google/wiki40b huggingface dataset:
זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק

זלמן יוסף הלוי סולובייצ'יק (ה'תרל"ה, 1874 - ל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942) היה רוקח ועסקן ציבור ביישוב הישן בירושלים, שימש מנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל ונשיא אגודת אחווה.

חייו ופועלו

נולד בעיר העתיקה בירושלים, בחול המועד סוכות ה'תרל"ה לחנה ביילה ושמחה סולובייצ'יק. שמחה היה נינו של רבי חיים מוולוז'ין, מייסד ישיבת וולוז'ין, ובן דודו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
הוא נחשב כ"רופא לא מדופלם" והיה ידוע בכינוי "זלמן אופטייקר" (ביידיש משמעו- הרוקח), משום שבגיל העשרה המאוחר הוא נסע ללונדון ללמוד רוקחות
וכמה שנים אחרי ששב לארץ, כשהיה בן עשרים, הוא פתח בית מרקחת בשכונת מאה שערים עם שותפיו יעקב מלומד ומנדל קרמר.
לימודיו ובקיאותו ברוקחות הקנו לו מוניטין בקרב הרופאים ואנשי הקהילה בירושלים; רבים מהם היו מחכים לאישורו לפני שהיו עוקבים אחרי עצות רופאיהם. לעיתים קרובות הוא התבקש להשתתף בהתייעצויות הרופאים שהתלבטו בדרך הטיפול בחולים במצב חמור.
כשהיה בן שמונה עשרה נשא לאשה את חיה רייזה בת משה צבי לוינזון ממייסדי שכונת מאה שערים ומראשוני פתח תקווה. חיה הייתה ידועה בעבודת הקהילה שלה. היא נפטרה בי"ט בסיוון ה'תרפ"ו בירושלים.
בית המרקחת שפתח היה רק אחד מפועליו לצדקה ותרומות לנזקקים. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשהיה גזבר ועד העזרה של הג'וינט בירושלים, פעל למען הנזקקים לעזרה, החל מביקורי חולים (למרות סכנת הנפילה בידי משמרות הצבא הטורקי שמשירות בו הוא השתמט), וכלה בנתינת תרופות בחינם לכל מי שנצרך להם.
בנוסף לפעילויות הצדקה תרם בחזונו ובמעשיו לבניית הקהילה ולהתרחבותה. כמנהל הוועד הכללי של כנסת ישראל הוא גישר את היישוב החדש עם היישוב הישן כאשר השכיל לשזור את אמונות העבר בפעולות תנועת התחייה החדשה ויזם שיטות חדשות כדי לייעל את פעולות הוועד הכולל. כמו כן שימש כנשיא אגודת אחווה.
סולובייצ'יק הגה מספר רעיונות שהוגשמו, חלקם בחייו וחלקם לאחר מותו. בין השאר, היה מיוזמי שכונת קריית שמואל בירושלים (שנוסד על ידי "אוצר החסד קרן שמואל" בשנת ה'תרפ"ה) ובית הכנסת אוהל רבקה שבמרכזה (מנדבה של רבקה רוטברג). בתו רחל, נכדו משה צבי, וניניו יואב ועמית, נולדו בשכונה. בנו, חיים, היה מראשי פקידי בנק אפ"ק.
אף על פי שהיה בין הראשונים לצאת מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, יזם  להגדיל את מספר היהודים בעיר העתיקה. הוא אירגן את הקמת אגודת "ש.י.ל.ה" - "שובה ישראל לעיר העתיקה" ושיתף ברעיונו את פנחס רוטנברג (יושב ראש הוועד הלאומי), ומנחם אוסישקין (נשיא הקרן הקיימת לישראל) שתמכו והמשיכו בפועלו זה לאחר מותו ממחלה בל' בסיון ה'תש"ב, 15 ביוני 1942.
I Wanna Be Your Man

הגרסה של הביטלס

הגרסה של הביטלס יצאה 3 שבועות אחרי הגרסה של הרולינג סטונס, את השיר שר רינגו סטאר. הגרסה של הביטלס לא יצאה כסינגל והשיר הוא חלק מאלבום With the Beatles.
אכילה

אכילה היא תהליך של הכנסת מזון לגוף. צריכת מזון חיונית לקיום החיים ואכילה היא הדרך העיקרית להיזון. בחברה האנושית נהוג להקדיש פרקי זמן במהלך היום לאכילה, ארוחות. ברוב החברות המודרניות מתקיימת שגרה של שלוש ארוחות במהלך היום - ארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בנוסף להן או במקומן קיים מגוון של ארוחות ביניים.
על מזון ראוי לאכילה ושאינו מזיק לבריאות  נאמר שהוא אָכִיל; על פי הכתוב במילונו, את שם התואר הזה (בהוראת edible, eatable) חידש ראובן אלקלעי.

תהליך האכילה

האכילה מורכבת מנגיסה, לעיסה, בליעה, עיכול והפרשה. ההחלטה מה וכמה לאכול תלויה במספר גורמים, ביניהם: מראה וריח האוכל המשפיעים על התיאבון, תחושת הרעב הפנימית, השפעה חברתית, ולעיתים אף צורך נפשי.

