google/wiki40b huggingface dataset:
לב הארגמן

עיצובו של העיטור

העיטור מעוצב כמדליה בצורת לב סגול עם שוליים מוזהבים בגודל של 35 מ"מ. במרכזו של הלב משובצת תמונת פרופיל של ג'ורג' וושינגטון ומעליה מופיע שלט האצולה שלו (מגן לבן המוטען בשני פסים אדומים ובשלושה כוכבים אדומים בצ'יף) בין שני ענפי עלים ירוקים. בצידה האחורי של המדליה חרוט המשפט FOR MILITARY MERIT (מאנגלית: "בעבור הצטיינות צבאית"). למדליה מוצמד סרט בצבע סגול עם שוליים לבנים. האות המייצג את העיטור כצבע הסרט והוא בגודל של 35 מ"מ, כאשר רוחבו של הפס הסגול - 29 מ"מ והשוליים הלבנים רוחבם 3 מ"מ כל אחד. כיתר העיטורים הצבאיים האמריקניים, הענקות מרובות מצוינות בתוספת של כוכבים על הסרט או האות (לחיילי המרינס, הצי ומשמר החופים) או עלים (לחילי צבא היבשה וחיל האוויר).

היסטוריה

לב הארגמן המקורי, אשר עוצב כתג ההצטיינות הצבאי, נוסד בידי ג'ורג' וושינגטון, אז המפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, ב-7 באוגוסט 1782. ההוראה המקורית כללה את המשפט הבא: "יפורסם כי אדם העונד לב ארגמן זה, הקיז את דמו להגנת מולדתו ויזכה להוקרתם של אנשי ארצו." תג ההצטיינות הצבאי הוענק בסך הכל לשלושה חיילים אשר לחמו במלחמת העצמאות האמריקנית ולאחר מכן נשכח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-10 באוקטובר 1927 פנה ראש מטה צבא ארצות הברית הגנרל צ'ארלס סומראל אל הקונגרס האמריקני בבקשה להחיות את תג ההצטיינות הצבאי, אולם הצעתו נדחתה. מחליפו של סומראל, הגנרל דאגלס מקארתור, הורה על עבודת מטה מחודשת להשקתו המחודשת של העיטור ב-7 בינואר 1931, במהלכה הוצגו שלושה עיצובים. העיצוב הנבחר הוכר כעיטור צבאי רשמי בפקודה כללית מס' 3 של מחלקת המלחמה ואושררה בפקודה של הנשיא לציון יובל ה-200 ליום הולדתו של וושינגטון.
בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר התכוננה ארצות הברית לפלישה ליפן, היו הערכות שבפלישה יהיו מאות אלפי נפגעים, ולפיכך יוצרו חצי מיליון אותות "לב הארגמן". בשל הטלת הפצצה הגרעינית על יפן לא התבצעה הפלישה בסופו של דבר. מאז ועד היום לא עלה מספר הנפגעים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בכל המלחמות על מספר זה, וכיום נותרו כ-120,000 אותות שטרם הוענקו. בשל היתרה הקיימת, מקבלים מפקדים בעיראק ובאפגניסטן לידיהם אותות כאלה כדי שיוכלו להעניקם לחיילים שנפצעו בקרב מיד, ללא המתנה.
בין מקבלי העיטור בעבר ניתן למצוא את נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'ראלד קנדי, מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי, השחקנים ג'יימס גארנר (פעמיים), צ'ארלס ברונסון והסופר קורט וונגוט.
שני לוחמים מחזיקים בשיא - 9 עיטורים על פציעות שונות: אירווין פרסר ואלברט אירלנד.
משה אהרן פולייב

הרב משה אהרן פולייב (בכתיב מיושן: פאלייעוו; באנגלית: Moshe Aaron Poleyeff; ה'תרמ"ח, 1888 - ה'תשכ"ז, 1967) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, כיהן כראש ישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק במשך למעלה מארבעים ושש שנה.

