google/wiki40b huggingface dataset:
שביעות רצון (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

רוסיה של אמצע המאה ה-19 נמצאת בעיצומה של מלחמה, שמפגישה בין חמשת חיילי יחידת טנגין המשרתים במאחז: אנדריי ראבסקי, ניקולאי אננסקי, אלכסנדר שולנין, פיודור צ'יסטיאקוב ו-ולדימיר באומגרטןף שהוגלה לקווקז משום שהעז לקרוא תיגר על הנסיך גוליצין ולקרוא אותו לדו-קרב.
בור הציפורים

בור הציפורים (בערבית "בור אל חיספי". נקרא גם "בור הקאקים") ממוקם על גבעה ליד ההתנחלות יצהר שבשומרון. בבור חיות מאות ציפורים רבות ושונות: יונים, קאקים (סוג של עורב) ובאריות (דרור הבארות). שמו הרשמי של המקום הוא קמין חסיף, והוא מוגדר כשמורת טבע.
בור הציפורים הוא בור קארסטי בעומק של 120 מטר, הבנוי בצורת ארובה קרסטית אנכית לכל אורכה, שקרקעיתה מתרחבת לאולם גדול. הארובה הקרסטית נמצאת בשטח של סלע קירטון שאינו נמס במים ואין בו פעולה קרסטית. הפעולה הקרסטית של המסת סלע גיר התרחשה במעמקי הבור, ובשלב מסוים התמוטטה התקרה פנימה, וארובת ההמסה נחשפה במקום בלתי צפוי. תופעה זו נקראת בפי הגאולוגים בשם "ארובת יניקה".
בבור ניתן לצפות בתופעת טבע נדירה: בשעה שלפני שקיעת השמש, נראים קאקים שחורים רבים החוזרים לקינם על ידי "צניחה חופשית" לתוך הבור.
במקום ישנן טרסות קדומות ומתקנים חצובים בדרך. על גבעת הבור הוקמה נדנדה לנוחות המבקרים. הכיסוי הקירטוני מסביב לבור הוא דק, ולכן יש להזהר מאוד בקרבת הבור מהתפוררות הקרקע. הירידה לבור מאוד מסוכנת ואפשרית רק בעזרת גלישת מצוקים.
עקב מיקום הבור חשוב מבחינה ביטחונית לתאם את הביקור עם הצבא\היישוב.
צ'ארלס פרסי סנואו

עבודתו הספרותית

הרומן הראשון של סנואו, שיצא בשנת 1932, הוא רומן בלשי בשם "מוות בהפלגה" (Death under Sail). עם זאת הוא ידוע בעיקר בזכות סדרת הרומנים שלו, "זרים ואחים", שמתארת אינטלקטואלים באקדמיה ובשירות המדינה בתקופה המודרנית. הידוע מבין הרומנים בסדרה הוא "האדונים" (The Masters), שעוסק בפוליטיקה הפנימית של קולג' באוניברסיטת קיימברידג', בעת שהקולג' בוחר נשיא חדש. הוא מתאר כיצד שיקולים לא אקדמיים משפיעים על החלטותיהם של חברי הסגל, שאמורים להיות אובייקטיביים. ספרים חשובים נוספים בסדרה הם "האנשים החדשים" (The New Men) ו"מסדרונות הכח" (Corridors of Power).

שתי התרבויות

ב-7 במאי 1959 נשא סנואו הרצאה פומבית רבת השפעה באוניברסיטת קיימברידג'. כותרת ההרצאה הייתה "שתי התרבויות". ההרצאה פורסמה לאחר מכן בספר, תחת הכותרת "שתי התרבויות והמהפכה המדעית". סנואו טען שבחוגים המלומדים בחברה המודרנית נוצרו שתי תרבויות נפרדות - זאת של המדענים, וזאת של אנשי הרוח. שתי התרבויות מתרחקות אחת מהשנייה במידה שהן אינן מסוגלות לתקשר זו עם זו. לדוגמה, מרבית המדענים לא קראו רומנים של צ'ארלס דיקנס ובאופן דומה, מרבית אנשי הרוח אינם יודעים להסביר מהו החוק השני של התרמודינמיקה. לדעת סנואו, היווצרות שתי התרבויות מהווה מכשול משמעותי בפני פתרון בעיות העולם.
הרצאתו של סנואו עוררה ויכוח ער, וטענתו עדיין מצוטטת בהקשרים שונים.
הפועל תל אביב (כדוריד)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ביוזמת שני אוהדי הפועל תל אביב, ד"ר אייל גרטמן והכלכלן דודו הולצמן, במטרה להקים קבוצת כדוריד בסמלי המועדון בשילוב מיזמי חינוך שיפעלו בדרום תל אביב וביפו. הקבוצה החלה את דרכה בליגה השלישית, וכוכב העבר דודי בלסר אף חזר מפרישה בשביל לשחק בקבוצה. הקבוצה קיימה את משחקיה באולם הדר יוסף בתל אביב.
כבר בעונתו הראשונה של המועדון העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. המאמן סער פרנקל, שזכה בדאבל עם הפועל ראשון לציון, מונה למאמן הקבוצה. לקבוצה הצטרפו שחקנים נוספים מהפועל ראשון לציון, אך היא לא הצליחה להעפיל לליגת העל.
לאחר שנתיים בליגה הלאומית, ושלוש שנים מאז הקמתה מחדש, פורקה הקבוצה בשנת 2017 עקב חובות. אולם מחלקת הנוער והילדים המשיכה לפעול במתכונת מצומצמת.
בוסטון קולג'