מנהגי אכילה

בתרבות ובדת התפתחו מנהגי אכילה מגוונים. 
ביהדות יש לברך לפני תחילת האכילה ובסיומה. הברכות נקבעות לפי סוג המזון הנאכל. בארוחה שיש בה לחם, למשל, לפני הארוחה יש ליטול ידיים ולברך על כך, ולאחר מכן לברך ברכת המוציא לחם מן הארץ. לאחר הארוחה יש ליטול ידיים במים אחרונים ולברך ברכת המזון.
עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית

עיטורים אישיים

עיטורים אישיים ניתנים בדרך כלל על מעשה גבורה בשירות כוחות הביטחון ולעיתים ישנה הפרדה בין סוגי עיטורים שונים באותה דרגה, אך לזרועות שונות. קיים סדר חשיבות בדרגת העיטור, כאשר מדליית הכבוד היא העיטור בעל הדרגה הגבוהה ביותר ואחריו שאר העיטורים בדרגות נמוכות יותר. העיטורים מובאים כאן בסדר חשיבותם.
יהושע פלמון

יהושע (ג'וש) פלמון (1913 – 1994) היה מומחה לענייני ערבים. בתקופת טרום המדינה היה איש המחלקה הערבית של הש"י וראש המחלקה הערבית בסוכנות היהודית. בתקופת המדינה היה יועץ לענייני מיעוטים של ראש הממשלה וראש המחלקה לענייני ערבים במשרד החוץ.
נולד בתל אביב כבן הזקונים לאסתר וחייקל פלמן, ממייסדי תל אביב. גדל בעקרון בימי מלחמת העולם הראשונה וחזר לתל אביב בסיומה. למד בתחכמוני ואחר כך בגימנסיה נורדיה. כמו אחיו לפניו, יצא לעבוד בגיל 16 לסייע בפרנסת הבית. זמן קצר לאחר מכן כבר היה חבר ההגנה. עבד במפעלי האשלג בסדום בשנים 1939-1935 כמאבטח, שם ניצל את שליטתו בערבית לתקשורת עם הפועלים הערבים.
כאיש המחלקה הערבית של הש"י, בשנת 1941, כאשר סוריה ולבנון היו תחת שלטון צרפת של וישי והבריטים התכוננו לפלישה אליהן מארץ ישראל, פיקד פלמון על קבוצה של 12 מסתערבים, ראשוני המחלקה הסורית, שנשלחו לביירות ולדמשק, לפעולות מודיעין וחבלה כהכנה לפלישה.
בהמשך שימש פלמון ראש המחלקה הערבית בסוכנות היהודית. בתפקידו זה, למחרת הרצח בגן הוואי שאירע ב-10 באוגוסט 1947, נפגש יהושע פלמון עם מפקד ארגון הנג'אדה, מוחמד נימר אל-הווארי (לימים שופט מחוזי במדינת ישראל), בבית-קפה בחולון. השניים הסכימו שמעשה הרצח היה התגרות שמטרתה לגרום לתנועת הנג'אדה המתונה לחבור לחוסיינים הקיצוניים. אל הווארי יצא למסע הסברה בקרב אנשיו וקרא להם לא להתפתות למסיתים. פלמון הודיע למפקדי ההגנה כי פגיעה באנשים שלא השתתפו ברצח תשרת את כוונת החוסיינים, וכי יש לפגוע באשמים בלבד.
במהלך מלחמת העצמאות היה פלמון אחד המארגנים של תחילת שיתוף הפעולה של הדרוזים עם צה"ל, והשתתף במפגש עם איסמעיל קבלאן שהוביל לנסיגת הגדוד הדרוזי של צבא ההצלה ועריקת חלק מאנשיו.
בתום מלחמת העצמאות השתתף בשיחות עם סוריה להשגת הסכם שביתת נשק עמה והיה אחד משלושת החותמים בשם מדינת ישראל על הסכם שביתת הנשק עם סוריה. בראשית תקופת המדינה שימש יועץ לענייני מיעוטים של ראש הממשלה דוד בן-גוריון ולאחר מכן ראש המחלקה לענייני ערבים במשרד החוץ.
מכון אלברט איינשטיין

מכון אלברט איינשטיין הוא מכון מחקר לא ממשלתי בבוסטון, ארצות הברית, העוסק במחקר והפצת ידע בנושא התנגדות לא אלימה וקידום השימוש באסטרטגיות לא אלימות בקונפליקטים ברחבי העולם.

רקע

המכון נוסד בשנת 1983 על ידי ג'ין שארפ, וקרוי על שם המדען המפורסם, אלברט איינשטיין שהיה מחויב לאי אלימות, וגילה בשנותיו המאוחרות חשיבות גדולה בצמצום האלימות בעולם. המכון מוקדש לקידום מחקר ושימוש פעולה אסטרטגי בסכסוכים אלימים ברחבי העולם. בין מטרותיו מונה המכון מחויבות להגנה על חופש, חרויות ומוסדות דמוקרטיים וצמצום האלימות הפוליטית בעולם באמצעות קידומן של אסטרטגיות של פעולה לא אלימה כחלופה.