ביוגרפיה

נולד לרב ישראל פולייב בטימקוביץ הסמוכה לסלוצק בפלך מינסק שבאימפריה הרוסית, כיום בבלארוס. למד בישיבת סלוצק והיה תלמידו המובהק של רבי איסר זלמן מלצר שגם סמך אותו לרבנות בשנת ה'תר"ע, 1910. הוא השתתף גם בעריכת כתב העת התורני "יגדיל תורה" שיזם רבו.
בשנת ה'תר"פ, 1920, היגר לארצות הברית. עם הגיעו לניו יורק מינה אותו הרב דב רבל כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק, תפקיד בו נשא עד לפטירתו.
חתנו אהרן דב רוזנבוים (נפטר כ"ג באדר א' ה'תשס"ה) היה איש חינוך והתגורר בניו ג'רזי.
אגנס הלר

ביוגרפיה

אגנס הלר נולדה בבודפשט למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אביה, שהיה דובר גרמנית ובעל השכלה משפטית, סייע לרבים להגר מאזור הכיבוש הנאצי בזמן מלחמת העולם השנייה. ב-1944 גורש לאושוויץ, שם מת לפני תום המלחמה ושואת יהודי הונגריה. אגנס ואמה ניצלו מהגירוש.
לאחר המלחמה והשואה, בשנת 1947 החלה ללמוד פיזיקה וכימיה באוניברסיטת אטווש לוראנד, אך עברה ללימודי פילוסופיה בעקבות הרושם שהותירה עליה הרצאה של ג'רג' לוקאץ'. באותה שנה הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של הונגריה, אך התנגדה לרעיון הצנטרליזם הדמוקרטי והנאמנות המוחלטת שנדרשה למפלגה ולהחלטותיה. היא גורשה מהמפלגה ב-1949, השנה בה הוקמה הרפובליקה העממית ההונגרית.
ב-1953 פנתה ללימודי דוקטורט בהנחייתו של ג'רג' לוקאץ', וב-1955 החלה ללמד באוניברסיטת בודפשט. ב-1958 פוטרה מהאוניברסיטה עקב סירובה לתמוך בהעמדה לדין של לוקאץ' כמשתף פעולה עם המרד ההונגרי. היא שבה למשרה אקדמית ב-1963, כשהוזמנה להצטרף למכון הסוציולוגי באקדמיה ההונגרית.
לאחר מותו של לוקאץ' ב-1971 התגברו הרדיפות הפוליטיות, והצרת צעדיהם של הלר ושאר חברי אסכולת בודפשט. בשנת 1977 עזבו הלר ובעלה, פרנץ פהר, את הונגריה והשתקעו באוסטרליה. ב-1986 היגרה מאוסטרליה לארצות הברית, וקיבלה משרה בניו סקול בניו יורק, שם לימדה 25 שנים.
נפטרה ב-19 ביולי 2019.
פיטר מונק

פיטר מונק (Peter Munk; ‏8 בנובמבר 1927 - 28 במרץ 2018) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-קנדי ממוצא הונגרי. שימש כחבר מסדר קנדה ודוקטור לשם כבוד של הטכניון.

קורות חייו

מונק נולד בבודפשט ב-8 בנובמבר 1927, במשפחה יהודית מסורתית ממעמד הביניים. אביו היה ליוש מונק (אחיין של ברנט מונקצ'י),  איש עסקים, ואמו קטו לבית אדלר. מונק הוא מניצולי "רכבת קסטנר" שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ. אמו גורשה לאושוויץ והצליחה לשרוד. בשנת 1948 היגר משווייץ לקנדה, שהייתה למולדתו המאומצת. ב-1952 סיים לימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת טורונטו.
מונק נפטר בטורונטו ב-28 במרץ 2018. הותיר אחריו אישה, מלאני לבית בוסנקט, 3 בנות ו-2 בנים.

פעילות עסקית

ב-1958 הקים את "קליירטון", מפעל למערכות מוזיקה ביתיות שייחודן היה בעיצובן המודרני. אחד מדגמיו הוצג בסרט "הבוגר".
בהמשך הפך ליזם נדל"ן בינלאומי. את פעילותו זו התחיל בתחום התיירות כשהקים רשת מלונות באיי פיג'י. בהמשך התרחב לאוסטרליה שם רכש את השליטה ברשת מוטלים, אותה שידרג לרשת מלונות ואתרי נופש .Southern Pacific Hotel Corp. כשמכר אותה ב-1981 היו לחברה 80 מלונות ואתרי נופש. בשנת 1994 רכש את "טריזק", חברת נדל"ן קנדית כושלת, השביח אותה והפך לקרן ריט. ב-2006 החברה, שהייתה אז השלישית בגודלה בארצות הברית, נמכרה ב-4.8 מיליארד דולר. אזור פעילות נדלנ"ית נוספת של מונק היה במדינות הקומוניסטיות לשעבר: הונגריה, סלובקיה, פולין, צ'כיה ורומניה. ב-1999 פתח בבודפשט את קניון WestEnd City, ב-2000 את Pólus City Center בברטיסלאבה, וב-2005 את Silesia City Center בקטוביץ. כיום (2013) הוא מפתח אתר תיירות בעיירה טיווט שבמונטנגרו.
ב-1985 נכנס מונק לתחום כריית הזהב, בהקימו את חברת "באריק" שהוא עדיין (2013) היושב ראש שלה. פעילותה החלה ברכישת מכרה זהב פתוח בנבדה. כיום (2013) "באריק" היא החברה הגדולה בעולם לכריית זהב, היא מפעילה 26 מכרות פעילים ומחזיקה במרבצי הזהב הגדולים בעולם. ב-2010 הפיקה 7.8 מיליון אונקיות זהב.
המשחקים הפאראלימפיים

