google/wiki40b huggingface dataset:
אסטרטגיית אוקיינוס כחול

אסטרטגיית אוקיינוס כחול היא אסטרטגיה עסקית להתמודדות בשוק תחרותי. הוגי הגישה הם וו. צ'אן קים (W. Chan Kim) ורנה מאובורן (Renée Mauborgne), שהציגו אותה לראשונה בספרם "אסטרטגיית אוקיינוס כחול" בשנת 2004. הספר הפך רב מכר ותורגם ל-41 שפות.

תמצית האסטרטגיה

קים ומאובורן גורסים כי עסקים מסורתיים מתחרים זה בזה על ידי שיפור מאפיינים במוצר או בתהליכי הייצור, במטרה להגדיל את נתח השוק שלהם בפלח שוק מסוים. אסטרטגיה זו מתוארת על־ידם, מטפורית, כאסטרטגיית "אוקיינוס אדום" – אלו הן כל התעשיות הקיימות כיום, זירת השוק הקיימת והידועה. באוקיינוס האדום, גבולות התעשייה מוגדרים ומקובלים וחוקי המשחק התחרותיים ידועים. המתחרים מנסים לגבור האחד על השני על ידי תפיסת נתחי שוק נוספים. כשהשוק נהיה צפוף, התחזיות לרווחים וגידול קטנים. התחרות הזו הופכת את האוקיינוס לאדום מדם המתחרים הנאבקים זה בזה.
לטענתם, אסטרטגיה חלופית אפשרית היא אסטרטגיית האוקיינוס הכחול. אוקיינוס כחול, מוגדר ככזה שאינו קשור לשווקים קיימים, הוא יוצר ביקוש והזדמנויות חדשות בהן פוטנציאל הגידול והרווחיות הם משמעותיים ביותר. המתחרים אינם נאבקים באמצעות תמחור, שיפור מאפייני מוצר או שימוש בתהליכי ייצור דומים, אלא באמצעות יצירת מוצר שלו מאפיינים שונים בתכלית, תוך שימוש במבנה ארגוני ובתהליכי ייצור ייחודיים. אסטרטגיה כזו מקשה על המתחרים לחקות את החדשנות במוצר, משום שחיקוי כזה תובע מהם לשנות מהותית את פעולתם וארגונם. אסטרטגיה של "אוקיינוס כחול" יוצרת, לפיכך, ים נקי מתחרות, בו החברה הנוקטת אסטרטגיה זו פונה לקהל יעד חדש, עם יתרון תחרותי ממשי המתקיים לאורך זמן. באוקיינוס הכחול התחרות אינה רלוונטית משום שחוקי המשחק עדיין אינם מוגדרים ומגובשים. המושג "אוקיינוס כחול" הוא אנלוגיה לתיאור שווקים פוטנציאלים רחבים, עצומים ועמוקים, שטרם התגלו. אסטרטגיה זו מבוססת על ההנחה שגבולות השוק ומבנה התעשייה אינם נתונים וניתן ליצור אותם על ידי פעולות ואמונה בשחקנים בתעשייה.
חדשנותם העיקרית של המחברים הייתה בשני היבטים עיקריים: הראשון הצעה לשינוי המיקוד האסטרטגי והעסקי של הפירמה מהגישה של איך להתחרות יותר טוב בתנאים ובסביבה העסקית הקיימת, אל עבר זיהוי שטחים הפנויים מתחרות, והשני בהטבעת המונח חדשנות ערך שתמציתו הצעה חדשנית המקפידה בה בעת לא רק להיות "חדשנית" כשלעצמה, אלא גם ובעיקר להגדיל את הערך המסופק ללקוח, תוך הקטנה או ביטול של מאפיינים או שירותים שלהם ערך מועט יותר בשוק הנוכחי. בדומה למונח המהפכני מיצוב שטבע אל-ריס בשנות ה-90 ניתן לומר שהמונח אוקיינוס כחול אותו הגו קים ומאובורן, הוביל מהפכת תפיסה במהלך ראשית שנות ה-2000.
מחברי הספר מותחים ביקורת על הרעיון של מייקל פורטר לפיו עסקים מצליחים הם אלו המספקים מוצרים זולים או אלו שהם שחקני נישה. במקום זאת, הם מציעים למצוא ערך שחורג מן החלוקה הקונבנציונאלית של השוק, ומביא עמו ערך עצמי יחד עם עלות נמוכה.
ישראל אלימלך

