google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל רוזוליו

ביוגרפיה

נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, מפכ"ל המשטרה החמישי. 
בנעוריו למד בגימנסיה "שלווה" בעיר והיה חניך ומדריך בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ בית הערבה, ונלחם עם חבריו בסדום. עם פינוי הקיבוץ במלחמת העצמאות, עבר צפונה ונמנה עם מייסדי קיבוץ כברי, בו התגורר עד מותו. 
לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952-1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.
בשנת 1967 התמנה לתפקיד עוזר לשר ההסברה ישראל גלילי, ומילא אותו עד לשנת 1969, עת מונה לאחראי על שרותי ההסברה במשרד ראש הממשלה. הוא מילא תפקיד זה חודשים ספורים, עד כינון הממשלה החמש עשרה. 
בשנת 1977, בבחירות לכנסת התשיעית נבחר לראשונה לכנסת, וב-1981 בשנית. בכנסת העשירית כיהן כיושב-ראש ועדה משותפת לענייני חינוך בצה"ל וכיושב-ראש ועדת משנה לענייני לבנון. ב-16 במאי 1983 פרש מהכנסת והוחלף בחיים רמון.
רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בין השנים 1972-1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל-בונה בין השנים 1983-1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.
במהלך השנים השלים לימודים אקדמאים וסיים תואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. הוא שימש כמרצה בתחום באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית גליל מערבי, וכן כחוקר במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה.
רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר.
השאיר אישה, מרגלית ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.
תהילים ז'

כוש בן ימיני

מלבד המילה שיגיון, מופיע בפסוק הראשון גם שם לא מוכר "כּוּשׁ בֶּן יְמִינִי". אדם בשם זה אינו מופיע בספרי התנ"ך העוסקים בתקופתו של דוד המלך (שמואל, דברי הימים). 
על פי המדרש, כוונתו של המשורר בשם זה היא למלך שאול. כמו שנאמר בתלמוד: "מה כושי משונה בעורו, אף שאול משונה במעשיו".
מנחם מורשת

ביוגרפיה

נולד בפולין ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל. היה מדריך בתנועת בני עקיבא ובמקביל לימד עשור בבית ספר יסודי ולאחר מכן עשור בבית ספר תיכון. את חוק לימודיו לתואר הראשון והשני, שאותו סיים בשנת 1964, עשה באוניברסיטת בר-אילן; נושא עבודת המאסטר שלו היה: "הרמב"ן כבלשן: על פי פירושו לתורה". כתב דוקטורט באוניברסיטה העברית תחת הדרכתו של פרופסור יחזקאל קוטשר. נושא הדיסרטציה שלו היה: "לקסיקון הפועל שנתחדש בלשון התנאים", והוא יצא לאחר מותו בשנת 1981 כספר.
לימד באוניברסיטת בר-אילן החל משנת 1967 ונעשה מרצה בכיר ב-1976. במקביל הורה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה.
עיקר חיבוריו המדעיים נסובו על לשון חכמים, זאת בהשפעת מורו יחזקאל קוטשר, שזה היה תחום מרכזי במחקרו. עיקר עבודתו עסקה בתלמוד הירושלמי ובתלמוד הבבלי, אולם הוא חקר גם את המדרש ואת הביטויים מלשון חז"ל ומשפת המקרא.
The Winner Takes It All

היסטוריה

"The Winner Takes It All" (המנצח לוקח את הכל), במקור "The Story of My Life" (סיפור חיי), נכתב בידי בני אנדרסון וביורן אולבאוס ושרה אותו סולנית הלהקה אנייטה פלטסקוג. מילות השיר משקפות סיום של רומן. נהוג להניח שהוא נכתב בהשראה לגירושיהם של אולבאוס ופלטסקוג ב-1979, בדומה לשיר When All Is Said And Done, בו מסופר על גירושיהם של בני אנדרסון ואנני-פריד לינגסטד. אולם, אולבאוס מכחיש טענה זו, וטוען במקום שהבסיס של השיר "הוא חוויה של גירושים, אך זו בדיה. לא היה מנצח או מפסיד במקרה שלנו. אנשים רבים חשבו שזה נזרק ישר מהמציאות, אך אין זה נכון". בנוסף, אולבאוס הזכיר ש"לא היו מנצחים" כשהוא ופלטסקוג עברו את תהליך גירושיהם המר למדי.