היסטוריה

המוסד הוקם ב-1863 על ידי מסדר הישועים במטרה לספק שירותי השכלה גבוהה לקהילת המהגרים האירים קתולים. בתחילה פעל המוסד מבניין בשכונת סאות' אנד בבוסטון ב-1909 עברה האוניברסיטה לצ'סנט היל, הסמוכה לבוסטון על שטח של כ-31 אקר. במהלך השנים הורחב שטח הקמפוס הראשי בצ'סנט היל לכ-130 אקר, בנוסף הוקמו שלוחות נוספות במדינת מסצ'וסטס: קמפוסים בניוטון ובברייטון, מרכז אקדמי בדובר ומצפה כוכבים ומעבדה בווסטון.

ספורט

נבחרות הספורט של האוניברסיטה מתחרות ב-29 ענפים שונים. הענף הבולט הוא הוקי קרח בו זכתה נבחרת הגברים בחמש אליפויות ה-NCAA בשנים 1949, 2001, 2008, 2010, 2012. נבחרת הפוטבול זכתה באליפות ב-1940.
הביטוס

בעבודתו של הסוציולוג פייר בורדייה המונח הביטוס (Habitus) מציין מערכת מתוחכמת של שעתוק, הפועלת באופן סמוי.

מקור הביטוי

הסוציולוג ואנתרופולוג מרסל מוס השתמש במונח הביטוס לציון הרגלים הקשורים בגוף - יציבה, תנוחות, הדרך לנוע במרחב ועוד - המאפיינים קבוצות מוגדרות. על פי מוס אופני השימוש בגוף משתנים לא רק בין פרטים אלא גם בין חברות שונות, בין קבוצות שבאות מחינוך שונה, מושפעות ממערכות ערכים שונות או אופנות שונות.    
בהמשך, בורדייה השתמש במונח בניסיון לגשר על הפער בין שתי גישות סוציולוגיות מתחרות: הגישה הסובייקטיביסטית שניתחה תהליכים חברתיים כפרי-פעולתם המכוונת של יחידים, תוך התעלמות מהכוחות החברתיים הפועלים על הפרט; והגישה האובייקטיביסטית, שהתמקדה במבנים, במערכות ובמוסדות חברתיים, תוך התעלמות מפעולותיהם הרצוניות של יחידים. באמצעות מושג ההביטוס מעוניין בורדיה לאתר את פעולתו של המבנה החברתי בהעדפותיהם ובפעולותיהם הרצוניות של יחידים. זהו כלי תאורטי המבקש להבהיר כיצד היחסים ההירארכיים בין קבוצות חברתיות מופנמים ונחווים כ"טבעיים" וכיצד המעמד החברתי של היחיד בא לידי ביטוי בהון התרבותי שצבר במהלך חייו.

משמעות הביטוי

הביטוס הוא אוסף ההתנהגויות, ההרגלים, הכישורים, הנטיות וההעדפות שאדם רוכש במהלך חייו – ובהם אופן השימוש שלו בשפה, העדפותיו האסתטיות, ההתנהלות הגופנית שלו ועוד. בורדיה מגדיר את ההביטוס כ"מערכת של דיספוזיציות נרכשות, המתפקדות במישור הפרקטי כקטגוריות של תפיסה והערכה או כעקרונות סיווג, כמו גם כעקרונות מארגנים של הפעולה."
מכאן שההביטוס של היחיד מנחה ומגביל גם את האופן שבו הוא תופס ומפרש את המציאות וגם את קווי הפעולה שלו.
כפי שהגדיר זאת בורדיה עצמו בספרו "Le Sens pratique", ההביטוס הוא "מערכת התנהגויות הנרכשות על ידי הפרט עקב תנאי קיום אובייקטיבים בתהליך חיברות". המערכות המנחילות לאדם הביטוס מסוים הן מערכות החיברות - המשפחה, בית הספר ועוד. כתוצאה מכך, האדם רוכש את ההביטוס של הוריו ושל הקבוצה החברתית שאליה הוא משתייך. לפיכך, ההביטוס קובע במידה רבה את סיכויי הצלחתו של אדם בחברה, החל מתוצאות של ראיונות עבודה ועד להצלחתו במבחני מיון, כמו המבחן הפסיכומטרי. לבני האדם יש נטייה, גם אם לא מודעת, להעדיף תמיד את בעלי ההביטוס הדומה לשלהם, ולכן למי שהתחנך בבית מהמעמד הגבוה יהיה יתרון בהשגת משרה יוקרתית.

