google/wiki40b huggingface dataset:
עקום פאנו

עקום פאנו הוא מסילה רציפה, הממלאת שטח דו-ממדי או בעל ממד גבוה יותר. עקומים כאלה תוארו לראשונה על ידי המתמטיקאי האיטלקי ג'וזפה פאנו ב-1890, והיו לדוגמה הראשונה של מה שנודע אחר-כך כפרקטל. פאנו בנה פונקציות אלה כדי להדגים מסילה רציפה שלא ניתן לתחום בשטח קטן. 
באופן אינטואיטיבי, אפשר לתאר מסילה רציפה כמסלול שעושה נקודה הנעה, ללא קפיצות, במרחב. כדי לקבל הגדרה מדויקת יותר, הציע קמי ז'ורדן ב-1887 ש"מסילה" היא התמונה של פונקציה רציפה המוגדרת על קטע היחידה . הגדרה זו, שהפכה לאחד המושגים היסודיים בטופולוגיה, מתאימה לפונקציות מקטע היחידה לכל מרחב טופולוגי. המקרה הפשוט ביותר הוא זה של מסילה במישור הדו-ממדי. לפעמים אין מבחינים בין הפונקציה  לבין התמונה שלה, שהיא אוסף הנקודות . 
בשנות השמונים של המאה התשע-עשרה גילה גאורג קנטור שקטע היחידה שקול לריבוע היחידה בעוצמתו. פירושה של עובדה זו הוא שקיימת פונקציה מן הקטע אל הריבוע, המכסה את כל הנקודות. פאנו בנה את "עקום פאנו", שהוא, כאמור, מסילה רציפה הממלאת את ריבוע היחידה (או קובייה מממד גבוה יותר) בלי להחמיץ אף נקודה, בניסיון להדגים את התופעה שגילה קנטור. 
רוב המסילות שמתמטיקאים נתקלו בהן עד עבודתו של פאנו היו בעלות נגזרות רציפות כמעט בכל מקום, ומסילות כאלה אינן יכולות למלא שטח. משום כך, הדוגמאות של פאנו, שהיו מבוססות על הרעיונות של קנטור ואיחדו אותן עם הזרם המרכזי של המחקר המתמטי, התקבלו בהפתעה רבה. 
מן הדוגמאות הדו-ממדיות של פאנו קל לבנות מסילות רציפות שיכסו את הקובייה ה-n ממדית, לכל n. יתרה מזו, אם מוותרים על נקודות הקצה, אפשר לבנות באותה שיטה גם מסילות רציפות שיכסו את המרחב האוקלידי ה-n-ממדי כולו.
הבניה של פאנו, כמו רוב הבניות המפורשות של עקומים מכסי-שטח שהתגלו מאז, מבוססת על הגדרה איטרטיבית של המסילה: בכל שלב נבנית מסילה ליניארית-למקוטעין, המעדנת את השלב הקודם; ראו האיור בצד שמאל. בגבול, מתקבלת מסילה רציפה המבקרת בכל נקודות הריבוע. גם אם בכל שלב סופי המסילה אינה חותכת את עצמה, תכונה זו אובדת במעבר לגבול - מסילה המכסה שטח מוכרחה לחתוך את עצמה. בדומה לזה, לא קיימת פונקציה חד-חד-ערכית ורציפה בשני משתנים לקטע ממשי.
כפרקטל, לעקום פאנו יש ממד טופולוגי 1 וממד האוסדורף 2.

בניה של מסילה ממלאת-שטח

הבנייה של פאנו מבוססת על שני רעיונות חשובים של קנטור: ההתאמה בין מספרים ממשיים לסדרות של ספרות (על ידי הצגה בינרית או טרנרית), והבניה של קבוצת קנטור. נסמן ב- C את קבוצת קנטור, שהיא כידוע בעלת עוצמת הרצף. פונקציית קנטור היא פונקציה רציפה , המכסה את כל הקטע. בעזרתה אפשר להגדיר פונקציה רציפה בין מרחבי המכפלה, , לפי הנוסחה . 
מכיוון שקבוצת קנטור הומיאומורפית למרחב , ומכיוון שקיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל , יש הומיאומורפיזם . ההרכבה  היא העתקה רציפה של קבוצת קנטור על ריבוע היחידה. אבל את הפונקציה f אפשר להרחיב לפונקציה רציפה , על ידי השלמה ליניארית בכל אחד מן הקטעים החסרים של C, וזוהי המסילה המבוקשת.
קונסטנטי רוקיצקי

