google/wiki40b huggingface dataset:
האנה ספיריט

ביוגרפיה

ספיריט נולדה באפריל 1981 בגרייט יארמות' שבנורפוק, אנגליה כבת הצעירה מתוך שלושה ילדים. אחיה הוא הכדורגלן אדי ספיריט. בגיל 3 הופיעה בקטלוגים של חברת Mothercare.
היא החלה לשחק ב-1994 בתיאטרון הנוער המוזיקלי הלאומי של לונדון ובתיאטראות וסט אנד, שם שיחקה במספר מחזות.
ב-1999 הצטרפה ללהקה המוזיקלית S Club 7 והחלה להופיע בטלוויזיה במספר סדרות כמו Miami 7, היי סקול מיוזיקל ועוד וכן השתתפה במספר אלבומים של הלהקה. היא עזבה את הלהקה בשנת 2003.
ב-2003 השתתפה בסרטה הראשון, הקומדיה Agent Cody Banks 2: Destination London בתפקיד ראשי וכן בסרט המוזיקלי Seeing Double. בשנה שאחריה השתתפה בסרט האימה Seed of Chucky בתור ג'והאן.
ב-2005 הופיעה בסדרה Blessed, של ה-BBC.
בשנת 2007 הופיעה בסדרה הבריטית Agatha Christie's Marple בתור טיילי רייס. כמו כן החלה להופיע בסדרת המדע הבדיוני של ה-BBC, בראשית, בתור אבי מייטלר. היא שיחקה בכל עונות הסדרה בין השנים 2007–2011.
ב-2016 שיחקה בסדרה הבריטית Casualty בתור מרצדס קריסטי.
החל מ-2017 משחקת בסדרה איסטאנדרס בתור קנדיס טיילור.

חיים אישיים

ב-1994 יצאה עם השחקן פול קאטרמול איתו עבדה יחד בתיאטרון הנוער המוזיקלי הלאומי ובהמשך גם בלהקת המוזיקה S Club 7 ונפרדו ב-2003. ב-2008 התארסה עם השחקן אנדרו לי פוטס, עמו שיחקה בסדרה בראשית. הזוג נפרד בשנת 2013. ב-20 בדצמבר 2018 נולדה לה בת.
פיליפ ג'יימס

לימודים

ג'יימס נולד בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. בגיל צעיר החל לנגן בפסנתר ובכינור וקיבל שיעורים בתאוריה של המוזיקה. כמו כן שר במקהלת נערים בכמה מכנסיות ניו ג'רזי. משנת 1904 עד 1909 למד נגינה בעוגב אצל ג'. וארן אנדרוז וב-1907 החל ללמוד הרמוניה מתקדמת וקונטרפונקט אצל הומר נוריס. כן למד הלחנה אצל רובין גולדמרק, אליוט שנק ורוסריו סקאלרו והשתלם בנגינה בעוגב אצל ז'וזף בונה ואלכסנדר גילמן בפריז.

קריירת ניצוח והלחנה

במלחמת העולם הראשונה ניגן ג'יימס בתזמורת הצבאית של חיל המשלוח האמריקאי, ובהמשך היה למנצחה. ויקטור הרברט שמע את עבודתו עם התזמורת ועם שחרורו של ג'יימס מן הצבא, שכר אותו כמנהל מוזיקלי לקומדיה המוזיקלית שלו "נערת הזהב שלי". ג'יימס ניצח על להקת האופרה של הרברט משנת 1919 עד 1922.
בשנת 1922 היה ג'יימס שותף להקמתה של התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי והיה למנצחה הראשון. משנת 1929 עד 1936 ניצח ג'יימס על הסימפונית הקטנה של במברגר, ששידרה מדי שבוע בתחנת הרדיו WOR בניו יורק. בשנת 1932 זכה בפרס של $5000 מרשת NBC על חיבורו הסאטירי "תחנה WGZBX", שתזמורות רבות וחשובות ביצעו אותו בהמשך. יצירותיו האחרות שזכו בפרסים בשנות ה-30' היו האוברטורה "ברט הארט", סוויטה לתזמורת מיתרים ו"שירת הלילה".  
אף כי ג'יימס המשיך להלחין עד מותו ב-1975, יצירותיו רחבות-הממדים הושמעו רק לעיתים רחוקות לאחר אמצע המאה ה-20. עם זאת, כמה מיצירות הקודש המוקדמות שלו, בהן "מדיטציה" לעוגב והמזמור "על נהרות בבל", עודן ברפרטואר הכנסייתי.