ההביטוס האקדמי

הביטוס יכול להירכש גם בשלבים מאוחרים יותר של החיים. בורדייה דן רבות בהביטוס האקדמי: לטענתו, לכל שדה יש הביטוס משלו, וחלק חשוב, אם לא החלק החשוב ביותר, בלימודים האקדמיים הוא רכישת ההביטוס של השדה כדי להשתלב בו בהצלחה. כך, לפי בורדייה, העיקר בתהליך הכשרתו של מהנדס תוכנה, למשל, אינם הלימודים התוכניים כיצד לתכנת, אלא יותר רכישת השפה המקובלת בין העוסקים במקצוע (הביטוס) וקבלת תעודת מקצוע (הון תרבותי). 
ליתר דיוק, ההביטוס האקדמי מורכב מעשייה תרבותית וייצור סמלים, סוג של רדיפה אחר סטטוס חברתי ויצירת שדה אוטונומי של מחקר בו פועלים רק בעלי המקצוע. הפרקטיקות הפרופסיונליות של רופאים, לדוגמה, לא יכללו רק לימוד עיוני של החומר הקשור לגוף או לנפש האדם, אלא גם לנורמות ולציפיות הנהוגות במקצוע. למשל, היחס לרופאים אחרים, לחולים, ואפילו אופן כתיבת מרשמים.
נתן שפיגל

נתן שְׁפִּיגֶל (12 בדצמבר 1905 – 4 בספטמבר 1995) היה סופר, חוקר ומתרגם בתחום הלימודים הקלאסיים. יהודי פולני-ישראלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית בירושלים ומתרגם מיוונית ולטינית. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תש"ן-1990 על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית.

ביוגרפיה

נתן שפיגל נולד בניו יורק למהגרים יהודים פולנים. משפחתו התקשתה להכות שורש בעולם החדש, וכבר בינקותו חזר עם משפחתו לעיירה רוהאטין שבגליציה, אוסטריה, ובה גדל. אביו נפתלי היה בעל חנות בדים קטנה, והמשפחה חייתה בדוחק. שפיגל למד ב"חדר", ומגיל 7 (1912) גם בבית ספר יסודי פולני. במלחמת העולם הראשונה עברה העיירה מיד ליד, ולאחר נסיגת הרוסים ב-1916 עברה המשפחה למוראביה, שם עבד הנער בן ה-11 בכפר דאמבוז'צה. לאחר מכן שבו לרוהאטין, שהייתה כעת בתחומי המדינה הפולנית החדשה אך תושביה הוסיפו לסבול ממלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1918 החל את לימודיו בגימנסיה הפולנית המקומית, ועסק במתן שיעורים פרטיים כדי לתמוך בפרנסת המשפחה.
ב-1925, כשהיה בן 19, נסע לעיר לבוב ללמוד לימודים קלאסיים: ב-1930 קיבל תואר מגיסטר מאוניברסיטת לבוב, וב-1931 תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב.
לאחר סיום לימודיו קיבל ב-1931 משרת מורה ללימודים קלאסיים בגימנסיה העירונית בעיר קאלוּש. באוגוסט 1932 נישא לתיאודורה (דוזיה) לבית קוֹרמן.
בגיל 32 חיבר ספר ללימוד לטינית בסיסית לתלמידי תיכון ואוניברסיטה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות ב-1939 המשיך לעבוד כמורה בקאלוש תחת השלטון הסובייטי. בתחילת שנות ה-40 ברח עם אשתו מזרחה לברית המועצות האסיאתית, לטורקמניסטן; בשואה נספו הוריו ובני משפחתו. לאחר המלחמה חזר לפולין, לביטום (1946) שם לימד את הניצולים היהודים. אחר כך שימש כמורה ללטינית וחוקר השפה והתרבות של יוון ורומא. בשנת 1951 מונה לפרופסור לפדגוגיה בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת ורשה ולרקטור] המוסד, ושימש בתפקיד זה עד 1956.
בשנת 1957 עלה שפיגל לישראל עם אשתו והתיישב בירושלים. זמן קצר לאחר עלייתו קיבל אותו אלכסנדר פוקס מהאוניברסיטה העברית בירושלים (היסטוריון של יוון העתיקה, יליד פולין) לעבודה כספרן בספרייה לפילוסופיה ולימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית, וכעבור מספר שנים התמנה שפיגל לפרופסור וכיהן כראש החוג ללימודים קלאסיים (1970-74). פרש כפרופסור אמריטוס.
בנוסף לכתיבתו בפולנית בראשית דרכו האקדמית (ספרי לימוד השפה הלטינית ומספר עבודות בתחום חקר הספרות היוונית), שפיגל כתב ופרסם בישראל למעלה מ-30 תרגומים, ספרי מחקר והגות בתחומי התמחותו.
על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית זכה שפיגל בפרס ישראל לשנת 1990. בהחלטת השופטים נכתב בין היתר כי "אין היום בישראל, ולא היה, איש שהעשיר את מדף הספרים של הקורא העברי במספר כה רב של ספרים פופולריים, שנכתבו תוך שליטה מלאה במקורות העולם היווני-הרומי".
נתן שפיגל נפטר בירושלים בשנת 1995, שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-90. נקבר בהר המנוחות.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
גונמה (מחוז)