ביוגרפיה

נולד בוורשה ליוזף (Józef) רוקיצקי ולקונסטנציה (Konstancja) לבית פאבווקיווץ' (Pawełkiewicz). במלחמה הפולנית-סובייטית היה לוטננט בחיל הפרשים. ב-17 באוגוסט 1936 נישא רוקיצקי למאריה לבית גולדמן. בתם של בני הזוג, שנולדה ב-1938, עבדה בבגרותה עבור האומות המאוחדות בז'נבה.
בשנת 1931 הצטרף לשירות הקונסולרי של משרד החוץ הפולני. בשנים 1932–1933 עבד בקונסוליה הפולנית במינסק, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית; לאחר מכן, בין 1934 ו-1936 היה סגן הקונסול בריגה; ובשנים 1936–1938 עבד בצירות הפולנית בקהיר. ב-1939 עבר לברן והיה סגן הקונסול. בין השנים 1941–1943 השתמש רוקיצקי במעמדו הדיפלומטי כסגן הקונסול כדי להנפיק דרכונים מזויפים של מדינות אמריקה הלטינית והבריח אותם לפולין ולהולנד הכבושות בידי גרמניה הנאצית, שם הצילו את חייהם של היהודים שנשאו את הדרכונים הללו.
לאחר המלחמה נשאר רוקיצקי בשווייץ משום שלא רצה לחזור לפולין הקומוניסטית, ונפטר בה אלמוני. מעל חדישים שנה לאחר מותו, ב-17 באפריל 2019 הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, בעקבות מחקר ופרסום של שגריר פולין בשווייץ.
סנקאי

סנקאי או סאנקאי (בסינית: 三彩 - מילולית "שלושה צבעים") הוא סגנון פיסול ויצירת כלי חרסינה המאפיין בציפוי הכלים בשלושה צבעי זיגוג.
כלים אלה עשויים חמר לבן, המצופה זיגוג, והנאפה בתנור בחום של 800 מעלות צלזיוס. הזיגוג עשוי חד תחמוצת העופרת המעורב בגבישי קוורץ ביחס של 3:1.
שלושת הגוונים השונים בכלי החרס הושג באמצעות הוספת נחושת (אשר נתנה צבע ירוק), ברזל (אשר יצר צבע חום- צהוב) ומנגן או קובלט (אשר נתנו צבע כחול).

התפתחות

יצור כלי חרס תוך צביעתם בזיגוג צבעוני החל בתקופת שושלת האן (25 - 220 לספירה), עת החל השימוש בזיגוג ירוק. כלים רבים בסגנון זה התגלו בקברים מתקופת שושלת קי הצפונית (550 - 577 לספירה).
סגנון שלושת הצבעים עצמו התפתח בתקופת שושלת טאנג, אולם באותה עת לא נקרא הסגנון בשם זה, ולעיתים כלל שני צבעים בלבד - ירוק וצהוב (ובהתאם נקראו הכלים בכינוי "ביצים ותרד").

השפעות

כלים בסגנון סנקאי נשלחו לאורך דרך המשי מערבה, וזכו לפופולריות רבה, ואף השפיעו על סגנונות ייצור כלי חרס מקומיים בסוריה, קפריסין, ובין המאה ה-13 למאה ה-15 הגיע סגנון זה לאיטליה וזכה להשפעה רבה. סגנון זה אף השפיע רבות על ייצור החרס ביפן.
סארני

תולדות העיר

סארני הייתה חלק מדוכסות ווהלין ולאחר מכן סופחה לדוכסות הגדולה של ליטא. משנת 1795 הייתה סארני בתחום מחוז ווהלין של האימפריה הרוסית. בשנת 1921 סופחה סארני לרפובליקה הפולנית השנייה והפכה לבירת מחוז סארני. כמעט מחצית מתושביה היו יהודים, הקבוצה השנייה בגודלה בעיר הייתה אוקראינים, והיתר היו פולנים ובני קבוצות לאומיות אחרות.
בשנת 1930 בנו הרשויות הצבאיות של פולין ביצורים ובונקרים באזור סארני, ביצורים שהיוו מעוז הגנה בפני הצבא האדום עם פלישת הסובייטים בספטמבר 1939. אחדים מהבונקרים האלה קיימים עד היום. 
בתקופת מלחמת העולם השנייה נרצחו בעיר פולנים רבים – גברים, נשים וילדים - על ידי האוקראינים ששיתפו פעולה עם הגרמנים, אם כי הטבח היה ביוזמה גרמנית, כחלק מהנסיון לבצע באזור טיהור אתני מפולנים. פולנים אחרים גורשו לגרמניה כעובדי כפייה.

יהודי סארני

בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בסארני כ-5,000 יהודים, שהיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. הם קיימו פעילות כלכלית ענפה, וכן פעילות סעד ותרבות עשירה. הם הקימו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, שבין חבריהן היו מקימי הקיבוץ בקלוסובה.
בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את האזור. ביולי 1941 כבשו את סארני הגרמנים, החלו לשדוד רכוש יהודי בה, ונתנו חסות לאוקראינים ששדדו גם הם רכוש יהודי.
באפריל 1942 רוכזו יהודי סארני וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, ובאוגוסט 1942 רוכזו יהודי הגטו במחנה פולסקה (Poleska), בו היו כ-13,700 יהודים. כשהחלו הגרמנים להוביל את היהודים אל בורות הרצח פרצה במחנה התקוממות, ואלפי יהודים ברחו. רובם נורו ונהרגו במקום, רק כמה מאות הגיעו ליערות, ורק אחדים שרדו עד השחרור בידי הצבא האדום בינואר 1944.
מוזיאון בית מרים - הים ומלואו

