google/wiki40b huggingface dataset:
שקית חלב

שקית חלב היא שקית פלסטיק המכילה חלב לשם מכירתו לציבור. לצורך מזיגת החלב מהשקית יש להשתמש בכלי מיוחד המותאם במידותיו אליה ולקטום את הפינה של השקית הנמצאת בכיוון המזיגה. שקיות החלב רכשו פופולריות במספר מדינות ואזורים בעולם ומשווקות על פי רוב בנפחים של 1 או 1.33 ליטר. בין המדינות בהן נפוץ השימוש בשקיות חלב: אורוגוואי, ארגנטינה, דרום אפריקה, הודו, הונגריה, ישראל, מונטנגרו, פולין וקנדה. השקיות היו נפוצות במדינות הבלקן בתקופת הגוש הסובייטי, אולם נעלמו בשנים שלאחר קריסת הגוש.

יתרונות וחסרונות

לשקיות החלב מספר יתרונות על פני בקבוקי הפלסטיק, בקבוקי הזכוכית והקרטוניות המשמשים כחלופות לשיווק החלב.
מבחינה אקולוגית השקיות הן האריזה הטובה ביותר שכן הן צורכות בייצורן פחות פלסטיק מאשר בקבוקי החלב וניתן למחזר אותן במרבית המדינות, בניגוד לקרטוני החלב שאינם ניתנים למיחזור. גם אם לא ניתן למחזר את השקית - היא תופסת נפח אשפה נמוך מזה של החלופות. נפחן הקטן יותר של השקיות מנפח בקבוקי הפלסטיק מקטין את הסיכוי להתקלקלות החלב ולזריקתו. במרבית המדינות שקיות החלב זולות יותר מהחלופות, גם אבסולוטית וגם ביחס לנפח החלב הנמכר.
יחד עם זאת, שקיות חלב עלולות להיקרע או להתפוצץ במהלך הפצתן לרשתות הקמעונאיות ובכך ללכלך שקיות אחרות שהועברו יחד איתן או במהלך השימוש ואז יש להעביר את תוכן השקית לכלי נפרד. אירוע כזה, פרט לחוסר הנוחות לצרכן, גם מקצר את תאריך התוקף של החלב בשל החשיפה לאוויר. כאשר נמזג חלב משקית הוא עלול לטפטף בשל קיטום לא טוב של פינת השקית או להישפך בשל התעקמות הקצה המוזג.

שקית חלב בישראל

עד לתחילת שיווקן של שקיות חלב בישראל, בשנות ה-60 של המאה העשרים, שווק חלב בישראל בבקבוקי זכוכית שנעשה בהם שימוש חוזר. שיווק חלב בשקיות הביא להפסקת השימוש בבקבוקי זכוכית לחלב.
שקיות החלב בישראל משווקות בנפח של 1 ליטר וניתן למוצאן במרבית הרשתות הקימעונאיות. שקית החלב בארץ עשויה מפלסטיק בר-מחזור, המחזור אפשרי באמצעות מערך איסוף בקבוקי הפלסטיק.

בכלכלה

בישראל שקית החלב היא מוצר הנמצא בפיקוח, כלומר מחירו נשלט על ידי המדינה ובשל כך נוצרו הבדלי מחירים לא זניחים בין שקיות החלב לבין החלופות האחרות הקיימות לשיווק חלב - בקבוקי פלסטיק או קרטוניות חלב. בשל הבדלי המחירים נצפה קשר בין המעמד הסוציו-אקונומי של הצרכן לבין סוג מכל החלב שהוא נוהג לרכוש. ככל שמעמדו הסוציו-אקונומי של הרוכש גבוה יותר כך גדל הסיכוי שהוא ירכוש חלב בקרטוניות ולא בשקיות למרות מחירן הגבוה יותר של הראשונות. רשת ריבוע כחול יצרה על סמך הבדלים אלו מדד למעמדו הסוציו-אקונומי של האזור המתבסס על היחס שבין מספר קרטוניות החלב שנרכשו בסניף האזורי לבין מספר שקיות החלב. ככל שהיחס בין השניים גבוה יותר, כך מעמדו של האזור גבוה יותר
שמואל בן יהודה אבן תיבון

שמואל בן יהודה אבן תיבון (1150–1230) הוא בנו של המתרגם הידוע יהודה בן שאול אבן תיבון. כמו אביו, גם הוא עסק ברפואה, וגם הוא נודע כמתרגם מצוין של יצירות חכמי ישראל בימי הביניים.
אבן תיבון נולד בלוניל שבפרובאנס, בדרום צרפת. הוא העריץ מאוד את הרמב"ם, ותירגם את ספרו "מורה הנבוכים" מערבית לעברית עוד בחייו של הרמב"ם, שעודד אותו לכך.
נפטר במרסיי בגיל 80.
חתנו היה רבי יעקב אנטולי.