היסטוריה

מחוז גונמה היה בעבר מרכז להרבעת סוסים, ומרכז סחר עבור מהגרים חדשים שהגיעו מיבשת אסיה. השילוב בין השניים השפיע על תרבות יפן, וסוסים הפכו למרכיב חשוב בשדה הקרב היפני.
בעבר היו מחוז גונמה ומחוז טוצ'יגי מאוחדים למחוז אחד שנקרא קֶנוּ, שלאחר מכן נפרד לשני חלקים שהפכו ברבות השנים למחוזות של ימינו. בעת שיצרה יפן קשר ראשון עם העולם המערבי במאה ה-16, נקרא האזור בפי המלחים המערביים "מדינת ג'ושו". מחוזות אלה היו ידועים בנאמנותם לשוגונות טוקוגאווה, והמון של המשפחה מתנוסס מעל מבנים ציבוריים.
בראשית המאה ה-20 הקים חלוץ התעופה היפני נקג'ימה צ'יקושי ממחוז גונמה את מפעל המטוסים נקג'ימה. בשנות ה-30 החל המפעל לייצר מטוסים עבור הצי הקיסרי היפני, בהם המטוס המוביל נקג'ימה B5N. כיום המפעל מייצר מנועים עבור רכבי סובארו.
ארבעה מראשי ממשלת יפן נולדו במחוז גונמה: טקאו פוקודה, יסוהירו נקסונה, קייזו אובוצ'י ויאסואו פוקודה.

גאוגרפיה

מחוז גונמה הוא אחד משמונה מחוזות ביפן שאין להם גישה לים, והוא ממוקם בחלק הצפון-מערבי של מישור קאנטו. מרבית משטחו של המחוז הוא הררי, מלבד המרכז ודרום-מזרח, שהם גם האזורים המאוכלסים ביותר. מצפון שוכנים המחוזות ניאיגטה ופוקושימה, במזרח נמצא מחוז טוצ'יגי, במערב נאגנו, ובדרום מחוז סאיטאמה.
מחוז גונמה הוא הררי ברובו, ובשטחו נמצאים ההרים אקאגי, הרונה, מיוגי, ניקו-שיראנה, ואסאמה. הנהרות טונה, אגצומה וקראסו חוצים את המחוז. בסך הכל, מוקדשים 14% מכלל שטח המחוז לפארקים לאומיים.
מכיוון שמחוז גונמה נמצא בלב הונשו, ישנם הבדלים משמעותיים בטמפרטורות בין החורף לקיץ, וכך גם בכמות המשקעים. בחורף נושבת רוח קרה מים יפן, ומביאה שלג למחוז ניאיגטה. הרוח נושאת את העננים לפנים הארץ, אך רכס הרי אצ'יגו חוסמים את העננים ולכן הרוח שמגיעה לגונמה היא קרה ויבשה.

כלכלה

התעשיות המודרניות של גונמה כוללות ייצור ציוד אלקטרוני וציוד תחבורה, בהם מפעל סובארו באוטה, ואזורי התעשייה מרוכזים באזור המזרחי של המחוז, הקרוב ביותר לטוקיו. בנוסף, ישנן גם תעשיות חקלאות ומשי.
ולטר הרצר

קריירה מוקדמת

ולטר הרצר נולד ב-29 בספטמבר 1912 בשטוטגרט-פויירבאך. בשנת 1931 הצטרף הרצר לאס אס, ובמרץ 1934 הצטרף לאס דה, ומאוחר יותר הצטרף לדיוויזיית אס אס "דאס רייך".

