google/wiki40b huggingface dataset:
השרייק האגדי

מראהו

גובהו של השרייק כשלושה מטרים, ועל-פי התיאורים גופו מורכב מסכינים, קוצים, להבים וקצוות חדים, אצבעותיו דמויות איזמלים ואגודליו עשויים להבים מעוקלים וארוכים. השרייק הוא למעשה מכונת-הרג דוקרנית ענקית. משקלו כטון, הגם שנראה שביכולתו לשנות את צפיפותו כראות עיניו.
אף שמראהו מתכתי ("כספית מעל כרום"), הוא מתואר גם כמכונה "אורגנית", דמוי-אדם באופן כללי, אך בעל ארבע זרועות עם "מפרקים משונים" ועיני אודם נוקבות ומרובות-פאות.
על פי כל התיאורים, השרייק מבעית למראה. הוא עצום בגודלו, מכוסה להבים ומכשירי חיתוך למיניהם, קשה לעקוב אחר גופו הכספיתי והתזזיתי, יצור בלהות שיצא מסיוט הזוי.
כשהוא נפצע בקרב, השרייק יכול לאבד כמות נכבדה של כבלים הנדמים לקרביים, אך הדבר אינו גורע כלל מיכולותיו.

כישוריו

השרייק מתקשר רק דרך כאב ומוות. לאורך הספרים נראה שהוא מסוגל לנוע בזמן, לנוע מהר בהרבה ממהירות האור ולהתקיים במקביל במקומות רבים אם רצונו בכך. בשלב מסוים שוער שהוא אסיר בשדות האנטי-אנטרופים בקברי הזמן של היפריון ("גאויות הזמן"), אך כשהללו החלו לדעוך, אזור פעילותו הלך והתרחב עד שבסופו של דבר הוא נצפה בכוכבי לכת אחרים בגלקסיה.
בהעדיפו לבתרם בעודם בחיים, השרייק בדרך כלל "צץ" ליד קורבנותיו וקורץ לעברם לפני שהוא הורגם בהרף עין של דם וקריעת איברים; לעיתים הוא מותיר את קורבנותיו בחיים ומעבירם לגיהנום בו הם משופדים על "עץ הקוצים" המלאכותי המצוי בעתידו הרחוק של היפריון. "עץ הקוצים" מופיע בתיאורים כרחב ממדים באופן בלתי נתפש, וניזון מההתעוותויות, הצרחות והייסורים של אינספור קורבנות האדם שלו, מכל הגילאים והמינים.
לכל אורך הסיפור, השרייק מוכיח את מיומנויותיו בקרב פנים אל פנים; הוא בעצמו מכונת חיתוך ענקית המסוגלת לתמרן אפילו את הזמן.
בין השאר, השרייק הוא היחיד שמסוגל לכרות את הצלב הטפילי של ה"טכנו ליבה", רשת האינטליגנציה המלאכותית שפותחה על ידי בני האדם והגיעה לכדי מודעות עצמית.

מקורו

אפוף מסתורין, מושא לאימה, שנאה ואפילו סגידה (על ידי חברי "כנסיית הכפרה האחרונה", "כת השרייק" בפי כל), מקורותיו של השרייק אינם ידועים, ממש כייעודו ויכולותיו.
הועלתה סברה לפיה השרייק הוא למעשה יצירת מחשב-אלוהי מן העתיד הרחוק, התבונה המוחלטת, או הת"מ, שהייתה התוצאה הסופית של אינספור שנות מחקר ומאמץ של ה-"טכנו-ליבה". אולם, הת"מ לא הייתה ה"אל" היחיד שנוצר - האנושות ויצורים תבוניים אחרים יצרו בסופו של דבר את האל שלהם. הת"מ והאל האנושי ככל הנראה נאבקו ביניהם עד שחלקו האמפתי של האל האנושי ברח אחורנית בזמן.
או-אז, הת"מ בראה את השרייק ושלחה אותו גם-כן אל העבר כדי ליצור סבל על ידי שיפוד אנשים על "עץ הקוצים" שלו, בתקווה שכאשר מספיק סבל אנושי יצטבר ויישמר על "עץ הקוצים", האל האנושי יצא ממחבואו ויגיב לכל הכאב המשודר מעץ השרייק.
תוצאות ניסיון זה אינן מפורטות בהרחבה בספרים.
על-פי הסבר אחר המופיע ב"עליית אנדימיון", לשרייק ישנו קשר לפלג מה"טכנו-ליבה" הנקרא המרטשים, התוכנות המקוריות שתוכנתו לספק לחץ אבולוציוני על יצורי ההיפר-חיים. מניעי המרטשים לא ברורים - הגם שבשני הכרכים המאוחרים, כאשר הקשר למרטשים מתגלה, השרייק פועל כמגינה של הגיבורה אַאניאה כנגד מתנקשי הליבה.
אישיותו האמיתית של השרייק היא, ככל הנראה, נגזרת של אויבו הגדול, פדהמן קסד, הלוחם שמביס אותו בסופו של דבר. ישנה חוסר בהירות סביב השאלה האם עובדה זו נכונה גם לגבי לגיונות השרייקים המתקיימים בזמן הקרב האחרון של קסד, אי שם בעתיד הרחוק, או שמא רק ביחס לשרייק האגדי המקורי.
זאין מאליק