היסטוריה

תחילתו של המוזיאון בממצאים שנמצאו ברחבי הקיבוץ שהתגלו בעת חפירת יסודות למבנים השונים וממצאים שנמשו מהים על ידי דייגי הקיבוץ. בשנת 1969 החליט הקיבוץ להקים מוזיאון שירכז את הממצאים הרבים שנאספו. מייסדו של המוזיאון היה שמואל ליפשיץ, והוא נקרא על שם אשתו מרים שסייעה בליקוט החרסים הראשונים. במשך הזמן נוספו למוזיאון ממצאים שונים שחפרו בחפירות הצלה באזור וממצאים מחפירות יזומות.
בתחילה נקרא המוזיאון "בית מרים מוזיאון לעתיקות האזור", בעקבות הצטברות ממצאים מחפירות יבנה ים, הוחלט להוסיף לו אגף שירכז ממצאים מחפירה זו וחפירות נוספות, ושמו שונה בהתאם
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל הישראלי שמואל ביקלס ונחנך ב-1969. ביקלס הידוע כמתכנן המשכן לאמנות עין חרוד ובית לוחמי הגטאות, השתמש במערכת מיוחדת של חלונות בגג להחדרת אור טבעי למוזיאון. כמו כן ניכר סגננו המיוחד בעיצוב הפרגולה והחצר הפנימית המקשרת את שני אגפי המוזיאון למכלול אדריכלי מגובש.

תצוגה

המוזיאון מורכב משני אגפים. באגף הוותיק הראשון ממצאים מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הערבית המאוחרת. באגף נמצאת רצפת פסיפס גדולה מתל יבנה ים מהתקופה הביזנטית, גלוסקמות קבורה מהתקופה הכלכוליתית, ומפה מוארת להכרת והמחשת השייט והסחר בים התיכון בתקופות קדומות ועוד.
האגף השני הוא אגף "ים ומלואו" המוקדש לממצאים משקפים את חיי התושבים באתר הארכאולוגי יבנה ים הנמצא בסמוך לקיבוץ, את פעילות הנמל והפעילות המסחרית בים. התצוגה כוללת בין השאר אוסף עוגנים, נרות שמן וכלי חרס מגוונים, תכשיטים וכלי זכוכית רבים ממערות קבורה סמוכות וכן תכשיטי זהב, משקולות וכלים רבים אחרים שנמשו מנמל יבנה-ים.
אגף "הים ומלואו" מוקדש גם לנושא האקולוגיה הימית תוך דגש על מעורבות האדם בסביבה הימית. תצוגה המאפשרת לראות ומה ניתן לעשות על ידי מיחזור הפסולת המזהמת את חוף הים. תצוגת צילומי ענק של החי והצומח מתחת לפני הים, וכן דגמי ספינות.
בכניסה למוזיאון נמצא דגם של מבנה קבורה עגול מהתקופה הכלכוליתית, וצילום מפת האתר הארכאולוגי כפי שנמצא בשטח.
אולפיני

היסטוריה

ראשיתה של ההתיישבות באזור בו יושב הכפר, בעמק בו עובר נהר אולשינקה (Olszynka), היא בתקופה הנאוליתית. הכפר נוסד באופן רשמי ב- 7 באוגוסט 1349, בהוראת קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בשנת 1386 שוחרר הכפר מהחזקת המלוכה, על ידי המלך ולדיסלב השני יגיילו, ובמשך כ-500 שנה החזיקו בו אצילים שונים.

יהודי אולפיני

יהודי הכפר השתלבו בימי השוק שנערכו בו מימים ימימה, וסחרו במוצרי תעשייה שהביאו למקום. במחצית השנייה של המאה ה-19 הייתה בכפר קהילה מאורגנת. בשנת 1886 נתמנה לרב הקהילה הרב מרדכי דוד הורוויץ, אשר המשיך בכהונתו עד מלחמת העולם השנייה, בה נספה. בכפר הוקמה חברת "ביקור חולים", שנתמכה ב- 1923 מכספי הג'וינט.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר כ-40 משפחות יהודיות, קרוב ל-200 איש. בימים הראשונים למלחמה עזבו את הכפר כ-20-30 יהודים לז'שוב, ושם ככל הנראה נרצחו.
עם כניסתם של הגרמנים לכפר, הם החלו בהתעללות ביהודיו, תוך גזיזת זקנים ופיאות, איסור תפילה, ולקיחת גברים לעבודות כפייה. כן הוגבלה יציאת יהודים מהכפר, והם חויבו לענוד סרט עם מגן דוד על זרועם. בראשות היודנרט שהוקם בכפר הועמד בנימין ורובל, ותפקידו היה לספק יהודים לעבודות כפייה יומיות, ולמסור לשלטונות כספים ודברי ערך.
ביוני או יולי 1942 אספו הגרמנים כ-40 צעירים יהודים מהכפר, ושילחו אותם למחנה העבודה פלאשוב. לאחר כמה שבועות, גורשו חלק מיהודי הכפר לבייץ', אך רובם, כ-120 גברים, נשים וטף, הועברו ב-9 באוגוסט 1942 ליער דומברי שליד ז'פייניק ביסקופי, ושם נרצחו ביריות בידי אנשי המשטרה הגרמנית, שבאו מיאסלו ומגורליצה. כל אחד מן המובלים למוות נצטווה לעבור על קרש שהונח מעל קבר אחים, ובעברו את הקרש נורה, ונפל אל תוך הבור. אחדים נפלו אל הבור, המלא סיד לא כבוי, בעודם בחיים. יחד עם תושבי הכפר נרצחו במקום גם יהודים מכפרים סמוכים, ומספר הנספים באתר היה 364 איש.
מיהודי הכפר נותרו בחיים ארבעה בלבד - שלושה שהסתתרו, וניצול אחד ממחנות הריכוז.
דיקטטור נאור