קריירה

אלימלך החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ניב בוגין, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.
בעונת 1975/6 זכה עם הפועל חולון בגביע הליגה לנערים, בעונת 1977/8 זכה איתה ב"דאבל" - אליפות וגביע הליגה לנוער ובעונת 1978/9 זכה איתה שוב בגביע הליגה לנוער.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האויר, בבסיס פלמחים, כמכונאי מסוקי תקיפה.
אלימלך שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 153 נקודות ב-53 משחקים.
בעונת 1982/3 נבחר לחמישיית העונה במשאל המאמנים של עיתון "הארץ".
במקביל למשחק בהפועל חולון, אימן את הנבחרת הצבאית של חיל האויר והיה מנהלו המקצועי של בית ספר לכדורסל בחולון.
ב-1986 זומן מחדש לנבחרת ישראל, ובהיעדרו של מוטי ארואסטי נבחר על ידי המאמן צבי שרף
לתפקיד הרכז בחמישייה הפותחת, לצדם של ברקוביץ', ג'מצ'י ומרסר, במשחק ההכרעה מול צ'כוסלובקיה, בו ניצחה נבחרת ישראל ניצחון דרמטי, שהעלה אותה לאליפות העולם.
באותה שנה, הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה (1986), בו הפסידה חולון 90:86.
ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85.
ב-1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה (1991), שגם בו הפסידה חולון 100:90.
בעונת 1990/1 הוביל את קלעי הליגה באחוזי הקליעה מקו העונשין (89.5%), וסיים את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת מלך האסיסטים. בעונת 1991/2 נבחר לשחקן העונה הישראלי ולחמישיית העונה לפי בחירת השחקנים ב"מעריב". הוא סיים את העונה הסדירה במקום השני בטבלת מלך האסיסטים.
ב-1992 עזב אלימלך את הפועל חולון ועבר להפועל גבעתיים, איתה הגיע לגמר גביע המדינה, בו הפסידה גבעתיים להפועל תל אביב 71:65. הוא סיים את העונה הסדירה במקום הרביעי בטבלת מלך האסיסטים.
בעונות 1993/4 ו-1994/5 שיחק במכבי תל אביב, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע המדינה (1994). כמו כן, קלע 40 נקודות במשחקי הקבוצה באירופה.
ב-1995 חזר להפועל חולון לשתי עונות נוספות. בעונה הסדירה של 1995/6 הוא סיים את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלת מלך האסיסטים. בעונת 1996/7 היה מלך החטיפות של הליגה וסיים את העונה הסדירה במקום השני בטבלת מלך האסיסטים.
ב-1997 עבר להפועל אילת, איתה הגיע לסדרת הגמר נגד מכבי תל אביב.
לאחר עונת 1998/9 פרש ממשחק מקצועני.
במשחקיו בליגה הישראלית קלע 3963 נקודות.
ישראל אלימלך חי עם משפחתו בלאס וגאס בארצות הברית.
שטפן היים

ביוגרפיה

שטפן היים הוא שם העט של הלמוט פליג. היים נולד בקמניץ שבגרמניה למשפחה יהודית. למד באוניברסיטת ברלין עיתונאות ספרות ולשון גרמנית. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח לצ'כוסלובקיה, ומשם היגר לארצות הברית. בניו יורק ערך שבועון גרמני-אמריקני בשם "הד העם הגרמני". במלחמת העולם השנייה התגייס ונלחם בשורות הצבא האמריקני כחלק מתוכנית נערי ריצ'י. היים סיים את לימודיו האקדמיים בארצות הברית והתפרסם שם כסופר, ספריו הראשונים "בני ערובה" ו"נושאי צלב-החופש" הפכו רבי-מכר.
בשנת 1952 חזר היים לגרמניה המזרחית והתגורר בברלין. ב-1979 סולק מאגודת הסופרים וספריו היו אסורים בפרסום בגרמניה. ב-1994 נבחר לפרלמנט הגרמני (הבונדסטאג), אך שנה מאוחר יותר התפטר מהפרלמנט במחאה על החלטת הצירים להעלות לעצמם את המשכורות.
היים כתב 15 רומנים, בעיקר רומנים היסטוריים. מיצירותיו הנודעות: "נושאי צלב החופש", "קוֹלין", "דוח המלך דוד" ו"אחשוורוש, היהודי הנודד".
להיים הוענק פרס ירושלים בספרות. הוא נפטר בגיל 88, בעת ששהה בישראל בוועידה בינלאומית לרגל יום השנה ה-200 להולדת המשורר היינריך היינה, ונקבר בבית הקברות היהודי בוייסנזה בברלין.
ישראל די קוריאל

רבי ישראל די קוריאל (מהריד"ק; נפטר בסוף שנת ה'של"ז, 1577) היה רב וראש ישיבה מגדולי חכמי צפת במאה ה-16.

