011) הייתה מוזיקולוגית, ד"ר לספרות עברית, סופרת ומחנכת ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בתם הצעירה של ברוך קטינסקי וגוטה לבית שרתוק. למדה בגימנסיה הרצליה ובבית המדרש למורים. בשנות ה-30 הייתה קשרית ב"הגנה" ופעילה בש"י. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייסה לצבא הבריטי, ובמשך ארבע שנים הייתה סרג'נט מייג'ור (רס"רית) בחיל העזר לנשים במצרים.
השתלמה במוזיקה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון. במשך שנים רבות הייתה מחנכת ומורה למוזיקה בתל אביב. רוב חייה התגוררה בבניין המשפחתי שבנה אביה ברחוב שיינקין בתל אביב. 
מאז שנות ה-50 פרסמה בשבועוני הילדים סיפורים קצרים ורשימות על מוזיקה. כמו כן פרסמה מספר ספרים בתחום תולדות המוזיקה וסיפורי ילדים. 
הייתה נשואה ליהושע בלום, וכעבור זמן התגרשו. חלק מספריה יצאו תחת השם צפירה ברוך. מנישואיה הראשונים נולדה בתה נעמי קורדובה. ב-1965 נישאה למשורר יצחק עוגן, שהתאלמן ב-1964 מאשתו הראשונה, השופטת לאה עוגן. 
בסוף שנות ה-50 התגייסה לצה"ל בדרגת רב-סרן, והקימה יחידה שהעניקה השכלת יסוד לחיילים שלא סיימו בית ספר יסודי. במלחמת יום הכיפורים, בהיותה כבת 54, שבה והתגייסה ושימשה כקצינת קשר עם משפחות הנעדרים. 
בשנת 1996, בהיותה בת 77, הגישה את הדוקטורט שלה בספרות באוניברסיטת בר-אילן על שירת החשק העברית בספרד.
בשנת 2003 יצרה אחייניתה, פרופ' יעל קציר, את הסרט התיעודי המשפחתי "שבעה על אמא", שבו הייתה צפירה עוגן אחת הדמויות המרכזיות. בשנת 2009 יצרה קציר את הסרט "צפירה מלכת שיינקין", על צפירה עוגן.
נפטרה בשנת 2011, בגיל 91. נקברה לצד בעלה, יצחק עוגן, בשדרת הסופרים בבית העלמין קריית שאול.
יהודה סקורניק

קורות חיים

סקורניק נולד ב-1944 ולמד בתיכון צייטלין בתל אביב. בין השנים 1964 ל-1970 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה וכירורגית ילדים. השתלם באימונולוגיה במכון ויצמן למדע ובמכונים הלאומיים לבריאות במרילנד ארצות הברית וערך מחקרים בתחום. משנת 1982 משמש כמרצה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין. בתפקידו כמנהל מחלקה חינך רופאים רבים ותלמידיו משמשים כיום בתפקידים בכירים בקהילת הכירורגים.
סקורניק נשוי לאסתר, ראש תחום תקשוב ומחשוב קליני במרכז רפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב) וחברת הנהלת איגוד האינטרנט הישראלי. הם הורים לארבעה ילדים.

פעילות ציבורית

סקורניק הוא חבר מועצת והנהלת האופרה הישראלית החדשה. הוא חבר במועצה הציבורית של הארגון ראש יהודי. חבר בנשיאות עמותת "רחשי לב" העוזרת לילדים חולי סרטן. מכהן כיום (2016) כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות וראש מדור מוזיקה במועצה.
קארל זוננפלד

ד"ר קארל זוננפלד (בצ'כית: Karel Sonnenfeld; נולד: 15 מרץ 1883 מת: 20 באוקטובר 1944) היה מנהיג ציוני ומשפטן במוראביה שבצ'כיה. בשנת 1911 היה ממייסדי מכבי צ'כיה ופעיל בה. הוא ייסד ושימש כיו"ר איגוד ההתעמלות (JÜDISCHE TURNVEREIN) בברנו ובין 1927 ל-1928 שימש שסגן יו"ר תנועת מכבי העולמית. ב-1935 הוא היה נושא הדגל וראש המשלחת של צ'כיה במכביה השנייה בפלסטינה. בכל אותם שנים היה גם פעיל בהסתדרות הכללית וחבר במפלגת הציונים הכלליים. בקונגרס בברנו (מרץ 1919), אישר הוועד היהודי הלאומי בצ'כיה את הקמת המועצה הלאומית היהודית של מוראביה, והעמיד בראשה את ד"ר זוננפלד. בנוסף הוא שימש גם כחבר במועצת העיר ברנו (כנציג היהודים) וחבר בדירקטוריון חברת החשמל והגז שם.

משפחתו

קארל זוננפלד נולד בשנת 1883 בעיירה Uherský Brod  שבמחוז Uherské Hradiště  במוראביה, והיה אחד מתשעה צאצאים לשמואל ושרלוט (לבית: קצלר) זוננפלד. ב- 1923 נשא לאשה את אירמה (לבית לוונטל) וב-1924 נולדה בתם הבכורה. בסוף 1925 נולדו להם שתי בנות תאומות, מרגלית ורות.

מלחמת העולם השנייה

ב- 15 במרץ 1939 לאחר כיבוש הרפובליקה הצ'כית על ידי גרמניה הנאצית, נעצר ד"ר זוננפלד ושהה כשבועיים במעצר, שם נתן הרצאות ליהודים שהיו איתו במעצר בנושאי יהדות, מכיוון שרבים מהם כלל לא ידעו על יהדותם. באותה תקופה הוא שימש אחד מראשי קהילת היהודים בברנו.
בקיץ 1939 הוא השתתף בקונגרס הציוני העולמי בז'נבה, הקונגרס האחרון לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. עם פרוץ המלחמה הוא חזר לברנו (הוא חתם לגרמנים בברנו על הסכם, שאם לא יחזור יעצרו את אשתו ושלוש בנותיו).
ב-1939 הוא הצליח להשיג שני סרטיפיקטים למשלוח שתי בנותיו התאומות לארץ ישראל. רות נסעה בספטמבר לפלסטינה ומרגלית (שהסרטיפיקט שלה עוכב חצי שנה בברלין) נסעה לבדה ברכבת, במרץ 1940, לטריאסטה ומשם באניה לחיפה. ד"ר זוננפלד המשיך לנהל את קהילת היהודים בברנו עד תחילת 1942. ב-28 בינואר 1942 נשלח, עם אשתו ובתו הבכורה למחנה הריכוז טרזין, שם הוא שימש ביודנראט והצליח לשמור על קשר התכתבויות מוגבל עם קרובים בארץ ישראל. בשלב מסוים יכול היה לקבל סרטיפיקט לעצמו אך סירב ל"נטוש את הספינה הטובעת". 
ב-16 באוקטובר 1944 הוא נשלח, בטרנספורט, האחד לפני אחרון, מטרזין לאושוויץ, ושם, לאחר שלושה ימים, נרצח.