ביוגרפיה

מאליק נולד בברדפורד, מערב יורקשייר שבממלכה המאוחדת למשפחה מוסלמית. אביו הוא יאסר מאליק, פקיסטני-בריטי. אמו היא טרישה בראנן מאליק והיא אנגלייה שהתאסלמה לפני נישואיה. למאליק אחות גדולה בשם דוניה, ושתי אחיות צעירות, וואליה וסאפא. גדל במשפחה המשתייכת למעמד הפועלים, ובשכונת פועלים.
מאליק החל לכתוב מוזיקת ראפ כשהיה תלמיד בבית הספר, והופיע בפעם הראשונה מול קהל כשהזמר ג'יי שון ביקר בבית ספרו. בהיותו בן 15–17 עסק באיגרוף. לפני שהחל בקריירת המוזיקה, תכנן להיות מורה לאנגלית.
בנובמבר 2018 בראיון למגזין בריטי, מאליק ציין כי הוא התרחק מדת האסלם והוא לא משייך עצמו יותר כמוסלמי.

קריירת אופנה

בשנת 2016 הופיע מאליק במדד ה-BoF500 של Imran Amed הממפה את האנשים המשפיעים ביותר בתחום האופנה. בינואר 2017 שחרר קו הנעלה יחד עם המעצב ג'וזפה זנוטי. ב-19 ביוני 2017 הוציא ליין אופנה בעיצובו למותג ורסצ'ה.
בספטמבר 2018 הוציא קולקצית תיקים בעיצובו עבור חברת האופנה הענקית kooples.

X פקטור הבריטית וואן דיירקשן

בשנת 2010 השתתף בתוכנית X פקטור הבריטית. לאחר שנפסל כזמר סולו, הוחזר לתחרות, יחד עם ארבעה מתחרים נוספים, ליצירת הלהקה ואן דיירקשן. כשהיה בלהקה יצאו ארבעה אלבומים משותפים ללהקה.

קריירת מוזיקה

במרץ 2015 חתם מאליק חוזה הקלטות אישי עם חברת התקליטים תקליטי RCA. במהלך תקופה זו החל לאמץ את סגנון המוזיקה R&B, סגנון המוזיקה המוביל כעת בעולם. עם הוצאת אלבום הבכורה Mind of Mine בשנת 2016 הפך לאמן הבריטי הראשון שאלבום הבכורה הופיע במקום הראשון במצעדים בבריטניה ובארצות הברית כאחד. הוא זכה לשבחים רבים על אלבומו ואף זכה בפרס המוזיקה האמריקאית ובפרס המוזיקה של בילבורד.
באמצע שנת 2017, הכריז מאליק ביחד עם סיה כי עתיד לצאת שיתוף פעולה בין שניהם. לאחר מכן, פרסמו השניים את עטיפת הסינגל ושמו היה, "Dusk Till Dawn". שיתוף הפעולה זכה להצלחה רבה בעולם, ואף נכנס למצעדים רבים. ב-10 בספטמבר השיר עלה ל1B צפיות, ודורג כשיר ה40 הכי מהיר להגיע למספר זה.
ב-14 בדצמבר פורסם אלבומו השני שכולל 27 שרים בסה"כ, האלבום נקרא "Icarus Falls". במאי 2019 הוציא זאין גרסה חדשה לשיר A Whole New World, שהוא שיר הנושא של חידוש הסרט אלדין.

חיים אישיים

מאליק סיפר כי סבל מהפרעת אכילה בשנת 2014 המאוחרת וב-2015. לדבריו, הפרעת האכילה נגרמה מרצון לשליטה על משהו בחייו.
ב-2013 הוא התארס לזמרת האנגלייה פרי אדוארדס, לאחר שנתיים של זוגיות. ב-2015 הם נפרדו וביטלו את האירוסין.
ב-נובמבר 2015 היה במערכת יחסים עם הדוגמנית האמריקאית ג'יג'י חדיד, כשבתחילת 2018 הם נפרדו למשך כחודש, אך לאחר מכן חזרו להיות ביחד. בינואר 2019 פורסם באתרי רכילות מובילים בעולם כי הזוג לקחו הפסקה בזוגיות והם כבר לא יחד.
בנובמבר 2018, בריאיון למגזין הבריטי "ווג", אמר מאליק כי "אני לא מאמין שצריך לאכול בשר מסוים ולהתפלל חמש פעמים בכל יום בשביל שתהיה אדם טוב יותר".
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה

ביוגרפיה

קרלוס נולד ב-27 בינואר 1970 בניימכן, לקרלוס הוגו, דוכס פארמה ולאיירין, נסיכת הולנד, בתם של ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד ויוליאנה, מלכת הולנד. קרלוס בילה את נעוריו בכמה מדינות, ובהם הולנד, ספרד, צרפת, אנגליה וארצות הברית. בשנת 1981, כשהיה בן אחת עשרה, התגרשו הוריו, ויחד עם אמו ואחיו הוא עבר להתגורר בארמון בהולנד עם סבו וסבתו.
קרלוס למד מדעי המדינה באוניברסיטת ווסליאן בקונטיקט, ודמוגרפיה ופילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. לאחר שסיים את לימודיו עבד קרלוס עבור חברת ABN AMRO באמסטרדם, שם הוא היה מעורב בהכנות לקראת הכנסת האירו לשימוש. לאחר מכן הוא עבד זמן מה בבריסל כיועץ עבור החברה האירופית לייעוץ למדיניות הציבורית (EPPA). החל משנת 2007 הוא עסק בפרויקטים בתחום הכלכלה בעולם העסקים.
קרלוס נוכח לעיתים באירועים מייצגים הנוגעים לבית המלוכה של הולנד. בשנת 2003 הוא היה מעורב, יחד עם דודתו, ביאטריקס, מלכת הולנד, על חנוכת "מרכז הנסיך קלאוס", פרופסורה על שמו של בעלה של המלכה, הנסיך קלאוס. במהלך האירועים המיוחדים של בית המלוכה הוא נוכח באופן קבוע, והוא היה אחד המארגנים של חגיגת החתונה של הנסיך קונסטנטין והנסיכה לורנטיין. 
קרלוס היה במערכת יחסים עם בריג'יט קליינסטרה, בתו החורגת של הרוזן אדולף רודריק ואן רכטר לימפורג, ואף נולד לה ממנה בן; קרלוס הוגו רודריק סיברן קליינסטרה (נולד ב-1997). בדצמבר 2015, קרלוס קליינסטרה בן ה-18 פתח בהליך המשפטי בניסיון לשנות את שם משפחתו לזה של אביו, ואשר יאפשר לו גם להשתמש בתואר "הנסיך". הדוכס מפארמה התנגד לכך, וטען שזה מנוגד למסורות והחוקים של בית בורבון-פארמה. בשנת 2016 קיבל בית המשפט ההולנדי את טענותיו של קרלוס קליינסטרה, והורה כי הוא יקבל את התואר "נסיך בורבון-פארמה", קרלוס ערער על הפסק בפני מועצת המדינה, אולם ערעורו התקבל רק באופן חלקי.
ב-7 באוקטובר 2009 התארס קרלוס עם אנמארי חולטארי ואן ויזל, בתם של הנס חולטארי ואן ויזל ואנק דה ויסר, וב-12 ביוני 2010 התחתנו השניים בטקס אזרחי. הטקס הדתי היה אמור להתקיים ב-28 באוגוסט אותה שנה, אולם בשל מצבו הקשה של אביו נדחה הטקס. ב-18 באוגוסט מת אביו קרלוס הוגו, דוכס פארמה, וקרלוס ירש את תאריו, וב-20 בנובמבר התחתנו השניים בטקס דתי. לשניים נולדו 3 ילדים, ובשנת 2016 במהלך הטבלתו של בנו קרלוס העניק לו קרלוס את התואר "נסיך פיאצ'נצה", שהוא התואר המסורתי של נסיך הכתר של בורבון-פארמה.
שילה בירד

ביוגרפיה

בירד למדה באוניברסיטת אברדין וסיימה בהצטיינות את לימודי המוסמך במתמטיקה וסטטיסטיקה. בין 1974 ל-1976 הייתה עוזרת מחקר ביחידה לסטטיסטיקה רפואית של אוניברסיטת אדינבורו. במקביל ביצעה מחקר לעבודת דוקטורט בהדרכתו של סטיוארט פוקוק. בין 1976 ל-1980 עבדה כמרצה לסטטיסטיקה במשרה חלקית באוניברסיטת אדינבורו, וב-1980 הצטרפה ליחידה לביוסטטיסטיקה של המועצה למחקר רפואי (MRC) באוניברסיטת קיימברידג',
ב-1999 נישאה לאימונולוג חוקר מחלת האיידס גרהם בירד עימו עבדה בשיתוף פעולה. שישה שבועות לאחר שנישאו, אובחן אצל גרהם בירד גידול סרטני במוח מסוג גליובלסטומה מולטיפורמה, והוא נפטר לאחר כשלושה חודשים. בירד, שפירסמה עד מות בעלה את עבודתה תחת שם נעוריה, גור, החליטה לפרסם מאז והלאה את עבודתה בשם בירד, לזכרו של בעלה המנוח.