קבלה

השיר נחל הצלחה משמעותית, והגיע למקום הראשון במצעדים במדינות בלגיה (במשך חודשיים), הממלכה המאוחדת, אירלנד, הולנד ודרום אפריקה, ונכנס ל-10 המקומות הראשונים במצעדים במדינות אחרות ברחבי העולם, כולל ארצות הברית וישראל. בארצות הברית, השיר הגיע למקום השמיני בטבלת המצעד 100 השירים הלוהטים של בילבורד. השיר היה ללהיט בברזיל וב-1980 נכלל בפסקול של אופרת הסבון "Coração Alado" ("לב פצוע").
השיר מבוצע במחזמר המבוסס על שירי הלהקה, מאמה מיה!.
כריסטיאן לודוויג השני, דוכס מקלנבורג-שוורין

ביוגרפיה

כריסטיאן לודוויג נולד ב-15 במאי 1683 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לפרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב ולכריסטינה וילהלמינה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של וילהלם כריסטוף, נסיך הסן-הומבורג וסופיה אלאונורה, רוזנת הסן-דרמשטאדט.
בשנת 1688 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-גרבוב, ובשנת 1692 מת דודו כריסטיאן לודוויג הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין. מכיוון שלא היו ילדים לדודו, ירש אותו אחיו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין, ולאחר מותו בשנת 1713 ירש אותו אחיו השני קרל לאופולד, דוכס מקלנבורג-שוורין.
בשנת 1747 מת אחיו קרל לאופולד ללא ילדים, וכריסטיאן לודוויג עלה לשלטון במקומו. ב-30 במאי 1756 מת כריסטיאן לודוויג, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין.
Mistral Air

פעילות החברה בישראל

בתקופת הקיץ, החברה מפעילה טיסות מנמל התעופה בן-גוריון לקטאניה שבסיציליה, בעזרת מטוסי מקדונל דאגלס MD-80 חכורים מחברת בולגריאן אייר צ'רטר.
הרעות

"הָרֵעוּת" הוא שיר עברי שנכתב על ידי חיים גורי והולחן על ידי סשה ארגוב. השיר נכתב בשלהי מלחמת העצמאות, כשנה לאחר פרוץ הקרבות, ועוסק בזכר הנופלים הישראלים במלחמה על הקמת המדינה. מאז הפך השיר לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית, והוא מושר לעיתים קרובות בטקסי זיכרון.
את השיר ביצעו במקור להקת הצ'יזבטרון באוקטובר 1948, בתוכניתם השלישית, "הפלמחניק מחפש את המחר", שהופעותיה התקיימו בעיצומה של מלחמת העצמאות, עם גדעון זינגר כסולן. ביצועים ידועים נוספים של השיר הם של שושנה דמארי, יהורם גאון ולהקת הנח"ל בתוכניתם משנת 1972 "פלנחניק". בין חברי הלהקה המבצעים את השיר ירדנה ארזי, אפרים שמיר, ענת גוב (מיבר) ונעמי כפרי (גבע). מפקד הלהקה היה שמעון ויצמן.
לקראת חגיגות ה-60 למדינת ישראל (אייר תשס"ח) נבחר השיר בגלי צה"ל על ידי חיילי צה"ל כשיר העברי האהוב ביותר, בהקדימו את 'ירושלים של זהב'. גם במצעדים אחרים בישראל נכלל השיר בין השירים העבריים האהובים ביותר.
השיר מייצג את האידיאלים החברתיים של תקופת תש"ח - ההקרבה למען המולדת, הדאגה של הפרט לכלל, אחוות הלוחמים ובעיקר את זכרם וקדושתם של הנופלים. המשפט "נזכור את כולם", המופיע בפזמון החוזר, הפך למוטו מרכזי של הנצחת חללי צה"ל.
השיר נכתב כשנה לאחר פרוץ מלחמת העצמאות, ומתייחס אל המציאות הזו בשורה "כבר שנה ונותרנו מעט". שימוש נוסף בלשון רבים בשיר כגון "הרעות נשאנוך בלי מילים אפורה עקשנית ושותקת" מדגיש את תחושת הקולקטיב, האחווה והרעות בין הלוחמים, זאת לעומת שירים עבריים רבים אחרים המדגישים דווקא את האבדן האישי כגון "אנחנו שנינו מאותו הכפר". ערך ה"רעות" הפך מאוחר יותר באופן רשמי לאחד מערכי צה"ל.
בשנות ה-90 הפך השיר גם לאחד הפזמונים המזוהים עם רצח יצחק רבין ומורשתו. רבין ציין לא אחת כי זהו השיר האהוב עליו, והוא הושמע בעצרת המרכזית לזכרו לאחר הרצח בביצועה של שושנה דמארי, וכן בעצרות הנוספות לזכרו.
בשנת 2000 הקליטה פוליאנה פרנק באלבומה "אחרי הציונות על שפת הים" את השיר בעיבוד חדש ללחנו של סשה ארגוב. העיבוד האלגי, להבדיל מן הנימה הצבאית כפי שהיא משתקפת בגרסה המסורתית, יחד עם ההגשה המיוחדת של שרון בן-עזר, מבליטים את תחושות האסון, האימה והאובדן האישי הגלומות בטקסט.
בשנת 2010 עוצב בול יום הזיכרון על סמך השיר, ובו הובא הבית הרביעי שלו.
ב-2014 נחנך במצודת כ"ח "מוזיאון הרעות", המציג את סיפור הקרבות לכיבוש המצודה במלחמת העצמאות. שיר 'הרעות' נתן השראה לשם המוזיאון ומילותיו מוצגות על תקרת אולם המרכזי.
ח'ירבת אל-חמאם