פעילות

המוסד תומך בפרויקטים מחקריים, פעיל בייעוץ לתנועות התנגדות לדיכוי ותומכי דמוקרטיה ברחבי העולם (כולל קבוצות בבורמה, תאילנד, טיבט, לטביה, ליטא, אסטוניה, בלארוס, סרביה, שטחי הרשות הפלסטינית ועוד), ופועל לפרסם את העוצמה ואת הפוטנציאל של המאבק הלא אלים ברחבי העולם באמצעות הפצת חומרים כתובים, תרגומים, סדנאות, וקידום הרעיון בתקשורת. המכון הוציא לאור עצמאית ובשיתוף פעולה עם גופים נוספים עשרות כותרים בנושא ועשרות תרגומים לשפות שונות.
מכון אלברט איינשטיין מעמיד לשימוש חופשי של אנשים מרחבי העולם את פרסומיו המתורגמים ל-42 שפות שונות, כולל ספרים שלמים מאת ג'ין שארפ וממשיכי דרכו הזמינים באתר האינטרנט של המכון להורדה ושימוש ללא תמורה.
ואוול

וָאוֵול (בפולנית: Wawel) היא מתחם בנוי בקרקוב, בגובה 228 מטרים מעל פני הים, בגדה השמאלית של הנהר ויסלה. המבנים העיקריים בגבעה הם טירת ואוול, ששימשה במשך כמה מאות שנים משכן למלכי פולין וכיום היא מוזיאון, וקתדרלת ואוול, אתר ההכתרה והקבורה של מלכי פולין והאתר בו טמונים שרידיו של סטניסלב הקדוש, הקדוש הפטרון של פולין. בכך היוותה הגבעה הן את המרכז השלטוני והן את המרכז הדתי של ממלכת פולין מן המאה ה-11 ועד אבדן עצמאות פולין במאה ה-17 ונותרה מרכז לאומי חשוב ומחוז-חפץ בעת המאבקים לעצמאות פולין.

היסטוריה

מבחינה גאולוגית הגבעה היא גוש אבן גיר מתקופת היורה. הממצאים הארכאולוגיים בגבעת ואוול מעידים על התיישבות אנושית באתר כבר בתקופת האבן. לפי האגדה נוסדה קרקוב במאה ה-7 על ידי הנסיך קרקוס שבנה אותה מעל למערה בתחתית הגבעה בה התגורר הדרקון של ואוול (Smok Wawelski). במאה ה-9 הוקם על הגבעה קסטרום (מחנה מבוצר) של שבט הויסטולאנים (Wiślanie) הסלאבי. שליט פולין הראשון משושלת פיאסט, מיישקו הראשון, כבש את המקום בסוף המאה ה-10 וקבע בו את אחד מאתרי מגוריו (לאחר פוזנן וגנייזנו). יורשיו המשיכו בכך והמלך ולדיסלב הראשון הרמן קבע את קרקוב כבירתו ב-1038. ב-1320 הוכתר בקתדרלת ואוול ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) ומאז הוכתרו בה כל מלכי פולין.
מבנה הקתדרלה הראשון הוקם על הגבעה סמוך להקמתה של בישופות קרקוב בשנת 1000, הקתדרלה הניצבת כיום נחנכה ב-1364.
הטירה הוקמה במהלך המאה ה-14, בימיהם של קז'ימייז' השלישי (הגדול), ולדיסלב השני יגיילו וידוויגה, מלכת פולין.
שני המבנים שופצו והורחבו, בעיקר בתקופת הרנסאנס במאה ה-16, על ידי אדריכלים ואמנים שהובאו מאיטליה.
ב-1609 העביר המלך זיגמונט השלישי ואזה את בירתו לוורשה והגבעה החלה לרדת מגדולתה. במסגרת המלחמה הצפונית הקטנה בשנים 1655–1657 ושוב ב-1702 נכבשה קרקוב על ידי שוודיה וחלקים מהמצודה ניזוקו. בעת חלוקות פולין וכיבושה על ידי רוסיה ופרוסיה, ננטשה הגבעה לפרקי זמן ארוכים ומצבה התדרדר. עם זאת המשיכה הגבעה להיות מוקד ללאומיות ולפטריוטיות הפולנית. ב-1815 נערכה בקתדרלת ואוול הלווייתו של יוזף פוניאטובסקי ומאז היא הפכה לפנתאון לאומי בו נקברו גיבורים לאומיים ומחיי השפה והתרבות הפולנית בהם לוחם החירות תדיאוש קושצ'ושקו; המשורר הלאומי אדם מיצקביץ' (שעצמותיו הועברו למקום ב-1890); "אבי הדרמה הפולנית", יוליוש סלובצקי ואחרים. בשנת 2010 נקברו במקום גם נשיא פולין לך קצ'ינסקי ורעייתו מריה, שנספו בהתרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה.
בשנת 1905 הורה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה לחייליו לסגת מהגבעה, דבר שנתן את האות לתנופת שיקום ושיפוץ המבנים הלאומיים בה. במהלך חפירות ארכאולוגיות בעת השיקום התגלתה הרוטונדה של מריה הבתולה המתוארכת ל-970 לערך. עם כינונה של הרפובליקה הפולנית השנייה, לאחר מלחמת העולם הראשונה, הכריז הפרלמנט הפולני על הגבעה כאתר לאומי ייצוגי ועל המצודה כמעונו הרשמי של נשיא פולין.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה המצודה משכנו של המושל הכללי של השטחים הכבושים בפולין הנס פרנק. באותה תקופה שדדו הנאצים אוצרות רבים מהמצודה והקתדרלה.
מאז כינון הרפובליקה הפולנית השלישית ב-1990 שוקמו מבני הגבעה ונקבעו בה מספר מוזיאונים, בהם מוזיאון המצודה ודירות השרד, מוזיאון יוחנן פאולוס השני והמוזיאון ההיסטורי לתולדות פולין.
הת'ר סירס

