נשים במדע

לאורך תקופות ארוכות בהיסטוריה אפליית נשים וקיפוח זכויותיהן הרחיקו נשים ממדע. נשים נאלצו להיאבק על זכותן להשכלה מדעית, ועל זכותן לעסוק במדע. במשך דורות הוטלו על נשים הגבלות שונות, מכיוון שנטען שהן חסרות כישורים קוגניטיביים ורגשיים, ושיש בכך איום על יציבות החברה. עם זאת, הצליחו נשים מעטות להשתתף החל מראשית ההיסטוריה של המדע בפעילות המדעית, ותרמו בפיתוח ענפי מדע חדשים, ניסויים ותצפיות פורצי דרך ובניסוח תאוריות חדשות. אולם פעמים רבות חלקן של הנשים בתגליות חשובות לא הוכר, ויוחס לאחרים.
על אף שחל שיפור ניכר במעמד האישה בכלל ובמעמדן של נשים במדע בפרט, גם כיום טרם הושג שוויון מלא בהשתתפות נשים במדע. ניתן לראות זאת ביחס הכמותי בין חוקרים לחוקרות באקדמיה, במספר הנשים הפונות ללימודים בחלק מהתחומים המדעיים ובמספר זוכות פרס נובל. בכל אלה מקומן היחסי והכמותי של נשים הוא נמוך. מיעוט נשים במדע פוגע לא רק באותן נשים שהתקדמות הקריירה המדעית שלהן נעצרה, אלא במדע עצמו. אם בקרב 50% מהאוכלוסייה יש קושי גדול להביא לידי ביטוי את הכישורים והיכולות הקיימים בו בתחום המחקר המדעי, יוצא המדע נפסד. בנוסף, פעילות של נשים במדע יכולה להביא ערך מוסף, הסתכלות מזווית אחרת ודרכי פעולה שונות, כך שהתרומה של הצטרפות יותר נשים למדע יכולה להיות לא רק כמותית אלא איכותית.

העת העתיקה

בעת העתיקה ישנן עדויות לעיסוקן של נשים ברפואה במספר תרבויות. במצרים העתיקה (2700 לפנה"ס) תוארה בהקדשה מריט-פתח כ"רופאה ראשית". זוהי העדות הקדומה ביותר למדענית. אצל הומרוס נזכרת אגמדה כמרפאת ביוון העתיקה לפני מלחמת טרויה (1194 - 1184 לפנה"ס). אגנודיקה הייתה הרופאה הראשונה שהתמחתה באופן חוקי באתונה במאה ה-4 לפנה"ס.
לימודי הפילוסופיה ביוון העתיקה היו פתוחים לנשים. ידוע על אגלוניקה, אשר חזתה ליקויים, ותיאנו, מתמטיקאית ורופאה אשר הייתה תלמידתו וכנראה גם אשתו של פיתגורס.
מספר נשים עסקו באלכימיה במאות הראשונות לספירה בעיר אלכסנדריה. הידועה שבהן היא מרים היהודיה אשר המציאה מספר מכשירים כימיים: אמבט מרים (משמש עד היום במעבדות כימיה ולבישול), אמבט חול לחימום (תרמוספוריון), קירוטקיס (זוהי דוגמה ראשונה לריאקציה המבוססת על מחזור סגור של אידוי ועיבוי) ומכשיר זיקוק. למרים יוחסו גם גילוי חומצת המלח ו"חומר ראשוני" זהוב שנוצר מתגובה של סגסוגת עופרת-נחושת עם אדי גפרית בתהליך הקירוטקיס.
היפאטיה הייתה מתמטיקאית, פילוסופית ואסטרונומית יווניה ניאופלטונית אשר פעלה באלכסנדריה. היא הייתה בתו ותלמידתו של ת'און, מנהל ספריית אלכסנדריה. היפאטיה המציאה הידרומטר, אצטרולב ומכשיר לטפטוף מים.