עבודתה המדעית

עבודתה המדעית של בירד עסקה התחומים רפואיים רבים. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בניתוח סיכונים לא פרופורציונליים במחלת סרטן השד. עבודתה בראשית שנות ה-80, בשיתוף פעולה עם גילק ובראדלי, שעסקה בסטטיסטיקה של השתלת האיברים היוותה את הבסיס להתאמה אופטימלית בין תורמי כליות ובין הנזקקים להשתלה. היא הייתה מעורבת במספר מחקרים שעסקו באפידמיולוגיה של מחלת האיידס (כאמור, בשיתוף פעולה עם בעלה לעתיד, גרהם בירד). וכן במחקרים שעסקו במחלת ספגת המוח  ("מחלת הפרה המשוגעת"), במחלת קרויצפלד-יעקב, ובקשר בין שתי המחלות. מחקרים נוספים בהם הייתה מעורבת עסקו בסיבוכים של מחלת הצהבת מסוג C, ובהתמכרות ובתמותה כתוצאה משימוש באופיואידים. ניסוי קליני שתכננה בשיתוף פעולה עם רופא הילדים ד"ר קולין מורלי הוכיח כי ניתן להפחית ב-35% את תמותת התינוקות עקב מצוקה נשימתית על ידי טיפול בתרופה ALEC. כמו כן פירסמה 20 מאמרים שעסקו בשפעת החזירים.
בנוסף לעבודתה המדעית בירד פעלה לקידום השימוש המושכל בסטטיסטיקה במחקר הרפואי. במאמר שפירסמה ביחד עם ג'ונס וריטר ב-1977 חשפה כי ב-52% מהמאמרים בכתב העת BMJ יש טעויות סטטיסטיות. בתחילת שנות ה-80 פירסמה כ-BMG סידרה של 23 מאמרים שתיארו טעויות נפוצות בשימוש בסטטיסטיקה. בעקבות סדרת המאמרים גובשו הנחיות לחוקרים בדבר אופן השימוש בסטטיסטיקה ודיווח התוצאות, כאשר עמידה בהנחיות אלה מהווה תנאי לפרסום המחקרים במספר רב של כתבי עת מדעיים. היא הייתה חברה במספר ועדות של החברה המלכותית לסטטיסטיקה שעסקו בגיבוש המלצות סטטיסטיות לתחומים שונים, ובהם רגולציה של תרופות ודיווחים עיתונאיים.

הכרה ופרסים

עבור הישגיה המדעיים צורפה בירד למסדר האימפריה הבריטית (OBE) בשנת 2011. החברה המלכותית לסטטיסטיקה העניקה לה את מדליית הארד על שם גאי, מדליית הכסף על שם אוסטין ברדפורד היל, ומדליית הזהב על שם צ'יימברס. היא האישה הראשונה שהוענקו לה שלוש מדליות מטעם החברה.
מייסר

היסטוריה

הכפר מייסר הוקם לפני 300 שנה על ידי מוחמד אבו רקייה שהיגר למקום יחד עם אחותו ממצרים. מוחמד רכש את האדמה מקפין בזמן השלטון העות'מאני, סה"כ 500 דונם. הכפר היה חלק קטן מהחצר המערבית של קפין, הנמצאת בתחום הרש"פ כיום. ובתוכנית חלוקת הארץ, חילק הקו-הירוק את אדמות קפין לשני חלקים. בחלקו המערבי נמצא היישוב מייסר כיום. (וגם הקיבוץ הסמוך מצר).
בשנת 1965 צורף הכפר למועצה אזורית מנשה.
הכפר מייסר נקרא על שם הנביא מייסרה שהגיע למקום בזמן הנביא מוחמד וביצע את נס המים, לכן המקום ידוע בכמות מי התהום הגדולה שבו.
בכפר נמצא קבר עתיק מתקופת העות'מאניים, הנחשב לקדוש למוסלמים.
מייסר הוא יישוב חקלאי מייסודו, שופע במים ואתרי עתיקות. עד היום יש בכפר 50 בארות, חלקן עדיין פעילות. הכפר מקבל את המים שלו ממי התהום שמתחת לכפר. 
היום הכפר מתפרנס מעבודה חופשית ועצמאית בתחומי המקצועות החופשיים: משפטים, רפואה ומכונאות בראש ובראשונה. אוכלוסייתו שוחרת שלום שחיי בדו קיום עם הקיבוצים והיישובים שמסביבו. 
היישוב צמוד לקיבוץ מצר ובין שני היישובים מתקיימת מערכת יחסים טובה וארוכת שנים. ב-1972 ערכו קבוצת אמנים בהם אביטל גבע, מיכה אולמן ומשה גרשוני פרויקט אומנותי בשם פרויקט מצר-מסר בשני היישובים וביניהם. במסגרת זו חפר אולמן בור בכל אחד מן היישובים בעזרת בני נוער תושבי המקום, וביצע ביניהם החלפת אדמות סמלית.
הכפר שוכן בצמוד לנחל נרבתא על "שביל ישראל" ומוקף ביער מצר ומענית הכולל מסלולי אופניים, אופנועים ורכבי שטח. 
הכפר נמצא בגובה 70 מטר מעל פני הים.
מארס סקאוט

תוכנית מארס סקאוט (באנגלית: Mars Scout Program, תרגום: צופה מאדים) הייתה יוזמה של נאס"א לשליחת גשושיות מחקר זולות למאדים, שיבחרו בצורה תחרותית מהצעות שיתקבלו מן הקהילה המדעית. על כל משימת מארס סקאוט היה לעלות פחות מ־485 מיליון דולר. רק שתי משימות אושרו ונבנו לפני ביטול התוכנית ב־2010: פיניקס ו־MAVEN.
מישור הרוחות

מישור הרוחות הוא מישור הממוקם מצפון למכתש רמון. אורכו 4 ק"מ, ורוחבו 3 ק"מ, וכיוונו מצפון-מזרח לדרום-מערב. מישור הרוחות נקרא כך, מכיוון שהוא נמצא באזור מישורי עם רוחות. שם זה הוא גם תרגום שמו הערבי של המישור, סהל אל-הווא.
יש בו שרידי מצודה מתקופת מלכי יהודה בהר הנגב המרכזי, הנמצאים על שפת מתלול התוחם את המישור מצפון.