קריירת הוראה

ב-1923 החל ג'יימס את קריירת ההוראה הארוכה שלו באוניברסיטת ניו יורק, שם כיהן כראש המחלקה למוזיקה משנת 1934 עד 1956. בין תלמידיו שם היו מילטון בביט, ברנרד הרמן ומרווין דוויד לוי.
משה חייבי

ביוגרפיה

משה חייבי נולד בעיר תעיז שבתימן. עוד בילדותו התגלה כעילוי, ולכן נשלח ללמוד בבית המדרש בעיר הבירה, צנעא. בגיל ארבע עשרה הוסמך על ידי חכמי צנעא לשוחט ובודק. בהמשך חייו התפרסם כרב, מורה וכתלמיד חכם והעמיד תלמידים לרוב. 
הרב משה חייבי היה חובב ציון מובהק וכל חייו נכסף לארץ הקודש על אף שבתימן לא הכירו את הציונות בנוסח האירופי שלה.
הרב שתה בצמא את הסיפורים על ארץ ישראל וירושלים ומוסדות התורה שבה, ובעלייתו לארץ הפך את חלומו למציאות.
בגיל שבעים שנת תרס"ו (1906) נטש את עירו ואת ביתו נפרד מקהל תלמידיו, ועלה לארץ ישראל, לאחר שפגש בעיר מולדתו שליח מהארץ בשם אברהם נדאף, שהרבה לספר לו עליה. שמו של הרב משה הלך לפניו ובין הבאים לשמוע את דברי התורה מפיו היה אהרן שלוש מייסד נווה צדק הסמוכה.
ביתו של הרב שימש כבית כנסת, כתלמוד תורה לילדים וכבית מדרש לשוחרי תורה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה במסגרת גירוש יפו ותל אביב הוגלה הרב בן השמונים לצפת, ושם שהה עם משפחתו עד לאחר סיום המלחמה, שלאחריה חזר ליפו.
הרב חייבי נפטר בשיבה טובה (בגיל 103) בשנת תרצ"ט (1939). 
שלושים ושלוש שנים חי רבי משה חייבי בארץ ישראל, ביפו ובתל אביב. בכל הימים האלו לא פסק פיו מלימוד התורה ולא הפסיק להרביץ תורה בתלמידיו.
הרב משה חייבי היה מאנשי הרוח הבולטים של עדת בני תימן, אבל אזור השפעתו לא הצטמצם רק בעדה זו אלא הקיף את כלל ישראל.

הנצחתו

בי"ח טבת התשנ"ג, 11 בינואר 1993, בלשכת ראש עיריית תל אביב-יפו דאז, שלמה להט, הוכרז על קריאת רחוב בתל אביב יפו על שמו.
למעמד זה הוזמנו והגיעו: הרב יוסף צוברי הרב הראשי לעדה התימנית בתל אביב יפו, אהרון חייבי שופט בדימוס, מאיר בן דב- סגן ראש עיריית תל אביב יפו דאז, הרב מורדכי יצהרי- סגן ראש עיריית תל אביב יפו. ובנו הרב יעקב חייבי.
כריסטיאן אטסו

קריירת מועדונים

בגיל 17 אטסו החל לשחק במחלקת הנוער של פורטו. ב-14 במאי 2011 זימן אותו המאמן באותה תקופה, אנדרה וילאש בואש, לקבוצת הבוגרים למשחק בליגה נגד מאריטימו, אך הוא נשאר על הספסל ולא שותף בניצחון החוץ 2-0.
בעונת 2011/2012 הושאל אטסו לריו אבה, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-28 באוגוסט 2011, בהפסד בית 1-0 לאולהאננסה. ב-16 בדצמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהפסד החוץ 5-1 לבנפיקה.
בעונת 2012/2013 חזר אחרי עונת השאלה לפורטו, כאשר הוא פותח בהרכבה של הקבוצה תשע פעמים. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הפורטוגזית שנה שלישית ברציפות.
ב-1 בספטמבר 2013 חתם אטסו על חוזה לחמש שנים בסכום של 3.5 מיליון יורו בשורות צ'לסי. הוא הושאל לקבוצה ההולנדית ויטסה ארנהם לעונת 2013-14, בקבוצה שיחק 30 משחקים וכבש חמישה שערים. באותה שנה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה.
עונה לאחר מכן ב-13 באוגוסט 2014, אטסו הושאל הפעם לקבוצת הפרמייר ליג, אברטון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כאשר הוא עולה כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 2-2 נגד ארסנל.
ב-29 במאי 2015 הושאל לבורנמות', העולה החדשה לפרמייר ליג. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-25 באוגוסט בניצחון 4-0 על הארטפול יונייטד בגביע הליגה. למעט שני משחקי גביע ליגה, אטסו לא שותף כלל בשאר המשחקים וחזר בינואר 2016 לצ'לסי. ב-25 בינואר 2016 הושאל למלאגה. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, ובה הבקיע שער בניצחון 3-0 על חטאפה. ב-31 באוגוסט 2016 הושאל לניוקאסל יונייטד. ב-24 במאי 2017 חתם באופן קבוע בניוקאסל.

