google/wiki40b huggingface dataset:
ניסן צור

ביוגרפיה

צור נולד בכפר סבא. הוא סיים בשנת 1995 לימודי תקשורת ועיתונאות בבית הספר ללימודי תקשורת של נתן ברון, בבית ציוני אמריקה. לאחר מכן המשיך ללימודי "קופרייטינג, פרסום ויחסי ציבור" ב"הבצפר" של חברות הפרסום והדיגיטל. הוא החל את קריירת העיתונאות שלו כאשר כתב עבור השבועון "ערים" בשנת 1994. בשנת 2005 הוא עבר להתגורר בפולין והחל משנת 2007 משמש ככתב חדשות החוץ של עיתון "מעריב" באירופה. לאחר מכן החל לשמש גם ככתב חדשות חוץ עבור אתר "ערוץ 7". בעבר דיווח צור עבור כלי תקשורת רבים נוספים בישראל ובעולם ובהם אתר "nrg", הרדיו הממלכתי הפולני, השבועון הבריטי "ג'ואיש כרוניקל", אתר "זמני ישראל", וכן עבור כלי התקשורת האלקטרוניים ובהם "רדיו ללא הפסקה", גלי צה"ל, "כאן ב'" ועוד.
בשנת 2013 היה צור מועמד לתואר "עיתונאי השנה" בפולין, ולאחר מכן זכה בפרס "כתבת התחקיר הטובה ביותר בפולין בשנת 2013" עבור כתבתו "קדיש על מיליוני דולרים" יחד עם העיתונאי הפולני ווייצ'ך סורמץ'.
צור מרצה בחוג ללימודי תקשורת ועיתונאות במספר אוניברסיטאות בפולין].
קיקו קאסייה

ריאל מדריד ג' וריאל מדריד קסטיליה

קאסייה לא זכה להופעות כמעט בתחילת הקריירה בקבוצת המילואים של ריאל מדריד, ריאל מדריד ג', בעונת 2005–2006 קודם קאסייה לריאל מדריד קסטיליה אשר שיחקה בסגונדה ליגה אך היה האופצייה השלישית מבין שלושת השוערים ג'ורדי קודינה ו דויד קובנו.
קאסייה ציפה להופיע ביותר משחקים לאחר עזיבתו של השוער הראשון דויד קובנו, אך קודינה הפך לשוער הראשון ואנטוניו אדאן הפך לשוער השלישי וקאסייה הופיע רק במשחק האחרון של העונה ובנוסף לכך ירדה ריאל מדריד קסטיליה לליגה השלישית.

אספניול

באוגוסט 2007 עבר קאסייה לאספניול בהעברה חופשית. ב-20 בינואר 2008 הופיע קאסייה לראשונה בלה ליגה בהפסד 2-1 לריאל ואיאדוליד, קאסייה החליף באותו משחק את השוער הפצוע ינאקי לאפונטה והשוער הראשון קרלוס קאמני היה בנבחרת באותו הזמן, באותה התקופה פורסם שארסנל הייתה מעוניינת בשירותיו של השוער הספרדי הצעיר.
מעמדו של קאסייה לא שופר עקב אותה הופעה משום שאספניול  רכשה את השוער כריסטיאן אלבארז, בעקבות זאת הושאל קאסייה לקדיס מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל בעונת 2008–2009, הצעד הזה עזר לקבוצה לעלות ליגה להליגה הספרדית השנייה בכדורגל אך ירדה מיד בתום העונה הבאה.
בעונת 2010–2011 קאסייה עדיין ישב על הספסל ב-31 באוגוסט 2010 הושאל קאסייה פעם נוספת לקרטחנה מהסגודנה ליגה ושם נלחם על עמדת השוער הראשון עם אלבארז.
לאחר שקאסייה חזר לאספניול, עזב השוער הארגנטינאי וקאסייה נהיה בלתי ניתן להחלפה, בעונת 2015 קאסייה הורחק לראשונה לאחר שתפס כדור מחוץ לרחבה.

ריאל מדריד

ב-17 ביולי 2015 חזר קאסייה לריאל מדריד וחתם על חוזה ל-5 שנים, עבור העברתו שילמה ריאל מדריד 6.5 מיליון יורו.

לידס יונייטד

ב-17 בינואר 2019 חתם קאסייה בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ.

קריירה בינלאומית

ב-29 באוגוסט 2014 קאסייה זומן לראשונה לנבחרת ספרד על ידי המאמן הספרדי ויסנטה דל בוסקה למשחק נגד נבחרת צרפת  ונבחרת מקדוניה  בספטמבר והיה האופצייה השלישית מבין איקר קאסיאס ודויד דה חאה. ב-18 בנובמבר 2014 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת כשהחליף את איקר קסיאס, וספג שער בדקה ה-90 בהפסד 1-0 לגרמניה.
אשר ידלין

