אברהם אריאל

ד"ר אברהם אריאל (נולד ב-1 בנובמבר 1934) הוא ימאי ישראלי, רב חובל, ממציא ימי, חוקר ומחברם של ספרים ומאמרים.

ילדות ומשפחה

אריאל נולד במזכרת בתיה (עקרון). סבו היגר מוולקוביסק (בשנות האלפיים, "Vawkavysk"), שבבלארוס, לארגנטינה, בה התיישב באחת ממושבות הברון הירש. הוריו היו מורים שעלו לארץ ישראל ב-1930 דרך ארגנטינה. ב-1928, בדרכם לארץ ישראל, ייסד אביו בפורטו אלגרה (ברזיל) את סניף תנועת השומר הצעיר במדינה זאת.
אריאל סיים את בית הספר הימי שליד הטכניון, בשנת 1951, כצעיר בוגריו.

בצי הסוחר הישראלי

בגיל שש-עשרה וחצי החל לעבוד כחניך סיפון על האנייה "חיפה", בהפליגה ב"קו ישראל אמריקה", שותפות של חברת צים ומשפחת רקנאטי. בגיל 19 הוסמך כקצין ימי (חובל שלישי). הוא עבד באניות "ארצה", "יהודה", "ירושלים" (ששמה הוסב מאוחר יותר ל"עליה"), "Volta River" ו"תמר". ב-1958, בגיל 24, הוסמך לרב-חובל, ושנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על האניה "צפונית", והיה רב החובל המוסמך הצעיר ביותר במדינת ישראל. הוא שירת שירות לאומי במסגרת צי הסוחר הישראלי, בהתאם להסדר שהיה קיים אז בין צה"ל ובית הספר הימי, והיה תקף לבוגרי מחזורים ח–ט בבית הספר הימי: ארבע שנים עבודה בים תמורת שנתיים של שירות סדיר.
לאורך השנים פיקד גם על האניות "אשל", "גפן", "נתניה", "Nakwa River", "Otchi River".
במרץ 1957 הייתה גאנה המושבה האפריקאית הראשונה שזכתה בעצמאות מבריטניה, וממשלת ישראל קשרה עימה קשרים כלכליים ומדיניים. אחד הצעדים הראשונים שננקטו היה הקמת חברת ספנות משותפת לצים ולממשלת גאנה, שנקראה בשם "קו הכוכב השחור". אריאל עבד כחובל ראשון באנייה הגנאית הראשונה "Volta River", אונייה במעמס של 10,000 טון שנבנתה בשנת 1939. הוא חזר לאניות החדשות של "קו הכוכב השחור" כקברניט בשנים 1962–1966. בשנת 1966 סיים את תפקידיו כרב חובל ועבר לתפקיד ניהול חופי.

הוראה ומחקר

בשנת 1986 חקר אריאל, במסגרת לימודי הדוקטורט שלו ובשילוב עם עסקיו, את נושא ההובלה הימית האינטגרטיבית של סחורות (קומודיטיז) מזון איכותי: סוכר לבן, קמח, אורז, פולי קפה וקקאו. בעקבות המחקר פיתח קונספט תובלה בשם "ביבו" - BIBO – Bulk In Bagged Out, כלומר טעינה והובלה בצובר ופריקה בשקים, בהתאם לדרישת השווקים. התוצר המעשי היה המצאת אוניית ביבו הראשונה בעולם להובלת סוכר לבן בצובר. עד היום הוסבו או נבנו ארבע אניות ביבו, אחת מהן פוקדת בתדירות את נמל אשדוד, אחרת מיצאת סוכר מאוסטרליה.
הוא הרצה בחוג לכלכלה אוניברסיטת חיפה במגמת "כלכלת ספנות" והיה ממייסדי המכללה הימית לישראל, במכמורת, בה עמד בראש החוג לכלכלה וניהול מערכות ימיות.

מינויים ציבוריים

ב-1990 התמנה ליועץ-מומחה בנושאי תובלה ימית ושימושים ביטחוניים לצוות הכנת "מסמך המדיניות לניהול מימי החופים" של מינהל התכנון של מדינת ישראל. בין השנים 1997–2003 שימש כחבר-מייסד בחבר הנאמנים של המכללה הימית לישראל (לימים בית הספר למדעי הים של המרכז האקדמי רופין).
ב-1997 היה חבר ב"צוות סיעור המוחות של חיל הים" וחברת "Nauticos Corporation" מארצות הברית, לקביעת אזור החיפושים אחרי הצוללת דקר. מסקנות הצוות מיקדו את החיפושים לגזרה צרה של הנתיב המתוכנן. "Nauticos" מצאה את השברים בשנת 1999 במרכז הגזרה. לפני מציאת הצוללת, כיהן ב-1998 כחבר ב"מנהלת פרס הדקר", שעסקה בבדיקת וניתוח מידע על הצוללת ונועדה להמליץ על הענקת פרס כספי למי שיספק מידע שיביא לאיתורה. המנהלת נסגרה עם מציאת השברים ב-1999.
ב-1998 היה חבר ב"וועדת המקצוע לפיתוח החינוך הימי" של משרד החינוך, המנהל לחינוך התיישבותי. בין השנים 2012–2002 כיהן כיו"ר "הוועדה למונחי תחבורה ימית" של האקדמיה ללשון העברית. בשנת 2007 יעץ בנושאי תובלה ימית ושימושים ביטחוניים לצוות הכנת "מסמך המדיניות לאיים מלאכותיים לתשתיות" של מינהל התכנון של ישראל.

משפחה

אריאל נשוי ואב לבן ולבת. אילון ברגר, נכדו של אריאל, הוא יו"ר (High School Democrats of America).