היסטוריה

במקום נמצאו שרידים החל מתקופת הברזל II, כנראה מהמאה ה-10 לפנה"ס. התגלו ממצאים כנעניים רבים, בהם שרידי מבנים, חרסים וכלים, בהם חפצי פולחן, בעיקר צלמיות של האלה אשרה. רוב השרידים שבתל הם מתקופה ההלניסטית, שבה נבנו הביצורים של העיר העליונה, "אולי - על דרך ההשערה – על ידי אלכסנדר ינאי".
העיר פסקה להתקיים, על פי עדות המטבעות והחרסים, בסוף המאה ה-1, היא תקופת המרד הגדול. הדבר מתאים לעדותה של מערכת המצור. לא נמצאו עדויות לחורבן או שריפה, ונראה שהעיר ניטשה. בהיעדר עדויות היסטוריות ברורות אפשר רק לשער את נסיבות סופה של העיר. מערכת המצור המשוכללת, והעובדה שהדייק לא נסגר בדרום, רומזים על אפשרות כניעתם של תושבי העיר.
על פי יוסף בן מתתיהו העיר נרבתא הוחרבה בידי קסטיוס גאלוס בתחילת המרד.

זיהוי השרידים במקום

יש המזהים את המקום בתור "אֲרֻבּוֹת", "עיר מחוז" בימי מלכות שלמה. היה זה מקום מושבו של בן-חסד, אחד הנצבים של שלמה המלך כפי שמובא בספר מלכים א':" וְלִשְׁלֹמֹה שְׁנֵים-עָשָׂר נִצָּבִים, עַל-כָּל-יִשְׂרָאֵל, וְכִלְכְּלוּ אֶת-הַמֶּלֶךְ, וְאֶת-בֵּיתוֹ:  חֹדֶשׁ בַּשָּׁנָה יִהְיֶה עַל-אחד (הָאֶחָד), לְכַלְכֵּל.  ...  בֶּן-חֶסֶד, בָּאֲרֻבּוֹת; לוֹ שֹׂכֹה, וְכָל-אֶרֶץ חֵפֶר. (פרק ד',ז' - י'). השם ארבות נשתמר כנראה בשמו של הכפר הסמוך ערבה..
הנציבות השלישית של שלמה המלך חלשה על אזור השרון ועמק חפר, כללה את העיר שוכה, המזוהה היום בין השאר עם הכפר הערבי "שְוֵיכָּה" " 3 ק"מ צפונית מטולכרם. המחוז של ימי שלמה גבל בדרום עם המחוז השני - של הנציב בֶּן-דֶּקֶר : "בְּמָקַץ וּבְשַׁעַלְבִים, וּבֵית שָׁמֶשׁ; וְאֵילוֹן, בֵּית חָנָן", במזרח עם המחוז הראשון - של בֶּן-חוּר בְּהַר אֶפְרָיִם ובצפון עם המחוז הרביעי - של בֶּן-אֲבִינָדָב, בנפת דֹּאר
לאור שרידי הדייק והמחנות הצבא בעלי אופי רומאי מניחים כי הייתה גם העיר נרבתא המוזכרת אצל יוסף בן מתתיהו כמקום אליו נמלטו יהודי קיסריה. אולם, במקור זה אין עדות לקיומו של המצור על העיר, וזיהויה שנוי במחלוקת.

לקריאה נוספת

אדם זרטל, ארובות, חפר והנציבות השלישית של שלמה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1984
סטרואידים אנאבוליים

סטרואידים אנדרוגניים אנאבוליים הם הורמונים סטרואידים סינתטיים וטבעיים אשר מעודדים גידול וחלוקת תאים, וכתוצאה מכך גידול של מספר סוגי רקמות ובעיקר שרירים ועצמות. טסטוסטרון הוא אחד מהסטרואידים האנאבוליים הטבעיים החזקים ביותר.
הורמונים אלו נתגלו בתחילת שנות השלושים, ושמשו מאז למגוון שימושים רפואיים בבעיות תיאבון, התבגרות מינית ואף טיפול בסרטן ואיידס. סטרואידים אנאבוליים מאיצים סינתזת חלבונים בגוף, מעלים את מסת השריר, הכוח הפיזי והתיאבון.
תופעות לוואי שליליות הן עלייה ברמת ה-LDL וירידה ב-HDL עד כדי הצטברות משקעי "פלאק" עבים בדופן כלי דם אשר יכולים להגדיל מאוד את הסיכון להתקף לב (משתמשי סטרואידים רבים נפטרו עקב התקף לב בגיל צעיר יחסית. זאת למרות עיסוקם האינטנסיבי בספורט), חטטת, עלייה בלחץ הדם, נזק רעלתי לכבד, תופעות פסיכולוגיות שונות (כגון תוקפנות, קיצונית לעיתים), גידולים סרטניים בכבד ובכליות ושינויים במבנה החדר השמאלי בלב. בזכרים עלולה להופיע עקרות קבועה או זמנית וניוון של האשכים. בנקבות עלול להופיע שיעור יתר, הצטמקות השדיים ופגיעה במחזור הווסת.