מלחמת העולם השנייה

הרצר לחם עם דיוויזיית אס אס "דאס רייך" במהלך הפלישה לפולין ובמהלך המערכה על צרפת, וביוני 1941 מונה למפקד גדוד בדיוויזיה, ופיקד עליו במהלך מבצע ברברוסה. בשנת 1942 מונה הרצר לקצין מטה בקורפוס הפאנצר ה-57, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-10.
באפריל 1943 מונה הרצר לקצין מטה בדיוויזיית האס אס ה-9, ולחם עימה בהתקפה על טרנופול, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן. ב-19 באוגוסט 1944 קיבל הרצר על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-29 באוגוסט מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-9. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם בקרב על ארנהם, כחלק ממבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-21 בספטמבר 1944 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-10 באוקטובר 1944 מונה הרצר לראש מטה הקורפוס ההררי אס אס ה-5, ובסוף נובמבר 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-4, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא האמריקני.
Init

init (קיצור של initialization) במערכות הפעלה למחשבים מבוססות יוניקס, הוא התהליך הראשון המתחיל במהלך עליית מערכת ההפעלה. init הוא תהליך מסוג דימון הממשיך לרוץ עד כיבוי המערכת.
הוא ההורה הישיר או הלא ישיר של תהליכים אחרים, ומאמץ באופן אוטומטי את כל התהליכים היתומים. init מתחיל על ידי הליבה על ידי שימוש בשם קובץ בעל שם נוקשה, ואם הליבה אינה מצליחה להתחיל את התהליך התוצאה תהיה "Kernel panic" (כלומר פאניקת ליבה). בדרך כלל מקבל init את מזהה התהליך "1". 
הצורה של init שונה במערכות כמו System III ו-system V, מהפונקציונליות המסופקת על ידי init ביוניקס המחקרית ובנגזרותיה מסוג BSD. השימוש ב-init ברוב הפצות הלינוקס דומה ליישום התהליך במערכת system V, אך יש הפצות מסוימות כמו סלאקוור המשתמשות בו כמו ב-BSD, ואחרות כמו ג'נטו שיש להם את הגרסה המיוחדת שלהם. מספר שינויים ביישומי init נכתבו מתוך ניסיון להתגבר על מגבלות של הגרסה הסטנדרטית, ולענות על דרישות שלא נחזו בעבר. אלו כוללים את systemd ו-Upstart, האחרונה הייתה בשימוש אובונטו ומספר הפצות לינוקס אחרות באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, אך החל מאמצע העשור השני יש מגמה של התכנסות ל־systemd.
ווקסהול 14

ווקסהול 14 היא מכונית סלון, בעלת מנוע 6 צילינדרים, מתוצרת יצרנית הרכב ווקסהול מוטורס הבריטית,  מבית ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1933–1948.
יוצרו 45,493 יחידות, מתוכן 30,511 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.
מלבד לבריטניה, הווקסהול 14 יוצרה והורכבה גם באוסטרליה.
לילי בן נחשון

לילי בן נחשון אהרן היא מעצבת תפאורה ותלבושות ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בירושלים במשפחה דתית מסורתית. מגיל צעיר נשלחה להשתתף בחוגי אמנות במוזיאון ישראל ירושלים ובתיכון למדה במגמת אמנות.
בצה"ל שירתה כמש"קית חוויה ובמקביל למדה לימודי ארץ-ישראל במכון אבשלום, הדריכה בבית ספר שדה חצבה והשתתפה במחקר על ציפורים, עופות דורסים וזנבנים.
בשנים שלאחר שירותה הצבאי למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים (1989-1985) וסיימה בהצטיינות (בין מוריה : גבי קלזמר, פנחס כהן גן, דרורה דומיני, נחום טבת, פנחס עשת, דדי בן שאול). בשנת הלימודים השלישית נשלחה לשנת השתלמות באקדמיה לאמנות Rietveld, שבאמסטרדם (1987-8).
עבדה בטלוויזיה החינוכית בתפקיד סט דרסר בשנים 1991-1988; בין השאר לתוכניות זהו זה!, קשר משפחתי, עניין של זמן ולשון המראות.
פרויקט הגמר בבצלאל שעסק במיצב/מיצג, חלל טקס וסאונד הוביל אותה לחפש תחום היכול לשלב את כל המרכיבים האלו ב-1991 נסעה ללמוד עיצוב תפאורה ותלבושות בבית הספר שליד התיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון (כעת נקרא בית הספר לעיצוב לתיאטרון ע"ש מוטלי Motly Theatre design at the Royal National Theatre London) ‏(1991-1993)
באנגליה עיצבה תפאורה להצגות עבור : פסטיבל אדינבורו, התיאטרון המלכותי הלאומי, רויאל שייקספיר קומפני.
בשנת 1994 שבה בן נחשון לישראל. עבודת העיצוב הראשונה שלה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה עם הבמאית רביד דברה בהצגה "הסרפד של השכן", בתיאטרון הבימה. מאז מעצבת תפאורה ותלבושות לתיאטראות הקאמרי, הבימה, החאן, חיפה, בית ליסין, באר שבע, אורנה פורת והמדיטק; להקות המחול בת שבע וענבל ולכוריאוגרפיות של רות זיו אייל, רונית זיו, מאמי שימיזאקי. עבדה גם עם התיאטרון הערבי-עברי ביפו והקאמרטה הישראלית ירושלים; עיצוב אמנותי בסרטו של ניצן גלעדי "זוגיים דמה" (2007).
הייתה חברה בוועדה האמנותית של פסטיבל עכו (2008-2004). שימשה כלקטור מטעם פסטיבל עכו באירוע חשיפה לתיאטרון אנגלי בפסטיבל אדינבורו בשנים 2007,2005.
לימדה עיצוב חלל ופיסול במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בשנים 1998-1997.
מאז 2012 מלמדת במגמה לעיצוב במה בבית הספר לתיאטרון בסמינר הקיבוצים.
השתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאון תל אביב, בביתן הלנה רובינשטיין, בבית האמנים בירושלים ובקוואדריאנלה של פראג בשנים 1999, 2007, 2011.
2017-18 משתתפת בתוכנית העמיתים של מכללת עלמא.
גונתר ראמין