ימי הביניים

בימי הביניים מנזרים היוו מקום בו נשים יכלו לרכוש השכלה ולעיתים גם לבצע מחקר. אם המנזר הגרמניה, הילדגרד מבינגן (1098 - 17 בספטמבר 1179), כתבה על מספר נושאים מדעיים, כולל רפואה, בוטניקה ובעלי חיים.
במאה ה-11 נוסדו האוניברסיטאות הראשונות. ככלל נמנע מנשים ללמוד בהן, למרות זאת, היו מספר מקומות יוצאי דופן. אוניברסיטת בולוניה התירה לנשים להגיע להרצאות החל מפתיחתה ב-1088. הגישה באיטליה ללימודי נשים בתחומי הרפואה הייתה ליברלית לעומת מקומות אחרים. הרופאה Trotula di Ruggiero, עמדה בראש קתדרה בבית הספר לרפואה בסלרנו במאה ה-11. שם לימדה נשים רבות אשר נקראו לעיתים "הגברות של סלרנו". מספר טקסטים על רפואת נשים העוסקים במיילדות וגינקולוגיה מיוחסים לה. רופאה נוספת היא דורוטה בוצ'ה, אשר החזיקה בקתדרה לפילוסופיה ולרפואה באוניברסיטת בולוניה במשך 40 שנים מ-1390.
מלבד הצלחתן של נשים בודדות, הדעות הקדומות התרבותיות מנעו מנשים חינוך מדעי בימי הביניים. דוגמה לכך היא אמרתו של תומאס אקווינס ביחס לנשים ש"היא לא יכולה נפשית להחזיק בעמדת סמכות".

המהפכה המדעית

תפיסת העולם במאה ה-17 שללה מנשים השכלה בשל החובות שצופו מהן. תרומת המהפכה המדעית ליחס זה הייתה קטנה. יתרה מכך, מדענים השתמשו במדע החדש כדי לבסס את השקפתם כי על פי הטבע נשים נחותות מגברים ועל כן עליהן להיות משועבדות להם וכי הן מתאימות למלאכות ביתיות בלבד. מהפכת הדפוס סייעה להפצת רעיונות אלה. אף אישה לא הוזמנה להצטרף לחברה המלכותית של לונדון או לאקדמיה הצרפתית למדעים עד למאה ה-20.
החוקרות הפסמניסטיות קרולין מרצ'נט ואוולין פוקס-קלר טוענות שהמהפכה המדעית הגבירה וקיבעה את שיעבוד הנשים לגברים. זאת כיוון שהמהפכה המדעית שינתה את תפיסת היחסים בין האדם לטבע, ובהתאם להקבלה העתיקה בין הטבע לאישה, את יחס הגבר לאישה. הקבלה זו בין הטבע לאישה קיימת עוד מיוון העתיקה, לדוגמה בדיאלוג "טימאוס" של אפלטון; הטבע נתפס כאם מזינה, שיש לכבדה.
המהפכה המדעית הובילה ליחס חדש לטבע. דימוי הטבע כאישה הוחלף בדימוי הטבע כמכונה (ראו פילוסופיה מכניסטית). הדבר הוריד את המגבלות המוסריות הקיימות, ותחתיהן התקבעה תפיסה כי הטבע הוא משאב אותו יש לחקור, לנצל ולשעבד. בתאוריהם את הטבע השתמשו פילוסופים במונחי דומיננטיות, שליטה וכוח. פרנסיס בייקון הציע את גישת "האינקוויזיציה לטבע" – יש להפעיל על הטבע, שהובן כישות נקבית, לחץ וכוח, עד שתתרצה ותמסור את סודותיה. מקומו המרכזי של המדע עודד את הזהות בין התכונות הנתפשות כ"גבריות" ובין התכונות הנחשבות "מדעיות". התכונות המתוייגות בחברה כ"נשיות" – אינטואיציה, הזדהות, הוליסטיות ושיתוף פעולה – איבדו את מקומן, והוכללו תחת הקטגוריה "לא-מדעי". דבר זה שלל את מקומן של הנשים בחברה המקדשת את ערכי המדע. ההתבוננות מהצד, הריחוק הרגשי, חוסר ההזדהות והמניפולציות על הטבע, הנחשבים גבריים, תפסו את מקומם ככלי החקירה הלגיטימיים היחידים. משמעות הדבר היא שלשם השתלבות נשים במדע, עליהן לאמץ דפוסי התנהגות וחשיבה גבריים.
מרגרט קוונדיש (1623 - 1673), דוכסית ניוקסל, לקחה חלק בוויכוחים המדעיים של תקופתה. אולם, אף על פי שהשתתפה בפגישות החברה המלכותית באנגליה, לא הייתה חברה רשמית בה. היא כתבה על מדע ופילוסופיה וביקרה את הדעה כי בני האדם ישלטו בטבע באמצעות המדע. קוונדיש פרסמה תצפיות בהן ביקרה את המדע הניסויי של בייקון ואת המיקרוסקופ.
בגרמניה, השתתפות נשים במלאכות ייצור שונות, אפשרה לחלקן לעסוק בתצפיות מדעיות ובמיוחד באסטרונומיה. בשנים 1650–1710 היוו נשים 14% מכלל האסטרונומים בגרמניה. הנודעת שבהן הייתה מריה וינקלמן (1670 - 1720). וינקלמן חונכה על ידי אביה ודודה ולמדה אסטרונומיה בעצמה. נישואיה לגוטפריד קירך, האסטרונום הראשי של פרוסיה, אפשרו לה לעסוק באסטרונומיה. היא התמנתה לעוזרתו בתצפיות שבוצעו בברלין על ידי האקדמיה למדעים. היא ביצעה מספר תצפיות מקוריות בהן גילתה כוכב שביט. כאשר נפטר בעלה, הגישה בקשה להתמנות לעוזרת אסטרונום באקדמיה של ברלין. היא נדחתה מאחר שלא הייתה בוגרת אוניברסיטה, דבר שנאסר עליה כאשה. חברי האקדמיה חששו שהיא תהווה דוגמה רעה לנשים. מקרה זה מדגים את הקושי שעמד בפני נשים להתקבל לעבודה מדעית.