תרגומיו

כתבי הרמב"ם: מורה נבוכים, שמונה פרקים לרמב"ם, פירוש למסכת אבות, איגרת תימן ומאמר תחיית המתים.
בחלק מכתבי היד יוחס לו גם התרגום לאיגרת לרבי יוסף בן יהודה אבן שמעון, אך חוקרים חשובים (ד"צ בנעט, אביעזר רביצקי) מטילים בכך ספק. בנוסף, רבי שלמה בן עכסאי מתרגם פירוש הרמב"ם לסדר נשים כותב בהקדמתו לתרגומו כי רבי שמואל אבן תיבון תרגם גם את פירוש הרמב"ם לפרק חלק, אבל לפי הידוע אין תרגום של אבן תיבון לפרק חלק.
ספרי מדע ופילוסופיה: פירוש עלי אבן רצואן על ספר הרפואה ("Ars Parva") לגלנוס, שלושה מאמרים של אבן רושד, התרגום של יחיא אבן בטריק לאותות השמים או אותות עליונות ("מטאורולוגיקה") לאריסטו.
שרון סספורטס

ביוגרפיה

סספורטס עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל התותחנים, הוא החל במערך הקני, ושימש מפקד סוללה בקורס מפקדי תותחנים. ב-1993 עבר למערך החימוש מונחה מדויק שהוכפף באותה עת לחיל התותחנים ומונה למפקד פלוגה ביחידת מורן. בשנים 2002 עד 2004 פיקד על גדוד 411 בעוצבת גולן. לאחר מכן שימש ראש ענף קצינים וסגן מפקד בית הספר לתותחנות שדה. ב-2008 מונה למפקד עוצבת התקומה בשנים 2010–2012 פיקד על עוצבת קלע דוד. ב-2012 מונה לראש מחלקת תכנון בחטיבת המבצעים, שירת בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן. 
לאחר שחרורו הצטרף לקבוצת משקיעים שהקימה מרכז לחדשנות דיגיטלית (CDI) בבאר שבע בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. 
סספורטס בוגר תואר ראשון במשפטים ובמנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת חיפה. 
לשרון סספורטס שני בנים.
ז'אן-פול מארה

חייו

בהכשרתו היה מארה רופא, שלמד רפואה באוניברסיטת מונפלייה וסיים את לימודיו ב-1775 באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד. עבד כרופא, בין השאר, בשירות הרוזן ד'ארטואה ופרסם מספר עבודות - על מחלת הזיבה ועל מחלות העיניים. בנוסף התעניין באופטיקה ובפיזיקה בכלל וערך ניסויים וכתב גם בתחומים אלה. 
מארה חדר לחוגי הפוליטיקה והיה לאחד הקיצונים שבדוברי המהפכה הצרפתית. כבר בשלב מוקדם יחסית של המהפכה, כחבר מועדון הקורדליירים, קרא לחיסול השלטון המלוכני בצרפת ויצא נגד המהפכנים שנקטו בגישה מתונה יותר. הוא ייסד את העיתון "ידיד העם" (L'Ami du peuple), שעל דפיו פרסם את דעותיו הקיצוניות וקרא להוציא להורג את כל מתנגדי המהפכה.

מותו

מארה נרצח בביתו בעודו רוחץ באמבט רפואי על ידי שארלוט קורדה, חברה בסיעה הז'ירונדינית (סיעת מרכז ליברלית). עקב מחלת עור ממנה סבל, נהג מארה לשהות באמבט שעות ארוכות וממנו לכתוב את מכתביו ולנהל את עבודתו. שארלוט הגיעה לדירתו באמתלה כי ברשותה מידע רב חשיבות עבורו. על אף מחאותיה של אשתו, מארה אישר לשארלוט להגיע לדירתו ולהיכנס לחדר עבודתו - האמבטיה בה שהה. לאחר שיחה קצרה בין השניים, בה שארלוט דיווחה לו על המידע שברשותה היא הוציאה סכין שהביאה עמה ודקרה את מארה בחזהו. מארה מת במקום. נטען כי מניעיה של שארלוט לרצח היו השתייכותה לענף עני של משפחת המלוכה, שאחיה נמלט יחד עם קרובי המשפחה המלכותית וכי היא ביקשה לנקום את מותם של חבריה. 
רציחתו של מארה עוררה תגובות נזעמות בקרב היעקובינים והביאה להוצאתה להורג של מארי אנטואנט ולטבח באויביהם המלוכניים והז'ירונדינים כאחד. במשפטה, טענה שארלוט כי היא ביצעה את הרצח לבדה וכי "הרגתי אדם אחד כדי להציל 100,000". היא הוצאה להורג בגיליוטינה ב-17 ביולי 1793.

באמנות

"מות מארה" (בצרפתית: La Mort de Marat) הוא ציור שמן מאת הצייר הנאו קלאסי ז'אק לואי דויד. הציור מתאר את מארה מיד לאחר מותו והוא אחד הדימויים המזוהים ביותר עם המהפכה הצרפתית.
טראובה טונבאך

טראובה טונבאך (בגרמנית: traube-tonbach) הוא מלון הנמצא ביער השחור בבאיירנבורן-טונבאך בגרמניה.