נבחרת גאנה

אטסו נבחר לסגל של הנבחרת במונדיאל 2014, כשהוא פותח בהרכבה בכל המשחקים. נכלל לסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2015 בו הבקיע צמד נגד גינאה ברבע הגמר, וסייע לגאנה להעפיל לגמר בו הפסידה לחוף השנהב בפנדלים. אטסו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
מבחר הסיפורת הבדיונית

בחירת הסיפורים

האנתולוגיה יצאה לראשונה בשנת 1970 דרך הוצאת הספרים Doubleday (ופורסמו לה גם מהדורות נוספות) והציגה 26 סיפורי מדע בדיוני מהשנים 1929–1964. אותם סיפורים נכתבו על ידי מיטב סופרי המדע הבדיוני באותה התקופה. 
אוסף זה תוכנן להיות אנתולוגיה של סיפורים קצרים אשר יצאו בטרם ההכרזה על פרס נבולה ונבחרה על ידי סופרי אגודת סופרי המדע הבדיוני (באופן אנלוגי לבחירה הרגילה של סיפורים לפרס נבולה).
במסגרת עריכת האוסף, התבצעה הצבעה על ידי סופרי אגודת סופרי המדע הבדיוני שבאה לבחור את סיפורי המדע הבדיוני הטובים ביותר מבין אלה שנכתבו בין השנים 1929 לשנים 1964. 15 הסיפורים הטובים ביותר נבחרו באופן מידי להיות באוסף פרט לסיפור "הכוכב" (The Star) של הסופר ארתור סי קלארק, שהושמט מכיוון שסיפור אחר שלו ("תשעת מיליארדי השמות של אלוהים") כבר נבחר והייתה העדפה לתת לכל סופר לכל היותר מקום אחד. הסיפור "זירה" של פרדיריק בראון נבחר במקומו. 11 הסיפורים הבאים נבחרו על ידי סילברברג בעצמו תוך הסתמכות על תוצאות ההצבעות.

תוכן האנתולוגיה

מרבית סיפורי האוסף הם סיפורי מדע בדיוני קלאסיים פרט לשני הסיפורים "החיים כל כך טובים" ו"ילוד גבר ואשה" אשר כוללים בעיקר מרכיבים של פנטזיה ואימה. 
בין ספרי האוסף ישנם סיפורים בולטים רבים: בין היתר, סיפורו המפורסם של אסימוב, שקיעה (שנכתב כשהיה בן 21 בלבד), הופיע באוסף, הסיפור "מגע ראשון" של מארי לנסטר אשר בו נקבע שם המונח מגע ראשון לראשונה, הסיפור "זירה" של פרדריק בראון אשר נכתב על פיו פרק במסע בין כוכבים באותו שם וכן גם הסיפור "החיים כל כך טובים" שהיווה בסיס לפרק בשם דומה בסדרה אזור הדמדומים.
הסיפור "רק אמא" הוא הסיפור היחיד באוסף שכתוב באופן בלעדי על ידי אשה, הסופרת ג'ודית גרוסמן (תחת שם העט ג'ודית מריל). נוסף לכך הסיפור "חלכן היה נמזר" שכתבה קתרין מור ביחד עם בעלה, הנרי קטנר. באותה תקופה לא היו כותבות רבות בסוגה הספקולטיבית בכלל ובמד"ב בפרט.

התרגום העברי

האנתולוגיה תורגמה לעברית בשנת 1981 בהוצאת עם עובד ויצאה במהדורה חדשה בשנת 2007 במסגרת אותה הוצאה. אחד מהיבטי תרגום הוא ההחלטה של לוטם להימנע מהשימוש במושגים "חייזר" לתיאור יצור מן החלל החיצון והעדפת השימוש במילה הפחות נפוצה "נכרי".
התרגום יצא לראשונה בשני כרכים כאשר הכרך הראשון הכיל את אחד עשר הסיפורים האחרים והשני את כל השאר. התרגום המחודש איגד את כל הסיפורים תחת כרך אחד (בהתאם למקור).
בנוסף, המתרגם כלל לפני כל סיפור תיאור קצר של מאפיינים של הסיפור וכן לעיתים גם מאפיינים של הסופרים שכתבו אותו.

ביקורות

הביקורות לספר היו אוהדות ברובן, אולם ראוי לציין את הביקורת של הסופר אלג'יס בדריס שביקר את בחירת הספרים וסיכם בכך ש"אכן מדובר במבחר רחב של סיפורי מדע בדיוני, אבל כדאי להשאיר מקום לספר נוסף על המדף".
ז'אן סיבליוס