היסטוריה

המצודה שהתגלתה במישור הרוחות הייתה חוליה בשרשרת של מצודות שהוקמו בגבול הדרומי של ממלכת יהודה.
צורתה של המצודה רבועה (20 x 20 מטר), וקירותיה הבנויים אבני גוויל השתמרו עד לגובה של מטר אחד. כ-100 מטר מדרום ומדרום מזרח לשרידי המצודה, ישנם שלושה בורות גדולים עגולים, מדופנים באבני גוויל, שהיו ככל הנראה מקור המים של יושבי המצודה.
עזרת תורה (ארגון)

עזרת תורה (מוכר גם כאגודת תומכי תורה; או כיום: עזרת תורה של אמריקה בישראל) הוא ארגון שהוקם למען רווחתם של בני הישיבות וסיוע להם בחייהם האישיים בעיקר בצד הכספי והכלכלי.

הקמת ופעולות הארגון

הארגון הוקם בשנת תרע"ה (1915) בארצות הברית שבאמריקה. הארגון נוסד בייסודו של הרב ישראל רוזנברג ועל ידי ארגון אגודת הרבנים האורתודוקסים של ארצות הברית וקנדה שהיה לנשיאה באותה התקופה. הארגון נועד בתחילה לעזור לרבנים ו"כלי קודש" (כך כונו העוסקים במקצועות קודש כמו שחיטה ומילה) באירופה שסבלו בזמן מלחמת העולם הראשונה. הארגון הוקם על ידי רבנים בשביל לעזור ולסייע בתחומים מגוונים לרבנים, וכך יצא שעיקר הפעילות בו נעשתה על ידי הרבנים בעצמם. 
בסוף שנת תרפ"ה (1924) מונה הרב יוסף אליהו הנקין למנהלה של ארגון עזרת תורה, תפקיד בו כיהן 48 שנים, עד סוף ימיו. בתקופת כהונתו כמנהל הארגון פעל רבות ויש המציינים שאף יותר מכל נשיא אחר שכיהן בארגון. הרב יוסף אליהו הענקין נזכר כמי שתרם ופעל מעצמו לטובת הארגון על הצד הטוב ביותר ובמסירות רבה. בנוסף לרב אליהו הענקין עמדו במשך השנים בנשיאות ארגון עזרת תורה הרבנים: ישראל רוזנברג, נפתלי צבי יהודה ריף, דוד ליפשיץ, משה פיינשטיין ומנחם גטינגר.
תחת ניהולו של הרב הנקין חולקו מיליוני דולרים לרבבות אברכים וגם לראשי מוסדות תורניים שהעבירו כספים למוסדותיהם, באירופה ארצות הברית וארץ ישראל. המעשים הללו ומעשיו שעתידיים להתרחש כהיותו מנהל הארגון ינציחו את שמו כמי שתרם רבות וכמי שפעל ותרם בארגון עזרת תורה בנאמנות ובמסירות. 
תקופת הניהול של הרב יוסף אליהו הנקין כללה את שנות התבססות השלטון הקומוניסטי ברוסיה תחת הנהגת יוסיף סטלין (שנות ה-20). היו אלה שנות המשבר הכלכלי הגדול בארצות הברית ובעולם (שנות ה-30), השנים שבין שתי מלחמות העולם באירופה, שנות מלחמת העולם השנייה והשואה (שנות ה-40) ושנות מדיניות הקיצוב (תקופת הצנע) בארץ ישראל לאחר הקמת המדינה (שנות ה-50). בעת כיהונו תרם הרב יוסף אליהו הענקין בתקופת השואה 1,300,000 דולר ובשנים הראשונות לאחר הקמת מדינת ישראל חילק ארגון עזרת תורה בראשותו 1,500,000 דולר ויותר. לאחר השואה הפנה הארגון את עיקר מאמציו לסייע לקליטת הפליטים בארצות הברית ובארץ ישראל.
בארץ ישראל הוקם סניף של הארגון ונוהל במשך השנים על ידי הרב ברוך סיניאק, הרב אליהו חיים שפירא, הרב יקותיאל שפירא, הרב רפאל ברנר, והרב מנחם גריינימן. 
לאחר התייצבות המציאות הכלכלית בעולם המערבי, הוביל הרב יוסף אליהו הענקין את ארגון עזרת תורה לפרויקטים נוספים, ובראשם הקמת שיכונים במדינת ישראל ובהם מאות יחידות דיור מוזלות המיועדות לאברכים צעירים. שיכון ראשון בן 50 דירות נחנך בסנהדריה באוקטובר 1967. לאחר מכן נחנכו 12 דירות בקריית מטרסדורף, 72 דירות בתל ארזה ו-27 דירות ברמת אהרן בבני ברק, בספטמבר 1969. במקביל המשיך הארגון בתמיכה המסורתית; בשנת תשל"ג (1973), שנת חייו האחרונה של הרב יוסף אליהו הנקין נאמד מספר משפחות האברכים שנתמכו מן הארגון בשבעת אלפים.
לאחר פטירתו של הרב הנקין הקים הארגון בית כנסת על שמו, בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. משרדי הארגון בארץ ממוקמים כיום בסמוך לבית הכנסת.
מזכיר הארגון בתקופת הרב הענקין היה הרב אברהם שמואל לוין.
במהלך השנים עבר הארגון ממטרה למטרה, בתחילה הייתה המטרה לעזור לתלמידי חכמים בתחום הכלכלי וכיום פועל הארגון בתחומי סיוע לנזקקים, הכנסת כלה, וסבסוד הוצאות רפואיות.
מלפפון חמוץ

מלפפון חמוץ הוא מלפפון שעבר החמצה. זהו ירק מוחמץ נפוץ, שמשמש במטבחים לאומיים רבים ברחבי העולם.
המלפפון החמוץ נמכר לרוב מוחמץ בחומץ או במי מלח, ונארז לרוב בקופסת שימורים או בקופסת זכוכית אטומה.