היסטוריה

ב-1789 העניק הדוכס קארל אויגן פון ויטנברג לטוביאס פיינקביינר רישיון להקים בית מרזח לחוטבי עצים של היער השחור. ב-1812 פתח בנו לודוויג מאפייה כפרית בצמוד לבית המרזח. ב-1890 החל פרידריך, בן הדור השלישי, למכור יין וסיידר במקום. ב-1920 היינריך, בן הדור הרביעי, החל להשכיר חדרים. בזמן מלחמת העולם השנייה החרימו הנאצים את המלון ואחר-כך תפשו אותו כוחות הכיבוש הצרפתיים. ב-1950 שב המלון לידי המשפחה והיא הפכה אותו למלון יוקרה ובו אתר נופש. ב-1978 נפתחה מסעדת הדגל שוורצוואלד שטובה. ב-1993 עבר המלון לידי היינר פינקביינר, בן הדור השישי, הוא הרחיב את המלון ופתח בו בית ספר לאמנות האירוח.

אודות המלון

במלון שוהים כ-300 אורחים ביום ומשרתים אותם כ-300 אנשי צוות. המלון מונה מספר מסעדות: מסעדת הדגל – שוורצוואלד שטובה, אותה מנהל השף הראלד וולפארט, המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וב-19.5 נקודות במדריך הגו מיו. קוהלר שטובה – מסעדה בינלאומית. באורן שטובה – מסעדה כפרית המגישה את מאכלי האזור, כאן היה המרזח ממנו התפתח המלון. זילברברג – חדר אוכל לאורחי המלון. בלוקהיטה – מגישה מאכלים חמים. ביסטרו הבריכה – מגיש תבשילי בריאות. גן השושנים – מגיש אוכל קל. במרפסת גג המלון נמצאים בית קפה ולידו בר. במלון גם חדר כושר, ספא ומספר בריכות.
מלון טראובה-טונבאך ומסעדת שוורצוואלד שטובה ממוקמים בין עשרת המקומות הראשונים לפי מדריך דר פיינשמקר הגרמני.
פרנקפורט על האודר

היסטוריה

ב־1253 נוסדה העיר פרנקפורט על המעבר הראשי מעל נהר האודר - הבראנדנדאם. אם כי ככל הנראה התקיים במקום יישוב גם לפני כן. המתיישבים הראשונים התיישבו על הגדה המערבית של האודר ורק מאוחר יותר העיר התרחבה גם אל הגדה המזרחית. בימי הביניים המאוחרים העיר חלשה על נתיבי הסחר בנהר האודר בין ברסלאו ושצ'צ'ין. ב־1430 הצטרפה פרנקפורט לברית ערי הנזה, אולם הייתה חברה בברית לזמן קצר בלבד.
עם פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה וביטול נסיכות ברנדנבורג בזמן מלחמות נפוליון הפכה העיר לחלק מפרובינציית ברנדנבורג. במהלך המאה ה־19 מילאה העיר תפקיד חשוב בסחר. תרמו לכך היותה במרכז ממלכת פרוסיה בין ברלין לפוזנן, ומיקומה על נהר האודר ששימש נתיב שיט עיקרי. העיר אירחה יריד סחר שנתי, השני בגודלו ברייך הגרמני אחרי יריד לייפציג.
ב־1945 במהלך מלחמת העולם השנייה לא התנהלה בעיר לחימה אינטנסיבית, אף שהעיר הוכרזה כמבצר במטרה לחסום את דרכו של הצבא האדום אל ברלין. לאחר המלחמה נקבע הגבול בין גרמניה לפולין לאורך נהר האודר, וכך הופרד החלק המזרחי של העיר משאר פרנקפורט והפך לעיר הפולנית סלוביצה. העיר נכללה בשטח הכיבוש הסובייטי שהפך למדינת גרמניה המזרחית. בתקופה זו העיר הייתה שייכת מנהלתית למחוז פרנקפורט (אודר). עם איחודה של גרמניה ב־1990 הפך מחוז זה לחלק ממדינת ברנדנבורג שהוקמה מחדש.
כיום יש יחסי ידידות בין פרנקפורט וסלוביצה והן מפעילות יחד פרויקטים ומתקנים משותפים. ב־1 במאי 2004 הצטרפה פולין לאיחוד האירופי וב־21 בדצמבר 2007 היא החלה ליישם את אמנת שנגן ופתחה את הגבול בין המדינות באופן קבוע.
בעידן הפוסט קומוניסטי סובלת העיר מאבטלה גבוהה וצמיחה כלכלית נמוכה. האוכלוסייה הצטמצמה באופן משמעותי מ־87 אלף תושבים בזמן איחוד גרמניה עד לפחות מ־70 אלף בשנת 2002 והצטמצמה ל־60 אלף בשנת 2010.