ביוגרפיה

ראמין, בן לכומר, נולד בקרלסרוהה, גרמניה. בגיל 12 התקבל למקהלת הנערים סנט תומאס המהוללת של כנסיית תומאס בלייפציג, על ידי מי שהיה אז הממונה על השירה בכנסייה, גוסטב שרק. באותה עת היה קארל שטראובה, נגן העוגב, המנצח, המוציא לאור והתומך במוזיקה של מקס רגר, עוזרו של שרק, והוא נתן דעתו על כשרונו של ראמין כנגן עוגב ומלחין. בהמשך, כששטראובה קיבל עליו את משרת הממונה על המוזיקה בכנסיית תומאס, היה ראמין לעוזרו וממלא מקומו בשעת הצורך כמנצח מקהלה ומנהל.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ראמין לשירות צבאי; אף על פי כן, הצליח לעמוד בהצטיינות בכל בחינותיו בקונסרבטוריון של לייפציג בינואר 1917 וב-30 במאי 1918 הודיע לו שטראובה במכתב לחזית על בחירתו לנגן עוגב בכנסיית תומאס. ראמין שב מן המלחמה ונכנס לתפקידו, משרה בה החזיק במשך עשרים ושתיים שנים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ראמין בנה קריירת ביצוע מצליחה כנגן עוגב קונצרטי; עם זאת, בשנות ה-30' הקדיש את זמנו יותר ויותר לניצוח. הוא קיבל עליו את ניהול התאחדות המורים לשירה (Lehrergesangsverein) בלייפציג ב-1923 ועבד בקביעות עם מקהלת הגוונדהאוס. בשנת 1935 התמנה למנצח המקהלה הפילהרמונית שליד הפילהרמונית של ברלין, מינוי שהעצים את פרסומו. הוא היה נגן העוגב בעצרת המפלגה הנאצית בנירנברג ב-1936, שם ניגן בעוגב שנבנה במיוחד לתכלית זו, הגדול ביותר בגרמניה באותו זמן. בראש השנה האזרחית 1940 התמנה ראמין למנצח מקהלת תומאס בכנסיית תומאס, כמחליפו של קארל שטראובה, משרה בה החזיק עד מותו. לאחר מינוי זה, הקדיש ראמין את זמנו לביצוע היצירות הכוראליות של באך, והקנה לו ולמקהלה תהילה בינלאומית בשני קונצרטים ברוסיה 1953 ובדרום אמריקה 1955. שנה לאחר סיור זה, האחרון בחייו, לקה ראמין באירוע מוחי פתאומי ומת ב-27 בפברואר 1956.
כמה מהקלטותיו של ראמין יצאו מחדש על תקליטורים. הידועה ביותר בהן היא הגרסה רבת-השבחים (אם כי מקוצרת מאוד) שלו מ-1941 למתאוס פסיון של באך, עם הסולנים קארל ארב, טיאנה למיץ וגרהרד היש. ראמין היה פעיל גם כמורה לעוגב. בין תלמידיו הנודעים כריסטוף אלברכט, קארל ריכטר, האנס-מרטין שניידט והלמוט ואלכה.
קרב קאנאל דו נור

