google/wiki40b huggingface dataset:
רינה גנור

ביוגרפיה

גנור (גרינבאום) נולדה במזרח אירופה כבת בכורה למשפחה בת ארבעה ילדים שעלתה לישראל ב-1957 והקימה חנות בגדים בתל אביב. ב-1962 התחתנה עם ישראל פוליאקוב, אך כעבור זמן קצר השניים התגרשו.

קריירה

ב-1964 החלה את דרכה הקולנועית בסרט שהתבסס על סדרת התסכיתים הפופולרית "משפחת שמחון". באותה שנה אף שיחקה בהצגת התיאטרון "סאמי ימות בשש".
ב-1966 שיחקה בסרט "הטל צל ענק", אודות חייו של האלוף דוד מרכוס. כמו כן, גילמה ב-1966 את אחד התפקידים הנשיים הראשיים, קרולינה בת הגביר, בסרט "שני קוני למל". ב-1968 שיחקה בסרט "תעלת בלאומילך" בכיכובו של בומבה צור.
מאז 1970 הפסיקה גנור להופיע בסרטים, והופיעה בתפקידים קטנים בתיאטרון.
מחברת הזהב

על הספר

מבנה הספר הוא כזה: ישנו רומן מרכזי בן ארבעה פרקים, בשם נשים משוחררות. בין פרק לפרק מפרידים קטעים של ארבע המחברות, שהם יומניה של אנה ווּלף הכותבת ארבעה יומנים בו זמנית, המַחברת השחורה, זכרונותיה של אנה ברודזיה במהלך מלחמת העולם השנייה. האדומה, חוויותיה של אנה בתור חברת המפלגה הקומוניסטית. הצהובה, רומן מתמשך אשר נכתב על בסיס הסיום הכואב של יחסי אנה עם מייקל, והכחולה, יומנה האישי של אנה שם היא רושמת את זכרונותיה, חלומותיה, ורגשותיה. כשמסכמת את כולם בסוף הספר "מחברת הזהב".
מקרומולקולה

מקרומולקולה היא מולקולה גדולה מאד, שנוצרה לרוב כתוצאה מפלמור של תת-יחידות קטנות יותר. בביוכימיה, המושג מתייחס לארבעת הביופולימרים העיקריים, חומצות גרעין, חלבונים, פחמימות, וליפידים. היחידות הבסיסיות של מקרומולקולות הנוצרו מפלמור הן מונומרים.

תכונות

מקרומולקולות הן בעלות תכונות פיזיקליות ייחודיות. לדוגמה, מולקולות ה-DNA יכולות להשבר בקלות, וזאת בניגוד לאופיין של מולקולות קטנות יותר. דוגמה נוספת היא אי-המסיסות היחסית שלהן במים וממסים דומים. רבות מהמקרומולקולות דורשות מלחים או יונים על-מנת להתמוסס במים. בדומה לכך, חלבונים רבים יעברו דנטורציה כאשר ריכוז הממס שלהם גבוה מדי או נמוך מדי.
קהילת שער השמים

קהילת שער השמים (נהגה בהברה אשכנזית: שער הַשוֹמַיִם; באנגלית: Congregation Shaar Hashomayim) היא קהילה יהודית אורתודוקסית בפרבר ווסטמאונט שבמונטריאול, קוויבק, קנדה. הקהילה התאגדה כבר בשנת 1846. בית הכנסת של הקהילה הוא בית הכנסת האורתודוקסי הגדול בקנדה.