דרכו אל הצמרת

אשר ידלין נולד בראשון לציון, בנו של המחנך נפתלי ידלין. למד בגימנסיה הרצליה. שימש כשליח תנועת הנוער "הבונים" בארצות הברית, ונמנה עם מייסדי קיבוץ חמדיה.
עם נישואיו לדליה גולומב, בתו של אליהו גולומב ואחייניתו של משה שרת, הצטרף ידלין ל"משפחת האצולה" של תנועת העבודה, והחל לפעול בקרב הקבוצה שנקראה "צעירי מפא"י". הוא מונה למזכיר "התנועה המאוחדת". בסוף שנת 1958 נבחר למזכירות איגוד עובדי המדינה. בראשית שנות ה-60 היה חבר המחלקה לאיגוד מקצועי והחזיק בה את תיק עובדי המדינה. במסגרת תפקידו נאבק נגד עיוותים שונים במבנה השכר של העובדים בישראל והטיף לאיזון בין צורכי המשק להעלאות שכר. במרץ 1963 עבר למרכז קופת חולים כללית. בראשית שנת 1966 נבחר לחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ולמזכ"ל חברת העובדים, הגוף הכלכלי החזק של ההסתדרות, שאיגד בתוכו את כל מפעליה. בתקופתו עברה חברת העובדים ארגון מחדש, ועברה מהפסד לרווח. ידלין הטיף לכך שעליות בשכר העובדים צריכות להגיע דרך התייעלות, עמדה בה החזיק עוד בהיותו פעיל באיגוד המקצועי. כאשר ניסה יצחק בן אהרן לשתף את העובדים בניהול מפעלי חברת העובדים, עמד ידלין מולו וגייס את ראשי המפעלים ההסתדרותיים למנוע את המהלך.
במקביל היה פעיל במפא"י ובמרץ 1965 צורף למזכירות המפלגה כאיש של לוי אשכול.
ב-1974 מונה למנכ"ל קופת חולים הכללית של ההסתדרות. בתפקידו העלה את תקרת "המס האחיד" ששילמו חברי ההסתדרות עד ל-1,500 לירות ישראליות לחודש, השקיע 52 מיליון לירות בפיתוח בתי הבראה וניסה לחייב את חברי הקופה בתשלום מינימלי בעד תרופות, כדי לצמצם את הגירעון בתקציב הקופה. כן התקין שעון עבודה במרכז קופ"ח והעביר תוכנית חמש-שנתית להרחבת בתי החולים. בתקופת ניהולו הוכפל מספר המיטות בבתי חולים, נפתחו מחלקות חדשות, והמרפאות הישנות שופצו או עברו למבנים חדשים.]. הצלחותיו חיזקו את מעמדו בתנועה, ורבים ראו בו את המיועד להיות שר האוצר.
ב-1976 החליטו ראש הממשלה, יצחק רבין, ושר האוצר, יהושע רבינוביץ, למנות את ידלין לנגיד בנק ישראל.

לאחר ריצוי המאסר

בשנת 1981 השתחרר ידלין מהכלא. הוא פרסם את ספרו "עדות", ובו תולדות חייו וגרסתו למסכת האירועים. בספרו זה, תיאר את דרכה של המפלגה שבה היה חבר, וכדבריו זהו "איננו סיפורו של אשר ידלין בלבד. זהו סיפור הסתאבותה של החברה הישראלית ושל תנועת העבודה". על פי גרסתו, "חברי בגדו בי והפקירו אותי כטרף קל לציבור ולמערכת המשטרתית והמשפטית". לדבריו, הוא היה קורבן של מערכת מושחתת שהקריבה את ראשו כדי להציל את המערכת המסואבת ממילא.
במהלך מאסרו התגרש מדליה, אשתו, והתחתן עם עורכת הדין טליה לבני, שהייתה ידועתו בציבור. לאחר שחרורו עבר לארצות הברית, והתגרש גם מלבני. אחרי 20 שנה, שבהן עסק בייעוץ כלכלי, שב לישראל, התגורר בתל אביב וחזר לפעילות במפלגת העבודה.
אשר ידלין נפטר ב-3 ביוני 2016. תרם את גופתו למדע.
בנו הוא פרופ' עמרי ידלין. אהרן ידלין, שר החינוך לשעבר וחתן פרס ישראל, הוא בן דודו.
בוליט (סרט)

עלילה

גיבור הסרט הוא פרנק בוליט (סטיב מקווין), בלש קשוח במשטרת סן פרנסיסקו. התובע וולטר צ'למרס (רוברט ווהן) מטיל על בוליט להגן על ג'וני רוס, רואה חשבון משיקגו שמעל בכספי המאפיה ועתה מוכן למסור עדות כנגדם במטרה להציל את חייו. בוליט נדרש להגן על חיי העד מפני מתנקשים ששלחה אחריו המאפיה. בעוד התובע מקשה על בוליט להגן על העד, איתרו המתנקשים את בית המלון בו הוסתר העד, פרצו לחדרו ופצעו באורח אנוש אותו ואת השוטר ששמר עליו. בוליט, הנחוש לנקום, יוצא למצוד אחר הרוצחים.
במהלך הסרט ישנן מספר סצנות של מרדפי מכוניות שהפכו לקאלט בקולנוע, בהן סירב מקווין להשתמש בכפיל ונהג בהן בעצמו.
תחנת הכוח הגרעינית בלקובו

תחנת הכוח הגרעינית בלקובו היא תחנת כוח גרעינית שנבנתה בשטח מחוז סראטוב, כ-8 ק"מ מבלקובו. תחנת הכוח מורכבת מ-4 כורים גרעיניים בהספק של 1000 מגוו"ט כ"א ומייצרת בשנה מעל ל-30 מיליארד קווט"ש של אנרגיה חשמלית (כ-20% מסך הייצור של תחנות כוח גרעיניות ברוסיה).