קורות חיים

סירס נולדה בלונדון, לאחר סיום בית הספר המרכזי לדרמה, החלה להופיע בתיאטרון, בין השאר למול ריצ'רד ברטון במחזה "הבט אחורה בזעם" של ג'ון אוסבורן בהחליפה את מרי יור.
ב-1957 הופיעה בסרט "סיפורה של אסתר קוסטלו" לצידה של ג'ואן קרופורד וגילמה נערה שהפכה לעיוורת חרשת ואילמת לאחר תאונת פיצוץ בילדות. היא הצטיינה בסרט בעיקר בהבעות פנים בתמונות תקריב. על משחקה בסרט זה קבלה את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי לשנת 1957 והייתה מועמדת בקטגוריה זו לפרס גלובוס הזהב.
ב-1959 הופיעה לצידו של לורנס הארווי בסרט מקום בצמרת כסוזן בראון, בתו של האדם העשיר בעיר שבעלה בוחר בה לאישה רק רק לטפס במעמד החברתי שלו ולהגיע ל"מקום בצמרת".
ב-1960 הופיעה בסרט "בנים ואוהבים" המבוסס על ספרו של ד.ה. לורנס.
ב-1962 הופיעה בסרט פנטום האופרה בתור זמרת האופרה שהפנטום מתאהב בה.
לאחר מכן הופיעה בתיאטרון ובהפקות טלוויזיה של ה-BBC. מתה בגיל 58 מקריסת מערכות.
אאורל ברגלזאן

אָאוּרֵל בַּרְגְלָזָאן (ברומנית: Aurel Bărglăzan;‏ 27 במרץ 1905 - 17 באוקטובר 1960) היה מהנדס רומני, פרופסור אוניברסיטאי וחבר מתכתב של האקדמיה הרומנית, מייסד האסכולה הרומנית למכונות הידראוליות והוגה תוכנית של תעלת דנובה-הים השחור.
ברגלזאן נולד בפורומבקו עילית בקרבת סיביו ברומניה, לכומר ניקולאה ברגלזאן ולרעייתו, מרתה. הוא למד בבלאז', בבראשוב ובסיביו ולאחר מכן התחיל ללמוד ב-1923 בבית הספר הפוליטכני של טימישוארה.
ב-1928 ערכו ברגלזאן ואוקטביאן סמיג'לסקי (Octavian Smigelschi), שניהם סטודנטים בפוליטכנית של טימישוארה, מחקר במסגרת עבודת הגמר שלהם, תחת השם "Studiul unui canal navigabil Cerna-Voda – Constanța" (מחקר על תעלת שיט מצ'רנוודה לקונסטנצה) וקבעו למעשה את הנתיב הנוכחי של התעלה.
ברגלזאן נקלט בסגל ההוראה של בית הספר הפוליטכני כאסיסטנט בקתדרה האלקטרוטכנית ואסיסטנט בקתדרה למכונות הידראוליות. מ-1936 היה למרצה, ב-1940 קיבל תואר דוקטור וב-1941 פרופסורה. ב-1947 התמנה לראש הקתדרה למכונות הידראוליות, תפקיד שהחזיק בו עד מותו. הוא היה גם דקאן הפקולטות לאלקטרומכניקה ודקאן הפקולטה למכניקה. ב-22 ביולי 1955 נבחר לחבר מתכתב באקדמיה הרומנית.
גיידסטאר

גיידסטאר (באנגלית: GuideStar; כוכב מנחה) הוא מיזם אינטרנטי שמטרתו לאפשר לציבור הרחב גישה למידע ממשלתי על כל הארגונים ללא כוונת רווח בישראל כגון: עמותות, חברות לתועלת הציבור והקדשות. מספר הארגונים הפעילים המוצגים באתר גיידסטאר ישראל הוא כ-41,000.