היסטוריה

במקור שכרה הקהילה שטח ברחוב סנט ג'יימס בווסטמאונט, בית הכנסת הראשון הקבוע של הקהילה נבנה ב-1859. בשנים 1885–1886 בנתה הקהילה מבנה חדש ומפואר ברחוב מק'גיל בעלות של 40,000$, בבניין זה פעלה הקהילה קרוב לארבעים שנה.
ב-1902 התמנה הרב הרמן אברמוביץ כמנהיגה הרוחני של הקהילה, תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-1947.
בעקבות הגירה פנימית של האוכלוסייה היהודית ובשל גידול במספר חברי הקהילה, הוחלט לחפש מקום חדש ומתאים באזור מערבי יותר בעיר. ב-1920 רכשה הקהילה מגרש למבנה חדש בשדרות קנסינגטון בעיר. אבן הפינה הונחה בידי נשיא הקהילה ליון כהן  בשנת 1921. חנוכת בית הכנסת התקיימה ב-17 בספטמבר 1922. הריהוט של בית הכנסת ברחוב מק'גיל, ארון הקודש ומדרגות השיש, הנברשות והספסלים נמכרו לקהילת "בית שלמה" בעיר.
המבנה הנוכחי של בית הכנסת נחנך בשנת 1948. בשנה זו התמנה מנהיג רוחני חדש לקהילה, הרב וילפרד שוחט, ששימש בתפקידו זה בארבעים ושבע השנים הבאות, עד פטירתו ב-1995.
ב-1967 ביצעה הקהילה פרויקט הרחבה גדול, בית הכנסת עצמו הורחב כדי שיוכל להכיל את המתפללים הרבים בימים הנוראים. בשנה זו מנתה הקהילה 1,750 משפחות ובהן 4,000 נפשות.
בעשור הראשון של המאה ה-21 בוצע שיפוץ גדול נוסף במבני הקהילה. ומונה רב חדש, הרב אדם שייאר. הקהילה יזמה וביצעה הקמת עירוב בווסטמאונט. כן הותקנה בבית הכנסת מערכת סאונד שהותאמה לשימוש בשבת באישור מכון צומת. ב-2013 הצטרפה לצוות הרוחני של בית הכנסת, מהר"ת (=מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית) רחל קוהל-פיינגולד, מהרבניות האורתדוקסיות הראשונות שהוסמכו לתפקיד זה.
בין מי שגדלו בקהילה וזכו לפרסום רב: הזמר לאונרד כהן שאביו נתן היה בנו של נשיא הקהילה, והאדריכל ויזם הנדל"ן הקנדי מקסוול מיירון קלמן .
קידוד גדל

בלוגיקה מתמטית, מספר גדל (Gödel) הוא פונקציה המקצה לכל סמל ונוסחה בנויה-היטב של שפה פורמלית כל שהיא, מספר טבעי ייחודי, הנקרא מספר גדל שלה. המושג היה בשימוש על ידי קורט גדל להוכחת משפט אי-השלמות שלו. (Gödel 1931)
מספר גדל יכול להתפרש כקידוד, שבו מוקצה מספר לכל סמל בסימון מתמטי, כאשר בשלב הבא, רצף של מספרים טבעיים יכול לייצג רצף של סמלים. רצף זה של מספרים טבעיים יכול בתורו להיות מיוצג על ידי מספר טבעי יחיד, ובכך להקל מניפולציה עליו בתאוריות פורמליות של האריתמטיקה.
מאז פרסום המאמר של גדל ב-1931, נעשה שימוש במונח "מספר גדל" או "קידוד גדל" כדי להתייחס להקצאה כללית יותר של מספרים טבעיים לאובייקטים מתמטיים.

דוגמה

בקידוד גדל הספציפי בו נייגל וניומן השתמשו, מספר גדל של הסמל "0" הוא 6 ומספר גדל של הסמל "=" הוא 5. לכן, במערכת שלהם, מספר של הנוסחה "0 = 0" הוא 2⁶ × 3⁵ × 5⁶ = 243,000,000.
רובע פושקין (סנקט פטרבורג)

היסטוריה

רובע פושקין הוקם ב-5 ביוני 1938 במהלך ארגון מחדש של המועצה העירונית והעיר פושרין והכפפת העיר למועצה העירונית של לנינגרד.
ב-25 ביוני 1953 מחוז המשנה פאבלובסק במחוז לנינגרד פורק יחד עם המועצות החקלאיות של קוזמין, מוסקבה הסלאבית וטיאלרבו שהוכפפו למועצה המחוזית של פושקין.
ב-21 ביוני 1958 הוקם הכפר שושארי והמועצה החקלאית של מוסקבה הסלאבית פורקה.
ב-26 במרץ 1959 העיר פאבלובסק הועברה לתחום השיפוט של רובע פושקין.
ב-2 באפריל 1959 הוקמו הכפרים אלכסנדרובסקאיה וטיאלרבו והועברו לסמכות הרובע.
בשנת 1995 פאבלובסק הופרדה מהרובע ובשטח העיר פאבלובסק הוקם רובע פאבלובסק.
בשנת 2005 רובע פאבלובסק הוכפף לרובע פושקין מחדש.
נחמיה פרסוף