היסטוריה

החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה בשנת 1977. התחנה ממוקמת על שפת אגם סראטוב, אגם מלאכותי שנוצר בעקבות הקמת תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית במקום. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של מכון לתכנון תחנות כוח בסברדלובסק. בניית תחנת הכוח החלה בשנת 1980. במהלך הכנסת היחידה לניצול התרחשה תאונת עבודה קשה בה נהרגו 14 מעובדי התחנה. בתחנת כוח זה הותקנו כורים גרעינים זהים לאלו שהותקנו קודם לכך בתחנת הכוח הגרעינית של לנינגרד. היחידה הראשונה הופעלה בסוף 1985 והחלה לעבוד באופן מסחרי ב-23 במאי 1986. הפעלה מסחרית של היחידה השנייה הייתה בשנת 1988, השלישית ב-1989 ורביעית ב-1993 (בנייתה הופסקה לאחר אסון צ'רנוביל).
מייד לאחר הפעלת היחידה השלישית באתר החלו עבודות בהקמת יחידות מס' 5 ומס' 6. עבודות אלו הופסקו בשנת 1992. בשנת 2007 תוכנן לחדש את הבנייה לאור תוכנית של חברת רוסאל להקים בקרבת תחנת הכוח מפעל חדש לייצור אלומיניום. בסופו של דבר תוכניות אלו לא מומשו.
להוצאת אנרגיה מהתחנה נבנו קווי 220-550 ק"ו המקשרים את תחנת הכוח עם הרשת הארצית.
סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שמנטרות תנאים סביבתיים באזור של כ-30 ק"מ מתחנת הכוח.
בתחנת הכוח עובדים כ-4,500 אנשים. באתר התחנה ממוקם גם מרכז הדרכה לעובדי תחנות הכוח. במרכז זה עוברים הדרכה עובדי תחנות כוח גרעיניות של רוסיה ומדינות נוספות. תוכניות הדרכה הוכנו בהתחשב בניסיון התפעולי ותקלות שהתרחשו בכול העולם.
במתקני תחנת הכוח בוצעו עבודות מחקריות שאישרו יכולת הציוד להגדיל את ייצור החשמל ב-4%. לאחר אישור הממצאים הוחלט ליישם את ההמלצות בכול תחנות הכוח מאותו סוג הקיימות ברוסיה.
בשנים 2008 ו-2011 באתר ביקרו מומחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. בהתאם לממצאי הדו"ח הם אישרו שרמת הבטיחות באתר היא גבוהה.
פאבלו סראביה

קריירת מועדונים

סראביה נולד במדריד, ושיחק כדורגל באקדמיית הכדורגל "אסקולה דה פוטבול מדריד אוסטה דה בואדייה דל מונטו" עד שנת 2004. בשנה זו, ריאל מדריד החתימה אותו באקדמיית הנוער שלה, כשהיה בגיל 12 בלבד. לאחר ששיחק בגילאים השונים באקדמיית הנוער של ריאל מדריד, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריאל מדריד ב' במסגרת ליגת המשנה הספרדית, במשחק מול אלקורקון ב-3 בינואר 2010. שבועיים לאחר מכן, הוא כבש את שערו הראשון בקריירת הבוגרים, בניצחון הביתי 5-2 מול ראסינג סנטנדר ב'.
בדצמבר 2010, סראביה זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבכירה של ריאל, לקראת משחק ביתי במסגרת ליגת האלופות מול המועדון הצרפתי אוקזר. הוא קיבל את חולצת המועדון עם המספר 33, ושותף במשחק שלב הבתים לאחר שהחליף את כריסטיאנו רונאלדו בדקה ה-72.
בעונתו השנייה בקבוצת ריאל מדריד ב', מאמנו אלברטו טוריל שינה באופן משמעותי את תפקודו של סראביה בקבוצה, לאחר שהמיר את תפקידו מעמדת הכנף השמאלית לעמדת הקשר ההתקפי. אחרי שינוי העמדה, סראביה סיים את העונה עם 12 שערי ליגה, דבר שהציבו כשלישי בטיבו בכיבוש השערים בקבוצתו - אחרי חוסלו ואלברו מוראטה שכבשו 14 שערים כל אחד. קבוצתו סיימה את העונה לאחר שהודחה בשלבי פלייאוף העלייה לליגת העל הספרדית.
ב-3 ביולי 2011, סראביה חתם על חוזה לחמש שנים במועדון השכן חטאפה, ששילמה עבורו סכום בסך 3 מיליון אירו. הוא כבש את שערו הראשון במסגרת ליגת העל הספרדית, ב-15 בספטמבר 2012, בהפסד הבית של חטאפה 4-1 לברצלונה. 
ב-9 ביוני 2016, אחרי שקבוצתו ירדה ליגה, סראביה חתם בקבוצת סביליה על חוזה לארבע שנים. עונתו הראשונה בסביליה, הסתיימה עם מספרי שיא בקריירה של סראביה, לאחר שכבש 8 שערי ליגה ב-34 משחקים.
ב-2 ביולי 2019 עבר תמורת כ-18 מיליון אירו לפריז סן-ז'רמן, וחתם בשורותיה לחמש שנים.