המשחקים הפאראלימפיים (מכונים גם אולימפיאדת הנכים או פאראלימפיאדה, באנגלית: Paralympic Games) הם אירוע רב-ענפי בינלאומי, בו מתחרים ספורטאים בעלי מוגבלויות. המשחקים הפאראלימפיים העיקריים נערכים בקיץ מדי ארבע שנים, כשמשחקי החורף, המצומצמים יחסית, נערכים שנתיים אחרי כל קיץ פאראלימפי, בחורף, בסמוך ואחרי המשחקים האולימפיים, ובחסות הוועד הפאראלימפי הבינלאומי. 
השם, "המשחקים הפאראלימפיים", מבוסס על המילה היוונית Paraplegia = שיתוק בחלק התחתון של הגוף; לאחר זמן, ומשהתברר כי לא כל המתחרים הם נפגעי שיתוק,  שונה מקור המונח מיוונית, והוא מתבסס כיום על המילה פארא = ליד, ליד המשחקים האולימפיים.

משחקי סטוק מנדוויל

שורשי המשחקים הפאראלימפיים בתחרויות ספורט שאירגן סר לודוויג גוטמן בשנת 1948 והשתתפו בהם לוחמי מלחמת העולם השנייה שסבלו מפגיעה בעמוד השדרה. התחרויות הפכו לאירוע שנתי שנקרא "משחקי סטוק מנדוויל" (על-שם בית החולים שבו נערכו). בשנת 1952 השתתפו בתחרויות גם מתחרים מהולנד, ובכך קיבלו התחרויות צביון בינלאומי.

אירועים משמעותיים בתולדות משחקים

התחרויות הראשונות בסגנון אולימפי לספורטאים נכים נערכו ברומא, 1960, בסמוך לאולימפיאדה שנערכה שם. לראשונה, לא היו מיועדים המשחקים אך ורק לחיילים משוחררים, אלא לכלל נפגעי עמוד השדרה, ובתנאי שהספורטאים יישובים בכיסאות גלגלים. בתחרויות אלה השתתפו 400 ספורטאים מ-23 מדינות. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) הוחלט להוסיף למשחקים קטגוריות נכות נוספות, ולאפשר למגוון רחב יותר של בעלי לקויות לקחת חלק במשחקים, בטורניר זה השתתפו כבר 1,600 ספורטאים מ-40 מדינות שונות. 
אבן דרך נוספת בתולדות המשחקים הייתה באולימפיאדת הנכים סיאול (1988). היה זה הטורניר הראשון אשר התקיים מיד לאחר הטורניר האולימפי תוך שימוש במתקניו. גם במשחקים שבאו לאחריו, בברצלונה (1992) ובאטלנטה (1996) נעשה שימוש כזה בפועל בטרם הוסכם הנושא באופן רשמי בין הוועד הפאראלימפי הבינלאומי למקבילו האולימפי בשנת 2001. 
במשחקים הפאראלימפיים ה-12, שהתקיימו באתונה בספטמבר 2004, השתתפו 3,846 ספורטאים מ-145 מדינות, שהתחרו ב-19 ענפי ספורט. במשחקים הפאראלימפיים ה-13, שהתקיימו בבייג'ינג ב-2008, השתתפו 4,200 ספורטאים מ-145 מדינות שונות- שיא של משתתפים עד היום.
קינג אדוארד פוינט

היסטוריה

האזור נחקר על ידי המשלחת השוודית לאנטארקטיקה בשנים 1901 – 1904 בראשותו של אוטו נורדנשלד. בשנת 1906 הוא נקרא על שמו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. מאז 1909 שימש קינג אדוארד פוינט כמקום מושבו של המנהלן הבריטי של האי. ב-1925 הקימה ממשלת בריטניה במקום מעבדה ימית כחלק מפעילות המחקר שם.