הקהילה היהודית


בפרנקפורט על האודר שכנה עד לתקופת השואה קהילה יהודית חשובה. העיר כונתה פרנקפורט-דאודר (בראשי תיבות פפד"א), להבדיל מאחותה הגדולה פרנקפורט-דמיין (פפד"מ). בעיר היו בתי דפוס בהם הודפס התלמוד וספרים נוספים. אחד מרבניה המפורסמים היה רבי יוסף תאומים שחיבר את הספר פרי מגדים.
כיום חיה בעיר קהילה יהודית קטנה. במרץ 2008 חגגה הקהילה הכנסת ספר תורה בפעם הראשונה מאז השואה. התהלוכה החלה מהמקום בו עמד לפני מלחמת העולם השנייה בית הכנסת של פרנקפורט, כ־500 מטרים מהגבול שבין גרמניה לפולין. ספר התורה הוכנס למרכז חב"ד שבעיר].
בנוסף בשנת 1977 נחתם הסכם ברית ערים תאומות בין העיר למועצה המקומית קדימה צורן

אוניברסיטת ויאדרינה

ב־1506 הקים יואכים הראשון נסטור, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג, את האוניברסיטה הראשונה בנסיכות – אוניברסיטת ויאדרינה (משמעות השם בלטינית: "השוכנת על האודר"). אחד הנשיאים הראשונים שלה, הבישוף גאורג פון בלומנטל, ידוע בהתנגדותו לרפורמציה הפרוטסטנטית ובהישארותו קתולי. האוניברסיטה בפרנקפורט גידלה מתנגד בולט נוסף לרפורמציה, הארכיבישוף אלברכט מברנדנבורג. ב-1811 נסגרה האוניברסיטה ונכסיה חולקו בין אוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט) לבין אוניברסיטת פרידריך וילהלם השלזית (כיום אוניברסיטת ורוצלב).
האוניברסיטה הוקמה מחדש ב־1991 תחת השם האוניברסיטה האירופית ויאדרינה, במיקוד כלל-אירופי, ובשיתוף פעולה עם אוניברסיטת אדם מיצקביץ' בפוזנן.
שמן

שֶמֶן הוא שם כללי לנוזלים שומניים שאינם מסיסים במים (הידרופוביים).
לשמן שימושים נפוצים רבים: בישול ותיבול, יצירת מרקם משחתי למוצרי קוסמטיקה ותרופות, סיכה והגנה בפני חדירת מים. שימוש נוסף בשמנים ניתן למצוא בהפקת אנרגיה באמצעות שריפתם (למאור, הנעת מנועים ולמגוון שימושים נוספים).

השמן ובריאות האדם

השימוש הנפוץ ביותר בשמן לבישול הוא לצורך טיגון, תיבול ושימור מזונות. שמן הוא מקור חשוב לשומנים בדיאטה מאוזנת וכן לוויטמינים דוגמת E ו־A.
מבחינת החשיבות הבריאותית, מבדילים בין אחוז חומצות השומן הרוויות (רוויות באטומי מימן ולכן לא יכולים להקשר אליהן מימנים נוספים), חומצות שומן חד בלתי־רוויות (לשרשרת הפחמן שלהן יכולים להקשר אטומי מימן) וחומצות שומן רב בלתי רוויות.
גוף האדם אינו מסוגל לייצר מאפס חומצות רב בלתי־רוויות מקבוצות אומגה-3 (ω-3) ואומגה-6 (ω-6) ועל כן נדרש לקבל את חומצות השומן החיוניות לבנייתן בדמות חומצת שומן אלפא־לינולנית או לינולאית המצויות בשומן דגי ים עמוק צפוניים, שמן פשתן, אבוקדו, אגוזים, שומשום וקנולה.
במחקרים נתגלה שכנראה קיים קשר בין צריכה מופרזת של שמנים ושומנים העשירים בחומצות שומן "טרנס", שהן חומצות בלתי רוויות המכילות קשר כפול מסוג "טרנס" בין אטומי פחמן, לבין מחלות לב ושבץ. תופעות דומות כמו שבץ מוחי ובעיות בלחץ הדם (ובפרט עלייה ביחס בין הכולסטרול ה"רע", LDL, לעומת ה"טוב", HDL) מיוחסות לדיאטות עשירות בחומצות שומן רוויות. שמנים נוזליים בטמפרטורת החדר הם כמעט תמיד בלתי רוויים, שכן האלקטרונים בהם יוצרים קשרים כפולים (הם לא "נתפסו" על ידי אטומי מימן) ו"מעקמים" את מולקולות חומצת השומן כך שהן אינן מסתדרות במבנה מוצק.
סוגיה נוספת הקשורה לשמן ובריאות היא מידת החמצון של השמן. זה האחרון גובר בתנאי אחסון בלתי נאותים ובפרט בחימום השמן (למשל בטיגון). חוקרי התזונה כיום משערים כי צריכת שמן מחומצן, למשל כזה שהשתמשו בו מספר רב של פעמים לטיגון חוזר, מעלה את רמת המחמצנים בגוף ופוגעת בתאי הרקמות השונות במערכת העיכול.