המאה ה-19

החל מהמאה ה-19 חל תהליך התמקצעות של המדע. במחצית השנייה של המאה הוקמו מוסדות אקדמיים לנשים וכמו כן מוסדות ותיקים פתחו את שעריהם בפני נשים. תהליך זה אפשר לנשים לעסוק במדע באופן פורמלי והעניק השכלה מדעית לנשים בהיקף הולך וגדל.

מחצית ראשונה

בממלכה המאוחדת: המדענית הסקוטית, מרי סמוויל, עסקה בחקירת תופעת המגנטיות. היא הציגה את מאמרה "התכונות המגנטיות של קרניים סגולות בספקטרום השמש" בפני החברה המלכותית ב-1826. בכך הייתה לאישה השנייה שעשתה זאת. היא חיברה טקסטים במתמטיקה, אסטרונומיה, פיזיקה וגאוגרפיה וקידמה חינוך לנשים. ב-1835 סמוויל וקרוליין הרשל היו הנשים הראשונות אשר נבחרו לחברה האסטרונומית המלכותית.
תלמידתה של סמוויל, עדה לאבלייס, הייתה מתמטיקאית אנגליה. היא התכתבה עם צ'ארלס בבג' בנוגע ליישומים למנוע האנליטי שלו. בהערותיה לתרגום מאמרו של לואיג'י מנברה חזתה יישומים למנוע זה כמחשב רב-תכליתי אשר כולל למשל גם יכולת הלחנה. היא נחשבת למתכנתת הראשונה. לאבלייס מתה בגיל 36 לאחר הקזות דם מרובות של רופאיה בעקבות מחלתה. על שמה נחגג "יום עדה לאבלייס" לציון והערכה של הצלחותיהן של נשים במדע ובטכנולוגיה.
מארי אנינג הייתה פלאונטולוגית אנגליה אשר חקרה מאובני דינוזאורים. בשנת 1811, בגיל 12, גילתה מאובן מבעל חיים שנראה כקרוקודיל ענק ומאוחר יותר זוהה כאיכתיוזאור. עשר שנים לאחר מכן גילתה את הפלסיוזאור.
בגרמניה: בשנת 1836 הוקם בדיסלדורף מכון להכשרת אחיות. ב-1840 ביקרה בו אליזבת פריי ובהשראתו הקימה מכון דומה בלונדון. במכון זה למדה מספר שנים לאחר מכן פלורנס נייטינגייל.
בצרפת: המתמטיקאית סופי ז'רמן לא התקבלה ללימודים גבוהים בשל מינה. בשל כן נרשמה למכון הפוליטכני בפריז בשם בדוי. היא התכתבה עם גאוס בנושאים מתורת המספרים. על מכתביה חתמה בשם בדוי עקב חששה שמכתב מאשה לא יזכה ליחס רציני. מאוחר יותר חשפה את זהותה וזכתה ליחס אוהד מצידו. עבודתה הוצגה בפני האקדמיה הצרפתית למדעים על ידי לז'נדר מכיוון שהאקדמיה מנעה מנשים להופיע בפניה. ז'רמן תרמה, בין היתר, לתורת האלסטיות ולתורת המספרים, בה תיארה את המושג של ראשוני ז'רמן והוכיחה את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוניים אלו.
בארצות הברית: ב-1840 הייתה קתרין בנסון האשה הראשונה שקיבלה תואר ראשון. האסטרונומית מריה מיטשל התפרסמה בגילוי שביט ב-1847. ב-1848 התקבלה מיטשל כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. היא הייתה היחידה שזכתה לכך במשך כמעט מאה השנים הבאות. ב-1865 הוצעה לה משרת פרופסור לאסטרונומיה ומנהלת מצפה הכוכבים בקולג' חדש לנשים בלבד. עיקר פעילותה היה חקר כתמי שמש. היא הייתה הראשונה לגלות שהם מערבולות אנכיות ולא, כפי שחשבו עד אז, עננים.
ב-1849, אליזבת בלקוול הייתה לאישה הראשונה המסיימת לימודי רפואה בארצות הברית. היא הייתה האישה הראשונה והיחידה במוסד בזמן לימודיה.