ביוגרפיה

פרסוף נולד בארץ ישראל בירושלים, כדור חמישי בעיר, בנו של שמואל פרסוב, אמן ומורה לצורפות בבצלאל. בשנת 1929 היגר עם משפחתו לארצות הברית. לאחר ששירת בצבא במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא החל בקריירת המשחק שלו בתיאטרון ניו יורק. הוא התקבל לאולפן השחקנים של לי שטרסברג ב-1947 ולבסוף השתתף בסרטים. הוא שב מספר פעמים לישראל לתקופות קצרות והופיע בתיאטרון הקאמרי, ב-1951-2, בהצגה "ביבר הזכוכית" וב-1966 (בתפקיד האב בפרנסואה ראש גזר).
הבולטים בסרטים בהם השתתף הם: חופי הכרך, חמים וטעים (בתפקיד "בונאפרט", מנהיג המאפיה האיטלקית), אל קפונה, The Greatest Story Ever Told, Voyage of the Damned, The Comancheros,
ינטל (שם גילם את אביה של ברברה סטרייסנד), תאומים
וכן בסרטי פייבל והחלום האמריקאי (סדרת סרטים מונפשת) (שם דיבב את "אבא מאוסקביץ").
פרסוף הופיע בסדרות טלוויזיה כמו, Five Fingers ("The Moment of Truth"), The Big Valley ("Legend of a General", Parts I & II, episode), אזור הדמדומים (בפרק ("Judgment Night"),
אלפרד היצ'קוק מגיש (בפרק ("Heart of Gold"), ‏
("Heart of Gold" episode), The Untouchables, The Legend of Jesse James, Gunsmoke, The Wild Wild West, הוואי חמש-אפס, Ellery Queen ("The Adventure of the Pharaoh's Curse" episode),
משימה בלתי אפשרית, המלאכיות של צ'רלי, Hunter, קולומבו, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מגנום, בלש פרטי, חוק וסדר, מנהרת הזמן, בית קטן בערבה ושיקגו הופ.
באמצע שנות השמונים החל פרסוף לעסוק בציור, התמחה בציור בצבעי מים. באותה עת הוא סבל מבעיות בריאות שכפו עליו להפחית ממטלות המשחק הרבות שלקח על עצמו. כיום הוא פרש לחלוטין ממשחק ומקדיש עצמו לציור.
רוני ניניו

ביוגרפיה

רוני ניניו נולד בניו יורק לאשת הרדיו, המתרגמת והתסריטאית חנה בן-ארי והשחקן ובמאי תיאטרון הבימה אברהם ניניו, בעת ששהו שם לצורכי השתלמות מקצועית.
ניניו גדל בתל אביב והשתתף בילדותו בתסכיתי רדיו. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית הרצליה. בשנת 1977 החל בלימודי קולנוע וטלוויזיה במכללת הנטר - האוניברסיטה העירונית של ניו יורק, אותם סיים ב-1980. במהלך לימודיו שיחק בתיאטרון אימפרוביזציה בניו יורק.
לאחר סיום לימודיו שב ארצה וביים דרמות לטלוויזיה, וסרטוני פרסומת רבים.

תיאטרון

בין ההצגות שביים רוני ניניו: "הנון של ראש העיר ירושלים", "לילה במאי", "עלילות עקביה" ו"שיחות אחרי לוויה" בתיאטרון החאן; "ארטון" (זוכה פרס ניסים אלוני למחזה הטוב ביותר) ו"סיפורי הבימה" בתיאטרון הבימה; "אירמה לה דוס", "תיירות פנים" ו"בית הקפה של ירח אוגוסט" בתיאטרון חיפה; "איש הגשם" בתיאטרון בית ליסין, "השמיים הם הגבול" בתיאטרון הקאמרי, "דני והים הכחול" בתיאטרון באר-שבע, "דרמה קטנה" (הצגה אותה כתב וביים, זוכת פרס ההצגה הטובה ביותר) ו"מקל של קינמון" בתיאטרונטו (פסטיבל הצגות יחיד); "עקידה" (זוכת פרס המשחק בפסטיבל עכו) ועוד.
מלבד הצגות תיאטרון, ביים רוני ניניו גם מופעי שירה ומוזיקה, הצגות ילדים ומופעי בידור שונים.
בנוסף, ביים ניניו מספר הצגות תיאטרון בבית צבי ובסטודיו למשחק ניסן נתיב, היה יועץ אומנותי בפסטיבל תיאטרונטו בשנת 1997 ומלמד בבית צבי משחק מול מצלמה.
בין 1998 ל-2000 שימש כמנהל אמנותי של פסטיבל עכו. ב-3 שנים אלו העמיד רפרטואר של כ-30 הצגות, אשר חלקן המשיכו לרוץ זמן רב לאחר הפסטיבל.
בשנת 2013 ביים בתיאטרון חיפה את "דפוקים", קומדיה חברתית רומנטית. מחזאי: צדוק צמח.