היסטוריה

פרויקט גיידסטאר המקורי הוקם בשנת 1994 בארצות הברית כיוזמה פרטית. בשנת ב-2004 הוקם בבריטניה ארגון גיידסטאר העולמי שמטרתו להפיץ פרויקטים דומים ברחבי העולם והוא שקידם את הפרויקט בארץ. את הפרויקט בישראל יזמו ביחד משרד המשפטים, ג'וינט ישראל ויד הנדיב ("קרן רוטשילד"). הוא נבנה על ידי NPTech טכנולוגיה וכיום מנוהל על ידי משרד המשפטים. האתר עלה בגירסת ניסוי בשנת 2009 וביולי 2010 נפתח לציבור הרחב. 
האתר מאפשר לקבל מידע מקיף על העמותות שניתן על ידי רשם העמותות (למשל דוחות כספיים, דוחות מילוליים, מטרות, מספר עמותה, שנת יסוד, מען העמותה, בעלי תפקידים, אישור ניהול תקין) ומידע שיסופק באופן וולונטרי על ידי העמותות עצמן כגון תיאור פעילויות העמותה, מקומות פעילות, פרטי קשר וכדומה.

תפעול גיידסטאר ישראל

גיידסטאר פועל בישראל שלא למטרות רווח. כל הארגונים המופיעים באתר אינם משלמים עבור היכללות בו, והעיון בכל אחת מהרשומות באתר ניתן בחינם ולכולם. 
גיידסטאר ישראל הינו מיזם ממשלתי המתאפיין בשיתוף פעולה בין מגזרי – הפרויקט מנוהל ע"י משרד המשפטים בשיתוף ג'וינט ישראל ומלווה ע"י ועדה ציבורית מייעצת שכוללת גורמים שונים במגזר הממשלתי, האזרחי והעסקי.
פליקס-מארי אבל

פֿליקס-מארי אַבֵּל (בצרפתית: Félix-Marie Abel;‏ 29 בדצמבר 1878, סנט איז (צר'), צרפת – 24 במרץ 1953, ירושלים, ישראל) היה נזיר דומיניקני, מורה בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים, חוקר מקרא, גאוגרף, ארכאולוג והיסטוריון שהתמקד בתולדות ארץ ישראל.

קורות חייו ופועלו

פֿליקס-מארי אַבֵּל נולד והתחנך בצרפת. ב-1902 הגיע לירושלים להשתלם בבית הספר ללימודי המקרא שיסד מארי-ז'וזף לגראנז' בשנת 1890 וב-1905 נתמנה שם למורה. אַבֵּל התמחה באפיגרפיה, ורבים מחיבוריו עסקו בפענוח כתובות. כמו כן התמסר לחקר הגאוגרפיה ההיסטורית והארכאולוגיה של ארץ ישראל כבר מראשית שהותו בה.
מתחילה עסק בחקר ירושלים, וכבר ב-1903 פרסם יחד עם חונכו ועמיתו לואי-איג ונסאן את מחקריו שם. בסוף 1908 יצא לסקור אתרים בבקעת הירדן ובסביבות ים המלח. הסקר תואר בספרו מ-1911, "שיִט סביב ים המלח". אַבֵּל היה עמיתו של ונסאן במחקריהם בכנסיית המולד בבית לחם, באמאוס, במערת המכפלה בחברון ובעיקר בירושלים. חיבורם המשותף של ונסאן ואַבֵּל, "ירושלים – מחקרים טופוגרפיים, ארכאולוגיים והיסטוריים" ראה אור בארבעה כרכים בשנים 1912–1925. ב-1927 השתלב אַבֵּל בחפירות הארכאולוגיות בנַירַבּ (النيرب) (גר') שבצפון סוריה (כיום פרוור של חלב). בתקופה זו ערך את תיאורי סוריה וארץ ישראל במדריכי Guide Bleu  הצרפתים. ב-1927 ראה אור ספרו "דקדוק השפה היוונית בתרגום השבעים ובברית החדשה".
ב-1933 פרסם את הכרך הראשון של חיבורו הגדול, "הגאוגרפיה של ארץ ישראל" (גאוגרפיה פיזית וגאוגרפיה היסטורית). ב-1938 ראה אור הכרך הבא שלו (חלקו הראשון עסק בגאוגרפיה מדינית – ממלכות, מחוזות, גבולות ודרכים מהתקופה הכנענית ועד תום התקופה הביזנטית באזורנו, ובחלקו השני הובאה רשימה מפורטת בסדר אלפביתי של היישובים "המקראיים וההיסטוריים"). ב-1949 פורסם תרגומו המוער ל"ספרי המקבים" א' וב' שהכיל את מחקריו לגבי זיהוי אתרי הקרבות ושאר המקומות הקשורים בפועלם של החשמונאים. בקיאותו בגאוגרפיה ההיסטורית של הארץ באה לביטוי בתרגום ספר יהושע לצרפתית (1950; במסגרת מפעל תרגומי תנ"ך ירושלים). סמוך לפטירתו ראה אור ספרו "תולדות ארץ ישראל מכיבוש אלכסנדר הגדול ועד הכיבוש הערבי". בחלקו השני של הספר (ממלחמת היהודים ברומאים ועד הכיבוש הערבי) יוחד מקום נרחב לראשית הנצרות ולתנועת הנזירות.
אַבֵּל נמנה עם ראשוני החברה המזרחנית הארץ-ישראלית בעת היווסדה ב-1920, והיה פעיל בה כחבר הנהלה וחבר מערכת כתב-העת שלה (JPOS). בשנותיה האחרונות (1946–1948) כיהן בתפקיד סגן הנשיא של החברה. כמו כן היה חבר מועצת האגודה למען ירושלים. בשנת 1940 מונה מטעם האפיפיור פיוס השנים עשר ליועץ הוועדה המקראית האפיפיורית (צר').
אַבֵּל נפטר ב-1953 ונקבר בחצר מנזר סנט אטיין בירושלים לצד עמיתיו, חוקריה החשובים של הארץ במחצית הראשונה של המאה ה-20 – לואי-איג ונסאן, רולאן דה ווֹ ורפאל סוויניאק.
קצף גילוח