ביוגרפיה

נולד באדריאנופול שבטורקיה לרב מאיר די קוריאל, שהיה לפי ההשערה ממגורשי ספרד. למד בישיבתו של רבי יוסף פאסי תלמידו של רבי יצחק אבוהב. בישיבה זו התיידד עם תלמיד אחר, רבי משה די טראני. באדריאנופול לימד תלמידים, וכנראה שגם בקושטא.
בסביבות שנת ה'רצ"ה, 1535, עלה לארץ ישראל דרך מצרים שבה שהה כמה שנים, והתיישב בצפת.
בצפת היה מתלמידיו של רבי יעקב בירב (1474–1546), מגדולי חכמי ארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-16 ומארגן ניסיון חידוש הסמיכה ב-1538. לפי מסורת מקובלת, רבי ישראל די קוריאל היה אחד מארבעת החכמים שהוסמכו על ידי רבי יעקב בירב. לצד ידידו רבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך; המבי"ט, ורבי אברהם שלום.
ר"י די קוריאל היה שותף לרבי דוד אבן זמרה (רדב"ז) בחרם נגד המחמירים לעשר פירות הלקוחים מנכרים בשמיטה.
הוא הקים בצפת ישיבה גדולה. מתלמידיו רבי בצלאל אשכנזי (1520–1594), מן האחרונים, מגדולי חכמי התורה במצרים ובירושלים בתקופתו. ורבי מרדכי הכהן, מחבר הפירוש 'שפתי כהן' על התורה.
מלבד תפקידו בראשות הישיבה, היה מראשי בית הדין בצפת לצידם של רבי יוסף קארו ורבי משה די טראני (המבי"ט). הוא גר בצפת במשך ארבעים שנה עד פטירתו בסוף שנת ה'של"ז, 1577.
בנו היה רבי משה די קוריאל. בתו נישאה לרב משה נג'ארה. נכדו ר' ישראל נג'ארה היה רב קהילת יהודי עזה ומחשובי המשוררים היהודים בתקופתו.
שנדור קוצ'יש

ביוגרפיה

שנדור קוצ'יש נולד בבודפשט במשפחה ממוצא גרמני ששינתה את שמה מווגנר (Wagner שמשמעותו "עגלון") לשם התואם בהונגרית "קוצ'יש".
הקריירה הבינלאומית של קוצ'יש נמשכה מ-1948 עד 1956. במונדיאל 1954 כבש 11 שערים וביחד עם פרנץ פושקש הוביל את נבחרת הונגריה לגמר הטורניר שם הפסידו למערב גרמניה. ב-1956 פלשה ברית המועצות להונגריה ובכך נגמרה הקריירה הבינלאומית של קוצ'יש. קוצ'יש סיים את הקריירה שלו עם 75 שערים בינלאומיים, שני רק לפרנץ פושקש בנבחרת ההונגרית.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, פצח קוצ'יש בקריירת אימון. לאחר מכן חלה בלוקמיה וסרטן הקיבה, וב-22 ביולי 1979 נהרג מנפילה מהקומה הרביעית של בית חולים בברצלונה, כנראה לאחר שהחליט להתאבד.
ג'וסף בישארה

ההתחלה

לאחר שהתנסה פעמים רבות בהלחנת שירים בסגנון המוזיקה קלאסית, החל בישארה להתנסות בהלחנת שירים בסגנון המוזיקה האלקטרוני תוך האזנה ממשוכת ללהקה "Tangerine Dream". את תחילת דרכו בהלחנת פסקולים עבור סרטי אימה החל כאשר צפה בסרט "הקבינט של ד"ר קליגרי", שגרם לו לעסוק בכך.
בסוף שנות ה-80 הפך בישארה לחבר בלהקה התעשייתית 'Tear', שנקראה מאוחר יותר בשם 'Drown'. בסביבות 1994, חתם על חוזה הקלטות.

הפריצה כמלחין

תחילה, הלחין בישארה את הפסקול עבור הסרט "Joseph's Gift", ורק לאחר הלחנת פסקולים רבים ביניהם הפסקולים עבור שלושת הסרטים "Night of the Demons", "Unearthed", ו-"The Gravedancers", החלה פריצתו כמלחין. בשנת 2011, פרץ לתודעה כמלחין סרט האימה המצליח "הרוע שבפנים", בו עבד עם ג'יימס ואן, שאחראי על ביום והפקת רוב סרטי היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
בשנת 2013, הלחין את הפסקול The Conjuring, עבור הסרט בעל אותו השם "לזמן את הרוע", שזכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לסרט האימה ה-9 הרווחי ביותר בכל הזמנים, עם רווח של 315.9 מיליון דולר בסך הכל. שנה לאחר מכן הלחין את הפסקול Annabelle, עבור הסרט "אנאבל" שזכה להצלחה חסרת תקדים גם כן, עם הכנסות של 257 מיליון דולר. בשנת 2015 הלחין את פסקול הסרט "סודות הוותיקן", ולאחר מכן את הפסקול The Conjuring 2, עבור סרט האימה שובר הקופות "לזמן את הרוע 2", שהפך לסרט האימה ה-8 הרווחי ביותר בכל הזמנים עם הכנסות של 320 מיליון דולר.
בשנת 2017, לקח הפסקה מהלחנה פסקולים ובין היתר גילם את תפקידו של ואלאק כחלק מהיקום הקולנועי של לזמן את הרוע. בשנת 2018, הלחין את פסקול הסרט "הרוע שבפנים: המפתח האחרון". בשנת 2019 שיחק בשני סרטי האימה "קללת לה יורונה" ו-"אנאבל 3".
פיוטר ציבינסקי

פיוטר מ. ציבינסקי (בפולנית  Piotr Mateusz Andrzej Cywiński)‏ נולד ב-16 באפריל 1972 בוורשה) הוא היסטוריון ומנהלו של מוזיאון אושוויץ בירקנאו. הוא משתתף פעיל ולעיתים קרובות גם יוזם של דיאלוג פולני-יהודי ונוצרי-יהודי. הוא אקומניסט שמתמסר לפיוס בין הזרמים השונים בקרב התרבויות השונות באזור הגבול הפולני.