שימוש בספורט

שימוש מסוג אחר, נעשה בסטרואידים אנאבוליים - כסמים בספורט - על ידי ספורטאים ומפתחי גוף, מתוך דחף תחרותי, ולמרות איסור חמור על כך מצד ארגוני הספורט. לפרסום רב זוכים מקרים שבהם נתפסים ספורטאים במהלך המשחקים האולימפיים בשימוש בחומרים אסורים. נראה שהמקרה המפורסם ביותר הוא של בן ג'ונסון, שאיבד את שיאו העולמי בריצת 100 מטר במהלך אולימפיאדת סיאול.
מערת עמוד

החפירות ותוצאותיהן

מערת עמוד נמצאת בנחל עמוד, קרוב לעמוד הסלע שעל שמו נקרא הנחל. המערה נחפרה על ידי משלחת יפנית ב-1961 וב-1964. החפירות חודשו בשנת 1990 על ידי צוות ישראלי-אמריקאי משותף שכלל ארכאולוגים ואנתרופולוגים. שתי שכבות עיקריות זוהו באתר: האחד מתחיל בסביבות 3000 לפנה"ס, המאופיין בחרסים רבים, כלי אבן ובורות אשפה. והשכבות האחרות מהתקופה הפלאוליתית התיכונה מתוארכות בין לכ-55,000–68,000 שנה לפני זמננו. לא נמצאו מבנים קבועים, ולא נמצא ממצא הקודם לתקופה הפלאוליתית התיכונה.
הממצא החשוב ביותר מאתר זה הוא עמוד 1 , שלד שנתגלתה במערה בשנת 1961. השלד נמצא בשכבות המאוחרות של התקופה הפלאוליתית התיכונה. השלד זוהה כאדם הניאנדרטלי זכר בוגר. גובהו היה 1.7 מטר, ונפח קופסת מוחו הוא 1,750 סמ"ק. השלד היה מונח בארטיקולציה שוכב על צדו השמאלי בתנוכה מכווצת. השלד תוארך לשלהי התקופה הפלאוליתית התיכונה, כ-50,000 - 60,000 שנים לפני זמננו.
סיפור פשוט (סרט)

עלילה

אלווין (ריצ'רד פרנסוורת') הוא אדם קשיש שלחם בעברו במלחמת העולם השנייה וגר עם בתו, רוז (סיסי ספייסק), אשה אדיבה עם מגבלה נפשית. כשהוא שומע שאחיו לייל (הארי דין סטנטון), שאותו לא ראה שנים, עבר שבץ, אלווין מחליט לבקר אותו בתקווה ללבן את היחסים ביניהם לפני שימות. עקב העובדה שכושר רגליו וראייתו של אלווין אינו מאפשר לו לקבל רישיון נהיגה, הוא רותם קרון למכסחת דשא בת שלושים, שלה יכולת להגיע למהירות מקסימלית של 8 קמ"ש. ויוצא למסע בן 390 קילומטר מהעיירה לורנס במדינת איווה עד לעיירה מאונט ציון (הר ציון) במדינת ויסקונסין.

הפקה

הסרט צולם באופן עצמאי לאורך המסלול האמיתי שעליו נסע אלווין סטרייט וכל הסצינות צולמו באופן כרונולוגי. מאוחר יותר אמר לינץ' שזהו הסרט "הניסיוני ביותר של חיי".
בניגוד לסרטיו הקודמים או כאלה שיבואו אחריו, "סיפור פשוט" הופץ על ידי אולפני וולט דיסני זאת לאחר שזכה לדירוג מסוג G (מתאים לילדים) על ידי איגוד הסרטים האמריקאי (MPAA) בהקרנת בכורה מוצלחת בפסטיבל קאן בשנת 1999 (הסרט היחידי של לינץ' שקיבל דירוג שכזה וגם הסרט היחידי שבו ללינץ' לא הייתה יד בכתיבת התסריט שנכתב על ידי שותפתו מארי סוויני). בדומה להרבה סרטים של לינץ', לא קיימים סימוניות פרקים על ה-DVD מכיוון שלינץ' מעוניין שבסרט יצפו בשלמותו.
ריצ'רד פרנסוורת' היה חולה סופני בסרטן העצם בזמן צילומי הסרט, דבר הגרם לשיתוק ברגליו כפי שניתן לראות בסרט. שנה לאחר מכן, התאבד פרנסוורת', עקב כאבי המחלה, בגיל 80.
חורים ברשת