קצף גילוח הוא תכשיר המסייע לגילוח, בעיקר של שיער פנים באמצעות סכין גילוח. מטרת קצף הגילוח היא ריכוך השיער ובכך הוא מונע כאבים ופציעות מסכין הגילוח בעת הגילוח.
מרבית קצף הגילוח נמכר במיכלי אוויר דחוס (אירוסולים), או מוקצף מג'ל גילוח. בעבר, בטרם נעשה שימוש באירוסולים, הוקצף קצף הגילוח מסבון גילוח באמצעות מברשת גילוח.

היסטוריה

על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח.
עד ראשית המאה ה-20 קצף הגילוח נוצר באמצעות הקצפת סבון גילוח בעזרת מברשת גילוח שהייתה עשויה לרוב משערות גירית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרות.
השימוש הראשון במיכל אוויר דחוס לצורך יצירת קצף גילוח נעשה בשנת 1949 במוצר של חבר קארטר וולס (Carter-Wallace)‏
מיכלי הגז הראשונים עשו שימוש בגז CFC (הלואלקאן) אולם בשל הנזק שגרם גז זה לשכבת האוזון בשנות ה-70 של המאה ה-20 הגבילה הסוכנות הגנת הסביבה של ארצות הברית את שימוש בגז זה והחל שימוש בגזים אחרים כגון פנטאן, פרופאן, בוטאן ואיזובוטאן.
שמן סובין אורז

שמן סובין אורז (המכונה גם "שמן אורז") הוא סוג של שמן המופק מקליפת הסובין והנבט של האורז.

שמן סובין אורז בעולם

בשמן סובין אורז נעשה שימוש במשך שנים רבות במדינות המגדלות אורז, והוא מוערך במיוחד ביפן עקב תכונותיו הבריאותיות. כמו כן השמן נפוץ במדינות במזרח כגון הודו, סין ותאילנד ובולטת נוכחותו כשמן מוביל ופופולרי בניו זילנד. כיום מיוצר שמן סובין אורז גם בקליפורניה. שמן זה מיוצר מאורז אמריקאי והוא פופולרי במיוחד במערב ארצות הברית.

שמן סובין האורז בבריאות ובתזונה

כולסטרול וכלי הדם- מחקרים הראו כי שמן סובין האורז ונוגדי החימצון המצויים בו, ובפרט הגמא אוריזנול, נמצאו כתורמים לבריאות הלב וכלי הדם, בכך שמורדים את רמות הכולסטרול והטריגליצרידים בדם. מחקרים מוכיחים כי הללו מסייעים בהורדת הכולסטרול הרע, כמו כן נמצא הגמא אוריזנול מוריד את רמות הטריגליצרידים בדם (שומנים). עוד נמצא כי שמן סובין אורז מפחית את נטיית הטסיות בדם להידבק וליצור דם סמיך אשר עלול להצר את העורקים וכך מקטין את הסיכוי למחלת טרשת עורקים (אטרוסקלרוסיס). שילוב של שמן סובין אורז עם שמן שומשום הניב ירידה משמעותית בלחץ דם גבוה, דומה מאד לתוצאות המושגות על ידי תרופות כימיות. כמו כן התברר במספר מחקרים כי גמא אוריזנול המצוי בשמן סובין אורז נמצא במחקרים כמאזן הורמונלי לתסמיני גיל המעבר. במחקר שנערך דיווחו 90% מהנשים על הקלה ניכרת בתסמיני גיל המעבר אחרי 4–6 שבועות.
עלי הראשון, צ'יף יג'ו

ראס עלי הראשון.  (נפטר ביוני 1788) היה הראס של באגמדיר ובעקבות מותו של מיכאל סהול רגנט/סגן הקיסר הראשון מקרב שושלת יג'ו של האימפריה האתיופית. עלי היה בנו של סארו גוונגול הצ'יף של שבט יג'ו המשתייך לעם האורומו ואמו הייתה גאלאבו פרס.
על פי מרדכי אביר עלי הוא זה שייסד את העיר דברה תבור שנהפכה לבירת שושלת יג'ו. עלי נקבר בעיירה לליבלה כאשר נפטר.
לאנס

גאוגרפיה

לאנס ממוקמת במישור ארטואה על גדות תעלת דל, כ-200 ק"מ צפונית לפריז, בין ליל מצפון ואראס מדרום. היא נמצאת על ציר כבישים מהירים: פריז - ליל וקאלה - ריימס. קו הרכבת TGV מחבר אותה עם פריז (שעה ועשר דקות). בסביבותיה נמצאים מרבצי פחם שהפכו אותה לעיר תעשייתית.