טלוויזיה

בטלוויזיה, ביים ניניו את סרטו הראשון "דורית - חשיפה איטית" (מאת דיתה גרי) ב-1982. בנוסף ביים את סדרות הדרמה "עבודה ערבית" (זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל חיפה, פרס פסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס ACCOLADE למצוינות לוס אנג'לס), "מרחק נגיעה" (זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל חיפה, פרס האקדמיה לבימוי הטוב ביותר, התסריט, השחקן, התפאורה, המוזיקה והסדרה הטובה ביותר) ואת "לתפוס את השמים" (זוכת פרס סדרת הדרמה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ופרס האקדמיה לסדרה הטובה ביותר). כמו כן ביים את הדרמות "הלילה של אתי", "דורית", "עקידה" ו"הורים ובנים" (שאף זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר מטעם רשות השידור).
כמו כן, היה אמון ניניו על בימוי עונה בתוכנית הסאטירית "החרצופים" בערוץ 2, בימוי אנימציה לסרט אמריקאי בן שעה על חייו של רש"י והוא מלמד בימוי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים ובמכללת ספיר בדרום. ניניו גם היה עורך ראשי (יחד עם יוסי קליין) של התוכנית "זום" - תוכנית על נושאי תרבות בערוץ 2.
באפריל 2017, יצאה בyes סדרת הדרמה "כבודו" אותה ביים ניניו.
בול פגיעה

מהלך המשחק

בתחילת המשחק בוחר כל שחקן מספר בן כמה ספרות, כאשר נהוג לבחור מספר בן ארבע ספרות, אסורות חזרות על ספרות ונהוג שהמספר לא יתחיל ב-0. לדוגמה, 1234 הוא מספר חוקי, 1123 ו-0123 אינם חוקיים.
כל שחקן מחלק דף נייר לשלוש עמודות, באחת נרשמים ניחושיו, בשנייה מספר הבולים ובשלישית מספר הפגיעות. את המספרים אותם צריך לנחש רושמים על פיסת נייר נפרדת ומצפינים אותה.
המשחק מתנהל בתורות כאשר כל שחקן בתורו מנחש את מספרו של היריב, לאחר הניחוש על היריב לגלות למנחש מהו טיב ניחושו באמצעות רמזים הנקראים: בולים ופגיעות.

ניצחון

באמצעות הניחושים השונים אמור המנחש להתקדם בדרך של ניסוי, טעייה והסקת מסקנות, עד אשר יצליח לפצח את המספר של היריב. הראשון שמצליח בניחוש זה מוכתר כמנצח.
במקרה ואחד השחקנים נקלע למבוי סתום בניחושיו והוא סבור שייתכן שנפלה טעות בסימון הבולים והפגיעות זכותו לבקש מהשחקן היריב שיבדוק את תשובותיו שנית. אם אכן נפלה טעות, הפסיד השחקן שביצע אותה.
דניאל בלוך