דִּיקְטָטוֹר נָאוֹר (באנגלית: benevolent dictator) הוא כינוי לאדם שיש לו סמכויות של דיקטטור, אך הוא משתמש בהן לטובת הכלל ולא לטובתו האישית בלבד. זאת בניגוד לדיקטטור רגיל (לא נאור), המשתמש בסמכויותיו לטובתו האישית בלבד או לטובת מספר קטן של אנשים.
במדע המדינה יש אסכולות הרואות את אי השחיתות ואי הפלגנות של משטר דיקטטורי מוחלט כסוג של אוטופיה לניהול יעיל ביותר, בו הדעה היחידה בעלת הסמכות מונעת דיונים טרומיים ומאפשרת פעולה. עם זאת, האוקסימורון בביטוי "דיקטטור נאור" הוא שמניסיון היסטורי ניתן ללמוד שלעיתים דיקטטורים מעבירים את רוב זמנם בחיזוק וביסוס שלטונם, בניית תשתית להאדרת שמם, הנצחתו והבאת טובות הנאה למקורביהם, לאו דווקא לעם שאותו הם לכאורה אמורים לשרת.
בקוד פתוח המונח "דיקטטור נאור" מתאר מצב שבו אדם אחד קובע ומכתיב לאחרים כיצד ייראה הפרויקט. לדוגמה, גואידו ואן רוסום, הוא "דיקטטור נאור לכל חייו" (Benevolent dictator for life) של שפת פייתון. בדרך כלל סמכותו העיקרית של ה"דיקטטור" היא יכולת ההחלטה הסופית לגבי מה שיכנס לתוכנה. אולם לכל אדם אחר יש את האפשרות לקחת את הקוד הקיים ולהקים פרויקט מתחרה. לכן אותו "דיקטטור" יודע שסמכותו נובעת בעיקר מכך שיכולתו המקצועית הוכחה בעבר. לכן בפועל זו דוגמה למריטוקרטיה.
גרבובייץ

תולדות היישוב

האזכור הראשון של גרבובייץ הוא משנת 1286. בראשית המאה ה-15 קיבל היישוב זכויות עיר, ובתחילת המאה ה-16 נהרס מפלישות הטטרים. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויות העיר.

יהודי גרבובייץ

בין מלחמות העולם חיו בכפר כ-2,400 יהודים, רוב תושביו. בכפר פעלו חוגים ציוניים, לצד אגודת ישראל והבונד, וכן שני בתי ספר עבריים.
בספטמבר 1939 נכנסו לכפר חיילי הצבא האדום, אך את מקומם תפסו באוקטובר הגרמנים, בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. כ-200 יהודים מהכפר נמלטו מזרחה בתקופה זו.
עם כניסת הגרמנים לכפר, הקימו בו גטו, ומינו בו יודנרט, אשר נצטווה לספק כוח אדם לעבודות כפייה. בסתיו 1941 נסגר הגטו בכפר, והובאו אליו בהמשך כ-650 יהודים נוספים, כאשר מספר יושביו עמד על 2,026.
ב-8 ביוני 1942 הוצעדו יהודי הגטו בידי אנשי ס"ס ושוטרים פולנים כ-10 ק"מ עד תחנת הרכבת במיונצ'ין, ושם נערכה בהם סלקציה, במסגרתה נרצחו עשרות תשושים, וכ-1,200 יהודים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. כ-800 היהודים הנותרים גורשו לסוביבור באוקטובר 1942.
בית העלמין היהודי של גרבובייץ הוחרב במהלך השואה, ועד שנות האלפיים שימשו חלק מהמצבות שנעקרו ממנו כאבני מדרכה בכפר.
מבחן הסקר