תחנת המחקר

ב-1 בינואר 1950 הועברה הבעלות על תחנת המחקר מכון המחקר של איי פוקלנד. התחנה אוישה מ-1 בינואר 1952 ועד ה-13 בנובמבר 1969. "הסקר האנארקטי הבריטי" דאג לנוכחות בריטית בתחנה עד 1982.
ב-3 באפריל 1982, עם פרוץ מלחמת פוקלנד, כבשו הכוחות המזוינים של ארגנטינה את ג'ורג'יה הדרומית וסגרו את התחנה. עד מהרה הם גורשו משם במהלך "מבצע תוכי" (Operation Paraquet) והכוחות המזוינים של בריטניה שיחררו את המקום.
קצינים ימיים בריטים מונו למלא תפקידי מכס ופיקוח על הדיג עבור ממשלת ג'ורג'יה הדרומית החל מ-1991 ולצדם הוצב חיל מצב קטן.
ב-22 במרץ 2001 פתח "הסקר האנטארקטי הבריטי" מחדש את תחנת המחקר מטעם ממשלת איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים. רוב המבנים הרעועים נהרסו כדי לפנות מקום למבנים חדשים, למעט "בית התגלית" (Discovery House) משנת 1925 ו"בית הכלא" (Gaol) משנת 1912.
כיום שוהים בקינג אדוארד פוינט 12 אנשי "הסקר האנטארקטי הבריטי" במהלך החורף ומספרם עולה ל-22 בקיץ. שני פקידי ממשל ובעלי תפקידים נוספים מוצבים במקום והם מבצעים חפיפה במהלך שלושת חודשי עונת הדיג החורפית העמוסה. צוות הקיץ מהמוזיאון בגריטוויקן מתגוררים גם הם ביישוב.
ההחזקה הרצופה של התחנה משרתת גם מטרה פוליטית. היא מסייעת לשמור על הריבונות הבריטית כנגד טענתה של ארגנטינה לבעלות על הטריטוריה.
הפעילויות העיקריות בתחנה מתרכזות במחקר הדיג מטעם ממשלת הטריטוריה לטובת מדיניותה לניהול בר-קיימא של הדיג המסחרי ולסיפוק התמיכה הלוגיסטית לפקידי הממשל.
שופכן

מיקום השופכנים

השופכנים מתחילים בכליות שם צורתם דומה למשפך באזור הנקרא אגן הכליה. זה המקום בו הצינוריות של הכליה מעבירות את השתן לשופכנים. משם הם ממשיכים לאורך הדופן האחורית של הבטן, עוברים את השפה הגרמית של האגן ונכנסים לשלפוחית השתן דרך פתחים בחלקה האחורי. החלק של השופכן שממוקם בחלל הבטן נקרא השופכן הבטני והחלק באגן נקרא שופכן האגן.
הליכון שולחני

הליכון שולחני הוא שולחן עבודה הבנוי מעל מסילת כושר.
אדם המשתמש בהליכון שולחני הולך באיטיות על מסילת כושר תוך כדי ביצוען של עבודות משרדיות על שולחן העבודה. המטרה של הליכון שולחני היא שילוב תנועה ותרגול עדין במשימות משרדיות שגרתיות. בכך, מאפשר ההליכון השולחני להחליף את תנוחת הישיבה המקובלת בעבודות משרדיות בהליכה איטית. במהירויות הליכה נמוכות, מרבית האנשים הבריאים מסוגלים לבצע משימות האופייניות לשולחן עבודה כגון הקלדה או שיחה בטלפון.
העיתון ניו יורק טיימס מייחס לד"ר ג'יימס לוין, אנדוקרינולוג מהמרכז הרפואי מאיו קליניק, את ההשראה להליכון השולחני. ד"ר לוין פיתח את הרעיון כחלק מעבודתו בנושא מניעת השמנת יתר, באמצעות הרכבת מדף של מיטת בית-חולים מעל מסילת כושר פשוטה. ד"ר סת' רוברטס, פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת ברקלי, תכנן הליכון שולחני בשנת 1996, וככל הנראה היה המשתמש הראשון במערכת זו.
ישנם מספר סוגים מסחריים של הליכונים שולחניים. חלקם בנויים ממסילות כושר מסורתיות עם שולחן עבודה ייעודי בנוי סביבן, בעוד שאחרים נבנו לשימוש ייעודי כזה מלכתחילה.
הליכון שולחני לא משמש בדרך כלל לשיפור סיבולת לב-ריאה, שכן מרבית המשתמשים בו מוצאים שהליכה בקצב של 1-3 קמ"ש הוא הטווח הנוח ביותר. מחקר שערך ג'יימס לוין במאיו קליניק מגלה כי משתמשים שורפים כ-100 עד 130 קלוריות לשעה במהירויות הנמוכות מ-3 קמ"ש. מחקר שנערך במאיו קליניק בשנת 2007 ועסק בעובדי משרד הסובלים מעודף משקל, קבע כי "אילו זמן הישיבה מול מחשב היה מוחלף בעבודה-תוך-הליכה, שריפת האנרגיה הייתה עולה ב-100 קלוריות לשעה. לכן, אם עובדים הסובלים מעודף משקל היו מחליפים בין שעתיים לשלוש שעות ביום את הישיבה בהליכה, ואם שאר המרכיבים היו ללא שינוי, הדבר היה מביא לירידה במשקל של 20-30 ק"ג בשנה.
ניב ברקוביץ'