היסטוריה

ייסודה של העיר לוטה בערפל, אך מטבעות מתקופת השושלת המרובינגית שנמצאו בסביבותיה מעידים על כך שהיה במקום יישוב רומאי בשם לנה קאס (כנראה קאסטרום - מילה המציינת מחנה צבא או בניין מבוצר), וכנראה מכאן השם לאנס.
ב-1526 עברה העיר לידיו של מלך ספרד, בהיותה חלק של ארצות השפלה הדרומיות. ב- 20 באוגוסט 1648 התחולל במקום קרב לאנס שבו לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה ניצח את צבא ספרד - מה שסימן את המשך שקיעתה הצבאית של ספרד באירופה. בעקבות ניצחון זה וניצחונותיו של המרשל טורן, הקרדינל מאזארן חתם על הסכמי שלום וסטפליה שבהם זכתה צרפת למעמד של מעצמה מדרג ראשון באירופה.
במלחמת העולם הראשונה העיר סבלה קשות. היא הייתה בידי הגרמנים מ-1914 עד 1918 ושימשה כמרכז אספקה חשוב של הצבא הגרמני. לא רחוק מהעיר נערך קרב רכס וימי. במהלך המלחמה הומטרו עליה פגזים רבים שבחלקם הגדול לא התפוצצו - מה שהיווה סכנה בתקופת השיקום שלאחר המלחמה. לפני שנסוגו, הגרמנים שרפו והחריבו את כל מכרות הפחם שנמצאו בסביבות העיר. השתוללה בעיר גם מגפת השפעת הספרדית שגבתה מחיר יקר בחיי אדם. העיר סבלה גם במלחמת העולם השנייה אם כי במידה פחותה.

כלכלה

ב-1849 התגלו מרבצי פחם בעומק של 150 מטר ביער שבסביבות העיר. ב-1853 הוקמה חברת לאנס שקיבלה זכות בלעדית לניצולם, ולאנס החלה להיות מרכז תעשייתי חשוב שהתבסס על מכרות פחם ועל שאיבת נפט. אולם, במלחמת העולם הראשונה כלכלת העיר נפגעה קשות כאשר הגרמנים החריבו את כל מכרות הפחם לפני שנסוגו. פגזים שלא התפוצצו נשארו בשטח והקשו על תהליך השיקום שלאחר המלחמה. כלכלת העיר סבלה גם במלחמת העולם השנייה, אם כי במידה פחותה.
ניצול מכרות הפחם נפסק לחלוטין ב-1990, ומאז עברה העיר תהליך של גיוון הפעילות התעשייתית. כיום קיימות בעיר תעשיות טקסטיל ומטלורגיה (בעיקר ייצור דוודים וחוטי מתכת), ייצור מכוניות ועיבוד מזון.
שלוחה של אוניברסיטת ארטואה (שנוסדה ב-1992 ושמרכזה בעיר אראס) נמצאת בלאנס.
קבוצת הכדורגל של העיר, "רסינג דה לאנס", זכתה באליפות צרפת ב-1998. אצטדיון פליקס בולאר, שאירח אחדים ממשחקי גביע העולם בכדורגל באותה שנה, נמצא בלב העיר.
The Marshall Mathers LP 2

רקע

ב-2012, אמינם עבד על הפקת האלבום של הרכב ההיפ-הופ Slaughterhouse, בחסות חברת ההפקות שלו שיידי רקורדס, בנוסף לזאת אמינם התארח במספר שירים של אומנים ביניהם: ריהאנה, סקיילר גריי, פינק ואובי טרייס.
במהלך טקס הMTV, הכריז אמינם את שמו של האלבום חדש "The Marshall Mathers LP 2", ושיצא לאור ב-5 בנובמבר 2013, זהו אלבום המשך לאלבומו המצליח של אמינם "The Marshall Mathers LP", שיצא ב-23 במאי 2000, שמכר מעל כ-21 מיליון עותקים ברחבי העולם.
השיר הראשון שיצא לאור נקרא "Survival", הוצג לראשונה בטריילר למשחק המחשב החדש: "Call Of Duty: Ghosts", לאחר מכן יצא לאור השיר כסינגל.
אמינם השתתף בראיון בערוץ ה-ESPN ב-7 בספטמבר, אמינם סיפר שאינו מתרגש מצאת האלבום, ושהוא כבר רוצה לשחרר את האלבום "ולסיים עם זה", בנוסף הוא אמר שזה מין המשך לאלבום שלו The Marshall Mathers LP, אמינם קידם את הסינגל שלו "Berzerk" בנוסף.
לקראת צאת האלבום הופצו שמועות שהאלבום יהיה אלבומו האחרון של אמינם, בעקבות ציוץ של אחיו הקטן, נייתן, שנשאל אם זה אלבומו האחרון של אמינם, בתור תשובה ענה "כן", לאחר מכן נייתן ביקש להרגיע את המעריצים והסביר שענה את תשובותו על מנת שאנשים יפסיקו להטריד אותו בשאלות. אמינם ערך שאלות ותשובות בדף הפייסבוק שלו, כשנשאל "מה הדבר הכי מעצבן ששואלים אותך?" ענה אמינם "כאשר אנשים שואלים אותי אם אני פורש".