קורות חייו

בלוך נולד בירושלים, לאהרון ודורה בלוך. בתו של יוסף פיינברג ממייסדי ראשון לציון. למד בבית הספר תיכון עירוני ה' בתל אביב. שירת בצבא בגלי צה"ל וביחידת דובר צה"ל. בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בכלכלה והיסטוריה.
בלוך עבד בקול ישראל בתוכניות לנוער, ובהמשך היה עורך חדשות וכתב פרלמנטרי. עבד בעיתון "דבר" בשנים 1965–1982 ו-1989–1995 ככתב פרלמנטרי, מפלגות ומדיני. בעל טור – במטבחים הפוליטיים ו"נ.ב.". בשנים 1991 - 1995 היה העורך האחראי.
בלוך עסק גם בפעילות ציבורית. בשנים 1965 – 1976 היה חבר ועד אגודת העיתונאים בירושלים, ובשנים 1976 – 1978 היה יו"ר הנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.
בשנים 1972–1975 היה בלוך חבר מליאת רשות השידור, ובשנים 1978 – 1982 היה חבר הוועד המנהל. בשנים 1991 – 1999 היה חבר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
בשנים 1995 - 2004 היה בלוך מנהל היחידה לתקשורת בינלאומית ועורך הירחון "ליצואן" במכון היצוא.
בשנות חייו האחרונות היה בלוך עורך מגזין "הזמן השלישי" לגמלאים. כותב, עורך ומתרגם עצמאי. שידר בקול ישראל ברשת א', שם ערך והנחה את התוכנית "הידברות" ותוכניות בסדרה "מבוקר עד ערב", ובענייני מוזיקה קלאסית ברשת ב'.
אמו דורה בלוך ואחיו אילן הרטוב נמנו עם נוסעי מטוס אייר פראנס שנחטף לאנטבה. אחיו שימש כמתורגמן של אידי אמין מול החטופים הישראלים. אמו אושפזה בבית חולים בקמפלה, ונרצחה על ידי אנשיו של אידי אמין.
בלוך נפטר ב-4 בספטמבר 2009 מהתקף לב בחצר קול ישראל בתל אביב, בעת שהיה בדרכו להקלטת תוכנית רדיו.
היה נשוי ולו שני בנים.
אינדיאנפוליס אולימפיאנס

היסטוריה

עד שנת 1949 שיחקה בעיר אידיאנפוליס קבוצת אינדיאנפוליס ג'טס אשר השתתפה בליגת ה-BAA, בעוד מועדון האולימפיאנס הודיע על הצטרפותו המתוכננת לליגת ה-NBL המקבילה בעונת 1949/1950. בשנת 1949, לאחר שהוכרז על איחוד ליגות ה-BAA וה-NBL לליגת ה-NBA, הוחלט על סגירת מועדון הג'טס לטובת האולימפיאנס שלמעשה החליפו אותם כקבוצת הכדורסל של אינדיאנפוליס.
בשתי העונות הראשונות לקיומה הובלה הקבוצה על ידי הסנטר אלכס גרוזה והרכז ראלף בירד, שניהם בוגרי אוניברסיטת קנטקי, שקלעו 22.5 ו-15.9 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה. בשנת 1951, לאחר שנתיים בלבד כשחקנים מקצועיים, הודו שני השחקנים כי מכרו משחקים בהם השתתפו כשחקני מכללות, והושעו לצמיתות על ידי קומישינר הליגה מוריס פודולוף. הן גרוזה והן בירד, שנבחרו בעונות 1949 ו-1950 לחמישיות העונה של ה-NBA, לא חזרו לשחק כדורסל לאחר המקרה והותירו את האולימפיאנס עם סגר בינוני ונטול כוכבים. לאורך ארבע העונות של הקבוצה העמידה אינדיאנפוליס מאזן מצטבר של 132 ניצחונות לעומת 137 הפסדים, וניצחה סדרת פלייאוף אחת (בפלייאוף 1950) במהלך ארבעת טורנירי הפלייאוף אליהם העפילה.
ב-6 בינואר 1951 לקחה הקבוצה חלק במשחק ה-NBA הארוך אי פעם, כשניצחה את קבוצת רוצ'סטר רויאלס בתוצאה 75-73 לאחר 6 הארכות.
בסיום עונת 1952/1953 התפרקה הקבוצה ונערך "דראפט פיזור" על שחקניה. בשנת 1967 חזרה ליגת ה-NBA לעיר אינדיאנפוליס, לאחר שסופחה ל-NBA קבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-ABA.
תומאס בורר