מחצית שנייה

באנגליה
מלחמת קרים (1853 - 1856) סייעה לפתיחת מוסדות חינוך לנשים בשל מיסוד מקצוע הסיעוד. באנגליה פלורנס נייטינגייל הקימה ב-1860 בית ספר לאחיות בלונדון ולאחר מכן במקומות נוספים. היא הייתה חלוצה בבריאות הציבור ובסטטיסטיקה. אליזבט גרט אנדרסון הייתה הבריטית הראשונה אשר השיגה הסמכה ברפואה ב-1865. יחד עם נשים נוספות הקימה את בית הספר לרפואה לנשים בלונדון ב-1874.
אנני סקוט דיל מונדר הייתה חלוצה בצילום אסטרונומי ובעיקר של כתמי שמש. היא הייתה בוגרת מתמטיקה של גירטון קולג', הקולג' הראשון לנשים באוניברסיטת קיימברידג'. ב-1890 נשכרה כעוזרת לאדוארד וולטר מונדר, ראש מחלקת השמש במצפה גריניץ'. הם עבדו יחד, צפו בכתמי שמש ושיפרו את טכניקת הצילומים. הם נישאו ב-1895. כישוריה המתמטיים של אני אפשרו לנתח נתונים שמונדר אסף במשך שנים. מונדר תכננה מצלמה ניידת בעלת עדשה של 35 מ"מ. ב-1898 נסעה להודו וצילמה לראשונה את הילת השמש במהלך ליקוי חמה. ניתוח הנתונים של כתמי השמש וסערה גאומגנטית אפשר להראות שאזורים מסוימים של פני השמש הם המקור לסערות גאומגנטיות ושהשמש איננה קורנת בצורה אחידה (כפי שסבר ויליאם תומסון).
ביאטריקס פוטר הייתה סופרת ומאיירת אנגליה. היא חונכה בביתה והתעניינה בבוטניקה. היא החלה בציור פטריות עקב יופיין, אך אחרי פגישתה עם המיקולוג צ'ארלס מקינטוש, גברה התעניינותה בדרך התרבותן והיא ביצעה איורים מיקרוסקופיים רבים של נבגים ואלו פורסמו בספרים. פוטר פיתחה תאוריה בדבר נביטת נבגים, אך זכתה להתעלמות עקב מינה וגילה הצעיר.
ברוסיה
סופיה קובלבסקי הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית רוסית. באותה תקופה נאסר על נשים ללמוד באוניברסיטאות ברוסיה ועל כן למדה בגרמניה אצל מתמטיקאים מובילים, בברלין אצל קארל ויירשטראס ובהיידלברג אצל ליאו קניגסברגר, גוסטב קירכהוף והרמן פון הלמהולץ. קובלבסקי התמנתה לפרופסור בחוג למתמטיקה באוניברסיטת סטוקהולם בשנת 1884 וכיהנה גם כחברה בהתכתבות של האקדמיה למדעים בסנט פיטרסבורג בשנת 1889.
בארצות הברית
במחצית השנייה של המאה הוקמו בארצות הברית קולג'ים לנשים ואלו סיפקו גם עבודה למדעניות. במוסדות אלו למדו נשים רבות לדוקטורט. במקביל, החלו מוסדות ותיקים להפתח בפני נשים. ב-1875 למדו במוסדות אלו יחד 3,000 נשים וב-1900 הגיע מספר הנשים בהן לכמעט 20,000. אליזבט בלקוול הייתה לאשה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בארצות הברית בשנת 1849. יחד עם אחותה, אמילי בלקוול, ומרי זקרצ'בסקה, הקימו ב-1857 מרפאה לנשים וילדים וב-1868 בית ספר לרפואה לנשים. בלקוול גם פרסמה מספר ספרים על חינוך רפואי לנשים. בשנת 1876 אליזבט ברג הייתה האישה הראשונה אשר קיבלה תואר בהנדסה אזרחית (מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי) בארצות הברית.

המאה ה-20

במהלך המאה העשרים רוב המחקר המדעי התבצע בתוך אוניברסיטאות. קידום באוניברסיטה תלוי לא רק בהיות המועמד/ת מתאים וראוי מבחינת הישגי המחקר, בהצלחתו בהוראה ובתרומתו לאוניברסיטה אלא מושפע גם מיחסי כוח, מסורות תרבותיות וסטריאוטיפים מגדריים.