קריירת נבחרות

ב-2008, סראביה שיחק לראשונה עבור מולדתו, כשייצג את נבחרת ספרד עד גיל 16. הוא שותף בסגל הנבחרת עד גיל 17 במסגרת גביע העולם לנבחרות עד גיל 17 ב-2009, שנערך בניגריה, כאשר שיחק בכל שבעת משחקי נבחרתו שסיימה במקום השלישי בטורניר. ב-2011, סראביה הופיע כקפטן הנבחרת הספרדית עד גיל 19, במסגרת זכייתה באליפות אירופה עד גיל 19.
שיאוטינגיה

גילוי

מאובן יחיד של שיאוטינגיה התגלה בשנת 2011 בתצורת טיאוג'ישאן במחוז ליאונינג שבסין, על ידי צוות סיני בראשות הפלאונטולוג שו שינג, אשר אחראי לתגליות של סוגי דינוזאורים רבים נוספים מסין. המאובן, שקיבל את הסימון הקטלוגי STM 27-2, מראה את רוב חלקי השלד בפירוט רב, פרט לחלקו האחורי, ורישומי נוצות פלומה רבים. שם הסוג "שיאוטינגיה" ושם המין "ז'נגהי" נבחרו לכבודו של הפלאונטולוג הסיני ז'נג שיאוטינג. התגלית פורסמה במאמר מדעי בכתב העת המדעי היוקרתי נייצ'ר.

תיארוך

מאובן שיאוטינגיה התגלה בתצורת טיאוג'ישאן, המתוארכת בשיטה הרדיומטרית ארגון-ארגון לגיל של כ-160 מיליון שנה לפני זמננו, בתור היורה התיכון. חשיבות תיארוך זה היא בהיותו קדום מזה של הדינוזאורים המנוצים שהתגלו לפני-כן בתצורות יישיין וג'יופוטאנג בליאונינג (כ-125 עד 110 מיליון שנה לפני זמננו, בקרטיקון התחתון), וקדום אף משל ארכאופטריקס, הנחשב לעיתים קרובות לעוף הראשון.

אנטומיה ומורפולוגיה

כמו ארכאופטריקס וסוגים נוספים בבסיסה של קבוצת האביאלאה, שיאוטניגיה הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. אורכו הכולל אינו ידוע בביטחון מכיוון שהזנב שלו לא שרד במאובן. על פי הערכת מגליו, משקלו היה פחות מקילוגרם.
בדומה לארכאופטריקס, מאובן שיאוטינגיה מראה זרועות ארוכות יחסית, עם אצבעות בלתי מאוחות מצוידות בטפרים, ומקור בעל שיניים קטנות. על פי מאפייני שלד רבים, שיאוטינגיה דמה מאוד לארכאופטריקס, וכן לאורורניס ואנכיאורניס, כולם דינוזאורים מנוצים קטנים מתור היורה המוקדם.
מאובן שיאוטינגיה מראה בבירור רישומי נוצות פלומה על ראשו, צווארו חזהו, זרועותיו ורגליו האחוריות. אך בניגוד למאובני ארכאופטריקס ואנכיאורניס, רישומי נוצות בעלות-קולמוס על הזרועות הם מטושטשים מאוד, והזנב לא שרד כלל. עם זאת, על סמך דמיון השלד בין שלושת הסוגים האלו מעריכים המגלים שגם לשיאוטינגיה היו נוצות בעלות-קולמוס על זרועותיו, רגליו האחוריות וזנבו.
יציאה מהארון

מניעים ומשמעויות

במקביל לעדויות המחקריות המציינות כי להומואים, לסביות וביסקסואלים שיצאו מהארון יש רווחה נפשית גבוהה יותר, דימוי עצמי גבוה יותר ובריאות נפשית רבה יותר, ישנם מחקרים המצביעים על כך שיציאה מהארון בפני ההורים ובני המשפחה היא המשימה הקשה ביותר הטומנת בחובה סיכונים וסכנות בריאותיות ורגשיות - בעיקר לבני נוער. 
ממחקר שערך ד"ר גיא שילה, רכז מחקר בארגון הנוער הגאה ומחבר הספר 'החיים בוורוד', במסגרת עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב, עולה כי גיל היציאה מהארון הממוצע של להט"בים צעירים בישראל נמצא במגמת ירידה: בתוך עשור, מסוף שנות ה-90, ירד הגיל הממוצע מ-22 ל-16 וחצי. תרומה נכבדה ליכולת לצאת מהארון תרם האינטרנט, המאפשר לערוך שיחות, בעיקר אנונימיות, במגוון נושאים ועקב כך, לתת לאנשים תחושה שהם "לא לבד". גם העובדה שרבים מ"היוצאים מהארון" (במובן הרחב של הביטוי), הם אנשים מפורסמים ובעלי תדמית של "מצליחנים", כמו גם "הוצאה מהארון" שעושים לדמויות מהעבר, יכולה לעזור לאנשים רבים להתמודד יותר טוב עם בעיותיהם ולבטיהם ואולי אף להתגבר עליהן, תוך גיבוש תחושת גאווה והשלמה.
במדינות בהן הומוסקסואליות נחשבת לעבירה פלילית, להט"בים עלולים לסבול מהשלכות חוקיות בעקבות יציאה מהארון וחשיפת נטייתם המינית בפומבי. על כן, ישנן מדינות בהן יציאה מהארון מהווה למעשה הפללה עצמית.
צוות קרקע