חורים ברשת הוא אתר חדשות ותכנים בעברית שנפתח כבלוג באוקטובר 2006 על ידי גל מור ועם השנים צמח לגוף מדיה ישראלי המיועד לדור המחובר על פי הגדרתו. המסקרת מגוון נושאים כמו תרבות רשת, חדשנות, סטייל, מדיה, בעלי חיים, בריאות, צילום ועוד. התכנים בערוצי המדיה של חורים ברשת מיועדים לקהל הצורך אותם דרך מובייל ורשתות חברתיות, בהתאם לשינויים בהרגלי הצריכה במדיה בשנים האחרונות.

היסטוריה והווה

בחודש יולי, 2012, חורים ברשת יצא בקמפיין מימון המון דרך הדסטארט במטרה לשדרג את האתר ולהפוך אותו לפלטפורמת חדשות חברתית. הקמפיין גייס יותר מ-209,000 שקלים, הסכום הגבוה ביותר שגויס עד אז לגוף מדיה בישראל.
בחודש מאי, 2015, הכריז חורים ברשת על עסקת פרסום לטווח ארוך עם חברת המלצות התוכן המסחרי "טאבולה", במסגרתה הוסרו כל הבאנרים מהאתר והוחלפו בהמלצות תוכן מסחרי בלבד.
חורים ברשת מפרסם תכנים מדי יום, שנכתבים על ידי כתבי המערכת וכתבים קהילתיים.
בחודש מרץ 2015, נפתחה תוכנית הכתבים הקהילתיים של חורים ברשת. במסגרת תוכנית זו, גויסו כותבים שמתוגמלים על פי צפיות בכתבות שלהם. על פי מודל זה, הכתב לא מקבל תשלום עבור כתיבת התוכן אלא עבור מספר האנשים שהיו באינטראקציה עם התוכן בכל תקופת ההתקשרות שלו עם חורים ברשת. עד כה גויסו שבעה כתבים קהילתיים בסבב הראשון של התוכנית.
בחודש אוגוסט 2015 הכריז האתר על הפסקת השימוש בבאנרים פרסומיים ומעבר לפרסום המתבסס אך ורק על כתבות תוכן הדומות לתוכן המערכתי באתר לצד ציון שם כל מפרסם. בין המפרסמים תכנים במודל הפרסום ב"חורים ברשת" בעבר ובהווה נמנים שטראוס, קוקה-קולה, קולנוע לב, AllJobs והקריה האקדמית אונו.
New Romantics

רקע וכתיבה

בדומה לשירים נוספים מתוך האלבום 1989, גם שיר זה נכתב על ידי טיילור סוויפט, מקס מרטין ושלבאק והופק על ידי מרטין ושלבאק. כמו כן, השיר יצא לאור גם כסינגל השיווקי החמישי מתוך האלבום.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-13 באפריל 2016. בדומה לקליפים של "Fearless" ו-"Red", גם הקליפ הזה מכיל בתוכו קטעים מתוך מופעים שהתקיימו במסגרת סיבוב ההופעות הרביעי של סוויפט, "The 1989 World Tour".
נכון לאפריל 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-87 מיליון צפיות.
נמל התעופה ניז'ני נובגורוד סטריגינו

היסטוריה

ב-1937 הורתה ממשלת ברית המועצות על בניית נמל תעופה חדש, "סטריגינו" שישרת את העיר ניז'ני נובגורוד, עקב מיקומו של הנמל הקודם קרוב מידי לעיר עצמה בעקבות התרחבות העיר בשנות ה-30.
ב-1938 הושלם נמל התעופה. במלחמת העולם השנייה שימש נמל התעופה כבסיס לדיווזית האוויר מספר 201. ב-1950 הועברה יחידה זו למזרח הרחוק הרוסי ושמה שונה. 
ב-1963 הוחל בבנייתו של טרמינל נוסעים חדש והוא נכנס לפעילות ב-1965. בין 1966 ל-1973 נבנו בשטח נמל התעופה מרכז אדמיניסטרטיבי, האנגר תחזוקה, טרמינל משא ומלון קטן. בנוסף רחבת החנייה הורחבה ומסלול הנחיתה הורחב וחוזק. 
בין 1973 ל-1983 נבנה מסלול נחיתה שני מבטון ומלון בין שש קומות בשם אארופלוט, על שם חברת התעופה הלאומית של רוסיה. 
ב-1989 עברו בנמל התעופה 1,030,000 נוסעים. בין 1991 ל-1993 נערכו שיפוצים בטרמינל A, הטרמינל הראשי, ובשנה זו הוענק לנמל אישור להוציא טיסות בינלאומיות. 
בשנת 2016 הופעל במקום טרמינל בינלאומי חדש.
דגם ירושלים בסוף ימי בית שני