מחצית ראשונה

באירופה
מארי קירי נולדה ב-1867 בוורשה. כיוון שלא הותר לה ללמוד באוניברסיטה, עבדה במשך מספר שנים כמורה. בשנת 1891, כשהייתה בת 24 עברה לפריז ולמדה כימיה ופיזיקה בסורבון. היא הייתה לאשה הראשונה שלימדה במוסד. בסורבון פגשה את המרצה פייר קירי ונישאה לו. בשנת 1903 קבלה קירי יחד עם בעלה ועם אנרי בקרל פרס נובל לפיזיקה, "בהוקרה על התרומה היוצאת מן הכלל שהשיאו באמצעות מחקריהם המשותפים על תופעת הקרינה שהתגלתה על ידי פרופסור אנרי בקרל". בכך הייתה לאשה הראשונה שזכתה בפרס נובל. שמונה שנים אחר-כך זכתה מארי קירי בפרס נובל לכימיה. הפרס ניתן לה בהוקרה על גילוי הרדיום והפולוניום, ועל חקר הרדיום. בצעד יוצא דופן לא רשמה קירי פטנט על תהליך בידוד הרדיום, ובכך אפשרה לקהילה המדעית מחקר חופשי. קירי הייתה לראשונה שקיבלה שני פרסי נובל ובנוסף לה רק עוד מדען אחד זכה לפרס נובל בתחומים שונים. בתה, אירן ז'וליו-קירי, זכתה גם היא בפרס נובל בכימיה (יחד עם בעלה פרדריק ז'וליו-קירי) בשנת 1935. בשנת 1995 הועבר ארונה של מארי קירי לפנתאון של פריז, האשה הראשונה שזכתה לכבוד זה.
ליזה מייטנר הייתה פיזיקאית אוסטרית ממוצא יהודי שהתמחתה בפיזיקה גרעינית ורדיואקטיביות. מייטנר למדה באוניברסיטת וינה ולאחר שקיבלה דוקטורט ב-1906 עברה לברלין, שם עבדה בצמוד לכימאי אוטו האן במשך כשלושים שנה. השניים שילבו את תחומי המחקר שלהם, פיזיקה וכימיה, וחקרו את תופעת הרדיואקטיביות.
ב-1918 זיהו את האיזוטופ של היסוד הכימי פרוטקטיניום (מספר אטומי 91); אולם רק ב-1923 הצליחה מייטנר לגלות את הגורם ליצירת האיזוטופ, במקביל לפייר אוז'ה הצרפתי, אשר על שמו נקראה התופעה (אפקט אוז'ה, 1925). מייטנר הייתה הראשונה להבין כי גרעין האטום יכול להתפצל לחלקים קטנים יותר. למרות עבודתה המשותפת עם אוטו האן הוא זכה לבדו בפרס נובל לכימיה. היסוד הכימי מייטנריום (מספר אטומי 109) נקרא על שמה.
אמי אמליֶה נֶתֶר הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית יהודייה שחייתה ופעלה בגרמניה. ב-1904, כאשר אוניברסיטת ארלנגן החלה לקבל נשים ללימודים, נרשמה נתר ללימודי מתמטיקה. היא קיבלה תואר דוקטור ב-1907 בהנחיית פאול גורדן, ובנתה לעצמה שם בעבודותיה בתורת השמורות הפולינומיות. היא לימדה מספר שנים באוניברסיטאות מדרג שני והעמיקה במיזוג שיטתו הקונקרטית של גורדן בתחום השמורות, עם שיטתו המופשטת יותר של דויד הילברט, שהפכה תחת ידה לכלי רב עוצמה. ב-1915 הזמינו אותה הילברט ופליקס קליין לבוא לגטינגן. באותה שנה גילתה את אחד העקרונות החשובים בפיזיקה תאורטית: השקילות בין סימטריות וחוקי שימור, הקרויה "משפט נתר". בהיותה אישה, סירבה האוניברסיטה לאפשר לה ללמד, עד שהילברט עצמו נאלץ לפרסם תחת שמו את הקורסים שהעבירה. על-כך אמר הילברט בזעף: "אינני רואה כיצד מין המועמד עשוי לשמש כנגדו בקבלתו למשרת מרצה. אחרי הכל, סנאט האוניברסיטה איננו בית מרחץ". נתר התקבלה לבסוף לסגל האוניברסיטה בשנת 1919.
באמריקה
החל מ-1900 השתלבו נשים רבות במדע בעקבות פתיחתם של קולג'ים לנשים ושל אוניברסיטאות מעורבות. אלן סוואלו ריצ'רד (1842 - 1911) הייתה תעשיינית וכימאית סביבתית. ב-1892 קראה להקמת מדע חדש בשם Oekology בהרצאתה בבוסטון. תחום תוכנן לכלול "תזונת צרכנים" וחינוך סביבתי ומאוחר יותר הפך לאקולוגיה (בעוד שהתחומים המקוריים נהפכו לכלכלת בית). תחום זה היווה עבור נשים דרך להשיג השכלה מדעית וקולג'ים רבים הקימו מחלקות לכלכלת בית. סוואלו עזרה לייסוד האגודה האמריקאית לכלכלת בית אשר פרסמה כתב עת וארגנה כנסים. בעבודתה ב-MIT פיתחה את הקורס הראשון בביולוגיה ובמחקר בהנדסה סניטרית. אפשרויות נוספות נפתחו בבוטניקה ובאמבריולוגיה. בפסיכולוגיה השלימו נשים רבות דוקטורט אולם הן עודדו להתמחות בפסיכולוגיה חינוכית, פסיכולוגיה של הילד וטיפול קליני בבתי חולים ושירותי רווחה.