מבחן הסֶקֶר הוא שמו של מבחן ידע כללי שנערך לכל תלמידי כיתות ח' בישראל החל משנת 1955 ועד 1972. המבחן עצמו היה חלק מתוך "סקר רמה כללית", שהנהיג משרד החינוך, אשר כלל גם את ציוני התלמיד באותה השנה. מטרות סקר הרמה הכללית היו בעיקר מדעיות, אך הוא היה אמור גם לשמש כמבחן לקבלת מלגת לימודים או תשלום שכר לימוד מדורג בלימודי התיכון. "הסקר" שימש גם כהכוונה לאיזה תיכון ינותב התלמיד – מקצועי או עיוני. תוצאות הסקר נמסרו לתלמיד ללא ציון, אלא רק עם התשובה האם עבר או לא עבר.
ב-1972 בוטל הסקר ונוסו מערכות הערכה ומדידה אחרות, כמו "המשוב". כיום משתמש משרד החינוך בבחינות המיצ"ב שמתפרסות לאורך כל תקופת הלימודים בבית הספר היסודי.
אום כולתום

ביוגרפיה

אום כולתום נולדה בתמאי-א-זהרייה במחוז א-דקהלייה שבמצרים. אביה, השייח' איבראהים סעיד אל-בלתאגי, היה האימאם של המסגד המקומי, והוא שהעניק לה את הכוניה "אום כולתום", על שם בתו השלישית של מוחמד מייסד האסלאם.
כבר בגיל צעיר גילתה כישרון שירה יוצא דופן, וכאשר הייתה בת 12, אביה הגניב אותה מחופשת כנער ללהקה שביים, ששרה שירי דת מסורתיים בחגים ובחתונות.
ארבע שנים אחר־כך, הבחינו בכישרונה הזמר מוחמד אבו אל-עלאא' ונגן העוד המפורסם אחמד זכריה, והיא התבקשה ללוות אותם לקהיר בנגינה באורגן חשמלי. היא המתינה עד שהייתה בת 23 לפני שנענתה להזמנתם, תוך שהיא ממשיכה להופיע מוסווית כנער באולמות תיאטרון קטנים. היא הקפידה להימנע מחיי חברה או מאורח חיים בוהמי.
שתי פגישות חשובות אירעו לה בערך בתקופה זו. הראשונה הייתה ב-1924 עם אחמד ראמי, משורר שלמד בסורבון וכתב לה בהמשך 137 שירים והפגיש אותה עם הספרות הצרפתית. הפגישה השנייה הייתה עם מוחמד אל-קאסבג'י, נגן עוד וירטואוזי שהכניס אותה ל"ארמון התיאטרון הערבי", שבו זכתה להצלחה הראשונה הגדולה שלה. ב-1931 הופיעה בארץ ישראל. ב-1932 הייתה מפורסמת במידה שאפשרה לה להתחיל מסע גדול בערים כמו דמשק, בגדד, ביירות וטריפולי. ב-1948 אף גמאל עבד אל נאצר, לימים נשיא מצרים, שמע על אודותיה ולא הסתיר את הערצתו כלפיה, וגרם לחיזוק תופעת הערצתה ברחבי מצרים.
במקביל לקריירה בשירה, ניסתה גם לפתח קריירה במשחק, אך נטשה זאת במהירות, היות שלא הצליחה ליצור קשר אישי ורגשי עם הקהל. ב-1953 נישאה לרופא חסן אל-האפנאווי, אך דאגה לכלול בהסכם הנישואים סעיף שיקל עליה להתגרש. היא התמידה בקריירת השירה ואף קיבלה מברק מנשיא צרפת שארל דה גול ב-1967. זמן קצר אחר־כך אובחנה כחולה בדלקת כליות חריפה.
הקונצרט האחרון שלה היה באולם "קצר א-ניל" (ארמון הנילוס) בקהיר ב-1973. בדיקות הראו שמחלתה חשוכת מרפא. היא עברה להתגורר בארצות הברית, שם הסתייעה בטכנולוגיה רפואית מתקדמת. ב-1975, כשחזרה לביקור במולדתה, הייתה חייבת להתאשפז בבית חולים בקהיר בשל מצב בריאותה המידרדר. מחוץ לבית החולים התגודדו ושרו את שיריה תושבי העיירה שבה נולדה. אום כולתום נפטרה באותו הערב, 3 בפברואר 1975.
אדבוקט (ליקר)

אדבוקט (Advocaat) הוא ליקר הולנדי מתוק מאוד המבוסס על ברנדי.
הוא עשוי מסוכר, וניל וחלמון ביצה, ומכאן הצבע הצהוב המפורסם שלו והסמיכות הגבוהה.
במספר מדינות באירופה המשקה משמש לא רק כליקר אלא גם כמשקה אנרגיה. בצפון אמריקה יש משקה דומה בשם "אג נוג" (Eggnog).
שתי יצרניות מפורסמות של אדבוקט הן "דה קייפר" ו"בולס".
שיקגו (נהר)