ביוגרפיה

בורר נולד בבזל ולמד משפטים באוניברסיטת בזל, הוא ביצע את התזה שלו בנושא יחסי חוץ.
ב-1987 החל לעבוד כדיפלומט במחלקה השווייצרית ליחסי חוץ ועבד במספר ערים במדינה.
ב-1993 התמנה למזכיר לעניינים משפטיים ויחסים פוליטיים בשגרירות שווייץ בוושינגטון הבירה.
ב-1996 מועצת המדינה של שווייץ מינתה אותו לעמוד בראש הפרויקט "שווייץ-מלחמת העולם השנייה" במסגרתו נבחן תפקיד שווייץ כמרכז פיננסי בתקופה הנאצית, פרויקט זה תרם רבות לתביעה של הקונגרס היהודי העולמי כנגד הבנקים השווייצריים שהחלה ב-1995, לאחר המשפט נחתם הסכם שהבנקים בשווייץ יעניקו פיצויים לקורבנות השואה.
בשנת 1999 נבחר לכהן כשגריר שווייץ בגרמניה, תפקיד אותו ביצע עד 2002, בסוף כהונתו הואשם כי ניהל רומן מחוץ לנישואים ולקיים פגישות ליליות בבית השגרירות עם אשת מכירות ודוגמנית עירום לשעבר מברלין וכי אינו ראוי לשמש בתפקיד ייצוגי, לאחר מכן חזר למדינתו והחל לשמש כיועץ אסטרטגי של האוליגרך ויקטור וקסלברג.
הוא התראיין רבות במדיות השונות בנושאים כלכליים ועל יחסי גרמניה-שווייץ.
ב-1999 נישא לשון פילדינג, דוגמנית ילידת טקסס, במהלך כהונתו כשגריר התעוררה שערוריה כאשר הצטלמה פילדינג בלבוש חושפני ונועז על רקע דגל שווייץ.
טביעת אצבע

היסטוריה

לא קיימת הוכחה לשימוש בטביעות אצבע לזיהוי אנשים בתקופות קדומות, אף על פי שקיימת סברה כי הסינים עמדו על אופיין המיוחד כבר לפני אלפי שנים. ההכרה המודרנית בכך, סיווג הטביעות ושימושן הנוכחי הוא מדע חדש יחסית.
ב-1823 פרסם ג'ון פורקיני (John Purkinji), פרופסור לאנטומיה מאוניברסיטת ברסלאו, מאמר בנושא טביעות האצבעות וסיווגן לפי תשעה דגמים, אך לא העלה את נושא השימוש בהן לצורך זיהוי. ב-1880 פרסם ד"ר הנרי פולדס מאמר ראשון בנושא בירחון המדעי האמריקאי "Nature". ב-1886 חזר פולדס למולדתו בריטניה והציע למשטרת לונדון את השימוש בטביעות אצבע, אך הצעתו נדחתה. ב-1892 פרסם סר פרנסיס גלטון (Galton) מודל סטטיסטי מפורט של ניתוח וזיהוי טביעות אצבע, ועודד את השימוש בהן בשירות החוק בספרו "Finger Prints". ב-1901 פיתח סר אדוארד ריצ'רד הנרי (Henry) את "סיווג הנרי", שיטה לסיווג ולמיון טביעות אצבעות, שנמצאת בשימוש (בשינויים קלים) עד היום.

השימוש בטביעות אצבע כיום

מדע ניתוח טביעות האצבעות נקרא דקטילוגרפיה, והוא נמצא בשימוש בעיקר לצורכי כוחות הביטחון. ברוב המשטרות בעולם נמצא מאגר טביעות אצבע של אנשים שנעצרו בגין עבירות מסוימות, כדי לזרז את זיהוים במקרה של פשע עתידי. מאגר המידע של ה-FBI, ה-IAFIS (ראשי תיבות באנגלית של Integrated Automated Fingerprint Identification System), הוא מאגר טביעות האצבע הגדול בעולם, ומכיל למעלה מ-47 מיליון דגימות של טביעות אצבע. המאגר הממוחשב של משטרת ישראל, AFIS, מכיל כחצי מיליון דגימות, ומשמש בנוסף גם לזיהוי קורבנות אסון.
שימוש נוסף כיום נעשה נפוץ במערכות של בקרת כניסה ונושא אופי מסחרי.
ישנו הבדל מהותי בין שיטות הזיהוי הצבאיות והמשטרתיות לבין השיטות המסחריות.
הפיענוח במערכות הצבאיות והמשטרתיות מבוסס על ניתוח של נקודות ומאפיינים בטביעה, וביצוע השוואה של קידוד טביעה מול טביעה אחרת.
הפיענוח במערכות האזרחיות מבוסס על השוואת צילומי טביעות אצבע אחת לשנייה. בשיטה זו רבות הטעויות ומידת הזיהוי אינה מוחלטת.
בבתי המשפט במדינת ישראל "משקלה של ראיה נסיבתית, כגון טביעת אצבע, אינו נופל מכוחה של ראיה ישירה, ובלבד שניתן להסיק ממנה, על פי מבחני היגיון וניסיון החיים, מסקנה הגיונית אחת ויחידה לפיה לא נותר ספק סביר בדבר אשמתו של נאשם". הפסיקה מבחינה בין "כוחה הראייתי של טביעת אצבע שנמצאה על חפץ נייח, עליה ניתן לומר בוודאות גבוהה כי היא מלמדת על הימצאותו של הנאשם במקום, לבין כוחה הראייתי של טביעת אצבע שנמצאה על חפץ נייד, שמקורה עלול להיות אדם שאינו מעורב בביצוע העבירה". עם זאת נקבע כי כאשר טביעת האצבע היא הראיה היחידה, בית המשפט ינהג בזהירות יתירה בבואו להרשיע את הנאשם.
חיישן טביעות האצבע מותקן כיום ברוב הסמארטפונים, בדרך כלל בגב המכשיר, ומשמש חלופה להקשת סיסמה במכשיר אלא להיכנס אליו דרך החזקת האצבע על גבי החיישן. הראשונה להשתמש בחיישני טביעת האצבע בטלפון החכם שלה היא חברת אפל, כאשר חשפה את האייפון 5S יחד עם סורק טביעות האצבע הראשון, מה שכונה TouchID, אחריה חברות רבות ובעיקר המתחרות הגדולות, כמו סמסונג, אשר שחררה בשנת 2019 את הגלקסי 10S, אשר נשא חיישן אצבע תלת מימד על גבי המסך, וזאת לאחר שהעתיקה מוואוי מייט 20.