מוד מנטן הייתה מדענית קנדית שעסקה בביוכימיה, היסטוכימיה ובקינטיקה אנזימתית. היא למדה רפואה באוניברסיטת טורונטו והייתה בין הנשים הראשונות בקנדה אשר קיבלו תואר דוקטור. את עבודת התזה סיימה באוניברסיטת שיקגו. בשל האיסור לנשים לעסוק במחקר בקנדה נאלצה לערוך מחקרים בארצות אחרות כגון ארצות הברית וגרמניה. ב-1912 עברה מנטן לברלין ועבדה עם לאונור מיכאליס על קינטיקה של אנזימים בהסתמך על ממצאים קודמים של ויקטור הנרי. ב-1913 הציעו מנטן ומיכאליס את מודל קינטיקת מיכאליס-מנטן להסבר הקינטיקה האופיינית לאנזימים. כמו כן המציאה שיטה צביעה עבור האנזים אלקליין פוספטאז. בשנת 1944 ערכה את ההפרדה הראשונה של חלבונים בשיטת אלקטרופורזה. בנוסף עבדה על התכונות של המוגלובין, ויסות רמת סוכר בדם, תפקודי כליות ואפיון רעלנים מחיידקים.
אסטרונומיה
בשנת 1901 האסטרונומית אני ג'אמפ קנון (1863 - 1911) מאוניברסיטת הרווארד גילתה שטמפרטורת כוכב היא התכונה העיקרית המבחינה בין ספקטרומים שונים. בעקבות כך סווגו מחדש הכוכבים על פי קרינת גוף שחור הנפלטת מהם ולמעשה על פי טמפרטורת פני השטח שלהם בלבד. סיווג זה נקרא כיום סיווג ספקטרלי.
האסטרונומית הנרייטה ליוויט עבדה במצפה הכוכבים של קולג' הרווארד, היא זיהתה כ-2,400 כוכבים משתנים, כמחצית מהכוכבים המשתנים שהיו ידועים באותו זמן, רובם בתמונות מענני מגלן. ב-1908 פרסמה שמספר כוכבים משתנים הפגינו תבנית משותפת: כוכבים בהירים יותר היו בעלי זמן מחזור ארוך יותר. קשר זה סיפק אמת מידה לקביעת מרחקים ביקום. על שמה נקרא האסטרואיד 5383 ליוויט ומכתש ליוויט בירח.
בשנת 1925 דוקטורנטית בהרווארד, ססיליה פיין-גפושקין, הדגימה באמצעות שימוש בספקטרום שכוכבים עשויים בעיקר ממימן ומהליום.
מלחמת העולם השנייה
מלחמת העולם השנייה פתחה הזדמנויות רבות בפני נשים. "המשרד למחקר ופיתוח מדעי" החל ב-1941 לערוך רישום של בעלי רקע מדעי. מכיוון שהיה מחסור בגברים עובדים, חלק מהנשים יכלו לעבוד בעבודות שקודם היו חסומות בפניהן. נשים רבות עבדו בפרויקט מנהטן ובפרויקטים מדעיים של צבא ארצות הברית. בתחומים אחרים חיפשו דרכים לתרום למאמץ המלחמתי. כך למשל פותחה ב-1941 תזונה מומלצת כדי לעזור לצבא ולארגונים אזרחיים לתכנן מצבים בהם הם נדרשים להאכיל אוכלוסיות. תכנון זה הוכח כהכרחי כאשר החלה הקצבת מזון.
גרייס הופר, מחלוצי המחשוב, הייתה המתכנתת הראשונה של הרווארד סימן 1. היא פיתחה את המהדר הראשון לשפת תכנות. המונח "לדבג" מיוחס לה.
גרטי קורי הייתה ביוכימאית ממוצא יהודי. יחד עם בעלה גילתה את מעגל קורי. היא האמריקאית הראשונה שזכתה בפרס נובל והאישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (1947).
רייצ'ל קרסון הייתה זואולוגית וביולוגית ימית אשר תרמה לאימוץ מדיניות סביבתית ולפיתוח טכניקות וציוד לגילוי צוללות. קרסון למדה ביולוגיה בקולג' קת'ם. לאחר מכן המשיכה בלימודי זואולוגיה וגנטיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. מאוחר יותר, החלה להתעניין בהשפעות חומרים להדברת חרקים. היא טענה כי בגלל מבנה שרשרת המזון בעולם החי, חומרי הדברה להשמדת חרקים משפיעים על מארג המזון כולו. בשנת 1962 החלה לפרסם ב"ניו יורקר" פרקים מספר שכתבה. יצרניות חומרי ההדברה ומדענים בתעשיית הכימיקלים תקפו אותה והופעל לחץ להימנע מהוצאת הספר. הספר, "אביב דומם", יצא לבסוף וזכה להצלחה רבה. ב-1980 הוכר פועלה למען איכות הסביבה והוענקה לה, לאחר מותה, מדליית החירות הנשיאותית.