חייו

הוא נולד ב-1972 ובילה את ילדותו המוקדמת בוורשה. בין 1982 ו-1993 חי ציבינסקי בשווייץ וצרפת בשל יציאתו של אביו בוהדן ציבינסקי לגלות מטעמים פוליטיים.
ציבינסקי סיים את לימודיו באוניברסיטה בשטרסבורג ב-1993 בהיסטוריה של ימי הביניים כמו כן למד באוניברסיטה הקתולית בלובלין, שם למד עד 1995. הוא קיבל תואר דוקטור במכון להיסטוריה באקדמיה הפולנית למדעים ב-2001.

קריירה מקצועית

בין השנים 1996–2000 היה פיוטר ציבינסקי סגן נשיא ובעשור שאחרי כן (2000–2010) נשיא של מועדון האינטליגנציה הקתולית (Klub Inteligencji Katolickiej) בוורשה. מ-2010 הוא חבר בוועד המנהל של המועדון. ב-2002 הוא היה מייסד שותף של פורום אדלברט הקדוש (Forum Świętego Wojciecha) והיה יושב ראש שלו עד ינואר 2010. הוא היה בין המארגנים של הקונגרסים של גנייזנו ב-2003, 2004 ו-2005. ב-2004 נבחר ציבינסקי להיות סגן נשיא (ונשיא אזורי לאירופה) של הפדרציה העולמית של אינטלקטואלים קתולים (Pax Romana) לשנים 2004–2008.
בין השנים 2000 ו-2006 היה מזכיר המועצה הבינלאומית של אתר ההנצחה אושוויץ-בירקנאו. ב-12 ביוני 2006 התמנה ציבינסקי להיות מנהלו של מוזיאון אושוויץ בירקנאו, תפקיד אותו החל למלא מ-1 בספטמבר 2006. הוא החליף בתפקיד את יז'י ורובלבסקי (Jerzy Wróblewski) שהיה מנהל המוזיאון במשך שנים רבות. הוא היה מייסד שותף של המרכז הבנלאומי לחינוך על אושוויץ והשואה וסגן נשיא של מועצת המרכז. ב-2009 הוא הקים יחד עם ולדיסלב ברטושבסקי (Władysław Bartoszewski) את קרן אושוויץ-בירקנאו (Fundacja Auschwitz-Birkenau) ומאז מכהן כנשיא הקרן. מ-2009 הוא חבר במועצת המוזיאונים לשר התרבות וב-2010 נבחר להיות במועצה להגנה על אתרי המאבק ומות הקדושים (Rada Ochrony Pamięci Walk i Męczeństwa) העוסקת בשימור אתרים היסטוריים בהם נרדפו אנשים בפולין. הוא מכהן, גם, כסגן נשיא של מועצת מוזיאון למסורות עצמאות בלודז'. מ-2012 הוא חבר בחבר הנאמנים של המוזיאון למלחמת העולם השנייה בגדנסק. הוא חבר במועצת מוזיאון גרוס-רוזן.
בשנים 2000–2002, בזמן שעבד במכון אדם מיצקביץ' ניהל ציבינסקי את פסטיבל Europalia 2001 Poland. הוא יצר פורטל לתרבות יהודית והיסטוריה בפולין: Diapozytyw.pl. בשנים 2002–2014 השתתף בדיאלוג של הכנסייה הקתולית עם הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית.
בבחירות של 2004 היה מועמד להיות חבר בפרלמנט האירופי מטעם מפלגת איחוד החירות (Unia Wolności). בין 2005 ל-2007 היה ציבינסקי סגן נשיא של ויקימדיה פולין ומ-2007 הוא חבר בוועדת הביקורת של הארגון.

פרסים ואותות כבוד

ב-2008 העניק לו נשיא פולין לך ולנסה את צלב האביר של מסדר Polonia Restituta. ב-2013 העניק לו שר החוץ הפולני את אות Bene Merito שהוא אות הכבוד הגבוה ביותר ששירות החוץ הפולני נותן עבור פעילויותיו לחיזוק מעמדה של פולין בזירה הבינלאומית. ב-2014 פרס עבור הגנה על זכויות אדם וב-2015 פרס Gloria Artis משר התרבות על תרומה משמעותית להגנת התרבות הפולנית והמסורת הלאומית.
ב-2012 קיבל את אות מסדר הכתר הבלגי. בנובמבר 2012 העניק לו אלבר השני, נסיך מונקו תואר אביר של מסדר סן-שארל (Ordre de Saint-Charles). ב-2014 קיבל צלב מסדר הפניקס היווני וב-2015 צלב Ordre des Palmes Académiques הצרפתי.
נועז בר ניר