שמנים מן החי

השמנים הנוזליים המופקים מן החי הם בעיקר שמן דגים ושמן לוויתנים. בעבר, שמן לוויתנים היה מקור חשוב של תאורה (עד החלפתו בתאורת החשמל), וכן שימש לשימון מכשירים עדינים. כיום השימוש בו אינו נפוץ בשל קיום תחליפים זולים על בסיס נפט, וכן בשל לחץ דעת הקהל כנגד ציד לוויתנים.
שמן דגים מופק מהכבד של דגי מים קרים ושימש בעבר כמקור חשוב של ויטמינים לילדים. עקב טעמו הלא נעים וריחו הוא פחות פופולרי כיום ומוחלף בגלולות.
אנטיכריסט

אסלאם

באסלאם, המקבילה לדמות האנטיכריסט היא הדמות דג'אל (סופיאני), שמתוארת כדמות רעה באסכטולוגיה האסלאמית. למרות שאינו מוזכר בקוראן, ישנם מוסלמים המאמינים שהוא יופיע תוך העמדת פנים שהוא המהדי, לפני יום הדין. הוא ייסע ברחבי העולם, תוך שהוא נכנס לכל עיר שהוא חפץ, מלבד מכה ומדינה. ואז עיסא יירד מן השמים אל הצריח הלבן שבמסגד האומיי, ויניח את ידיו על גבם של שני מלאכים, בזמן שהדג'אל מתפלל. ויהיה זה עיסא שבסופו של דבר יהרוג את דג'אל, באמצעות מטה משה.

יהדות

בתורה לא קיימת דמות מקבילה לאנטיכריסט. אמנם קיימים ביהדות משיחי שקר, אך עדיין לא מוזכרת בתורה דמות מקבילה לאנטיכריסט, שבמהותה נוגדת לחלוטין את הטוב. ולא רק זאת, אלא שהרמב"ם בספרו "משנה תורה" כותב שכאשר יתגלה המשיח היהודי, אז כל העמים יווכחו בטעותם, שדתם הייתה שקר:
וכשיעמוד המלך המשיח באמת, ויצליח וירום ויינשא - מיד הם כולן חוזרין ויודעים ששקר נחלו אבותיהם, ושנביאיהם ואבותיהם הטעום
— משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק יא, הלכה יג
עם זאת, במקורות אחרים החל מתקופת הגאונים ובספרות היותר מאוחרת, מוזכרת דמות בשם ארמילוס הרשע, מלך הגויים, שעתיד להתנכל ליהודים ולהמית את משיח בן יוסף, ולבסוף יוכרע על ידי משיח בן דוד.
דבי הס

ביוגרפיה

דבי הס נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית לאב פיזיקאי ואם מורה לאנגלית. בגיל 5 עלתה עם הוריה ואחותה לישראל והשתלבה כרקדנית בלהקות ג'אז ירושלמיות עיר מגוריה.
בגיל 19, ובזמן שירותה הצבאי (שם הייתה חברה בצוות הווי צבאי) ניגשה הס לתחרות מלכת היופי וזכתה במקום הראשון. 
בסיום שנת כהונתה כמלכת היופי הופיעה במספר סרטי סטודנטים ובסרט "אהבה ראשונה" לצד גילה אלמגור, יפתח קצור וחנן גולדבלט.
בשנת 1985 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית פסיכולוגיה וסיימה תואר שני ב-1995. הס לימדה פסיכולוגיה התפתחותית בגבעת רם, עבדה כפסיכולוגית קלינית של מתבגרים ואף ריכזה את פרויקט "נוער עונה לנוער", הס הייתה נשואה בעבר והתגרשה ובהמשך נישאה בשנית.
כיום היא מרצה לפסיכולוגיה קלינית והתפתחותית.
דייזי קנדי

לימודים

קנדי נולדה בבורה בורה, 160 ק"מ צפונית לאדלייד, להורים ממוצא סקוטי ואירי. אביה, ג'וזף א. קנדי, היה מנהל בית ספר יסודי ונשיא איגוד המורים של בתי הספר הציבוריים בדרום אוסטרליה" במשך שלוש שנים למדה בקונסרבטוריון אלדר באדלייד אצל הרמן הייניקה. בהמשך למדה שנה באופן פרטי אצל אוטאקר סבצ'יק בווינה והמשיכה לעוד שנתיים במֵייְסְטֶר-שוּלֶה בווינה.

קריירה

קנדי הופיעה בלונדון בשנת 1911 והרבתה במסעות קונצרטים באירופה, בארצות הברית, באוסטרליה ובניו זילנד.
Enterprise software

Enterprise software או (Enterprise application software (EAS (תוכנת אֶנְטֶרפּרָייז, בעברית: תוכנה ארגונית), היא תוכנה אשר לרוב נמצאת בשימוש בארגונים גדולים כגון חברות ומוסדות ממשלתיים, וזאת להבדיל מתוכנה הנמצאת בשימוש על ידי אנשים פרטיים (כדוגמת תוכנה מסחרית - retail software). תוכנות ארגוניות מהוות חלק אינטגרלי במערכות מידע מבוססות מחשב.
השירותים שתוכנה ארגונית מספקת, בדרך כלל מהווים כלים עסקיים המשמשים בתחומים כגון מסחר אלקטרוני, מערכות חיוב אוטומטי (billing), אבטחת מערכות מידע, ניהול שירותי טכנולוגיית מידע (ITSM), ניהול קשרי לקוחות (CRM),‏ תכנון משאבי ארגון (ERP), בינה עסקית (BI), ניהול משאבי אנוש, Enterprise Application Integration, ניהול תהליכים עסקיים (BPM), ועוד.
בגלל העלויות הגבוהות הכרוכות בפיתוח או קנייה של תוכנות ארגוניות, רק ארגונים גדולים נעזרים בתוכנות הממדלות את כל המערכת העסקית שלהם. מכיוון שלארגונים גדולים בדרך כלל יש מערכות ומחלקות דומות, לעיתים קרובות תוכנות ארגוניות מסופקות כחבילות תוכנה הניתנות להתאמה אישית. בדרך כלל מורכבותם של כלים אלה דורשת ידע ומומחיות ספציפיים.