בתעופה, צוות קרקע הוא מכלול העובדים המטפלים בהכנת המטוס לטיסה. צוות קרקע כולל קשת רחבה של בעלי מקצועות טכניים: מכונאי מנועים, אלקטרונאים, פחחי מטוסים ועוד. בתעופה צבאית כולל צוות הקרקע גם אנשי חימוש, ובתעופה אזרחית כולל צוות הקרקע גם דיילי קרקע, המטפלים בעליית הנוסעים למטוס.
בטייסת טיסה חיילי צוות קרקע נמנים עם הגף הטכני. פעולות צוות הקרקע כוללות: בדיקה יומית לכלי הטיס, בדיקה לפני טיסה, חימוש ותדלוק ותחזוקה קלה. לתחזוקה רחבה יותר פועלת בבסיס טיסה טייסת תחזוקה אווירית. הכשרת צוות קרקע לחיל האוויר הישראלי נעשית בבית הספר למקצועות הטכניים של החיל ובבתי ספר אזרחיים.
מרדכי פרום

ביוגרפיה

נולד בפיוטרקוב שבפולין לנפתלי יצחק הלוי וללאה פרום, חסידי גור. בשנת תרצ"ה (1935), בגיל חמש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בישיבות נובהרדוק בתל אביב, חיי עולם בירושלים ומרכז הרב. היה מקורב לרב יעקב קנייבסקי, בעל הקהלות יעקב.
לפני הקמת המדינה היה מרכז לשכת הגיוס של ירושלים. נשא את צפורה (ילידת שנת תר"צ), בתו של הרב שלום נתן רענן, חתנו של הרב קוק.
בגיל עשרים וארבע, בשנת תשי"ב (1952), הוציא לאור את ספרו תורת הלוי על שמונה המצוות הראשונות בספר החינוך. הספר זכה להסכמות מהרבנים הראשיים - הרב הרצוג והרב עוזיאל, ומהרב צבי פסח פרנק. על חיבורו זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תשי"ד. בשנת תשכ"ג (1953) מינהו דודו הרב צבי יהודה הכהן קוק למגיד שיעור לצעירים מהארץ בישיבת מרכז הרב.
בשנותיו האחרונות גברה השפעתו בישיבת מרכז הרב, הוא העביר שיעורים לכל התלמידים, ואף היה אחראי על קבלת התלמידים. הוא סבר שצריך לנקוט בגישה מחמירה ביחס לקבלת תלמידים, על מנת להעלות את רמתה של הישיבה בהשוואה לישיבות אחרות. לאחר פטירת חותנו הרב רענן, בי' בניסן תשל"ב, נטל על עצמו גם את ניהול הישיבה]. הוא הנהיג שלכל בחור חדש שמגיע לישיבה מוצמד חברותא מבוגר, נוהג שקיים בישיבה עד היום.
כיהן כיו"ר ועדת פרס הרב קוק של עיריית ירושלים.
לפני החגים היה נוהג לתת שיעורים בנושאי החגים בהלכה, בתוספת דברי אמונה ומוסר. נהג להקפיד על שמירת הזמנים. בימים הנוראים היה משמש כשליח ציבור בתפילות ערבית ובמוסף של היום השני של ראש השנה. חלק מהתפילות הולחנו על ידו.
במשך חמש עשרה שנים, לא נולדו לו ילדים. במוצאי יום הכיפורים הקים הרב אריה לוין "בית דין", שגזר שהרב פרום ייפקד בזרע של קיימא, ושגיסו הרב אליהו שלמה רענן ימצא את זיווגו. באותה שנה נולדה לו בת. בהמשך נולדה לבני הזוג בת נוספת, ובן שנולד לאחר שהרב פרום נפטר, בשנת תשל"ג, ונקרא מרדכי נתן - על שם אביו וסבו. גם הרב רענן התחתן.
נפטר מהתקף לב בכ"ח באלול תשל"ב (1972), בגיל 44. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוציאו תלמידים מישיבת מרכז הרב מספר ספרים מתורתו, בעיקר מתוך מחברות שהותיר אחריו.
המפרי, דוכס גלוסטר