ביוגרפיה

נועז בר ניר נולד בירושלים בשנת 1964. 
בשנת 1990 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1993 קיבל תואר שני במינהל עסקים בהתמחות ראשית במימון והתמחות משנית במחשבים ומערכות מידע באוניברסיטה העברית. בין השנים 1994–1996 למד חשבונאות באוניברסיטה העברית. 
בשנים 1989–1990 עבד בבנק ישראל, ובתפקידו האחרון שם עבד ככלכלן ביחידה הכלכלית במחלקת מטבע חוץ. בשנים 1991–1995 עבד במשרד האוצר, ובתפקידו האחרון שם היה רכז צוות בריאות באגף התקציבים. 
ב-1996 מונה לראש אגף תקציבים בשירותי בריאות כללית, ובשנת 2002 מונה לסמנכ"ל כספים בשירותי בריאות כללית. היה דירקטור בדקלה חברה לביטוח, ש.ל.ה, מכון מור למידע רפואי, מור יישומים מחקרים, כללית הנדסה רפואית, המכון לבריאות העובד ומגן דוד אדום. היה חבר ועדת השקעות של כלל גמל ופיננסים. 
ב-1 ביוני 2009 החל לכהן כמנכ"ל משרד התיירות, בעת שסטס מיסז'ניקוב היה שר התיירות, וכיהן בתפקיד זה עד 2012. 
באפריל 2015 מונה למנכ"ל התאחדות המלונות בישראל. ביוני 2017 החל לכהן כמנכ"ל שירותי בריאות כללית. ביולי 2018 הודיע על פרישתו מתפקידו.
סרגיי קולוטובקין

קריירת משחק

קולוטובקין החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הנוער של קבוצת מטאלורג והיה גם חבר בהרכב נבחרת הנוער של ברית המועצות. ב-1982 נשלח לבית הספר לכדורגל מספר 62 בלנינגרד ושיחק במועדון הכדורגל זניט לנינגרד, תחת המאמן פאבל סאדירין.
הוא שיחק בליגת העל הסובייטית, תחילה במדי זניט ולאחר מכן בצסק"א, עמה זכה באליפות ברית המועצות בעונת 1990 וזכה עמה גם בגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1990/1991.
הוא שיחק גם בליגת העל הרוסית בכדורגל במדי צסק"א ובקבוצות דינמו מוסקבה, טיומן וברוסטלמאש.
בעונת 1993/1994 הצטרף לבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית כשבהמשך עבר להפועל צפרירים חולון. בתום העונה חזר לרוסיה.
בשנת 2002 פרש ממשחק פעיל.
הוא שיחק במדי נבחרת רוסיה בכדורגל בשני משחקים בלבד בשנת 1992 — במשחקים נגד איסלנד וספרד.

קריירת אימון

מרבית קבוצות הכדורגל שסרגיי אימן היו קבוצות מליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, השלישית בחשיבותה, כדוגמת קבוצת ראוטוב ו"זבזדה סרפוחוב", או קבוצות חובבניות כדוגמת "סטוליצה" מליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, שפורקה בעונת 2015.
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול

שנת 2017

ב-2 ביולי 2017 ערכה נת"ע כנס עבור תושבי אור יהודה לצורך הצגת תוכניות הקו הסגול אשר שלוחתו הדרומית אמורה לעבור שם. ב-17 באוקטובר באותה שנה נערך כנס דומה עבור תושבי יהוד-מונוסון.

שנת 2018

ב-11 ביולי 2018 פורסם המכרז, בהיקף של כ-15 מיליארד שקל, לקרונות ומערכות תחזוקה עבור קו זה יחד עם הקו הירוק.
ב-25 בדצמבר 2018 החלו עבודות תשתית ברחוב ארלוזורוב במקטע שבין דרך נמיר לרחוב ויצמן, בעבודות הללו מורחב הכביש וכן מטופלות תשתיות המים, החשמל והתקשורת.

שנת 2019

ב-27 במאי 2019 החלו עבודות תשתית מים, תקשורת, חשמל, ניקוז ותאורה ברחוב ארלוזורוב במקטע הרחובות ויצמן - אבן גבירול.
אמר ה' ליעקב

לחנים ידועים

לפיוט הולחנו לחנים רבים, בעדות ישראל השונות. אחד הידועים שבהם הושר בחסידות גור, והולחן על ידי מלחין החצר יעקב תלמוד. הפיוט בגרסה זאת הפך לנכס צאן ברזל במוזיקה החסידית. 
לחן חסידי נוסף לפיוט הולחן על ידי ישראל טאוב, האדמו"ר ממודז'יץ, ומוכר בביצועו של הזמר החסידי בן ציון שנקר. גם בחסידות חב"ד ישנם שלושה לחנים שונים למילים אלו.
אסתר כהן

אסתר כהן (נולדה ב-21 בדצמבר 1947) היא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה שבאוניברסיטה העברית.