הגדרות

המושג תוכנה ארגונית יכול לתאר אוסף של תוכנות מחשב בעלות יישומים עסקיים משותפים, כלים המשמשים למידוּל אופן הפעילות של הארגון כולו, וכלי פיתוח המשמשים לבניית יישומים הייחודיים לארגון. תוכנה ארגונית נועדה לפתור בעיות ברמת הארגון כולו, ולא בעיות ברמה של מחלקה ספציפית בתוך הארגון. מטרת תוכנה הפועלת ברמה הארגונית היא לשפר את הפרודוקטיביות והיעילות של הארגון בכך שהיא מספקת פונקציונליות התומכת בלוגיקה העסקית (business logic).
מומחה התוכנה מרטין פאולר הגדיר את המושג כך:

"תוכנות ארגוניות עוסקות בהצגה, במניפולציה ובאחסון של כמויות גדולות של נתונים מורכבים, ובתמיכה בתהליכים עסקיים על נתונים אלה, או אוטומציה שלהם."
אף על פי שלא קיימת רשימה אחת המקובלת על הכל, אשר מונה את כל המאפיינים של תוכנות ארגוניות, לרוב כוללים בין המאפיינים את התכונות: ביצועים (performance), סילומיות (scalability) וחסינות (robustness). מעבר לזאת, תוכנות אנטרפרייז בדרך כלל מקיימות ממשק עם תוכנות ארגוניות אחרות (לדוגמה, LDAP עם Directory service), והן מנוהלות בצורה ריכוזית (לדוגמה, עמוד admin יחיד).

Enterprise application software

Enterprise application software הוא יישום מחשב המבצע פונקציות עסקיות כדוגמת עיבוד הזמנות, רכש, תזמון פעולות ייצור, ניהול מידע על לקוחות, ניהול אנרגיה, חשבונאות, ועוד. בדרך כלל יישומים אלה מאוחסנים על גבי שרתים ומספקים שירות למספר גדול של משתמשים בו-זמנית, בדרך כלל על גבי רשת מחשבים. זאת בניגוד ליישומים המיועדים למשתמש יחיד, אשר מוּרצים על גבי המחשב האישי של המשתמש ומשרתים רק משתמש אחד בכל עת.
המנון קירגיזסטן

תעתיק

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: צריך להחליף בתעתיק עברי.
Ak möňgülüü aska zoolor, talaalar,
Elibizdin ğany menen barabar.
Sansyz kylym Ala-Toosun mekendep,
Saktap keldi bizdin ata-babalar.
Algalaj ber, kyrgyz el,
Azattyktyn ğolunda.
Örkündöj ber, ösö ber,
Öz tagdyryň kolunda.
Bajyrtadan bütköm münöz elime,
Dostoruna dajar dilin berüügö.
Bul yntymak el birdigin širetip,
Bejkuttuktu beret kyrgyz ğerine.
Atkarylyp eldin ümüt, tilegi,
Ğelbiredi erkindiktin ğelegi.
Bizge ğetken ata saltyn, murasyn,
Yjyk saktap urpaktarga bereli.
קרלו פרנצ'סקו פולארולו