ביוגרפיה

ברקוביץ', בנם של הכדורסלן מיקי ברקוביץ' ושלי ברקוביץ', ואחיו של רועי ברקוביץ', גדל ברמת השרון, ושיחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת השרון ושל מכבי תל אביב. בשנת 2004 הצטרף לאוניברסיטת מרקט במילווקי, אך עזב לאחר שישה משחקים בלבד, והצטרף לקבוצה הבוגרת של רמת השרון, שהפכה בינתיים להפועל חיפה רמת השרון. באותה העת ניהל אותה אביו, ואחיו רועי שיחק בשורותיה. בעונתו הראשונה בקבוצה מיעט לשחק, אך בעונה השנייה קיבל יותר דקות משחק. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, וברקוביץ' עזב להפועל חולון, שאף היא שיחקה בליגה זו. בסיומה של עונה זו (2007) עלתה חולון לליגת העל, אך ברקוביץ' נשאר בליגה הלאומית, והצטרף לקבוצת הפועל יקנעם/מגידו. בקבוצה זו היה לראשונה שחקן דומיננטי, כאשר שיחק בממוצע 33 דקות במשחק, וקלע לזכותה 14.6 נקודות. בסיום העונה, הצטרף לעירוני קריית אתא בליגת העל, וגם בה היה שחקן מוביל. בסיום העונה (2009) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בתחילת עונת 2009/2010 הצטרף לקבוצת הפועל עפולה, אך שוחרר ממנה במהלך העונה ושב להפועל חולון. בחודש אוגוסט 2010 חתם במכבי אשדוד. ביולי 2011 חתם בעירוני אשקלון. בקיץ 2012 חתם בבני הרצליה ובעונה לאחר מכן חתם בהפועל אילת.
ברקוביץ' היה חבר בסגל נבחרת הנוער שסיימה במקום השמיני באליפות אירופה שנערכה בסרגוסה ב-2004, ובסגל נבחרת העתודה שסיימה במקום הרביעי באליפות אירופה שנערכה בצ'כוב ב-2005. במדי נבחרת הנוער היה אחד הקלעים הבולטים (שני רק ליוני ניר), אך במדי נבחרת העתודה מיעט לשחק. 
ב-18 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נהריה.
ב-1 באוגוסט 2017 חתם ברקוביץ' לעונה אחת בהפועל אילת.
בקיץ 2018 חתם חתם ברקוביץ' אליצור "איתו" אשקלון, בעונה זו קלע 10.6 נק' בממוצע ו-5.8 אס' והוביל את הקבוצה בעונת הבכורה שלה למקום ה-6 ולרבע גמר הפליאוף.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חיפה
הצי העשירי של ארצות הברית

היסטוריה

הצי הוקם במאי 1943 במטרה להתמודד עם צוללות הצי הגרמני במערכה באוקיינוס האטלנטי. הי היה תחת פיקודו הישיר של אדמירל הצי ארנסט קינג. הצי פורק בתום המערכה. 
בתחילת 2010 הוקם הצי מחדש כפיקוד הסייבר של צי ארצות הברית.
בעיית הסחטן

בעיית הסחטן הוא מושג בכלכלה ובמשפטים המתאר מצב בו ישות יכולה לסחוט ישות אחרת בכוח שגדול מכוחה האמיתי.