ביוגרפיה

אסתר כהן נולדה בירושלים, לאליעזר דורון וליהודית, נכדתו של יואל משה סלומון. גדלה בירושלים, ציריך, ניו יורק וסנטיאגו.
למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ותואר שני ושלישי באוניברסיטת בראון בפרובידנס, קיבלה את הדוקטורט ב-1976, נושא העבודה היה: "האימפקט הכלכלי של עליות לרגל בדרום צרפת". מונתה למרצה באוניברסיטת בן-גוריון ב-1976, מונתה למרצה בכירה ב-1983, לפרופסור חבר ב-1992, עברה לאוניברסיטה העברית ב-1994, מונתה לפרופסור מן המניין בשנת 2000. משמשת כעמיתת מחקר במרכז סכוליון שבאוניברסיטה העברית. שהתה בשבתונים כעמיתה במכון למחקר מתקדם בוואסנאר שבהולנד (פעמיים), בקולג' קלייר הול שבאוניברסיטת קיימברידג' ובמכון הלאומי למדעי הרוח שבצפון קרוליינה. 
אסתר כהן הייתה נשואה לד"ר רוברט כהן מאוניברסיטת חיפה, שהלך לעולמו ב-1992 ולה שני בנים.

מחקריה

אסתר כהן עסקה במחקריה בשלושה נושאים: האחד הוא הקשר בין דת עממית לבין עיור, צליינות והאימפקט הכלכלי של צליינות בימי הביניים; השני הוא היסטוריה של פשע וחוק, כשהיא התמקדה בחוק כתופעה תרבותית ולא כאמצעי שליטה; השלישי הוא כאב פיזי בימי הביניים והקשר בין משפט, לרפואה, לדת הנוצרית ולאמונות עממיות.

The Crossroads of Justice: Law and Society in Late Medieval France

זהו ספרה הראשון של אסתר כהן, שראה אור  בהוצאת בריל שבליידן ב-1993. הספר עוסק בהיסטוריה של משפט והיסטוריה תרבותית, בתרבות שמשתמעת מתוך משפט, כולל משפטים של חיות ומשפטים של מתים. הוא בוחן את מערכת האמונות שקובעת מהו משפט, מה זה מת ומה זה חי, כי במשפט  הצפון-אירופי, לפחות עד המאה ה-16, מה שחשוב הוא לא  מה שנכתב בפרוטוקול אלא מה שנאמר ונעשה בעת המשפט, ומשפטים היו אקטים טקסיים. התזה העומדת בבסיסו של הספר היא שהפרקטיקה של המשפט לא נובעת מספרות מלומדת של אוניברסיטאות ומשפטנים בוגרי אוניברסיטאות, אלא מפעילות של שופטים, פקידים, תובעים ונתבעים, שאין להם שום הכשרה משפטית.

Peaceable Domain, Certain Justice: Crime and Society in Fifteenth-Century Paris

זהו ספרה השני של כהן, שיצא לאור בשנת 1996. הוא מבוסס על מחקר ארכיוני של תחנת משטרה בפריז בשלהי המאה ה-15 ועורך ניסיון לשרטט את הפעילות המשטרתית והפשיעה הקטנה והיומיומית של עיר גדולה בשלהי ימי הביניים. רוב המאסרים שנערכו היו בגין זוטות: רובם בשל קטטות של שכנים, עברות קטנות ואנשים קטנים, מעט מאוד מקרי רצח או גניבה רציניים. כמו כן עומד הספר על הקשר ההדוק שבין המשטרה לעולם הפשע, קשר הקיים עד היום.

מחקר על הכאב

כהן  סיימה לעבוד על ספרה השלישי, שעוסק בכאב, בעיקר פיזי, תוך התבססות על מקורות כלל-אירופיים מאיטליה, ספרד, צרפת, גרמניה ואנגליה ופורסם בהוצאת אוניברסיטת שיקגו בשנת 2010. היא משלבת רפואה, משפט, תאולוגיה נוצרית ואמונות דתיות-עממיות-נוצריות. התזה המרכזית של הספר היא שאנשים מושפעים בכל תחום עיסוק גם מתחומים אחרים, כשמושגים של כאב ושיכוך כאבים זולגים ממקצוע אחד לשני. הספר בוחן את האופן שבו אנשים מתארים את התחושות שלהם, כיצד הם רואים לנכון לתאר או להביע את כאביהם ובאיזה מצבים.
כהן מצאה, שבניגוד לתרבות מודרנית בה מקדישים מאמצים רבים לשיכוך כאב, הרי שבימי הביניים היו שסברו שהוא מועיל לבריאות מבחינה רוחנית.
שמואל אגורסקי

שמואל אגורסקי (רוסית: Самуил (Шмуэль) Хаимович Агурский;‏ 1884 גרודנו - 1947 פבלודר) היה יהודי, מהפכן רוסי, היסטוריון סובייטי וחבר האקדמיה הבלארוסית למדעים.