מחצית שנייה


בשלהי שנות הארבעים של המאה העשרים הבחינה הגנטיקאית ברברה מק'לינטוק בכתמי צבע שהופיעו על גרעיני התירס בשדה התירס בו ערכה את מחקריה. לאחר שחקרה את התופעה מק'לינטוק קישרה בין דגמי הכתמים שנראו בעין לבין המצב הכרומוזומלי כפי שנראה במיקרוסקופ. היא זיהתה אתרים שאחראים על השבירה של אחד הכרומוזומים והבחינה בכך שהייתה בקרה כלשהי על העיתוי והתדירות של השברים בכרומוזום. מקלינטוק הסיקה שהסיבה שגנים מסוימים הופעלו (או הושבתו) היא בגלל אלמנטים הנודדים ממקום למקום בתוך הגנום, שהיא כינתה בשם טרנספוזונים. כלומר, הטרנספוזונים הם מרכיבים גנטיים העשויים לשנות את מקומם על הכרומוזומים ובדרך זו להביא לשינויים תורשתיים. בתירס, הטרנספוזונים קופצים אל תוך הגנים של הצבענים (פיגמנטים) ושבים וקופצים החוצה, וכך "מכבים" או "מדליקים" את התבטאות הגן.  בשנות הארבעים עמדו הטענות של מקלינטוק בסתירה לתפיסה המקובלת של הגנים, על פיה הגנים מסודרים בכרומוזום בזה אחר זה, כחרוזים בשרשרת. רק שנים מאוחר יותר, לאחר שהתופעה זוהתה בחיידקים, שמרים, ומאוחר יותר גם בדרוזופילה וצמחים, התקבל ההסבר המדעי של מקלינטוק בדבר הטרנספוזונים. מעבר לכך, נמצא שיש קשר בין תנאי הסביבה לבין התופעה של "קפיצת" גנים, וכי בתנאי עקה עולה שכיחות המוטציות עקב קפיצת גנים. ב-1983, 35 שנים לאחר שגילתה את הטרנספוזונים, בחרה ועדת פרסי נובל במקלינטוק כזוכה בפרס ברפואה ופיזיולוגיה. היסטוריונים של המדע חלוקים בשאלה האם העיכוב במתן הפרס קשור לשיוך המגדרי של מקלינטוק.
רוזלינד פרנקלין, שנפטרה בגיל צעיר ממחלת הסרטן ולא זכתה לקבל את הנובל על חלקה בגילוי מבנה הסליל הכפול של ה-DNA. שני הזוכים המפורסמים, ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק לא הזכירו את פרנקלין בנאומיהם בטקס חלוקת הפרס. הזוכה השלישי, מוריס וילקינס הסתפק בציון לאקוני של "כישוריה הטכניים" של פרנקלין.
וירג'יניה ג'ונסון, חברת הצוות מאסטרס וג'ונסון, הייתה מחלוצי חלק הסקס בעולם.

ישראל

על פי סקירה, שבוצעה על ידי המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה בראשות פרופ' נורית ירמיה, המדענית הראשית של משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל, עולה כי במחלקות באקדמיה בתחומי המתמטיקה, סטטיסטיקה, ומדעי המחשב, 93% מהמחלקות סובלות מתת-ייצוג חמור בנשים. כך גם ב-74% מהמחלקות בתחום המדעים הפיזיקליים, 72% מהמחלקות בתחום ההנדסה ו-41% מהמחלקות בתחום המדעים הביולוגיים.