בחינה כלכלית

בעיה מתורת המשחקים בה לעיתים עסקה יעילה מחייבת הסכמה של גורמים רבים, שלכל אחד מהם יש זכות וטו, העסקה עלולה לא לצאת לפועל עקב דרישות מופרזות של אחד הגורמים. דרישות אלו ייתכנו כאשר ישנו מידע חסר ביחס לתביעות אשר העלו גורמים אחרים, או ביחס לערך אותו מעניק הצד השני לעסקה.
בעיית הסחטן משקפת כשל שוק הנובע ממודל של בחירה רציונלית. אנו רואים כי הרבה מן ההשקעות הללו, בייחוד השקעות שנעשות לצורך בדיקת הכדאיות, הן השקעות ייחודיות המתאימות לעסקה ספציפית (investment specific), במובן זה שלא ניתן להחזירן במלואן או בכלל, במידה והחוזה לא יוצא אל הפועל. כך, להשקעות אלו אין ערך מחוץ למערכת החוזית בין הצדדים.
הוצאות הללו נקראות "הוצאות שקועות" . בהנחה שצד א' צופה את הדינמיקה הזאת מראש, השקעתו עלולה להיות נמוכה מההשקעה האופטימלית, השקעה הממקסמת את התועלת החוזית, עקב חששו כי הדבר יחליש את כוח המיקוח שלו, שכן אם צד ב' יודע שהוצאות אלו הוצאו, הוא עלול לנצל את עמדת המיקוח העדיפה שלו על ידי התעקשות על מחיר גבוה יותר ממה שסוכם. בכך הוא מגדיל את חלקו בעוגה החוזית על חשבונו של הצד השני. כך למעשה נוצרת "בעיית הסחטן" (hold-up problem).

בחינה חקיקתית

מצב זה של השקעה טרומית נמוכה מזו האופטימלית מכונה השקעת חסר (under-investment), או הסתמכות חסר (under-reliance), והוא נראה כמעט בלתי נמנע במצב בו צד למשא ומתן נדרש להשקיע השקעה טרומית, כאשר היקף ההשקעה היא פונקציה של הערך העודף שהשקעה זו תניב לו מהעסקה. במצב בו אין כל הגנה על הוצאות הסתמכות טרום חוזיות, כך שהסיכון להפסיד את השקעות הללו מגולגל במלואו על אותו צד שמשקיע אותם. הסתמכות טרום חוזית תהפוך ליקרה יותר, נדירה יותר וסבירה פחות, עד אשר תיעלם כליל. בהיותנו מונחים על ידי מטרה נורמטיבית של יעילות כלכלית, נראה כי אין מנוס מהמסקנה המקדמית כי יש לאמץ משטר כלשהו המטיל אחריות כלשהי על השקעות טרום חוזיות בנסיבות מסוימות.
בבצ'וק ובן שחר מציגים במאמרם ניתוח המראה כי אימוץ משטרים קשיחים וחד משמעיים בכל הנוגע להסתמכות טרום חוזית, כגון אחריות מוחלטת או אי-אחריות כלל, יובילו להשקעות טרום חוזיות לא יעילות: משטר חוזי לפיו לא מוטלת אחריות טרום-חוזית כלל, יוביל להשקעת-חסר מהסיבות שתוארו לעיל, ואילו אימוץ משטר המטיל אחריות מוחלטת יוביל לתוצאה לא יעילה אחרת של הסתמכות-יתר (over-reliance), כיוון שהוא יוצר סיכון מוסרי (Moral Hazard) בכך שהוא מטיל את האחריות לפתחו של הצד המבקש לסגת מהמשא ומתן ללא כל קשר לסבירותה של ההשקעה.
סיכון מוסרי זה מתעורר במקרה זה שכן המסתמך "מבוטח" בפני הפסד השקעתו ומסיבה זו הוא מתעלם מהעלויות החברתיות שפעולותיו גורמות. עם זאת, ניתן לפתור זאת באמצעות כלל פשוט לפיו תחת דוקטרינת ההשתק, אדם שהשקעת ההסתמכות שלו עולה על הסכום שבית המשפט יכיר בו כסביר, לא יקבל חזרה את מלוא הוצאותיו, אלא, רק את אותו חלק שהוכר כסביר. בצורה זו יאלץ המסתמך ביתר לשאת בהפרש בעצמו. לכאורה, הגבלה שכזו מספקת את התמריץ להימנע מהסתמכות יתר.
אולריך בורובקה

בורוסיה מנשנגלאדבך

בורובקה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה מנשנגלאדבך בעונת 1981/82, תקופה קצרה לאחר תור הזהב של בורוסיה מנשנגלאדבך בשנות ה-70. כבר בעונת 1982/83 הפך בורובקה לשחקן הרכב בקבוצה, אך בשנים הראשונות שלו בבורוסיה מנשנגלאדבך, הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישגיה משנות ה-70, וסיימה בחלק התחתון של הטבלה. עם זאת, בעונת 1984/85 סיימה גלדבאך במקום הרביעי, כשבורובקה תורם חמישה שערי ליגה. בעונת 1983/84 בורוסיה מנשנגלאדבך הייתה קרובה לזכות בגביע הגרמני, אך הפסידה בבעיטות הכרעה לבאיירן מינכן לאחר 1-1 בתום 120 דקות. בורובקה הבקיע את הפנדל שלו, שלא הועיל לגלאדבך. בקיץ 1987 עזב בורובקה את בורוסיה מנשנגלאדבך לאחר שצבר 149 הופעות ליגה בהן הבקיע 11 שערים, וחתם בורדר ברמן.