חייו

את לימודיו החל פולארולו, כנראה, אצל אביו, נגן עוגב בקתדרלה של ברשה, שם החליף אותו בנו בשנת 1676. הוא נשא אישה ב-1674 והוליד שמונה ילדים. בשנים הבאות התקדם במהירות במשלח ידו. ב-12 בפברואר 1680 נבחר לממונה על המוזיקה בקתדרלה של ברשה במקום פייטרו פלי הפורש, וב-7 ביוני 1681 התמנה למשרה דומה באקדמיה דלי אראנטי, אגודה שהתמקדה בלימודי "ספרות, נשק ומוזיקה". במשרה זו החזיק כנראה עד 1689. בשנת 1678 בוצעה באקדמיה האופרה הראשונה שלו, Venere travestita ("ונוס המחופשת"). הפרטיטורה של האורטוריה הראשונה שלו, "לה פניצ'ה" ("עוף החול"), הלכה לאיבוד, אך לפי הלברית, נראה שבוצעה בשנת 1680. בשנים 1685 - 1689 בוצעו אופרות שונות שלו בערי איטליה ובהגיעו לוונציה בסוף 1689 כבר היו לו מוניטין של מלחין. 
ב-13 באוגוסט נבחר פולארולו לנגן עוגב שני בכנסיית סן מרקו בוונציה וכעבור שנתיים הגיע למשרת סגן מאסטרו די קאפלה. משנת 1691 הוצגו האופרות שלו מדי שנה בתיאטראות ונציה, ביניהם בית האופרה המכובד ביותר בעיר, "סן ג'ובאני גריזוסטומו", שם שלטו האופרות שלו ברמה משנת 1690 עד 1705. פולארולו כיהן כמנהל מוזיקלי באוספדאלה דלי אינקוראבילי, קונסרבטוריון נודע בוונציה, 
משנת 1696 עד 1718 לפחות, לפי הרישומים, ואולי עד 1722. פולארולו התחרה במשך 10 שנים על משרת פרימו מאסטרו של הקתדרלה, אך הפסיד בבחירות בקול אחד לאנטוניו ביפי. פולארולו שוחרר מחובותיו ובנו אנטוניו החליף אותו. הוא המשיך להלחין אופרות עד שנת 1720. פולארולו כתב יצירות לאירועים ולמוסדות שונים, בהן האורטוריה Il combattimento degli angioli ("ריב המלאכים") בשביל סנטה מריה דלה קונסולציונה ב-1697 ואינטרמצו, Il giudizio di Paride ("משפט פאריס"), לאקדמיה דלה אנימוזי שפעלה ברוחו של אפוסטולו זנו. בשנת 1716 חיבר פולארולו קנטטה בשם Fede, Valore, Gloria e Fama ("האמונה, הגבורה, התהילה והשבח", עם פאוסטינה בורדוני בתפקיד האמונה), לשגריר האוסטרי בוונציה, שכלולות בנו בשנת 1721 נחוגו במוזיקה של פולארולו ל-Il pescatore disingannato ("הדייג שהתפכח"). האופרה האחרונה שלו, L’Arminio ("ארמיניוס"), הופקה בנובמבר 1722, כאשר סבל כבר ממחלתו האחרונה. הוא מת ונקבר בכנסיית מריה מנצרת שעל גדת הגראנד קאנאל בוונציה. 
קרלו פרנצ'סקו פולארולו היה גם צ'מבליסט מעולה, שנחשב, יחד עם פרנצ'סקו גספאריני ווינצ'זי, לאחד מגדולי הווירטואוזים בכלי זה (דון ג. דזידריו, טלבוט, 74).

מקור

אולגה טרמיני, "קרלו פרנצ'סקו פולארולו", מילון גרוב אונליין
זרע יעקב (פילוסוף)

השנים המוקדמות

יעקב נולד למשפחת חקלאים ליד אקסום שבצפון אתיופיה, שהייתה בירתה של אתיופיה בעבר תחת ממלכת אקסום הקדומה.
אף על פי שאביו היה עני, הוא תמך בחינוכו של יעקב בבתי ספר מסורתיים, שם הוא התוודע לספר תהילים והתחנך על פי מסורת האמונה הנוצרית הקופטית.
יעקב הוקע על ידי סוסניוס, שהמיר את דתו לנצרות קתולית והורה לנתיניו להמיר את דתם גם כן. יעקב סירב לאמץ את האמונה הקתולית ונמלט לגלות, כשברשותו מעט זהב וספר תהילים. בדרכו לשאווה שבדרום, מצא מערה במורדות נהר התכזה וחי בה כנזיר במשך שנתיים, כאשר עיקר עיסוקו בתפילה ופילוסופיה. הוא כתב על חוויותיו: "בזמן שחייתי לבד במערה, למדתי יותר מאשר כשחייתי בין אנשים מלומדים, כתבתי בספרי מעט מאוד, אולם חוויתי מצב מדיטטיבי על דברים נוספים רבים".

שנות הבגרות

לאחר מותו של הקיסר, עלה לשלטון בנו פאסילידס, חסיד מושבע של הכנסייה האורתודוקסית, ועקר את האמונה הקתולית מממלכתו בשנת 1633. יעקב עזב את המערה והתיישב באמפרז, שם מצא סוחר עשיר בשם הבטה אגזיבהר (Habta Egziabher) שכונה האבטו, שהיה לפטרונו; הוא נישא למשרתת המשפחה.
יעקב סירב לחיות כנזיר וציין כי "החוק הנוצרי הדוגל בעליונות חיי הנזירות על פני הנישואין הוא שקרי ולא יכול להגיע מאלוהים", באותה הנשימה הוא דחה את הפוליגמיה מכיוון ש"חוק בריאת האדם מורה לאדם אחד להנשא לאשה אחת".
יעקב הפך למורם של שני בניו של האבטו. לבקשתו של אחד הבנים, וולדה חיוות (Walda Heywat), כתב את מסתו המפורסמת בשנת 1667, החוקרת את אור התבונה.

שנותיו המאוחרות

מעט מאוד ידוע על שנותיו המאוחרות של יעקב. האמונה הרווחת היא שהוא חי חיי משפחה מלאים באנפרז, בה התגורר במשך 25 השנים הבאות ולבסוף נפטר בשנת 1692. שנת מותו תועדה על ידי וולדה חיוות בביאור על המסה שכתב.