דגם ירושלים בסוף ימי בית שני, או בשמו הרשמי: ירושלים בימי בית שני, הוא דגם תלת-ממדי של ירושלים בסוף תקופת בית שני, בשנת 66, ארבע שנים לפני חורבן הבית בשנת 70. הדגם נבנה בשנים 1966-1962, לפי פרשנותו של פרופסור מיכאל אבי-יונה לתיאוריו של יוסף בן מתתיהו.
הדגם, ששטחו 2,000 מטר רבוע, מציג את מבני העיר בקנה מידה של 1:50. גולת הכותרת של הדגם היא בית המקדש, שתיאורו בדגם הפך לסמל ומוצג בפרסומים שונים כתמונה ריאלית של בית המקדש השני. הדגם שימש אבן שואבת למבקרים רבים מישראל ומחוץ לארץ, והיה לאתר תיירות פופולרי.
הדגם שכן עד שנת 2006 בשטח מלון הולילנד שבשכונת בית וגן בירושלים, ולכן נקרא גם "דגם הולילנד". השטח נתרם על ידי הנס קרוך, בעל המלון, לזכר בנו, יעקב קרוך, שנפל במלחמת העצמאות. בשנת 2006 שופץ הדגם, הותאם למחקרים חדשים (ראו להלן) והועבר אל שטח מוזיאון ישראל ליד היכל הספר. לאחר הוצאתו של הדגם נתגלה תחתיו בית קברות כנעני גדול.

תיקונים בדגם

בדגם המקורי של אבי-יונה הוצגה חומה התוחמת את העיר העליונה ממזרח, עקב תיאורו של יוסף בן מתתיהו לפיו לקח לרומאים חודש ימים כדי לכבוש את העיר העליונה לאחר כיבוש הר הבית. ממחקרים אחרונים וחשיפות ארכאולוגיות נוצרה הסכמה שחומה כזו לא התקיימה ושהרומאים התעכבו עקב המדרון התלול של הטירופיאון.
בדגם המקורי הוצגה קשת רובינסון כגשר בין הר הבית לעיר העליונה. בעקבות הגילויים בחפירות העופל שוּנה הדגם והקשת מוצגת כיום כגרם מדרגות ממפלס הרחוב לסטיו המלכותי.
גם בפרטים נוספים הדגם אינו משקף קונצנזוס במחקר אך הוא בעל ערך חינוכי ותרבותי בפני עצמו ועל כן הוא לא שונה באופן גורף. באופן כללי אין הסכמה לגבי פרטים רבים בנוגע לירושלים באותה תקופה (בעיקר בנוגע למבנה המדויק של הר הבית, המקדש והסטווים).
נסים כדורי חזן

ביוגרפיה

נולד בבגדד בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לסילמאן ודינה כדורי. כשהתבגר נישא לרבנית רג'ינה בת סאלם ופרחה, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים. לאחר פטירתה בטרם עת של אשתו רג'ינה, נישא בשנית לתפחה בת יחזקאל ולולו. חי ופעל בבגדד ברוב שנות חייו, ושימש כראש רבני בבל, והסמכות התורנית העליונה.

לימודיו ופסיקותיו

בצעירותו החל את לימודיו בישיבת "חכם יצחק", שבראשה עמד הרב יצחק ששון. בישיבה זו למדו גם הרב שמעון אגסי, הרב דוד סופר והרב יחזקאל עזרא אליה. הם היו מבוגרים ממנו והוא למד מהם ואתם. יצק מים על ידיו של הרב שלמה לנייאדו. עם מעבר הישיבה החל ללמוד בישיבת "מאיר אליהו".
בישיבה זו החזיק במפתח חדר הספרים ושם "התבודד והסתגר בארבע אמות של הלכה מסובב בחומה של ספרים". שם התעמק בתלמוד ומפרשיו ובמיוחד בספרי הפוסקים ושו"ת והיה בקיא מאוד בהם.
לכן התפרסם כאחד מגדולי הרבנים ומורי ההוראה בתקופתו. רבים שיחרו לפיתחו כדי לשמוע ממנו דבר הלכה וכדי לקבל תשובות לשאלותיהם בנושאי הלכה. כמו כן ביקשו ממנו לבחון את הילדים (ראו בהמשך הסיפור לגבי הרב עובדיה יוסף). והא נהג לעודד אותם להמשיך לשקוד על לימודיהם. לאחר מכן למד בבית המדרש החשוב "בית זליכה". שם נהג ללמוד כל יום ארבע שעות עם ידידו הרב סלמאן מוצפי תלמוד בבלי עם ראשונים. בבית מדרש זה בחן יחד עם הרב סלמאן חוגי עבודי את הנער עובדיה יוסף לבקשת אביו. הם התרשמו ממנו ואמרו לאביו, שבנו עתיד להיות פוסק הלכה.
הרב נסים כדורי דיקדק במצוות ופסק לחומרה. לאור הוויכוח בישראל על השימוש בחשמל בשבת, לאחר בדיקה מעמיקה של כל הפרטים הטכניים וההלכתיים של אופן השימוש בחשמל, יחד עם ידידו הרב סלמאן מוצפי, אסרו את השימוש בחשמל בשבת.
הרב נסים כדורי חזן עסק יום יום בכתבי האר"י ובתורת הנסתר. התמיד בלימודיו עד יומו האחרון. השאיר אחריו הגהות והערות על ספרי הקבלה, אותם למד, והן התפרסמו לאחר מותו.