ורדר ברמן

כבר בעונתו הראשונה של בורובקה בורדר ברמן, הוא התחבר עם אוהדי הקבוצה שכינו אותו "הגרזן", עקב משחקו הקשוח. בורובקה סייע לקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה, לראשונה מזה 23 שנים בעונת 1987/88, כאשר הבקיע את שער הניצחון של ברמן מול וולדהוף מנהיים, שהבטיח לברמן את האליפות כבר בחודש אפריל. בעונות 1988/89 ו-1989/90 ורדר ברמן הפסידה בגמר הגביע הגרמני. בגמר של 1988/89, בו הפסידה ברמן 4-1 לבורוסיה דורטמונד, בורובקה לא שותף. בגמר של 1989/90, בו הפסידה ברמן 3-2 לקייזרסלאוטרן, בורובקה פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-52 על ידי מנפרד בורגסמולר, כשהתוצאה הייתה 3-0 לקייזרסלאוטרן. לאחר שתי אכזבות בגמרי הגביע, בעונת 1990/91 זכתה ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון על פ.צ. קלן בבעיטות הכרעה לאחר ש-120 דקות הסתיימו בתוצאה 1-1. בורובקה הבקיע את הפנדל המנצח עבור ורדר ברמן. בעונת 1991/92 היה בורובקה שותף לזכייה של ורדר ברמן בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על מונקו. בעונת 1992/93 זכה בורובקה עם ורדר ברמן באליפות השנייה שלו בקבוצה, בפער של נקודה אחת מהסגנית באיירן מינכן. בעונת 1993/94 זכה בורובקה עם ורדר ברמן בפעם השנייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על רוט-וייס אסן. בורובקה נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-84, במקומו של אנדראס הרצוג. בתום עונת 1995/96 עזב בורובקה את ורדר ברמן עם חמישה תארים, לאחר שהבקיע שמונה שערים ב-239 הופעות ליגה.

שלהי הקריירה

לאחר שעזב את ברמן, בורובקה שיחק בטאסמניה ברלין, בהאנובר 96 ששיחקה אז בליגה השלישית, שם שיחק רק חודש, ובוידז'ב לודז' מליגת העל הפולנית, עמה זכה באליפות, על אף ששיחק רק שמונה משחקי ליגה. לאחר מכן שיחק במועדוני חובבים בגרמניה, עד פרישתו בשנת 2000. בנוסף, בורובקה החל לאמן מספר קבוצות חובבים, את חלקן הוא אימן במקביל להיותו שחקן.

קריירה בינלאומית

לבורובקה שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, כולן בשנת 1988. בורובקה השתתף עם הנבחרת ביורו 1988 הביתי, בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת הולנד, ופתח בכל ארבעת המשחקים.

חיים אישיים

בשנת 2012 בורובקה הוציא אוטוביוגרפיה המתארת את חייו ככדורגלן, וסיפר בה שהתמכר לאלכוהול בתקופה ששיחק בורדר ברמן, ואף ישב במעצר בגין תקיפת אשתו, ממנה התגרש. בשנת 1996 התנגש עם רכבו בעץ ואף ניסה להתאבד בבליעת כדורים. בשנת 2000 שוכנע בורובקה על ידי חבריו להיכנס למכון גמילה מאלכוהול, ותהליך הגמילה עבר בהצלחה.
הטבלה המחזורית