היסטוריה

ארכאולוגים ואנתרופולוגים סבורים כי בני מסופוטמיה היו הראשונים שהחמיצו מלפפונים, בערך ב-2400 לפנה"ס. לאחר מכן המאכל הופץ ברחבי העולם בדרכי מסחר. המלפפונים החמוצים היו מוכרים גם לתושבי יוון  העתיקה (ידוע כי אריסטו היה חובב מלפפונים חמוצים) ולתושבי מצרים העתיקה. תושבי רומא העתיקה ראו במלפפונים החמוצים מעדן, ופיתחו טכניקות רבות להחמצת המלפפונים. המלפפונים החמוצים הפכו לנפוצים באזורי הים התיכון והמגרב, והם פופולריים באזורים אלו גם כיום.

כימיה וביולוגיה של תהליך ההחמצה

ניתן להחמיץ מלפפונים בשתי שיטות: בעזרת תמיסת חומץ ובעזרת תמיסת מי מלח. כאשר מוסיפים למלפפונים תמיסת חומץ (מים וחומץ) החומץ חודר למלפפון וגורם להחמצתו. כאשר מוסיפים למלפפונים תמיסת מלח (מלח מומס במים), חיידקים שעשויים לגרום לריקבון המלפפונים לא יכולים לשרוד בסביבה זאת, אך חיידקים אחרים הנמצאים על המלפפונים, מתחילים ליצור בצנצנת הסגורה חומצה לקטית. החומצה הלקטית שנוצרת גורמת להחמצת המלפפונים. בתהליך ההחמצה ריכוז החומצה הלקטית עולה עם הזמן, עד שהריכוז כבר אינו מאפשר לחיידקים שיצרו את החומצה לשרוד. העכירות הנראית בצנצנת שבה מלפפונים המוחמצים במי מלח נובעת מהתרבות החיידקים בצנצנת בראשית תהליך ההחמצה.

בישראל

בישראל מגלגל שוק המלפפונים החמוצים כ-300 מיליון שקלים בשנה. מלפפונים חמוצים נמכרים בקופסאות שימורים או קופסאות זכוכית אטומות. החברות הבולטות בתחום הן מפעלי בית השיטה, קבוצת יבנה, פרי ניר, בני דרום ומוטולה, כשלצידן פועלים גם יצרנים קטנים. כ-90% מן הצריכה בישראל היא של מלפפונים במלח.
עיטוש

עיטוש (נקרא בלשון העם גם אפצ'י) הוא רפלקס עצמאי אצל האדם ובעלי חיים רבים, הנגרם על ידי חדירת חלקיקים זעירים לאף, אלרגיה, נפילה של הטמפרטורה, או זיהום ויראלי, ישנו גם עיטוש שנגרם בעקבות רפלקס בתגובה לחשיפה לאור בהיר.
העיטוש גורם ליציאת אוויר במהירות גבוהה מהפה ומהאף. מטרת העיטוש היא ניקוי דרכי הנשימה. במהלך היום נכנסים אלפי מיקרואורגניזמים וחלקיקים שונים לגוף, בעיקר דרך האף, כשהשיעריות שבאף מגורות יתר על המידה, מופעל רפלקס של עיטוש בעזרת אוויר במהירות גבוהה.
העיטוש יכול להיות גם תוצאה של בטן מלאה לאחר ארוחה כפי צוין בשנת 1989 על ידי מחקר שבוצע על ידי אחמד טיבי .

תגובה מילולית

התגובה המקובלת בשפה העברית לעיטוש של אדם אחר היא "לבריאות", אף שיש המשתמשים במילה הארמית "אסותא", שמשמעותה דומה. תגובות דומות נהוגות בשפות אירופה, למשל  na zdrowie‏‏‏‏ (לבריאות) בפולנית, או Gesundheit (בריאות), בגרמנית.
בשפה האנגלית מקובל להשתמש בביטוי Bless You (תבורך) ולעיתים בביטוי גזונטהייט שמקורו בגרמנית.
על פי המסורת היהודית נאמר "לבריאות" מכיוון שכשאדם היה מתעטש, הוא היה נותר ללא רוח חיים ולכן מאחלים לבריאותו.
המדרש בפרקי דרבי אליעזר (פרק נב) מספר: "מיום שנבראו שמים וארץ לא היה אדם חולה, אלא אם היה בדרך או בשוק, היה עוטש והייתה נשמתו יוצאת מנחיריו, עד שבא יעקב אבינו ביקש על זאת רחמים, ואמר לפניו : ריבון כל העולמים, אל תקח נפשי ממני עד שאצווה את בני ובני ביתי...לפיכך, חייב אדם לומר בעטישתו- חיים וכו'" (משמע גם, שהיה אומר לעצמו).
מרכז Aon

שיאי גובה

בעת הקמתו, בשנת 1973, היה המגדל בן 262 המטרים הגבוה ביותר ממערב לנהר המיסיסיפי, ב-1982 זכה בתואר זה מגדל ג'יי. פי. מורגן בטקסס (נקרא גם Texas Commerce Tower). עד שנת 1990 היה המגדל הגבוה ביותר בקליפורניה עד להקמת מגדל US Bank (נקרא בעבר Library Tower) בלוס אנג'לס.