פסיקותיו ויחסו לתורת הרב יוסף חיים

חיבב מאוד את תורת הרב יוסף חיים מבגדאד (קרא לאחד מבניו על שמו). הקדיש זמן רב ללימוד תורתו ולא סטה מדבריו כמלוא הנימה, הן בהיותו בבבל והן בישראל. בנושא אבדן כתבי יד של הרב יוסף חיים של ההלכות על ויקרא, במדבר ודברים-סיפר הרב נסים שהרב יוסף חיים שלח את כתבי היד באניה, כדי להוציאם לאור וחלקם נפל לים, עקב פשיטת פירטים. הרב נסים כדורי חזן הזכיר את הרב יוסף חיים בגילוי דעת לבני בבל שעלו לישראל ובו הזהיר בנושאי צניעות, טהרת המשפחה ושבת. בין היתר כתב שבבבל בתקופת הרב יוסף חיים, כולם היו כשרים "כל פירצה היה עומד מיד לתקנה, והיה מגן על הדור כולו, ועכשיו היינו יתומים ומי יגן ומי יציל אותנו.."
בליטת כף היד

עצבוב

שלושת שרירי בליטת כף היד מעוצבבים על ידי הענף החוזר של עצב התווך, המכיל סיבים שמוצאם בשורש העצב הצווארי השמיני ובשורש העצב החזי הראשון (C8, T1).
אליעזר טגנסקי

ביוגרפיה

בכינוס הפועל החמישי שנערך בשנת 1952 זכה טגנסקי במדליית כסף בתחרות ל-50 ק"מ בתוצאה של 1:18,7 שעות, אחרי משה וישגרודסקי (1:16,22 שעות) ולפני יצחק כרמל (1:19,31 שעות). 
בשנים 1953–1955 זכה טגנסקי באליפות ישראל במרוץ אופני כביש.
עלי פייזר

פרופ' עלי פייזר (1919–1982) היה רופא ישראלי, מרופאי הרובע היהודי במלחמת העצמאות, פרופ' לנוירוכירורגיה, מייסד ומנהל המחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים רמב"ם, המחלקה הראשונה והיחידה בצפון הארץ.

ביוגרפיה

פייזר נולד בגטינגן, גרמניה, לאליסה ולכירורג הד"ר דניאל (פריץ) פייזר, אחותו הצעירה עלמה מרים נולדה ב-1927. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל עם הוריו, לאחר שאביו רכש בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 פרדס בפרדס חנה. ד"ר הלל יפה יעץ לפריץ לנסוע לארץ-ישראל ולסדר את עלייתו במקום.
ב-1936 סיים את בית הספר הריאלי בחיפה.
ב-1944 סיים את בית הספר לרפואה בבזל.
ב-1945 התחיל את עבודתו כרופא מתנדב בבית החולים הדסה ירושלים, 10 ימים לאחר שנשא לאשה את ורה לבית כהן. לזוג נולדו שני ילדים, יעל עליזה ועמוס בנימין שלימים התמנה למנהל המחלקה האורתופדית בשערי צדק.

מרופאי הרובע היהודי

עם פרוץ מלחמת העצמאות התנדב לשרת בעיר העתיקה. יחד עם שני רופאים נוספים, הד"ר אברהם לאופר והד"ר אגון ריס עבד בבית החולים משגב לדך ברובע היהודי, במחזוריות של חודש. פצועים ממגיני הרובע היהודי טופלו על ידי שלושת הרופאים מעובדי בית החולים הדסה, לאופר, פייזר וריס, לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, אחות סוציאלית, אחות מעשית, ומתנדבות. רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם. כאשר נפלה העיר העתיקה בידי הליגיון ד"ר ריס הלך לשבי עם הפצועים והדוקטורים פייזר ולאופר היו כנראה היהודים האחרונים שעזבו את העיר העתיקה.
בשנים 1953–1954 השתלם בנוירוכירוגיה בבית החולים מאונט סיני בניו יורק, ארצות-הברית.
בשנים 1955-1956 חזר לעבוד בבית החולים הדסה ירושלים, במחלקה הנוירוכירורגית כתלמידו של הפרופ' אהרון בלר. בשנת 1956 נתמנה למדריך בבית הספר לרפואה.
בשנת 1957, לבקשתם של הד"ר רפאל גז'בין מנהל בית החולים רמב"ם, והד"ר משה לזר סגן מנהל רמב"ם, ייסד וניהל את המחלקה לנוירוכירוגיה בבית החולים רמב"ם, במשך 25 שנים עד לפטירתו.
בשנת 1968 נתמנה לפרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של הטכניון.
פייזר נפטר בשנת 1982.
בנו, הפרופ' עמוס פייזר, מנהל המחלקה האורתופדית בשערי צדק. אחיינו הפרופ' ראובן פייזר שניהל שנים רבות את המחלקה הגיניקולוגית בבית חולים הקריה, בתל אביב.
פחד קהל