הטיית הנהר

בעבר זרם נהר שיקגו אל עבר אגם מישיגן. עם הגידול באוכלוסיית שיקגו והתפתחות התעשייה בה במאה ה-19, הוזרמו כמויות גדולות של ביוב ושפכים לנהר. דבר זה הוביל לזיהום של אגם מישיגן ובעיות תברואה קשות, עקב שאיבת מי שתייה מזוהמים מהאגם. כדי לפתור בעיות אלו, הוטתה בשנות ה-50 של המאה ה-19 חלק מן הזרימה דרך תעלת אילינוי ומישיגן אל עבר נהר אילינוי, מיובלי המיסיסיפי. בשנת 1900 הושלמה הפיכת הטיית הנהר. באמצעות שימוש בתאי שיט, שונה כיוון זרימת המים בנהר כך שיזרום מאגם מישיגן דרך תעלת התברואה והאוניות של שיקגו (Chicago Sanitary and Ship Canal) לנהר דפליינס (Des Plaines River) אשר עובר ממערב לעיר ונשפך לנהר אילינוי.
יורי בונדארב

ביוגרפיה

יורי בונדארב נולד בעיר אורסק (מחוז אורנבורג) למשפחת חוקר משטרתי. בשנת 1931 המשפחה עברה להתגורר במוסקבה.
באוגוסט 1942 בונדארב גויס לצבא האדום והשתתף בקרבות מלחמת העולם השנייה. במהלך קרב סטלינגרד בונדארב נפצע ולאחר החלמה חזר לחזית הלחימה.
לאחר שחרור מהצבא בונדארב למד במכון לספרות במוסקבה וסיים אותו בשנת 1951. היצירה הספרותית הראשונה שלו פורסמה בשנת 1949 בירחון ספרותי. במהלך השנים בונדארב כתב מספר סיפורים ורומנים שהתבססו על אירועים מלחמת העולם השנייה. על פי חלק מספריו צולמו סרטים שבונדארב היה תסריטאי.
בונדארב היה תסריטאי של סדרת סרטים השחרור.
במהלך שנות ה-90 הוא פרסם מספר ספרים אך הם לא זכו לתודעה ציבורית רחבה כמו ספרים שהוא פרסם במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. יצירותיו תורגמו ב-70 שפות. בשנת 1999 יצאה לאור אוסף של יצירותיו ב-9 כרכים.
במשך שנים בודדארב היה תומך בפעילות הממסד הסובייטי וכיהן בתפקידים שונים בממסד של ארגון הסופרים הסובייטי. בשנת 1973 הוא חתם על מכתב גלוי נגד אלכסנדר סולז'ניצין ואנדריי סחרוב. בונדארב התנגד לתהליך הפרסטרויקה ובשנת 1991 חתם על עצומה שנחשבת לבסים אידאולוגי לפוטש של אוגוסט. במהלך שנות ה-90 הוא היה בין מנהיגי ארגונים קומוניסטים שהתנגדו למדיניות של בוריס ילצין.
סטיוארט ויטמן

ביוגרפיה

ויטמן נולד בסן פרנסיסקו וגדל באטלנטה להורים יהודים- סליה וג'וזף ויטמן.
עבר עם משפחתו במספר רב של מדינות ולמד בלפחות 20 בתי ספר שונים.
סיים תיכון ולאחר מגן שירת שלוש שנים בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית.
לאחר שסיים את שירותו הצבאי למד ויטמן ב"מכללת לוס אנג'לס סיטי" ובאקדמיית אומנויות הדרמה שבעיר.

קולנוע

החל את דרכו בקולנוע בשנות ה-50 במערבונים "שבעה אנשים מעכשיו", "סליבר לוד" ובדרמות "רפסודיה", "פשע התשוקה", "הפרדריק הצפוני", "הריינג'רים של דרבי" ו"הקול והזעם".
בשנת 1960 שיחק ויטמן בסרט הפשע "רצח בע"מ בתפקיד הזמר ג'ואיי קולינס וכמו כן בתפקיד בעז גיבור מגילת רות, לצידה של השחקנית הישראלית אילנה עדן בעיבוד הקולנועי למגילה "הסיפור של רות".
בשנת 1961 הועמד ויטמן לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד הפדופיל ג'ים פולר בדרמה " המטרה".
את הפרס האוסקר הפסיד לשחקן האוסטרי מקסימיליאן של, אחיה של שותפתו הראשית לסרט מריה של.
את התפקיד קיבל ויטמן לאחר שכוכב הקולנוע ריצ'רד ברטון וויתר עליו.
בנוסף שיחק ויטמן לצידו של ג'ון ויין במערבון "הקומנצ'רוס" בתפקיד המהמר פול ריגרט והופיע בסרטו של מייקל קורטיז על איש הדת האיטלקי פרנציסקוס מאסיזי.
בשנת 1962 השתתף בדרמת המלחמה המפורסמת "היום הארוך ביותר".
ב-1964 שיחק במערבון "ריו רוצ'וס" בתור מפקד בצבא ארצות הברית קפטן הייבן.
ב-1965 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיה המצליחה "אנשים מופלאים ומכונות מעופפות" בתור הקאובוי ארוויל ניוטון.
ב-1966 הופיע בדרמה "חלום אמריקאי" בתפקיד מנחה תוכנית הטוק שואו סטיבן רוז'אק.
ב-1982 שיחק בדרמת הפשע העצמאית "פרפר".