סיווג

גם מי שאינו מנוסה בזיהוי טביעות אצבע מסוגל להבחין בהבדל בין שלושת הסוגים העיקריים של הטביעות: "מערבולת", "לולאה" ו"קשת". שיטת הסיווג של הנרי כוללת בתוכה סיווג מעמיק יותר, המפריד בין לולאות רדיאליות וקוויות לבין סוגים שונים של מערבולות. במקרים רבים האצבעות בכל יד אחת בעלות סוגים שונים של טביעות אצבע, זאת משום שכל אצבע מתפתחת באופן עצמאי משאר האצבעות.
דלק גרעיני

צורת הדלק הגרעיני

כיום, הדלק הגרעיני בכורים מגיע בדרך כלל בצורה של מוטות. מוט הדלק עשוי מתכת (בדרך כלל זירקוניום, בגלל בליעת הנייטרונים הנמוכה שלו). בתוך המוט נמצאות "גלולות" תאי דלק קרמיות, העשויות תחמוצת האורניום בהעשרה נמוכה מעורב עם חומרים שונים לצורך שיפור התכונות שלו. בכורים בעלי יעוד שונה, צורת מוטות הדלק עשויות להיות שונות. ישנם כורים בהם מוטות הדלק מגיעים בצורה של כדורים הבנויים ממספר קליפות, כורים בהם מוטות הדלק מגיע בצורה של לבני מתכת ועוד צורות שונות.

פעולת הדלק הגרעיני

מוטות הדלק מוכנסים לליבת הכור שבתוכה זורמים מים. החומר ה"כבד" שבדלק (כלומר היסודות הבקיעים) מתבקע, ובתהליך הביקוע נפלטים נייטרונים וחום. הנייטרונים הנפלטים בביקוע משמשים לצורך המשך תגובת השרשרת, והחום מועבר על ידי מעטפת המתכת של הדלק למים שבליבה. המים המחוממים משמשים לצורך ייצור קיטור באופן ישיר או דרך מחליף חום, והקיטור משמש לצורך הנעת טורבינה שמפיקה כח שמשמש בדרך כלל להנעה (אניות) או ייצור חשמל.

תוצרי לוואי

כתוצאה מהביקוע, נוצרים בתוך הדלק מוצרי ביקוע לא יציבים וקרינתיים במיוחד. לכן, בגמר השימוש, מועבר הדלק הגרעיני לתקופה של מספר שנים לבריכות קירור, ואחר כך למפעלי עיבוד ואחסון מיוחדים. כיום מנוצל רק חלק קטן מפוטנציאל הביקוע של הדלק הגרעיני. בעתיד ניתן יהיה למחזר את הדלק המשומש ולהשתמש בו לצורך תדלוק מחדש של כורים.]
אילן קופרמן-סגל

אילן קופרמן סגל (נולד ב 24 בנובמבר 1970) הוא עבריין ישראלי שהתפרסם בכינוי "שודד הברינקס" לאחר שגנב 4.7 מיליון ש"ח ממשאית שהובילה כסף בחברה שבה עבד.