ביוגרפיה

מקום הולדתו של המפרי אינו ידוע. המפרי נקרא על שם סבו מצד אימו - המפרי דה בוהן, רוזן הרפורד.
המפרי רכש השכלה (בעוד שאחיו הבכורים לחמו לאורך הגבולות של אנגליה עם ויילס וסקוטלנד). לאחר מות אביו, בשנת 1414, קיבל המפרי את התואר דוכס גלוסטר, וכן את התואר "לורד צ'מברלין של אנגליה", ומושב בפרלמנט. בשנת 1415 הפך המפרי לחבר במועצת המלך של הממלכה המאוחדת.
בתקופת מסעותיו הצבאיים של הנרי החמישי בצרפת, שימש המפרי כמפקד הצבא האנגלי וזכה להצלחה רבה בשל הידע הרב שהיה לו בלוחמת מצור (ידע שרכש במסגרת לימודיו הקלסיים). בעקבות הצלחותיו בשדה הקרב קיבל את התפקיד של מפקד דובר (Constable of Dover), לורד חמשת הנמלים ומשנה למלך (King's Lieutenant).
במות אחיו, המלך הנרי החמישי בשנת 1422 מונה המפרי לתפקיד הלורד המגן (Lord Protector) לאחיינו, יורש העצר, המלך הנרי השישי. במות אחיו הבכור, ג'ון מבדפורד, המפרי טען לזכותו לכהן בתפקיד העוצר, אולם דוד, הנרי ביופורט, חבר מועצת המלך התנגד לכך. (בשנת 1978 נמצאה במכללת איטון צוואתו של הנרי החמישי, ובה נכתב כי רצונו של המלך היה שהמפרי יכהן כעוצר).
המפרי זכה לפופולריות רבה של תושבי אנגליה, והיה ידוע כתומך באמנויות ובהשכלה, יחד עם רעייתו ניהל חצר שוקקת בארמון פלסנטיה בגריניץ', בה התארחו אמנים, מדענים ואנשי ציבור וחברה. הפופולריות שלו איפשרה לו להתמנות לשופט הראשי של דרום ויילס. רעייתו, אלינור קובהם, הייתה לא פופולרית בקרב התושבים, ואויביו של המפרי הביאו למאסרה בעוון כישוף ולשון הרע. בעקבות המשפט פרש המפרי מהפוליטיקה.
ב-20 בפברואר 1447 נאסר המפרי בעוון בגידה. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-27 בפברואר, ונקבר בקתדרלת סנט אלבן. בתקופתו נפוצו השמועות כי למעשה נרצח בלא משפט, אולם כיום סבורים ההיסטוריונים שככל הנראה נפטר משבץ.
אגדה אורבנית מציינת כי המפרי נקבר בקתדרלת סנט פול הישנה (למעשה היה זה קברו של ג'ון מגונט).

אחוזתו של המפרי דוכס גלוסטר

המפרי ירש מהוריו את אחוזת גריניץ' גדר את האחוזה ובכך יצר את פארק גריניץ'. בשנת 1428 הורה המפרי על הקמת ארמון על גדת התמזה אשר נודע בשם "החצר היפה" (Bella Court ) ולימים הפך לארמון פלסנטיה. מגדל הארמון, אשר נקרא על שמו "מגדל הדוכס המפרי" נהרס בשנת 1660 ובמקום הוקם מצפה הכוכבים המלכותי.

ספריית הדוכס המפרי

המפרי היה ידוע כתומך האמנויות וההשכלה, תמך באוניברסיטת אוקספורד ותרם לה 280 כתבי יד. כתבי יד אלה היו הבסיס ל"ספריית הדוכס המפרי" המהווה כיום חלק מהספרייה הבודליינית.

אזכורים תרבותיים

הדוכס המפרי מופיע כדמות במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השישי, חלק ראשון" וכן מוזכר במחזות הנרי הרביעי, חלק שני והנרי החמישי ובספרה של מרגרט פרייזר "The Bastard's Tale".

שלט אצולה

בהיותו בן של המונרך, השתמש המפרי בשלט האצולה של המונרך כאשר ההבדל היחיד הוא בתגית הסמל.
DKW מונזה

DKW מונזה - היא מכונית ספורט קטנה שנבנתה על ידי חברת DKW הגרמנית בשנת 1956, ויוצרה עד שנת 1958. יוצרו, כנראה בין 230 ל-240 יחידות.

חברת המכוניות והאופנועים DKW

דה-קה-וו: DKW) Dampf-Kraft-Wagen) 
חברת DKW נוסדה ב- 1916 כחברה לאביזרי קיטור ומכוניות קיטור. ב- 1920 הייתה DKW יצרנית האופנועים הגדולה בעולם.
בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG (Auto Union). סמל החברה - ארבע טבעות שלובות נועד לסמן את איחוד בין ארבע החברות.
קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן רכש את החברה בשנת 1964.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-45