טלוויזיה

בשנת 1967 התפרסם בארצות הברית בסדרת המערבון "סימרון סטריפ" בתור מארשל ג'ים קראון.
לקראת סוף שנות ה-80 הופיע בשבעה פרקים בסדרת הפנטזיה "אי הפנטזיה".
ב-1988 הצטרף ויטמן לעונה השנייה של סדרת גיבורי העל "סופר בוי" בתפקיד ג'ונתן קנט אביו של קלארק קנט.

חיים אישיים

לויטמן ארבעה ילדים מאשתו הראשונה פטרישיה לאלונד, ממנה התגרש לאחר 14 שנה.
אשתו השנייה של ויטמן הייתה הצרפתייה קלודין בוביס, לזוג ילד אחד משותף מ-8 שנות נישואיהם.
ויטמן זכה לכבוד רב בשנת 1998 כאשר בגיל 70 קיבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
NRI

NRI (ראשי תיבות באנגלית של "Norepinephrine reuptake inhibitor"; בעברית: "מעכבי קליטה חוזרת של נוראדרנלין") הוא שם כולל לקבוצה של תרופות המבוססות על עיכוב קליטה חוזרת של נוראפינפרין (נוראדרנלין) ואפינפרין (אדרנלין) על ידי חסימת הפעולה של נשא הנוראדרנלין. בכך התרופות מגבירות ריכוזים של אדרנלין ונוראדרנלין.
בקבוצת NRI משמשים בדרך כלל לטיפול במצבים כמו הפרעת קשב וריכוז ונרקולפסיה, הם גם משמשים לעיתים רחוקות כתרופות נוגדות דיכאון לטיפול בהפרעת דיכאון, חרדה ועל הפרעות חרדה.
אן ג'יליאן

ביוגרפיה

ג'יליאן נולדה בשם אן ג'ורה נאוסדה בעיר קיימברידג' שבמסצ'וסטס להורים יוצאי ליטא.
ג'יליאן התחילה את דרכה כשחקנית בשנות ה-60 בתפקידי משנה בסרטים "ג'יפסי" ו"תינוקות בחנות צעצועים" ובסיטקום המצליח "הייזל".
ג'יליאן ביססה את הקריירה בעיקר כשחקנית טלוויזיה, בשנות ה-80 היא שיחקה בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "It's a Living" והופיעה בתפקיד מיי וסט בסרט טלוויזיה ביוגרפי על חייה, על משחקה היא הועמדה לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי. ג'יליאן שיחקה בשנת 1983 בקומדיה הקולנועית שכתב ג'ון יוז "מר אמא" לצידו של מייקל קיטון ובשנת 1985 הופיעה בעיבוד של רשת CBS לספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" בתפקיד מלכת הלבבות.
ג'יליאן זכתה בשנת 1988 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה על הופעתה בתפקיד עצמה בסרט הטלוויזיה "סיפורה של אן ג'יליאן". ג'יליאן שחלתה במהלך הקריירה שלה במחלת סרטן השד גילמה בסרט את עצמה ותיעדה ההתמודדות שלה עם המחלה ואת תהליך ההחלמה שלה שכלל כריתת שד.
ג'יליאן היא אם לילד אחד מנישואיה לאנדי מורסייה.
NetBeans

היסטוריה

NetBeans החלה ב־1997 כפרויקט סטודנטים בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת קארל בפראג. חברה נוסדה כתוצאה מן הפרויקט ומוצר מסחרי של NetBeans הושק, עד שחברת סאן מיקרוסיסטמס רכשה את המוצר ב־1999 והפכה אותו לקוד פתוח ביוני 2000. מאז, NetBeans היא סביבת פיתוח חינמית המבוססת על קוד פתוח וממשיכה להתפתח על ידי הקהילה.
וייסמן (יצרן רכב)

וייסמן (גרמנית: Wiesmann) היא חברה גרמנית לייצור מכוניות ספורט.

רקע ודגמים

החברה נוסדה בשנת 1985 על ידי האחים מרטין ופרידהלם וייסמן בעיר דולמן במדינת נורדריין-וסטפאליה. בראשית דרכה עסקה החברה בייצור גגות קשיחים למכוניות קבריולה בהזמנות אישיות, ייצור שנמשך גם כיום. לאחר זמן מה עלה בידי האחים וייסמן הרעיון ליצור מכונית רודסטר קלאסית גרמנית אשר תתחרה במכוניות הרודסטר הבריטיות. מכונית הוייסמן הראשונה הוצגה בשנת 1993 תחת שם המודל MF, אשר מייצג את ראשי התיבות של שמם הפרטי של האחים המייסדים.
כיום החברה מייצרת דגמים נוספים כאשר כל מנועי רכבי וייסמן כמו גם תיבות ההילוכים מסופקים על ידי חברת ב.מ.וו.

MF-30 רודסטר

מכונית הוייסמן 30-MF היא מכונית רודסטר קלאסית פתוחה בעלת שני מושבים. המכונית היא בעלת הנעה אחורית, בעלת מנוע 6 צילינדרים של ב.מ.וו בנפח 2,979 סמ"ק עם הספק של 231 כ"ס ב-5,900 סל"ד, מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 230 קמ"ש. משקל המכונית הוא 1080 ק"ג.