השריפה בבניין

ב-4 במאי 1988 בשעה 10:00 בערך החלה לבעור שריפה בקומה ה-12. השריפה גברה עד מהרה וכילתה חמש קומות, היות שבבניין לא היו אמצעי כיבוי אש (התקן לא דרש זאת אז). 40 איש נפגעו, בהם עובד אחד שנהרג. השריפה כובתה רק ארבע שעות לאחר שפרצה. עלות תיקון הנזקים הכבדים שנגרמו הייתה 50 מיליון דולר והשיקום נערך במשך ארבעה חודשים. עקב השריפה בבניין שונו תקנות כיבוי אש בגורדי שחקים ונקבע שעל כולם להיות מצוידים במערכות גילוי וכיבוי אש ומתזים ("ספרינקלרים").
זנזיבר סיטי

אתרי תיירות

אתר התיירות החשוב ביותר בעיר הוא מוזיאון פלאס, שנקרא בעבר גם "סולטן פלאס" ו"בית אל-סאהל" (בערבית). המוזיאון, אשר היה בעבר ארמונו של הסולטן, ממוקם על חוף הים, צפונית לבית הפלאות. הוא נבנה בסוף המאה ה-19, וכיום מוצגות בו יצירות מחיי היום יום של משפחת המלוכה בזנזיבר. בין היתר ישנם במוזיאון חפצים שהיו שייכים לסעידה סלאם, שהייתה נסיכה זנזיברית שברחה לאירופה יחד עם בעלה. כמו כן בעיר קיימות מסעדות, שווקים יפים וחופי ים.
קרן תל אביב יפו לפיתוח

קרן תל אביב יפו לפיתוח היא עמותה המגייסת תרומות בארץ ובעולם לפיתוח העיר תל אביב יפו. הקרן הוקמה כדי לתת מענה לצרכים המשתנים של העיר תל אביב-יפו. הקרן, שבראשה עומד ראש העירייה רון חולדאי, נוסדה בשנת 1977 וגייסה עד היום יותר מ־ 750 מיליון דולר מכל העולם ליותר מ־ 820 פרויקטים שונים ברחבי העיר. 
בפעילותה משפיעה הקרן על חייהם של יותר מ־ 500 אלף איש כל שנה. מיום הקמתה שימשה הקרן מנוף לפיתוח ושיפור איכות החיים ברחבי העיר בתחומי החינוך, האומנות, הספורט, השירותים החברתיים, בתחום איכות הסביבה ולאחרונה גם בקידום פרויקטים עירוניים חדשניים.
רוב התרומות המתקבלות מופנות לפרויקטים ייעודיים המקבלים תמיכה של עד 50% השקעה שוות ערך מטעם העירייה. שותפות ייחודית זו מבטיחה אחריות, מאפשרת שיתוף פעולה בין התורם והמוטבים של התרומה ומחזקת את הברית שבין ישראל והתפוצות, בין הישראלים לעירם.
החזון
הרחבת מקורות המימון, שימוש בכלים פיננסים נוספים והגדלת נפח הפעילות ושיתופי פעולה עם תורמים תל אביבים וישראלים.
מנהרת האדמירליות

היסטוריה

מנהרת האדמירליות נבנתה בסוף המאה ה-19 במטרה לאפשר העברת סלעים ועפר מהמחצבות הקיימות בצד המזרחי של צוק גיברלטר אל נמל גיברלטר בצידו המערבי של הצוק. הסלעים נדרשו לשם הקמת הבסיס הימי החדש של הצי הבריטי, ומכאן שמה של המנהרה - מנהרת האדמירליות.
במהלך מלחמת העולם השנייה שופצה המנהרה ושימשה כמטה מבצעים של בעלות הברית. המטה היה מוגן מפני הפצצות אויב על ידי כמות גדולה של סלעים מכל כיוון, ובו תיכנן דווייט אייזנהאואר את המבצע לכיבוש צפון אפריקה, מבצע לפיד. לא זאת בלבד שאייזנהאואר היה המפקד של מטה המבצעים מתוקף תפקידו כמפקד העליון של חיל המשלוח של בעלות הברית, אלא בנוסף הוא שימש כמפקד של גיברלטר כולה באותה התקופה. אייזנהאואר היה המפקד הראשון שאיננו בריטי שפיקד על גיברלטר מזה 200 שנים.
במנהרה יש מערכות עצמאיות לטיהור אוויר, לחשמל, לתאורה ולתקשורת עם העולם החיצוני. כיום (2013) משמשת המנהרה כמרכז אחסון ואבטחת מידע שבעבר הייתה בבעלות חברת Vault Technology Services וכיום בבעלות חברת Continent 8. המנהרה אינה פתוחה לציבור הרחב, אך ניתן להביט מצידה האחד ועד לקצה צידה האחר ולהתבונן עד כמה ישרה המנהרה. גישה לצידה המערבי של המנהרה מתאפשרת דרך קווינסווי.
מהדורת הפוליו הראשונה