תכנון הקרב

התעלה, שרוחבה היה כ-30 מטרים, הייתה מלאה מים בחלקה הצפוני אך בחלקה הדרומי הייתה יבשה לאורך של כ-2.5 ק"מ. הגשר שחצה את התעלה נשלט על ידי כוח גרמני בהיקף של שתי דיוויזיות: דיוויזיית המילואים הראשונה של המשמר הפרוסי והדיוויזיה הימית השלישית. התכנון, שבוצע על ידי אדריכלי הניצחון בקרב רכס וימי, ג'וליאן בינג וארתור קורי, היה נועז למדי במונחי הזמן והחזית ונתקל בהסתייגות הפיקוד העליון. לפי התכנון יחצה הגיס הקנדי את התעלה בחלקה היבש (מדרום לגשר ולמחנה הגרמני) ויתפצל לשני כוחות, כאשר הצפוני יאגף את הכוח הגרמני שחנה על גדת התעלה ואיבטח את הגשר ויתקוף אותו מאחור והכוח הדרומי יכבוש ויתבסס ביער בורלון (Bourlon) שנמצא מדרום-מזרח לנקודת החצייה, בדרך לקמברה. בהמשך תפתח הדרך להתקפה על קמברה ועל קו הינדנבורג. 
במחצית ספטמבר החל גישור התעלה בחלקה היבש, כ-3 ק"מ דרומה מגשר הדרך אראס-קמברה, על ידי כוחות הנדסה של הגיס הקנדי וחיל המשלוח הקנדי שהקימו גשר זמני, בחיפוי הארמייה הבריטית הראשונה שירתה כמיליון פגזים על הקווים הגרמניים.

חציית התעלה וההפתעה

ב-27 בספטמבר עם שחר חצו שתי דיוויזיות של הגיס הקנדי והדיוויזיות ה-4, ה-6 וה-17 של הארמייה השלישית את התעלה, בחסות החשכה ביצעו את האיגוף ותפסו את הכוח הגרמני, בהפתעה מוחלטת מאגפו הבלתי-מוגן. עד הצהריים היו כל חיילי הכוח הגרמני שבויים או פגועים. 
במהלך יומיים נוספים של קרבות בהם התקדמו לכיוון קמברה הן הכוח שיצא מיער בורלון והן הכוח הצפוני תחת הפגזה קשה מכיוון העיר, נפתחה גם הדרך לקמברה.

לאחר הקרב

ב-28 בספטמבר תקף הצבא הבלגי, שתוגבר בכוחות צרפתיים ובריטיים, בפיקודו של אלברט הראשון, מלך הבלגים חזית באורך 17 ק"מ מקו הינדנבורג בגבול צרפת-פלנדריה. הכוחות פרצו קדימה ובמשך 48 שעות פרצו את קו ההגנה הגרמני והתקדמו לתוך בלגיה עד פאתי העיר רולר (פלמית: Roeselare, צרפתית: Roulers) ופתחו את הדרך לשחרור העיר ליל מצפון.

עיטורים והנצחה

בעקבות הקרב הוענקו 12 עיטורי צלב ויקטוריה לחיילים וקצינים בקרב הכוחות הלוחמים, 8 מהם לקנדים. 
ביער בורלון הוקמה אנדרטה המנציחה את הקרב.
Ye olde

ye olde (נהגה: the old) היא קלישה שמקורה באנגלית עתיקה, בה נעשה שימוש בצורה אנכרוניסטית לציין דבר ישן באווירה אנגלית ישנה. בביטוי נעשה שימוש בעיקר על ידי פאבים ומסעדות, בשביל לציין אווירה ישנה.

היסטוריה

הביטוי שימש לראשונה כקלישה במאה ה-18. המילה ye היא בעצם המילה the עם שגיאה בכתיבה. באנגלית ישנה, המילה the נכתבה כ- þe, עם השימוש באות þ, אך בתקופת בית טיודור, עם המצאת הדפוס, כיתוב המילה נהפך ל-, על ידי האות y עם e כסימן דיאקריטי, מכיוון שלא היה תווית של האות þ, השתמשו באות y בגלל הדמיון בין האותיות באותיות גותיות. מאז הכיתוב הזה הוחלפה האות þ בשפה האנגלית על ידי זוג האותיות th, אך הרישום של ye olde נשאר עם האות y, בגלל זה חלק מהאנשים שקוראים את המשפט בצורה ye-olde (עם האות y) המקום כ-th.
ערימת פיבונאצ'י

במדעי המחשב, ערימת פיבונאצ'י היא סוג של מבנה הנתונים ערימה שהומצא על ידי מייקל פרדמן ורוברט טרג'אן.
מבנה נתונים הדומה לערימה זו, נקרא ערימת רעידת אדמה (Quake Heap) ובה הדברים דומים, אך ישנה דרישה שמספר הקודקודים ברמה ה - i יהיו לכל היותר 3/4 ממספר הקודקודים שברמה הנוכיח (כולל).