MF-3 רודסטר

הוייסמן MF-3 זהה ל-MF-30 אלא עם מנוע שונה. המכונית היא בעלת מנוע 6 צילינדרים של ב.מ.וו בנפח 3,246 סמ"ק עם הספק של 343 כ"ס ב-7900 סל"ד, מנוע זה זהה למנוע הב.מ.וו M3 מסדרת ה-E46. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 255 קמ"ש, כאשר משקלה הוא 1180 ק"ג.

GT MF-4 קופה

מכונית הוייסמן GT MF-4 היא מכונית גראן טוריסמו בעלת שני מושבים בתצורת קופה, חזקה מן הדגמים הקודמים. מכונית ה-GT הוצגה בשנת 2003. 
מנוע הרכב הוא מנוע טורבו 8 צילינדרים בנפח 4,395 סמ"ק זהה למנוע הב.מ.וו X6 והב.מ.וו סדרה 7 מסדרת F01, כאשר הספקו הוא 402 כ"ס. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-4.6 שניות, ומגיעה למהירות מרבית של 291 קמ"ש. שלדת המכונית עשויה אלומיניום, ומשקלה הוא 1,390 ק"ג.

GT MF-5

בשנת 2009 הציגה החברה את דגם ה-GT MF-5. המכונית היא חזקה מן הדגמים הקודמים, מיוצרת בתצורת קופה או רודסטר, במהדורה מוגבלת של 55 יחידות בלבד. 
מנוע הרכב הוא מנוע אטמוספירי בן 10 צילינדרים בעל הספק של 507 כ"ס, זהה למנוע הב.מ.וו M6 והב.מ.וו M5 . המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.9 שניות, ומגיעה למהירות מרבית של 311 קמ"ש. משקל המכונית הוא 1,405 ק"ג. מחירה לרכישה הוא כ-190,000 אירו.
אדריאן צ'יורויאנו

אדריאן צ'יורויאנו (ברומנית: Adrian Cioroianu; נולד ב-5 בינואר 1967, בקראיובה, שברומניה) הוא היסטוריון, עיתונאי, עורך עיתונים, פובליציסט, מסאי, דיפלומט ופוליטיקאי שכיהן כשר החוץ של רומניה בין 5 באפריל 2007 ובין 15 באפריל 2008.
צ'יורויאנו הוא פרופסור בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט, והחל מ-2012 הוא דקאן הפקולטה להיסטוריה. צ'יורויאנו חיבר ספרי לימוד בהיסטוריה, כאלטרנטיבה לספרים התקניים של בתי הספר ברומניה. הוא התפרסם בביקורתו הפומבית על יון אנטונסקו, במיוחד על חלקו בשואת יהודי רומניה ורצח צועני רומניה, כשזה נבחר בין עשרת גדולי הרומנים.

לימודיו ועיסוקיו

צ'יורויאנו נולד בקראיובה ולמד היסטוריה לתואר ראשון באוניברסיטת בוקרשט בשנים 1988 - 1993. הוא המשיך את לימודיו בקויבק, שבקנדה, באוניברסיטת לאוואל, לתואר שני בשנים 1996 - 1997 ולדוקטורט בשנים 1997 - 2002. בסיום לימודיו הצטרף כמרצה לסגל ההוראה של אוניברסיטת בוקרשט. הוא היה עורך של כתב העת Dilema veche (דילמה ישנה) בין השנים 1998 - 2007 וגם עורך של כתב העת Gazeta Sporturilor. הוא פרסם עבודות ומאמרים בכתבי העת Lettre International, Dosarele Istoriei, Suplimentul de Cultură, Ziua, GEO (המהדורה הרומנית), Sfera Politicii, Cotidianul, Revista 22, Gazeta de Sud, Monitorul de Neamț, Adevărul de Arad, Formula AS, Evenimentul Zilei, Opinia studențească, Lumea Ieșeanului, Cuget liber, Revista de Politică Externă ועוד.

משפחתו

ב-1993 נשא צ'יורויאנו לאישה מתרגמת מאנגלית בשם "לומיניצה" (אורית). לזוג נולד בן בשם מיחאי וכאשר התגרשו ב-2003 הבן נשאר עם האם.

הפעילות הפוליטית והדיפלומטית

צ'יורויאנו היה חבר בקבוצה לדו-שיח חברתי וב"קבוצת טימישוארה", הצטרף למפלגה הלאומית ליברלית ונבחר ב-2004 לסנאט של רומניה.
לאחר הצטרפות רומניה לאיחוד האירופי ב-2007 הוא נקבע ליורופרלמנטר עבור רומניה מטעם ברית הליברלים והדמוקרטים עבור אירופה. מ-5 באפריל 2007 התמנה לשר החוץ של רומניה. ב-11 באפריל 2008, בעקבות שערוריית קרוליק
מ-2012 היה לדקאן הפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט. מ-2015 התמנה לשגריר רומניה לאונסק"ו.