מהדורת המחזות ההיסטוריים, הקומדיות והטרגדיות של מר ויליאם שייקספיר (באנגלית: Mr. William Shakespeares Comedies, Histories, & Tragedies) שיצאה לאור בשנת 1623 בפורמט פוליו היא המקור המודפס האמין הראשון לטקסט המלא של 36 ממחזותיו של שייקספיר. המהדורה מכונה על ידי העוסקים בתחום "הפוליו הראשון" או "הפוליו" ומסומנת במחקר F₁. את המהדורה הוציאו לאור ג'ון האמינגס והנרי קונדל שבע שנים לאחר מות המחבר. המהדורה הוקדשה לאחים ויליאם הרברט, הרוזן מפמברוק ופיליפ הרברט, הרוזן ממונטגומרי. על שער הפרסום מופיעה תמונה - דיוקן דרושאוט, שהיא התמונה היחידה שבוודאות מתוארת בה דמותו של שייקספיר.
המהדורה כוללת את רוב המחזות המיוחסים לשייקספיר פרט ל"פריקלס, נסיך צור", "שני שארים אצילים" (The Two Noble Kinsmen) ושני מחזות אבודים, שידוע כי נכתבו אך הטקסט שלהם לא התגלה: "עמל אהבה לא לשווא" (Love's Labour's Won) ו"קרדניו" (Cardenio). אף על פי ש־18 מהמחזות פורסמו קודם לכן במהדורת קוורטו (כמחזה בודד בספר), גם הטקסט המלא והאמין ביותר של מחזות אלה הוא הטקסט המופיע במהדורת הפוליו.
המהדורה מסודרת בצורת ספר המיועד לקריאה והמחזות מסודרים לפי מפתח ז'אנרי לקומדיות, טרגדיות ומחזות היסטוריים בלי קשר למועד כתיבתם. החלוקה המוכרת של כל מחזה למערכות ולתמונות היא מעשה של עורכי המהדורה. 17 מחזות חולקו לפני כן (אולי על ידי שייקספיר עצמו), שלושה חולקו למערכות ולתמונות באופן לא מושלם, עשרה חולקו למערכות בלבד ושישה לא חולקו כלל לפני כן.

הפקת המהדורה

הטקסט של מחזות רבים נערך לפי רשימותיו של ראלף קריין (Ralph Crane), לבלר רשמי שהועסק על ידי להקת התיאטרון של שייקספיר, "אנשי המלך", שתעתק את המחזות והפיק גרסה אמינה. חלקם תועתקו על סמך "טיוטות עבודה" מוערות של שייקספיר וספרוני הלחשן של התיאטרון ואחרים הם הדפסות מחודשות של נוסחים שיצאו לאור לפני כן במהדורות קוורטו. זכויות הפרסום של חלק מהמחזות היו בבעלותם של המו"לים ויליאם אפסלי (William Aspley - מהומה רבה על לא דבר והנרי הרביעי, חלק שני) וג'ון סמת'וויק (John Smethwick - עמל אהבה לשווא, רומיאו ויוליה והמלט), שהוכנסו כשותפים וחלקו ברווחים בסינדיקציה.
המהדורה הודפסה בפועל בין פברואר 1621 ונובמבר 1623 על ידי בית הדפוס של האב והבן ויליאם ואיזק ג'גארד (William and Isaac Jaggard) ואדוארד בלאונט (Edward Blount), שניהלו בית דפוס וחנות ספרים בלונדון וככל הנראה היו היחידים שיכלו להתמודד עם הדפסה בסדר גודל זה. הם הדפיסו לפני כן גרסאות מסולפות ולא רשמיות של חלק מהמחזות ואף פרסמו ב-1619 את מחזור הסונטות "הצליין הנלהב" כביכול הוא יצירה של שייקספיר. המהדורה, שכללה 900 עמודים, נמכרה בלונדון עבור 20 שילינג כספר כרוך ועבור 15 שילינג עבור ספר בלתי-כרוך.
בראש המהדורה נדפסה סונטה מאת המשורר יו הולנד בשבח שיקספיר שכותרתה: "Upon the lines and life of the famous scenick poet, master William Shakespeare" (על שורותיו וחייו של המשורר המפורסם, מאסטר ויליאם שייקספיר).

סדר המחזות

סימון * מציין כי המחזה לא פורסם קודם לכן.
עין יעקב

היסטוריה

היישוב הוקם ככפר עבודה ביום ה' חשון תשי"א, (19 אוקטובר 1950) על ידי עולים מכורדיסטן ועיראק ובשנת 2001 התווספו אל היישוב כ-130 משפחות נוספות בהרחבה.
שמו של המושב לקוח מפסוק בספר דברים: "וישכון ישראל בטח בדד עין יעקב אל ארץ דגן ותירוש אף שמיו יערפו טל".
עין יעקב נמצאת כ-420 מטר מעל פני הים.