מיקומי שיא במצעדי האלבומים

בארצות הברית מכר האלבום כ-792,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו לאור, לאחר מכן בשבוע השני למכירות מכר האלבום כ-210,000 עותקים והאלבום הוכתר בפלטינה בשבועיים הראשונים, בסוף השנה האלבום מכר כ-1,727,000 עותקים והוכתר כאלבום השני הנמכר ביותר לשנת 2013, במרץ 2014 האלבום הוכתר כפלטינה כפולה.
בבריטניה האלבום מכר כ-143,000 עותקים בשבוע הראשון לשחרורו לאור, לקראת סוף שנת 2013 האלבום הוכתר כאלבום פלטינה כאשר מכר כמעל ל-300,000 עותקים. אמינם הופך להיות האומן האמריקאי הראשון שמתייצב במקום הראשון במצעדי המכירות כשבע פעמים ברציפות.
בקנדה מכר האלבום כ-104,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו לאור, האלבום הוא האלבום הנמכר ביותר של אמינם בשבוע הראשון בקנדה, לקראת סוף שנת 2013 האלבום הוכתר כפלטינה משולשת כאשר מכר כמעל ל-240,000 עותקים.
בסוף שנת 2013 האלבום הוכתר בפלטינה במדינות: אוסטרליה וניו זילנד. האלבום הוכתר כזהב במדינות: אוסטריה, גרמניה, פולין ושווצריה.
אאוגן קווטרניק

אֵאוּגֶן דִידוֹ קְוָטֶרְנִיק (בקרואטית: Eugen Dido Kvaternik‏; 29 במרץ 1910, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 10 במרץ 1962, ריו קוארטו, ארגנטינה) היה ראש שירותי הביטחון הקרואטיים, Ustaška Nadzorna Služba,  במאי 1941 יצא להשתלמות בגרמניה לארגון שרותי הביטחון במתכונת ה-RSHA . רדיפת והשמדת היהודים התנהלה במסגרת מחלקה שכונתה מחלקת "ההגנה " בשרותי הביטחון . עד הדחתו במאי 1943 נחשב לאיש השני בחשיבותו בהיררכיה הקרואטית. 
קווטרניק וסגנו, וייקוסלאב לובוריץ', ניהלו משטר טרור ורצח כלפי יהודים, סרבים, צוענים ו"אויבי המשטר". הוא נחשב לאחראי הראשי לאותם פשעים. הודח מתפקידו  במאי 1943 ויצא לגלות בסלובקיה משום שסיכן את מעמדו של המנהיג הקרואטי אנטה פאבליץ'. 
לאחר המלחמה נמלט קווטרניק לארגנטינה בסיועה של הכנסייה הקתולית, ומשם המשיך בפעילות חתרנית נגד משטרו של טיטו. הוא ארגן מחדש את תומכי האוסטאשים ופרסם מאמרים שבהם לא הביע חרטה על מעשיו. כל בקשותיה של יוגוסלביה להסגירו לידיה נדחו, והוא מעולם לא הועמד לדין.
קווטרניק ושתי בנותיו מצאו את מותם בתאונת דרכים בארגנטינה בשנת 1962.

משפחתו

אאוגן הוא בנו של סלאבקו קווטרניק, שר המלחמה במדינת קרואטיה העצמאית בתקופת מלחמת העולם השנייה. סבו של קווטרניק מצד אמו, יוסיף פרנק (Josip Frank), מייסד מפלגת הזכויות הקרואטית, שמתוך שורותיה קמה תנועת אוסטאשה הפשיסטית, היה יהודי מומר. בתו, אולגה, אמו של אאוגן ורעייתו של סלאבקו קווטרניק, הייתה יהודייה למחצה, ועל פי חוקי הגזע הגרמניים, אאוגן היה בן תערובת בדרגה שנייה.
יחסיו של אאוגן עם אמו היו קשים ביותר. האם התאבדה בשנת 1942 בשל מעשי הרצח והאכזריות של בנה. על פי אחת הגרסאות, האם השליכה עצמה לבאר ועל פי עדות אחרת היא הרעילה את עצמה. לאאוגן מיוחסת האמירה, אותה כביכול השמיע בעת לוויית אמו: "הנה סוף סוף הסתלק היהודי האחרון ממשפחתנו".