ביוגרפיה

סיבליוס נולד למשפחה דוברת שוודית בעיר המנלינה (Hämeenlinna) בדוכסות הגדולה של פינלנד, אשר הייתה בזמנו מדינה כחלק מהאימפריה הרוסית. שמו המלא היה יוהאן יוליוס כריסטיאן סיבליוס (Johan Julius Christian Sibelius). סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בשנת 1885. הוא החל לימודי משפטים באוניברסיטה בהלסינקי, אולם עד מהרה פרש מלימודיו. בהיותו סטודנט אימץ את השם ז'אן, גרסה צרפתית לכינויו המשפחתי. הוא נשלח לבית ספר ידוע ללימוד השפה הפינית. ניתן לראות את לימודיו אלו כחלק מהתעוררות התנועה הרומנטית-לאומית בפינלד באותם ימים. הלכי רוח אלו היוו חלקים מכריעים ביצירותיו ודעותיו של סיבליוס.
בין 1885 ל-1889 למד מוזיקה בבית הספר למוזיקה של הלסינקי (הנקרא כיום אקדמיית סיבליוס). מורהו היה מרטין וגאליוס. סיביליוס למד נגינה בכינור והמשיך את לימודיו בברלין (בין 1889 ל-1890) ווינה (בין 1890 ל-1891). סיבליוס התחתן ביוני 1892. לו ולרעייתו נולדו שש בנות. 
יצירותיו הידועות ביותר הן "פינלנדיה", "וולס טריסטה", ה"קונצ'רטו לכינור ברה מינור", "הברבור מטואונלה" והסדרה הקרליאנית. הוא כתב יצירות רבות נוספות, כולל כאלו המושפעות מה"קאלוואלה", שבע סימפוניות, מעל 100 שירים לשירה ופסנתר, מוזיקת רקע לשלושה עשר מחזות, אופרה ("Jungfrun i tornet", "העלמה במגדל"), מוזיקה קאמרית (כולל עבור רביעיית מיתרים), מוזיקת פסנתר, 21 יצירות של שירי מקהלה, ומוזיקה טקסית של הבונים החופשיים.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא חדל מלחבר יצירות.
סיבליוס מת מדימום מוחי ב-20 בספטמבר 1957.

סגנונו המוזיקלי

ז'אן סיבליוס היה חלק מתוך גל של מלחינים אשר קיבלו את נורמות הקומפוזיציה של המאה ה-19, אולם חיפשו בהתמדה כיצד לפשט את המבנה הפנימי של המוזיקה. בדומה לאנטונין דבוז'אק חיפש סיבליוס לחנים אופייניים אשר להם אופי לאומי, אך בו בזמן הביא גישה ייחודית ואידיוסינקרטית. הוא הושפע מפרוצ'ו בוזוני ופיוטר צ'ייקובסקי, אשר השפעתו ניכרת לדוגמה ביצירתו "סימפוניה מספר 1 במי מינור" מ-1899. יצירות של סיבליוס מתאפיינות בפיתוח של קטעים בתוכן בהדרגתיות עד לסיומן הגדול. המיזוג ביניהם הוא לעיתים כה מרשים עד כי יש החושבים כי הוא נהג להתחיל את העבודה על יצירותיו דווקא מן האמירה הסופית שלהם.
עבודותיו הגדולות האחרונות היו הסימפוניות השישית והשביעית שלו, מוזיקת רקע למחזהו של שייקספיר "הסערה", ו"טפיולה" (Tapiola). סיבליוס צוטט כמי שאמר כי "בעוד מלחינים אחרים נוהגים להגיש קוקטיילים, הוא מציע לציבור מים קרים וטהורים".
שמעון מימרן

ביוגרפיה

שמעון מימרן הוא בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, הוא זכה בפרס השחקן המצטיין בתיאטרון הקאמרי בשנת 1996. הופיע בהצגות רבות, בהן: "הילד חולם", "אשכבה" ו"הנשים האבודות מטרויה" של חנוך לוין ובהצגות אחרות כגון: ו"ביקור הגברת הזקנה", "קומדיה של טעויות", "השחקן", "תיקון חצות" ועוד. ישנם גם הפקות עצמאיות שלו - "החקירה", "מן הכנרת", "הפותחן", "מגרד-לי", "מועדון הקופים הירוקים", "הילדים משם" ו"שיעור באלימות". יתר על כן, מימרן שיחק בסדרות "זינזאנה", "היעלמות", "לחיי האהבה", "שלווה", "רצח בטלוויזיה", "המשאית", "שחקנית ספסל", "חיי כלב", "החבר'ה הטובים", "השמיניה" ו"זכותא", בסרטים - "לשחרר את הנסיכה", "אהבות אחרונות", "ההסדר", "תנועה מגונה", בעונה השלישית של "סרוגים" ועוד. בין היתר השתתף בפרסומות טלוויזיה.
כמו כן לימד משחק בבית הספר יורם לווינשטיין ובחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2004 עוסק גם בבימוי. ביים בבתי ספר למשחק ובתיאטרון חיפה ("חי בסרט"), בתיאטרון גשר ("יאקיש ופופצ'ה") ובתיאטרון בית ליסין ("תמונות יפואיות"), ב-2009 שיחק בסרט "ילדה גדולה".
שיחק בתיאטרון בית ליסין בהצגות "תקלה קלה", "בראנז'ה" ו"ולנטינו", ב"רעב" בתיאטרון תמונע ובהצגת יחיד "לפגוש את חנוך לוין". בנוסף, משחק בסדרה "המיוחדת" בתור הפסיכיאטר.
בדצמבר 2012 גילם את שמעון צור בהצגה "אהבת הדסה", דרמה משפחתית על עליית יהודי תימן ארצה, לצד נלי תגר.
ממרץ 2015 הוא משחק את גופר ב"חתולה על גג פח לוהט" בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2017 הופיע בסרטו של שבי גביזון "געגוע". וכן בעונה השנייה של הסדרה "איפה אתה חי?". בשנת 2018 שיחק בסרטו של צחי גראד -"הבן דוד".
כמו כן בימים אלו הוא מופיע עם הרכבו במופע מוזיקלי ספרותי הנקרא "שירים באשדודית".
ג'אנט ל. נורווד