עמית באפט"א

ג'ון גילגוד
דוד פלורייט
קנת' ר. טימרמן

ביוגרפיה

נולד בניו יורק ב-1953. קיבל תואר ראשון ממכללת גודארד ב-1973 ותואר שני מאוניברסיטת בראון ב-1976. עבר לצרפת, שם עסק בקריירה כסופר, בשנת 1976 הוציא לאור רומן ונובלה.
בתחילת שנות ה-80 הפך טימרמן לכתב המזרח התיכון של "אטלנטה ג'ורנל-קונסטיטושן"  ופיתח מומחיות בנושאי המזרח התיכון וסחר בנשק. ב-1982 נלקח בשבי למשך 24 יום על ידי לוחמי גרילה של הפת"ח בלבנון. היה העיתונאי הראשון שכיסה את אירוע הפצצת החמושים האיסלאמים את שגרירות ארצות הברית ב-1983. בין השנים 1985 ל-1987 טימרמן כיסה כעיתונאי את מלחמת איראן-עיראק ואת תעשיית הנשק במזרח התיכון. זכה בפרס ג'ו פטרוסינו לחקר הדיווחים ב-1987 של קבוצת הרכש האיראנית.
בין השנים 1987 ל-1993 פרסם טימרמן את "חדשות ההגנה במזרח התיכון" והיה לכתב בינלאומי לבנושאי ביטחון אלקטרוני. כתב גם מונוגרפות למרכז שמעון ויזנטל על המאמצים של עיראק, של סוריה ושל לוב לרכוש נשק להשמדה המונית. בשנת 2006 היה מועמד לפרס נובל לשלום.
משולש סגול

משולש סגול הוא טלאי שצורתו משולש שווה-צלעות העומד על קודקודו וצבעו סגול, שהיווה תג אשר שימש לסימון אסירים במחנות ריכוז נאציים במלחמת העולם השנייה. הטלאי שימש לסימון אסירים מדת "תלמידי המקרא" (גרמנית: Bibelforscher), כפי שנודעו אז עדי יהוה, שמטעמי מצפון התנגדו לשירות בצבא. הם כונו לעיתים בלעג "הליצנים של מעלה" (גרמנית: Himmelskomiker). בזמן מלחמת העולם השנייה רצחו הנאצים כ-2,000 עדי יהוה, כ-250 על ידי הוצאה להורג.
תג זה ניתן גם לחברים מקבוצות האדוונטיסטים, הבפטיסטים והפציפיסטים שחיו בגרמניה, אך אלה היוו יחד פחות מאחוז אחד מנושאי הסימון. סימון הקבוצות באמצעות הטלאי הסגול ולבסוף השמדתן, נעשה כחלק מהתנגדות הנאצים לקבוצות מיעוט אשר פירשו מחדש את התנ"ך.
דוד עברי

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, לאברהם ושושנה קרואיז. כשהיה בגיל צעיר עברה משפחתו לגדרה. בדצמבר 1952 התגייס לצה"ל, החל בטירונות כללית ומשם עבר לחיל האוויר לקורס טיס מס' 14. שירת כטייס P-51 מוסטנג. בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, נשאר בחיל לשירות קבע, נשלח בשנת 1956 לקורס מדריכי טיסה קרבית בבריטניה, ומונה למדריך בבית הספר לטיסה בתל נוף. 
במלחמת סיני שירת כטייס אוראגן, בגיחה הראשונה ליווה את מטוסי הדקוטות שביצעו את ההצנחה במעבר המיתלה, בהמשך תקף את שדה התעופה באל עריש. בשנת 1957 מונה לסגן מפקד טייסת 113, בשנת 1960 מונה למפקד טייסת בסיסי בבית הספר לטיסה, בשנת 1961 היה חבר במשלחת חיל האוויר לצרפת לקליטת מטוסי המיראז' 3 ובשנת 1962 מונה לסגן מפקד טייסת מיראז' הראשונה של החיל. בשנת 1963 מונה למפקד טייסת המיסטרים 109, ובשנת 1964 מונה למפקד טייסת 117. בשנת 1966 מונה למפקד בית הספר לטיסה והיה מפקדו הראשון בבסיס חצרים. במהלך שירותו זכה דוד עברי בצל"ש ראש מחלקת אוויר (מקביל לצל"ש מח"ט) על מבצע חשאי.
במלחמת ששת הימים שירת בהצבת חירום כטייס מיראז' בטייסת 101 וכמפקד טייסת פוגה מגיסטר לאחר נפילתם של מפקד הטייסת, רב-סרן אריה בן אור (אורבך), וסגנו, סרן ארנון לבנת, בקרבות במלחמה. באוקטובר 1968 מונה לראש ענף אוויר-3 וב-1969 מונה לעזור ראש מחלקת אוויר למבצעים בדרגת אלוף-משנה. בשנת 1970 מונה למפקד בסיס תל נוף. בשנת 1973 מונה לראש מחלקת אוויר, ובשנת 1974 מונה לראש להק אוויר. באוקטובר 1977 קודם לדרגת אלוף, ומונה למפקד חיל האוויר.
בתקופת כהונתו פונו בסיסי החיל מסיני לנגב, וחיל האוויר השתתף במבצע ליטני בלבנון (1978), בתקיפת הכור הגרעיני בעיראק (מבצע אופרה, 1981), ובמלחמת לבנון הראשונה, ובמסגרתה מבצע ערצב-19 להשמדה של מערך טילי קרקע-אוויר הצפוף של צבא סוריה בבקעת הלבנון. בדצמבר 1982 העביר את הפיקוד על החיל לעמוס לפידות, ופרש מצה"ל.
במשך תקופה קצרה כיהן דוד עברי כיו"ר התעשייה האווירית, ובשנת 1983 חזר לצה"ל ומונה לסגן הרמטכ"ל ולראש אג"ם. בשנת 1985 מונה ליו"ר התעשייה האווירית, ובשנים 1986–1996 היה מנכ"ל משרד הביטחון. בשנת 1996 מונה לעוזר בכיר לשר הביטחון לנושאים אסטרטגיים. בפברואר 1997 עמד בראש הוועדה שחקרה את תאונת מסוקי היסעור מעל שאר ישוב ("אסון המסוקים"). שימש כראש המועצה לביטחון לאומי החל מ-מרץ 1999 ועד לינואר 2000, וכשגריר ישראל לארצות הברית בשנים 2000–2002.
דוד עברי הוא יושב ראש מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל. הוא נשיא חברת בואינג ישראל וסגן נשיא בואינג העולמית. עברי חבר בהנהלת היועצים של העמותה הישראלית להגנה בפני טילים. עמד בראש ועדה לכינון שירות לאומי-אזרחי עליה הוטל להציע מסגרת ותכנים למנהלת השירות.
לעברי הוענק עיטור אות לגיון ההצטיינות בדרגת מפקד של ארצות הברית, ואות השירות המיוחד (DSO) של סינגפור. בישראל הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון, על תרומתו לביטחון ישראל וכלכלתה, ואות אמיתי (אזרחים למען מנהל תקין וטוהר מידות) על בניית נוהלי מנהל תקין בגופים אותם ניהל.
לעברי תואר ראשון ותואר שני בהנדסה אווירונאוטית מהטכניון. 
דוד עברי מתגורר ברמת השרון, נשוי לעפרה לבית סברדלוב ואב לשלושה בנים. בנו, גיל עברי, היה טייס קרב F-16 שנהרג בתאונת אימונים ב-1987. ב-2008 זכה בתואר יקיר העיר רמת השרון.
אסימי (אוניית מעפילים)