פחד קהל או גלוסופוביה (מיוונית: γλῶσσα-φόβος-פחד לשון) היא תחושת פחד ודחייה מפני דיבור מול קהל. פחד זה הוא ככל הנראה הסוג הנפוץ ביותר של פוביה חברתית.

תיאור כללי

החשש לדבר בפני קהל הוא טבעי ואנושי כאשר הוא מופיע במינון סביר ומאפשר לתפקד בצורה תקינה. אך כאשר החשש מפריע לתפקוד התקין של אדם, ניתן לומר כי מדובר בחרדה שיש לטפל בה. חרדה זו עלולה לגרום לאדם לבחור מקצוע שאינו מתאים לו או להפסיק לימודים על מנת למנוע אפשרות חשיפה. אנשים אלה חיים חיי חברה מצומצמים, קשריהם הרומנטיים נפגעים וכמוכן הם מתקשים להשתתף באירועים משפחתיים. לעיתים אפילו תפקודם היומיומי נפגע באופן משמעותי. 
דיבור מול קהל מציב את האדם במצב בו הוא נתון לשיפוט של אנשים אחרים. במצב זה, כל תשומת הלב של הקבוצה מופנית אליו וכל תקלה אשר תקרה לו עלולה לבלוט.
 
כל אדם חושש במידה מסוימת לפני שהוא נדרש להביע את עצמו בפומבי, אולם רמת הפחד משתנה בין בני אדם שונים. ישנם כאלה המתפקדים היטב ואוהבים את תחושת ההתרגשות של עמידה מול קהל. לעומתם, ישנם אחרים שגם עצם הרעיון שעליהם לעמוד מול קבוצת אנשים מעבירה בהם תחושת אימה ופחד משתק.

לרוב, הפחד מתעורר כאשר האדם עומד במרכז הסיטואציה, כמו למשל כאשר הוא ניצב על במה מול קהל של מאות אנשים.
 
במקרים קיצוניים, פחד הקהל מתעורר גם כאשר האדם נמצא בתוך קבוצה בת מספר מועט של אנשים. לעיתים מספיק שיהיו מולו למעלה מ-2 אנשים והוא יתקשה להביע את דעתו ולפתח דיון עימם.

גורמים

קשה להצביע על גורם ספציפי לחרדה זו, ככל הנראה אנשים לוקים בה מסיבות תורשתיות, פסיכולוגיות, חברתיות ותרבותיות. לעיתים יכול פחד הקהל להתפתח כתוצאה מאירוע שקרה לאדם בעבר ואשר גרם להתפרצות שלה. במקרים רבים יש מתאם חיובי בין ביישנות לבין חרדת קהל. אופיו של האדם משפיע רבות על רמת החרדה. כך למשל בעלי אופי דאגני, ידאגו מהופעתם ואיך יראו על הבמה. בעלי אופי פרפקציוניסטי, המחפשים שלמות בביצוע ובעלי ביקורת עצמית מוגזמת ותובענית, לא יחושו שביעות רצון מספקת מיכולת הביצוע שלהם. 
אדם המרגיש חסר ביטחון, בגלל גורמים פסיכולוגיים שונים, ביטחונו העצמי יורד אפילו יותר לקראת הופעה בפני קהל. אדם בעל אופי מופנם וסגור יעדיף לא להיות במרכז הבמה, וברגע שיידרש להיות במרכז הקבוצה רמת החרדה שלו תגבר.
קיים גם מקור ביולוגי לחרדת קהל הנובע מן האמיגדלה האמיגדלה מעורבת בתהליך ויסות הרגש, מקושרת עם תגובות רגשיות במצב של סכנה ופחד כמו למשל תגובת "הילחם או ברח". כאשר עומדים מול קהל עשויה להתעורר תחושת חשיפה וסכנה, אשר גורמת לאמיגדלה לייצר תגובה דומה. ההערכה היא כי האמיגדלה היא שריד אבולוציוני המשפיעה על האדם להימנע מלהחשף למבטים או לתשומת לב אשר יכולים להיתפס כאיום המזמין תוקפנות.