ביוגרפיה

נורווד נולדה וגדלה במדינת ניו ג'רזי. היא קיבלה תואר ראשון בכלכלה ממכללת ניו ג'רזי לנשים (כיום חלק מאוניברסיטת ראטגרס) ב-1945. לאחר מכן קיבלה תוארי מוסמך ודוקטור בכלכלה מאוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס. לאחר מכן לימדה במכללת וולסלי והייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת טאפטס.
ב-1963 החלה לעבוד בלשכה לסטטיסטיקה של נתוני עבודה של ממשלת ארצות הברית (BLS). היא התקדמה בסולם הדרגות, ב-1979 מונתה לתפקיד נציבת הלשכה על ידי הנשיא קרטר. כהונתה כנציבה הוארכה פעמיים על ידי הנשיא רייגן. כן כיהנה תחת הנשיא ג'ורג' בוש.
במהלך עבודת בלשכה הייתה אחראית במשך כ-10 שנים על הפיתוח והאמידה של מדד המחירים לצרכן בארצות הברית, וכן של המדד הבינלאומי המקביל. היא הייתה אחראית להשקה של סקר המחירים שלפיו חושב המדד. כנציבה טיפחה את הקשרים בין הלשכה ובין קהילת המחקר האקדמית, ואת שיתוף הפעולה עם ארגונים פדרליים אחרים שעסקו בסטטיסטיקה לאומית, וביניהם לשכת מפקד האוכלוסין והמרכז הלאומי לסטטיסטיקה של נתוני בריאות. במהלך 13 שנות הכהונה שלה כנציבה העידה בפני הקונגרס 137 פעמים.
נורווד לא היססה למתוח ביקורת על אישי ציבור כאשר היה צורך בכך. במקרה אחד התעמתה עם הנשיא ניקסון כאשר ניסה לגרום לשינוי נוסח של פרשנות לנתונים בהודעה לעיתונות לה הייתה אחראית. כן פירסמה הודעה בה ביקרה אמירה של הנשיא רייגן שאמר כי "כאשר אנשי הלשכה אינם אוהבים את הנתונים הם משנים אותם", בהתייחסו לנתוני האבטלה. נורווד הבהירה כי אי ההבנה של הנשיא נובעת מכך שהלשכה מפרסמת שתי סדרות של נתונים: האחת ללא תקנון, והשנייה עם תקנון להשפעות עונתיות.
ב-1991 פרשה נורווד מתפקידה כנציבת הלשכה והייתה לחוקרת בכירה במכון המחקר Urban Institute, שם עבדה עד 1999. במקביל, מונתה ב-1993 על ידי הנשיא בוש ליושבת ראש הוועדה המייעצת לעניין דמי אבטלה, כהונתה בתפקיד זה הוארכה על ידי הנשיא קלינטון, והיא שירתה בו עד 1996.
נורווד סיכמה את שנות עבודתה בממשל הפדרלי ואת חזונה לעתיד הסטטיסטיקה בממשל בספר שהוציאה לאור בשנת 1995.

הכרה מקצועית

נורווד נבחרה כחברת כבוד של האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1974 והייתה נשיאת האיגוד בשנים 1989–1990. כן הייתה חברת כבוד של החברה המלכותית לסטטיסטיקה וחברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה. הוענקו לה תוארי דוקטור כבוד מטעם אוניברסיטת קארנגי מלון, האוניברסיטה הבינלאומית של פלורידה, אוניברסיטת ראטגרס ואוניברסיטת הארוורד.
בשנת 2002 הכריז בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם כי פרס על שמה יוענק מדי שנה לסטטיסטיקאית בעלת הכרה בינלאומית שתרמה תרומה משמעותית לסטטיסטיקה.
ניסוי רתרפורד

ניסוי רתרפורד (הקרוי גם ניסוי עלה הזהב וניסוי גייגר-מרסדן) הוא ניסוי שנעשה בשנת 1909 על ידי הנס גייגר וארנסט מרסדן בהדרכתו של ארנסט רתרפורד במעבדות הפיזיקה של אוניברסיטת מנצ'סטר. ניסוי זה תרם תרומה מכרעת לפסילת מודל עוגת הצימוקים לתיאור האטום.
הם מדדו את סטיית חלקיקי האלפא שנותבו לעלה דק מזהב. על פי המודלים באותה העת, חלקיקי האלפא היו אמורים לסטות במעלות בודדות לכל היותר, אם בכלל. אולם, תוצאות הניסוי הראו שחלק קטן מהחלקיקים הוסט בזויות הגדולות הרבה יותר מ-90 מעלות. רתרפורד הסיק מהניסוי שהמטען החיובי באטום מרוכז ביותר, באופן כזה שהוא יכול להחזיר חלקיקי אלפא העוברים מספיק קרוב אליו. המסקנה הזו הובילה לפיתוח המודל הפלנטרי.