מערכת החינוך

מחקרים חינוכיים מראים שלמורות ולמורים בכל רמות החינוך יש ציפיות נמוכות יותר מבנות במתמטיקה ובמדעים והם מפלים לטובה בנים לעומת בנות. בתצפיות שנערכו בכיתות, מורים נטו לגלות יחס שונה כלפי בנים וכלפי בנות בכיתה: בנים זכו להקצאת זמן גדולה מבנות, ובשוני מבחינת התייחסות והערכה: ניהול שונה של דיאלוג – שימוש בביטויים רגישים וסלחניים יותר כלפי בנות ובשפה מעודדת ומדרבנת יותר כלפי בנים, שפה הכוללת הוראות לשיפור וניסיון לכוונם אל הפתרון הנכון. כמו כן, כאשר נשאלו תלמידים מצטיינים ביחס לגורמים להצלחותיהם, תשובת רוב הבנים התמקדה ביכולתם האישית ובכישרונם, ואילו הבנות זקפו את הצלחתן ל"השקעה", מבחן "קל", "מזל", "מורה טוב" - אך לא להיותן חכמות ומוכשרות. כיוון שמקצועות המתמטיקה והפיזיקה נחשבים בבתי הספר כמקצועות "קשים", בנות נרתעו מלבחור בהם.
חוקרים, שבדקו את אופי הלימוד של בנות, מצאו שהן מתפקדות טוב יותר בכיתות עם מודל נשי וייצוג רב של בנות, מצליחות כאשר יש משוב קונסטרוקטיבי, כאשר אווירת הכיתה מעודדת את כולם להביע את דעותיהם ולקבל הערכה שווה, הן מעדיפות לימוד באמצעות קבוצות דיון קטנות שבהן מובהרים הרעיונות והעקרונות על פני הרצאות דפוסי הוראה המעודדים תחרותיות ולמידה אלגוריתמית, מזיקים לבנות ומקפחים את זכותן לנצל את מלוא הפוטנציאל שלהן. התוצאה היא שבנות חוששות להגביר את המקצועות המדעיים-טכנולוגיים בשל חוסר האמונה ביכולתן להגיע להישגים ובשל שיטות הוראה שאינן מתאימות לסגנון הלמידה המועדף עליהן.
החל מהעשור האחרון של המאה ה-20, מספר גופים בארצות הברית הניעו פרויקטים שנועדו לקדם נשים במדע, בטכנולוגיה, בהנדסה ובמתמטיקה. ה-AAUW, ארגון העוסק בקידום השוויון בין המינים ובמחקר, פרסם סיכום והערכה של הפעילויות שנעשו בארצות הברית בתחום זה בשנים 1993–2001, והביא המלצות לכיווני פעולה עתידיים. אחת מהן היא למידה לא-פורמלית, למשל מרכזים לאחר שעות הלימודים בבית-הספר, מחנות קיץ, מוזיאון מדע ומרכזים קהילתיים. בפעילויות שנעשו נכללו סדנאות בטבע לבנות, עבודת מעבדה, תכנון פרויקטים, הרצאות וסרטים. פעילויות הלמידה הלא-פורמליות נועדו על-פי רוב לחזק את הביטחון של המשתתפים בפעילויות מדעיות יותר משהן נועדו לשפר את ההבנה האקדמית בנושאים שנדונו.
בישראל, מתחילת המאה ה-21, מוקדשת תשומת-לב להעדפה מתקנת בתחום מתן הזדמנויות ויצירת סביבה לימודית מותאמת לבנות. לפי חוזר מנכ"ל משרד החינוך (דצמבר 2002) בנושא שוויון מגדרי במערכת החינוך, יש ליצור אקלים חינוכי שיבטיח נגישות שווה לבנות ולבנים בהתאם לכישוריהם ולא בהתאם לתפיסות סטריאוטיפיות. לפיכך, יש להתאים את דרכי ההוראה, הלמידה וההערכה לסגנונות הלמידה, הצרכים ותחומי העניין של בנים ובנות. החוזר מדגיש את החשיבות שיש להקצאת שעות ולחלוקת משאבים על מנת לעודד בנות ללמוד מקצועות מדעיים וטכנולוגיים.

פרס פרל מייסטר גרינגרד

על רקע אפליית הנשים במדע, ב-2004 יצר פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, את פרס פרל מייסטר גרינגרד (Pearl Meister Greengard Prize). זהו פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי. סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר והמימון לו בא, מכספי זכייתו של גרינגרד בפרס נובל.