הטטה

הטטה היא המסה האתית שיצר יעקב בשנת 1667, מסה קצרה בת כ-20 דפים, שהייתה בעת ובעונה אחת האוטוביוגרפיה והעבודה הפילוסופית הראשונה בהיסטוריה האתיופית.
יעקב יצר את המסה בעידודו של בנו של פטרונו וולדה חיוות. המסה נוצרה בתקופה בה הספרות הפילוסופית האפריקאית הועברה בעיקרה בעל פה.
יעקב כתב את הטטה כחקירה של אור התבונה, והוא ידוע בעיקר ביחסו לפילוסופיה האתית סביב עיקרון ההרמוניה. הוא קבע כי פעילות מוסרית נקבעת לפי קידום מידת הדרדור או העידוד של ההרמוניה בעולם. הפילוסופיה שלו היא תיאואיסטית ביסודה. אמנם הוא האמין באלוהות אותה הוא מכנה כאלוהים, אך הוא דחה כל מערכת של אמונות דתיות. במקום אמונות הנובעות מהדת המאורגנת, יעקב חיפש את האמת דרך התבוננות בעולם הטבע. בהטטה, בעקבות צעדי אבי הכנסייה הגדולה, יעקב מחיל את רעיון הסיבה הראשונית להוכחה בקיומו של האלוהים.
"אם אני אומר שאבי ואימי יצרו אותי, אז אהיה חייב לחפש את היוצר של הוריי, ושל הורי הוריי עד שאגיע לראשון שלא נוצר כמונו, אבל הגיע לעולם בדרך אחרת מבלי שנוצר. יחד עם זאת, ידיעת האל לא נשענת על האינטלקט האנושי, אבל "לנשמתינו יש את היכולת להכיל את רעיון האלוהות והיכולת לראות אותו נפשית". אלוהים לא העניק לנו את הכוח הזה לשם תכלית, בזמן שהוא נתן לנו את הכוח, כך הוא גם נתן לנו את המציאות.

וולדה חיוות

וולדה חיוות (המכונה גם מטקו, המאה ה-18 המשגשגת), היה פילוסוף אתיופי ותלמידו של זרע יעקב. עבודתו של יעקב המשיכה במסה הכתובה בשפת הגעז והנושאת את שמו של חיוות. בנו של פטרונו של יעקב, הבטה אגזיבהר שהיה חברו של יעקב בעיר אמפרז, שם התגורר בחלק השני של חייו. חיוות התוודע לעולם הפילוסופיה בעזרת יעקב, והוא גם האחראי לתיעוד שנת מותו.
בדומה למסה של יעקב, חיוות גם בחר בהטטה (חקירה), כאשר עיקרה הצגת הטעויות בדתות השונות והתרכזות בנושאים העוסקים במוסר ואתיקה.
אלת הדמוקרטיה

אלת הדמוקרטיה (ידועה גם כאלת הדמוקרטיה והחופש) הייתה פסל בגובה 10 מטר שהוצב בכיכר טיאנאנמן (הנמצאת בבייג'ינג, סין) בעת המחאות בכיכר טיאנאנמן.
פסל זה נבנה באמצעות קלקר ונייר גבס תוך ארבעה ימים בלבד מתחילת המהומות, בידי סטודנטים סינים מ"המרכז האקדמי לאמנויות היפות".
הסטודנטים החליטו לבנות את הפסל גדול ככל הניתן על-מנת שהממשלה לא תוכל להעבירו או לפרקו, ותישאר בידה רק האפשרות להרוס אותו באופן גלוי - דבר שיתפרש כצעד אנטי-דמוקרטי מובהק, או להשאיר את הפסל במקומו - אפשרות שהייתה בלתי סבירה.
הפסל היה דומה בצורתו ובמשמעות שניתנה לו לפסל החירות שבניו יורק, אף שלא הייתה זאת מטרתו ואף שניסו לעצבו באופן שונה על מנת שיהיה מקורי ושלא יתפרש כיותר מדי ליברלי ופרו-אמריקאי.
ב-30 במאי 1989 הוצב הפסל בכיכר טיאנאנמן כאשר מבטה של הדמות היה מופנה לעבר תמונתו של מאו דזה דונג, שהוצבה בשער הכיכר. הדבר סימל מרידה בשלטון הקומוניסטי הסיני, שמאו דזה דונג היה ממייסדיו ומשליטיו החשובים והרודניים ביותר.
צבא השחרור העממי הרס את הפסל במהלך דיכוי ההפגנות ב-4 ביוני.
אדולפו רודריגס סאה

ביוגרפיה

אדולפו רודריגס סאה נולד למשפחה חשובה ביותר בסן לואיס: סבו, אדולפו רודריגס סאה (שעל שמו הוא קרוי), ודוד של אביו היו מושלי המחוז ואביו היה מפקד המשטרה.
רודיגס סאה למד באוניברסיטה הלאומית של קוז'ו ובאוניברסיטת בואנוס איירס וקיבל הסמכת עורך דין. הוא הפך למחוקק מחוזי בשנת 1973 (בגיל 25).