קורות חיים

אגורסקי נולד בגרודנו, למד בחדר וקיבל חינוך מסורתי. הוא הצטרף לבונד והשתתף במהפכת 1905. הוא נאלץ להגר ונדד בין 1906–1917, קודם גר בבריטניה ואז הגיע לארצות הברית. בארצות הברית היה מעורב בתנועות אנרכיסטיות וכתב בעיתונים יהודים בארצות הברית. אחרי מהפכת פברואר הוא חזר לרוסיה. ברוסיה היה כתב מטעם עיתונים יהודים בארצות הברית. הוא הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית, היה בין מייסדי וראשי יבסקציה. הוא ניצל את העדרותו של ראש היבסקציה, שמעון דימנשטיין, והחתים את יוסיף סטלין על פקודה לחיסול הקהילות היהודיות.
בשנות העשרים ביקר בארצות הברית. הוא שימש בתפקידים שונים במפלגה. היה היסטוריון של המפלגה הקומוניסטית. 
ב-1938 נפתח כנגד אגורסקי תיק חקירה, הוא הוגלה לקזחסטן, שם נפטר ב-1947.

משפחה

בנו, ההיסטוריון פרופ' מיכאל אגורסקי (1933–1991) היה דיסידנט. בשנת 1975 עלה לישראל והיה מרצה באוניברסיטה העברית. נכדו, בני אגור, היה מדריך בחוגי הסיירות ומטפס הרים מצטיין אשר מצא את מותו כשטיפס על הר לנין ונקלע למפולת שלגים.
יצחק סירקין

יצחק סירקין (1883 – 10 ביוני 1938, י"א בסיוון תרצ"ח) היה פסל, אדריכל ומורה לאמנות ביישוב.
אחיו הצעיר של נחמן סירקין.
סומוביט (מחנה ריכוז)

רקע והקמת המחנה

ב-15 במאי 1943 הציג אלכסנדר בלב את תוכניתו החדשה לגרש את כל יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה עד ל-30 בספטמבר. סומוביט נקבע כאחד מיעדי השילוח של היהודים באמצעות מעבורות על הדנובה. ב-21 במאי אישרה הממשלה הבולגרית רק את הגליית יהודי סופיה לערי השדה.
צווי הגירוש הראשונים החלו להמסר לבני הקהילה וראשיה החלו לפעול לביטול הצו. הרב דניאל ציון הכריז על ה-24 במרץ כיום צום ותפילה ונאם בפני קהל המונים בבית הכנסת ברובע יוצ'בונאר. לאחר התפילה החל הקהל לנוע לכוון ארמון המלך ופוזר בכח רב על ידי המשטרה הבולגרית. 412 מבני קהילת סופיה וראשיה נעצרו. ראשי הקומיסריון לענייני יהודים החליטו להקים מחנה ריכוז בסומוביט ובשלב הראשון לעצור בו את הנהגת קהילת סופיה מתוך הנחה, שללא מנהיגות תקטן מאד התנגדות הקהילה היהודית לגירוש ויעלה בידם לממש את "התוכנית הגדולה" ולגרש את יהודי בולגריה אל מחוץ לגבולות הממלכה. 
בשלב ראשון נשלחו 170 מקרב בני הקהילה שנעצרו ובכללם הרב ציון והובלו לסומוביט ברכבת משא כשהם דחוסים בשני קרונות. ב-26 במאי הגיעו העצורים למקום. המחנה הוקם בתוך בית ספר יסודי שהוקף חומה גבוהה ואובטח על ידי חיילי הצבא הבולגרי.

המחנה בתקופת פעילותו

בהגיע העצירים, נערך חיפוש על גופם והוחרמו מהם כל חפציהם האישיים. הכלואים ישנו בתוך כיתות בית הספר על הרצפה וקיבלו 2 פרוסות לחם ו-2 כוסות מרק ליום ובנוסף מימיית מים אחת ליום לשתייה ושטיפה. לאחר שבועיים הגיעו למחנה עצורים נוספים מסופיה ובאמצע יוני גדל מספר האסירים ל-250, בכללם הנער שלמה קאלו. בשל הדוחק ובהיעדר תנאי סניטצייה החלו רבים לסבול ממחלות זיהומיות. בנוסף, הכו חיילי המשמר הבולגרי את העצורים מעת לעת בקתות רוביהם והטרידו אותם וכן הרבו להתעלל ברב דניאל ציון. בראשית יולי הוחלפה האבטחה ובמקום חיילי הצבא הבולגרי הוצבו במקום אנשי משטרה. 
בנוסף, הנחה מפקח מטעם הקומיסריון לשאלות יהודיות להקל את תנאי הכלואים ובכפוף להנחייתו הוגדלה כמות המזון שסופקה להם. בהמשך, נשלחו למחנה יהודים מקהילות יהודיות נוספות ובכללם עסקנים ואנשי ציבור שהפרו לכאורה את החוק להגנת האומה או נחשדו בסיוע לפרטיזנים. העצורים כללו 101 מבני קהילת פלובדיב, 21 מפאזארדז'יק ו-44 מרוסה. לקראת אמצע יולי הגיעה קבוצת עצירים נוספת מדופניצה וקיוסטנדיל שכללה משפחות שלמות. לקראת סוף יולי שוחררה קבוצת עצירים בני קהילת סופיה ומספר הכלואים במחנה הגיע ל-500 נפשות. החל מה-5 באוגוסט נשלחו הגברים לעבודות כפייה. 
בין הכלואים נמנו גם ילדים ואחת העצורות הפעילה עבורם גן ילדים מאולתר. בראשית אוקטובר שוחררה קבוצת עצירים נוספת ומספר העצירים במחנה ירד לכדי 200 נפשות ובסוף החודש הגיעה שוב קבוצה גדולה של עצירים וחלקם שוכנו בצריפים שהוקמו במקום.