מתודולוגיה

גייגר ומרסדן הפגיזו מספר עלי מתכת שונים בחלקיקי אלפא שנוצרו משפופרת גז רדיום-ברומיד. מיקרוסקופ דל-עוצמה שימש למדידת פיזור החלקיקים. פרוצדורה זו הצריכה ישיבה בחושך במשך שעות רבות, במהלכן נדרשו גייגר ומרסדן לצפות בהבזקי אור קטנים שנוצרו כתוצאה מפגיעת חלקיקי האלפא במסך אבץ הגופרית.
מגוון עלי מתכות שימשו בניסוי כגון: אלומיניום, ברזל, זהב ועופרת יחד עם עלי זהב בעובי משתנה שנעשו על ידי הצמדת מספר עלים יחד. בהתחשב במסה ובתנע הגבוהים של חלקיק אלפא, התחזיות בנוגע לתוצאות הניסוי היו שהחלקיקים שיעברו דרך עלה במתכת יוסטו במספר מעלות זעיר לכל היותר, אם בכלל (כאשר מספר החלקיקים העובר את העלה יקטן ככל שהוא יתעבה) והשאר יקלטו בעלה.
אולם, הם נדהמו לראות שלמרות שברוב המקרים התאמתו תחזיותיהם, אחד מכל 20,000 חלקיקים, בערך, הוסטו ביותר מ-90 מעלות. אפילו עם עלה בעובי זעיר של 6x10⁻⁸ מטרים (בערך 200 אטומים). התוצאות היו בניגוד לכל הסיכויים שחזה מודל עוגת הצימוקים.

מסקנות

תוצאות הניסוי גרמו תדהמה לחוקרים, שבאה לידי ביטוי בהתבטאותו של רתרפורד שאמר: "זה היה כמעט בלתי יאמן, זה כמו שתירה פגז בקוטר 15 אינצ'ים על חתיכת נייר טואלט, והוא יחזור אליך".
בתחילת 1911 פרסם רתרפורד מודל מתוקן למבנה האטום, הוא נודע כ"מודל הפלנטרי". התוצאות הראו שאטום בעל מטען חיובי מפוזר לא ייתכן, במקום זה הוסק שהמטען החיובי מרוכז. רתרפורד הבין שהאטום הוא ברובו חלל ריק, כשרוב מסתו מרוכזת במרכזו, בגרעין, ושהאלקטרונים מסתובבים סביבו ומוחזקים במסלולם על ידי משיכה אלקטרוסטטית. קוטר הגרעין הוא בסביבות 10⁻¹⁵ מטרים, במרכז אטום שקוטרו הוא בסביבות 10⁻¹⁰ מטרים. חלקיקי האלפא שעברו בקרבת הגרעין הוסטו בחוזקה. רובם לא הוסטו כמעט בכלל מכיוון שהמרחק שלהם מהגרעין היה גדול יחסית.
המודל הפלנטרי שופר על ידי נילס בוהר למודל שנודע כמודל בוהר שהוצע בשנת 1913. לאטום על-פי רתרפורד היו מספר בעיות, העיקרית שבהן הייתה שהאלקטרונים הסובבים את הגרעין, ככל מטען מואץ, אמורים לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) ואיבוד האנרגיה בדרך זו תגרום להם לנוע בספירלה ולהתנגש בגרעין תוך זמן קצר. הניחוש של רתרפורד היה שהגרעין מעניק איזושהי "אנרגיה קושרת" שמאזנת את איבוד האנרגיה באלקטרון.
כריסטין ורדרוס

קריירה

בשנת 1995, ורדרוס החלה להתחרות ברכיבת הרים בניו יורק. לאחר שנתיים עברה להתגורר בקליפורניה כדי להתמקצע בתחום הרכיבה. בשנת 2000 החלה לרכוב באופן מקצועני ונטשה את רכיבת ההרים לטובת רכיבת סייקלוקרוס. בשנת 2002, הצטרפה לנבחרת הלאומית של ארצות הברית וייצגה את ארצות הברית בשלוש תחרויות של אליפות העולם בסייקלוקרוס  מטעם UCI. בנוסף, השתתפה ב-25 תחרויות של גביע העולם, וסיימה בעשירייה הראשונה במספר גביעי עולם, וכן זכתה במקומות הראשונים במירוצים בינלאומיים שונים, לרבות מירוצים של ה-UCI. 
ורדרוס משמשת כשגרירה של הארגון 'Bike Pure' הפועל לקידום יושרה והוגנות בענף הרכיבה המקצועית, וכן עוסקת ככתבת ספורט בתחום רכיבת אופניים במספר מגזיני ספורט רכיבה.