הטבלה המחזורית או המערכה המחזורית (באנגלית: the periodic table of elements), המכונה טבלת מנדלייב היא שיטת מיון (טקסונומיה) שהוצעה לראשונה על ידי הכימאי הרוסי דמיטרי מנדלייב ב-1869, ומציגה את כל היסודות לפי המספר האטומי והסמל הכימי של האטומים שלהם. מנדלייב גילה מחזוריות בתכונות הכימיות של היסודות, כאשר הם מסודרים מן הקל אל הכבד. בעת שנבנתה הטבלה, המספרים האטומיים היו לא יותר ממספרים סידוריים שניתנו ליסודות על-פי המשקל שלהם, אך 70 שנה מאוחר יותר פותחה תאוריה שהסבירה את הקשר בין המספר האטומי למבנה הפנימי של אטומי היסודות.
בתקופה שבה הציע מנדלייב את שיטתו הוצעו גם שיטות מיון אחרות, למשל שיטה שפותחה על ידי גוסטבוס דטלף הינריכס. טבלת מנדלייב נחשבת לשיטה המוצלחת ביותר, שכן הניבויים שלה הם המדויקים ביותר. מנדלייב, באמצעות הטבלה שבנה, הניח את התשתית לתאוריית התורה האטומית. הוא הצליח למצוא קשר בין צפיפות היסודות לאופי התגובה שלהם בתהליכים כימיים. את הגילוי הזה הוא ניצל לפיתוח מודל מתמטי שמאפשר ניבוי של תכונות היסודות על פי צפיפותם. יסודות בולטים שטבלת מנדלייב ניבאה הם סקנדיום, גליום וגרמניום, שלא היו ידועים בעת שנערכה, והתאימו במדויק למקומות החסרים בטבלה ולתכונות המצופות לפי המקום.

חלוקות שונות של הטבלה המחזורית

מלבד הטבלה המחזורית הרגילה, שבה היסודות מחולקים לפי מחזור, קבוצה וסוג, ניתן לחלק את היסודות הכימיים לקבוצות אחרות:
מפרץ ניקויה

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוקטובר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,562 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (432 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (31 מ"מ גשם).
מועדון כדורסל גני תקווה (כדורסל נשים)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2009 והתבססה בעיקר על שחקניות וותיקות. בתום עונתה הראשונה העפילה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. 
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר ניצחון 1-2 בסדרה מול קבוצת אליצור תל אביב.
בעונת 2011/12 סיימה הקבוצה את העונה במקום הרביעי בטבלה ונעצרה ברבע גמר הפלייאוף מול קבוצת מכבי בנות אשדוד, שזכתה לבסוף באליפות.
בתחילת עונת 2012/13 שונה שם המועדון ל"מועדון כדורסל גני תקווה", בעקבות הפסקת התמיכה הכספית מצד עיריית קריית אונו, תייצג הקבוצה את היישוב גני תקווה בלבד ותשתתף במסגרת הליגה הלאומית.
הנרי אונגר (פרופסור)

ביוגרפיה

אונגר נולד בברלין שבגרמניה. למד וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברלין, ובשנת 1932 החל בהתמחות בלימודי הפתולוגיה. בשנים 1933-1934 עבד במכון הפתולוגי של אוניברסיטת ברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון פוטר אונגר בשל חוקי הגזע, ומייד לאחר מכן עזב את גרמניה עם משפחתו.
בשנים 1934-1935 סיים את התמחותו בפתולוגיה, בבית החולים מונטיפיורי בניו יורק. לאחר עלייתו לארץ ישראל בסוף שנת 1935, הצטרף לצוות העובדים של המכון הפתולוגי של בית החולים הדסה בהר הצופים בירושלים.
בעקבות מלחמת השיחרור ופינוי בית החולים הדסה מהר-הצופים בשנת 1948, אירגן אונגר את המכון הפתולוגי הזמני שפעל במבנים מאולתרים במרכז ירושלים. הוא גם השתתף בוועדת הבנייה של בית החולים הדסה, והמכון הפתולוגי שתוכנן ונבנה בעין כרם. עם הקמת בית הספר לרפואה בירושלים בשנת 1949, נתמנה אונגר למרצה בכיר, והחל ללמד סטודנטים לרפואה. משנת 1950 ועד לפרישתו בשנת 1976, ניהל פרופ' אונגר את המכון הפתולוגי.
בנוסף להתעניינותו במקצוע הפתולוגיה, היה אונגר חבר במרכז ההסתדרות הרפואית, והשתתף בקביעת ההחלטות היסודיות של גוף זה, ובתקופה מסוימת אף היה יושב ראשה. 
לאחר פרישתו מניהול והוראה, המשיך אונגר לעסוק במחקר מדעי על לפטירתו ביולי 1991. הנושא המרכזי במחקרו הניסויי היה הפתולוגיה של הכבד. בחלק הטכני של מחקרו ובפיתוח שיטות הסטו-כימיות נעזר באשתו רות, שעבדה אתו כאסיסטנטית. תחום מחקר נוסף של אונגר היה מחקר אפידמיולוגי של הסתיידות העורקים אותו ערך בסיוע של מכוני הבריאות NIH האמריקניים.