אסימי הייתה אוניית מעפילים שארגנה ההגנה.

היסטוריה

האונייה הפליגה מנמל קונסטנצה שברומניה ב-1 באפריל 1939 כשעל סיפונה 470 מעפילים.
כשהגיעה "אסימי" אל חופי ארץ ישראל עגנה מול קיבוץ מצפה הים, והחלה בהורדת המעפילים. בלילה הראשון הורדו 90 מהמעפילים ולקראת הבוקר התרחקה הספינה מהחוף. בלילה הבא הורדו 140 מעפילים נוספים עד שהתגלתה האונייה על ידי ספינת סיור בריטית. החיילים הבריטים השתלטו ב-11 באפריל על "אסימי", והובילו אותה לנמל חיפה כשעל סיפונה 268 מעפילים. רב החובל, גרגוריוס בגולטיס, נעצר, הועמד למשפט ונדון ל-9 חודשי מאסר וקנס 100 לא"י. על האונייה הועלו 176 מעפילים שנתפסו באונייה קאטינה לצורך גירושם ללב ים. הכוונה לגרש את האנייה נתקלה בקשיים בגלל מאסרו של רב החובל והעובדה שלסגנו לא היה רישיון להשטת האונייה. כמו כן, לא היו לספינה מספיק סירות הצלה.
במחאה על הגירוש הצפוי ארגנה מועצת פועלי חיפה בשיתוף ההגנה שביתה כללית והפגנה רבת משתתפים בחיפה. אולם צעדי המחאה לא הועילו. העולים באונייה אף הציעו להתגייס לצבא הבריטי, אך נענו בשלילה.
ב-29 באפריל גורשה האונייה מארץ ישראל כשעל סיפונה 240 מעפילים (ללא מעפילי קאטינה), לאחר שנמסר להם מזון לשבעה ימים.
שישה ימים לאחר מכן הצליחה להוריד 12 מעפילים בחוף תל אביב שם החליטו המארגנים על שיטת הורדה אחרת, ופנו לכיוון איי יוון על מנת להצטייד בסירת מנוע.
התוכנית הייתה להוריד את המעפילים לחוף ממרחק באמצעות סירת המנוע, כאשר "אסימי" לא נכנסת למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל המנדטורית.
ב-1 ביוני הפליגה "אסימי" מיוון כשהיא גוררת אחריה את סירת המנוע "דמטריוס".
כשהתקרבה לארץ ישראל התארגנו המעפילים להורדה מול חוף שפיים. אך אז התגלתה "אסימי" על ידי מטוס סיור בריטי. על כן, הפליגה לחוף נהריה. קציני צבא בריטיים, ששחו להנאתם בחוף, גילו את האונייה המורידה מעפילים, הזעיקו את המשטרה והמעפילים נעצרו.
המעפילים שוחררו לאחר שבוע כשמספרם נוכה ממכסת אשרות הכניסה הרשמיות של יהודים לארץ ישראל לאותה שנה.