טבעונות

בשנת 1993, ורדרוס אימצה אורח חיים צמחוני. בשנת 2000, עם מעברה לרכיבת אופניים מקצוענית, אימצה אורח חיים טבעוני על מנת לקדם את הישגיה הספורטיביים, אולם לאחר שחקרה את הנושא גם בהיבטים אתיים, החליטה לדבוק באורח החיים הזה גם מסיבות מוסריות ואקולוגיות. היא דוברת מטעם הארגונים 'In Defense of Animals', ועדת הרופאים לרפואה אחראית  והאגודה הטבעונית הפועלים לקידום טבעונות או זכויות בעלי חיים, ומעת לעת מעבירה במסגרת זו הרצאות בנושא טבעונות וספורט.

חיים אישיים

גדלה בניו יורק. מגיל 15 ועד תקופת שהותה באוניברסיטה, ורדרוס עסקה בסייף. משנת 2009, מתגוררת בפלנדריה, בלגיה עם בעלה, אזרח בלגי.
הרברט בן-עדי

הֶרבֶּרט בן-עדי (22 ביולי 1904 – 1977) היה עיתונאי ישראלי שפעל בבאר שבע מ-1949 ועד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, כתב ה"ג'רוזלם פוסט" ו"מעריב" בדרום.

ביוגרפיה

הרברט בן-עדי נולד בקיץ 1904 בכפר הקטן בארץ' שבהונגריה (כיום על גבול קרואטיה), בנם של אברהם ואירה לבית שטרן. בילדותו עבר עם הוריו לבירת האימפריה האוסטרו-הונגרית, וינה. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה למדינה החדשה יוגוסלביה, באזור קרואטיה. ב-1929, לאחר מות הוריו, נעצר על ידי הממשלה הפאשיסטית בגין השתתפות בפעילות אנטי-פאשיסטית. הוא נכלא ללא משפט ועונה במשך חמישה חודשים, שבסופם גורש מהמדינה ומצא מקלט בצ'כוסלובקיה. עם סיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, הצליח בן-עדי להגיע לאנגליה בסיועם של הקווייקרים. הוא שלט במספר שפות: הונגרית, קרואטית, עברית, איטלקית ואנגלית. במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, ובשלוש השנים האחרונות למלחמה (1944–1946) שימש כמתורגמן לגרמנית ואיטלקית במחנות השבויים הבריטיים. לאחר מכן שימש כמתורגמן עבור צבא הכיבוש של ארצות הברית בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה עד 1947. הוא התנדב ל"הגנה", ולאחר קום המדינה, בספטמבר 1948, עלה לישראל והתנדב לשרת במלחמת העצמאות בחיל ההנדסה.
בן-עדי סבל מאסתמה עקב שנים של עבודה במכרות באירופה. בעת שאושפז בבית חולים בתל אביב הכיר את אורה לַבּוֹק, אחות מוסמכת. השניים נישאו ביוני 1949, ועברו לבאר שבע, שם התגורר במשך שארית חייו. במרץ 1950 נולד בנם היחיד, יגאל.
בארץ עבד תחילה בבניין, אך לאור מצבו הבריאותי, נאלץ למצוא את פרנסתו בתחום אחר. לאחר חתימת הסכמי שביתת הנשק ב-1949, החל לשמש ככתב ה"ג'רוזלם פוסט" בנגב (הוא רכש שליטה טובה באנגלית במהלך שירותו הצבאי). בנוסף, שימש ככתב "מעריב" בדרום.
הוא סיקר במיוחד את המתרחש בבאר שבע: את התפתחותה של העיר, את האתגרים שעמה נאלצו תושביה וקברניטיה להתמודד ואת האירועים שהתרחשו בה. כמו כן, הוא היה מצלמיה הראשונים של העיר בשנים שלאחר קום המדינה, אף שלא היה בעל הכשרה מקצועית בתחום זה.
בעקבות ביקורו בארצות הברית ב-1958, החל לכתוב גם עבור ה-Home News Tribune של ניו ג'רזי ועבור ה-Jewish Journal. הוא פרסם מאמרים וטורים עד אמצע שנות ה-70. בשנת 1968 ראה אור ספרו Israel's War for Peace: Private Letters of an Israeli Newspaper Correspondent ("מלחמתה של ישראל לשלום: מכתבים אישיים של כתב-קורספונדנט ישראלי", שבו הופיעו רשימותיו על חיי היומיום בתקופת מלחמת ששת הימים.
אוסף של הזמנות לאירועים שהתקיימו בבאר שבע, שאסף בן-עדי בקפידה, נמסר לארכיון לתולדות ההתיישבות בנגב ע"ש דוד טוביהו, שנוסד ב-1975 באוניברסיטת בן-גוריון ביוזמתו של דוד טוביהו; רבים מההזמנות לאירועים שבאוסף הן העדות היחידה שיש בנמצא להתרחשותם.
בן-עדי נפטר בשנת 1977. הוא זכה באות יקיר באר שבע.]
לאחר מותו נקרא על שמו רחוב קטן בבאר שבע, לא הרחק מדירת החדר ברחוב סמילנסקי שבה התגורר עם הגיעו לעיר.
בשנת 1980 ראה אור קובץ מרשימותיו.
בנו יגאל מתגורר עם אשתו שרה וילדיהם (שרונה שירלי ודרור) בבאר שבע.
שפה רגולרית