מבוא

ערימה היא מבנה נתונים המשמשת למספר דברים, למשל, תור עדיפויות. היא מאפשרת לבצע במהירות הכנסה, מציאת מינימום, מחיקה והקטנת הערך. ערימה בינומית, הממומשת כאוסף עצים בינומיים, מאפשרת גם למזג במהירות שתי ערימות.
עם זאת, לעיתים נדרש שיפור נוסף בערימה: פעולת "הקטנת ערך" מבוצעת בזמן , בעוד שפעמים רבות פעולה זו נפוצה יותר מהאחרות ומבוצעת פעמים רבות. דוגמה לכך היא אלגוריתם דייקסטרה המשמש למציאת מסלול מינימלי בגרף ממושקל: אם בגרף יש n קודקודים ו-m קשתות, יש לשמור בערימה n איברים שייצגו את הקודקודים, ולבצע עליהם m פעולות הקטנת הערך ו-n פעולות מחיקה. משום כך זמן הריצה בערימה בינארית יהיה  אך מאחר ש-m>n, היינו מעדיפים לחסוך בזמן העלות של פעולת הקטנת הערך.
ערימת פיבונאצ'י משמשת למטרה זאת. היא גמישה יותר והמבנה בה פחות קבוע ובשל כך פעולה בודדת יכולה לקחת יותר זמן מבערימה בינומית רגילה, אך יתרונה הוא בכך שהעלות לשיעורין שלה, כלומר זמן הריצה של סדרת פעולות - קטן יותר. כך לדוגמה זמן הריצה של n פעולות "הקטנת הערך", שכל אחת מהן לוקחת  במקרה הגרוע, לוקח  בלבד לכולן (בממוצע, לכל פעולה). וכך זמן הריצה של אלגוריתם דייקסטרה יורד ל-
.

מימוש

ערימת פיבונאצ'י ממומשת, בדומה לערימה בינומית, אוסף עצים. כל אחד מהעצים מקיים את "כלל הערימה" - ערך כל קודקוד לא גדול מערכי בניו. את השורשים של העצים מחזיקים ברשימה מקושרת דו כיוונית (כלומר עם מצביעים קדימה ואחורה) בנוסף שומרים מצביע לאיבר המינימלי, כדי לאפשר את החזרתו ב-.
על העצים יש מספר הגבלות שמבטיחות זמן ריצה מהיר: דרגת כל קודקוד (כלומר מספר ילדיו) היא לכל היותר , וגודל תת-עץ שדרגת השורש שלו היא k הוא לפחות כערך המספר ה-k+2 בסדרת פיבונאצ'י (ומכאן השם). כדי לשמור על כללים אלה, דואגים שאם "כורתים" שני תתי-עצים (כלומר הופכים את השורשים שלהם לעצים חדשים בערימה) כורתים גם את אביהם (אלא אם כן הוא שורש) בעזרת סימון קודקודים. שיטה זאת מבטיחה חסם תחתון על גודל העצים, אולם היא מביאה למספר גדול של עצים; כדי לתקן זאת, בפעולה "מחיקת מינימום" (שתתואר להלן) דואגים לאחד חלק מהעצים.

ניתוח

כדי לנתח את העלות לשיעורין של הפעולות, ננקוט בשיטת הפוטנציאל. פונקציית הפוטנציאל תהיה מספר העצים, ועוד פעמיים מספר האיברים המסומנים.
העלות הגרועה ביותר של פעולת מחיקת המינימום היא . נחשב את העלות לשיעורין: בפעולה היקרה ביותר, שהיא איחוד העצים, על כל איחוד עצים אנחנו מקטינים באחד את הפוטנציאל, ועל כן העלות בסופו של דבר היא  (הנובע מחיפוש העצים המתאימים). עדכון המינימום גם הוא ב- ועל כן מקבלים שהעלות לשיעורין היא .
העלות הגרועה ביותר של פעולת הקטנת הערך היא . נחשב את העלות לשיעורין: נניח והיו k קודקודים שנכרתו ברצף, כלומר כולם (למעט אולי הראשון) היו מסומנים ועכשיו כבר לא, ובנוסף האבא של האחרון אולי סומן, לכן מספר המסומנים קטן במספר שבין k ל-k-2. לעומת זאת, מספר העצים גדל ב-k ולכן הפוטנציאל ירד ב-. בוצעו k פעולות. סה"כ הזמן לשיעורין הוא  כלומר קבוע. לכן זמן הריצה לשיעורין הוא .