סגירת המחנה

ב-17 בינואר 1944 הועברו עצורי סומוביט לכפר "טאבאקובה צ'שמה" הסמוך יותר לפלבן. מאוחר יותר הועברו חלקם מ"טאבאקובה צ'שמה" לקאייליקה ושם ניספו 11 מהם בשריפה שככל הנראה נגרמה מהצתה. ב-9 בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שחוללה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום, שוחררו עצירי המחנות. לאחר המלחמה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת "משתפי הפעולה עם הנאצים". ארבעה מהנאשמים היו מפקדי מחנות סומוביט, טאבאקובה צ'שמה וקאייליקה.
מבין הארבעה, אחד נפטר, שניים הוכרזו "נעדרים" ורק מפקד מחנה קאייליקה הועמד לדין וזוכה. עוד הועמדו לדין 18 מראשי הקומיסריון לשאלות יהודיות אשר להם בין השאר, היה חלק בהקמת המחנה. אלכסנדר בלב שכבר נורה למוות בידי פרטיזנים נדון למוות וכן נדון למוות קיריל דאלקצ'ייב מפקד משטרת דופניצה, אשר בין השאר גירש משפחות שלמות של בני הקהילה היהודית מעירו לסומוביט. השאר נדונו לתקופות מאסר שונות או זוכו.
סרגל הישגים מאוזן

היסטוריה

ב-1992, רוברט קפלן ודייוויד נורטון החלו בפרסום סרגל ההישגים המאוזן בסדרת מאמרים בכתבי עת. ב-1996 הם הוציאו לאור את הספר "The Balanced Scorecard". מאז שהוצגה שיטת סרגל ההישגים המאוזן המקורי הוא נהפך לתחום פורה של תאוריה, מחקר וייעוץ. השיטה הדגישה את החסרונות ונקודות החולשה של גישות הניהול הקודמות. סרגל ההישגים המאוזן התפתח מכלי פשוט למדידת ביצועים  למערכת מלאה לתכנון אסטרטגי וניהול. המערכת אינה רק מערכת למדידת ביצועים אלא עוזרת למתכננים להגדיר מה צריך להעשות ולהמדד. בעזרתה המנהל יכול להוציא לפועל את האסטרטגיה שלו ולגרום לה לחלחל  בכל רובדי החברה.

הגדרה

סרגל הישגים מאוזן היא שיטת ניהול אשר מיישמת את חזון הארגון דרך האסטרטגיה, יעדי העל ומדדי הביצוע בארגון, משפרת את התקשורת הפנימית והחיצונית ומבקרת את ביצועי הארגון למול האסטרטגיה. בשיטה זאת, בעזרת לוח מחוונים (Dashboard) אנחנו בוחנים את ביצועי הארגון ועמידתו ביעדים האסטרטגיים שהציב לעצמו. היעדים נקבעים בתחילה להנהלה הבכירה והיא מושרשת דרך מנהלי הדרג הביניים, המנהלים הזוטרים עד לאחרון העובדים, וזאת על מנת לכוון את כל הארגון ליעדי החברה.
האיזון בסרגל נובע מכך שהמיקוד אינו רק במדדים הפיננסיים אלא גם במדדים נוספים: תפעוליים, שיווקיים והתפתחותיים  אשר מעניקים לנו מבט מקיף על הארגון, שעוזר לביצועי הארגון בטווח הארוך. ארגונים לא יכולים להתבסס על מדדים פיננסיים בלבד מפני שקיים פער זמן במדדים אלו. ארגונים צריכים למדוד גם את אותם תחומים אשר בהם אפשר לבצע שינויים בזמן אמת ללא המתנה לנתונים הפיננסיים.
אקזוטיקה (סרט)

העלילה

הסרט מציג קבוצה פזורה של אנשים שהקשר שלהם הוא במועדון הלילה "אקזוטיקה". כריסטינה (מיה קירשנר) היא חשפנית במועדון שאותו מנהלת זואי (ארסני חניג'אן). אריק (אליאס קוטיס) הוא תקליטן במועדון הזה וחבר לשעבר של כריסטינה. פרנסיס (ברוס גרינווד) הוא לקוח שתמיד בא למועדון כדאי לצפות בכריסטינה, הלבושה במדי ילדת בית-ספר קתולית ונותנת לו ריקוד פרטי.