בתורת השפות הפורמליות, שפה רגולרית היא שפה פורמלית שאפשר לתאר על ידי אוטומט סופי, האמור לקבוע לגבי מילה נתונה אם היא שייכת לשפה אם לאו. משפחת השפות הרגולריות היא המשפחה הראשונה בהיררכיית השפות של חומסקי.

תכונות מרכזיות של שפות רגולריות

אם  ו-  שפות רגולריות, אז האיחוד שלהן (השפה הכוללת את כל המלים שהן חוקיות באחת משתיהן) גם הוא שפה רגולרית. גם השרשור (השפה בעלת המלים , לכל  ו- ) הוא שפה רגולרית. אם  שפה רגולרית, גם השפה הנוצרת על-ידה (שהיא השפה  שהמלים שלה  מורכבות מקטעים ) היא שפה רגולרית. 
הווה אומר, אוסף השפות הרגולריות סגור תחת פעולות האיחוד, השרשור, והיצירה. משפט Kleene (פורסם ב-1956) קובע שכל שפה רגולרית אפשר לקבל מן השפות הסינגלטוניות (שפות הכוללות מילה יחידה באורך 1), על ידי שלוש פעולות אלה. הוכחת המשפט היא קונסטרוקטיבית: ידוע אלגוריתם לבניית אוטומט המתאר שפה על-פי המבנה שלה כאיחוד, שרשור ויצירה מתוך שפות סינגלטוניות, ובכיוון ההפוך, יש אלגוריתם שיכול לתאר את השפה שאוטומט נתון מקבל, כאיחוד, שרשור ויצירה של שפות סינגלטוניות.
בכל אוטומט אפשר להפוך את המצבים המקבלים ללא מקבלים ולהפך, וכך להחליף את השפה שהוא מקבל, בשפה המשלימה (הכוללת את כל המלים שנדחו קודם לכן). מכאן יוצא שאוסף השפות הרגולריות סגור, בנוסף לפעולות שהוזכרו לעיל, גם תחת הפעולות של לקיחת משלים, חיתוך והפרש. 
ידוע שלכל שפה רגולרית קיים אוטומט יחיד (עד כדי החלפת שמות המצבים), בעל מספר מצבים מינימלי, המתאר אותה. 
משפט חשוב אחר, של Schulzenberger (מ-1965) מתאר את משפחת השפות המתקבלות מן השפות הסינגלטוניות על ידי פעולות האיחוד, השרשור והמשלים: אלו הן כולן שפות רגולריות, המתאפיינות בכך שבאוטומט המינימלי המתאר אותן אין מעגלים (למעט, אולי, לולאות באורך 1). פירושו של דבר הוא שהחבורה למחצה הצמודה לאוטומט מקיימת את הזהות , כאשר n הוא מספר המצבים. 
משפט זה מספק גם קשר ללוגיקה מתמטית: השפות המתקבלות מפעולות איחוד, שרשור ומשלים, הן השפות הרגולריות שאפשר לתאר באופן פורמלי במסגרת שפה מסדר ראשון. את כל השפות הרגולריות אפשר לתאר במסגרת שפה מסדר שני. קיומה של שפה כדוגמת , שהיא רגולרית אבל אינה ניתנת לבניה בעזרת איחוד, שרשור ופעולת המשלים, מוכיח שהיכולת התאורית של שפות מסדר שני חזקה מזו של כל השפות מסדר ראשון.
סוסון עשב דווי

תפוצה

מין זה אנדמי לאוסטרליה. הוא נצפה בקרבת החוף במערב אוסטרליה.

אטימולוגיה

שמו המדעי של הדג (dewysea) נקרא על שם מרי 'דווי' לווה (Mary 'Dewy' Lowe) כהקרה על אהבתה לים והמחקר והשימור של דרקוני הים

טקסונומיה

מין זה תואר לראשונה בשנת 2015 על ידי חוקרי הטבע ג'וזפין סטילר (Josefin Stiller), נרידה וילסון (Nerida G. Wilson) וגרג ראוז (Greg W. Rouse). צילם ותיעוד של פריטים חיים של המין נעשה בפעם הראשונה בחוף המערבי של אוסטרליה על ידי חוקרים במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מסן דייגו באפריל 2016
בעקבות המידע שנמצא על המין, הוא שוייך לסוג Phyllopteryx והיה למין השני שמתואר בסוג אחרי סוסון עשב מצוי.