ביוגרפיה

סגל נולד וגדל בשכונת המצוקה נווה יוסף בחיפה. אביו היה שתיין ועבריין, וישב מספר שנים בכלא. אמו, שסבלה ממחלת נפש, שלחה אותו למוסדות פנימייתיים, אך קופרמן-סגל נפלט מהם. בין השנים 2001–2003, ביצע סדרה של עבירות רכוש ומעשי הטרדה ואיומים, כלפי גורמים שונים, במטרה להפחידם, להטרידם וכדי לפגוע בשמם ופרנסתם. בתקופה תבע את מוסד לביטוח לאומי באמצעות מסמכים שזייף וקיבל סכום תגמולים מצטבר של 281,719 ש"ח שלא הגיעו לו.

שוד הברינקס

באוגוסט 2003 הצליח קופרמן-סגל להתקבל לעבודה בחברה להובלת כספים ברינקס. הוא זייף תעודת זהות ורישיון נהיגה תוך אימוץ זהותו של עורך דין נתנייתי ובדה קורות חיים. לאחר שהצליח לעבור בדיקות פוליגרף, התקבל לעבודה כנהג המוביל מזומנים בין חברות לבין מוסדות פיננסיים.
שבוע ימים לאחר שהחל לעבוד בברינקס, הצליח להערים על שותפו למשמרת וברח עם המשאית שבתוכה היו שקי כסף. לאחר שנטל 14 שקים שהכילו 4.7 מיליון ש"ח במזומנים, נטש את המשאית ונעלם. אחרי חיפושים נרחבים אחריו הסגיר את עצמו לידי המשטרה. בחקירותיו סירב לגלות את מקום המחבוא של הכסף, וכך נהג גם בעת שהתנהל משפטו. 
ב-2004 גזר עליו בית משפט השלום בחיפה עונש של 9 שנות מאסר, בגין הגניבה, ובגין עבירות אחרות שבהן היה מעורב. בנוסף נגזר עליו קנס של 3 מיליון ש"ח או שלוש שנות מאסר אם לא ישלם את הקנס. הוא הגיש ערעור על גזר הדין.
בינואר 2005, בעת הדיון בערעור בבית המשפט המחוזי בחיפה, הודיעו השופטים כי אם יחזיר את הכסף ישקלו להקל בעונשו. כעבור שבועיים התייצבה עורכת דינו תמי אולמן במזכירות בית המשפט, והפקידה בשמו של קופרמן-סגל מזוודה ובה חלק מהכסף – 706 אלף ש"ח.
ביולי 2005 הקל בית המשפט בעונשו והעמידו על 7 שנות מאסר. הקנס הופחת לשני מיליון ש"ח או שנתיים מאסר אם לא ישלמו. לקראת שחרורו ממאסר הביע קופרמן-סגל חשש שעבריינים יפגעו בו בניסיון להשיג חלק מהכסף וביקש להשתחרר מהכלא בחשאי. המשטרה לא נעתרה לבקשתו. ב-17 ביוני 2014 השתחרר מכלא מעשיהו עם תום ריצוי תקופת מאסרו.

הדי הפרשה

מלבד הסכום שהוחזר, לא ידוע היכן יתרת הכסף הגנוב. שמועות גורסות כי הכסף הוחבא בבית קברות בחיפה או בבית אמו. קופרמן-סגל עצמו הסתפק בתשובה לשאלת עיתונאי: "הכסף במקום בטוח".
קופרמן-סגל נחשב בעיני אנשים המכירים אותו מקרוב כאדם פיקח ואינטליגנטי. הפרשה סוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת ועוררה תגובות קיצוניות – מסלידה ועד להערצה. 
ב-2007 הפיקה לימור פינחסוב סרט תיעודי על חייו, שהוקרן בערוץ הלוויין יס. פינחסוב אמרה כי רצתה לבחון אם "האפשרויות הכה מוגבלות שעמדו בפניו, כמי שגדל בשכונה כזאת, לא הפכו את ההשגה של 4.7 מיליון שקל בדרך מרמה, לאופציה ההגיונית ביותר?". 
באוגוסט 2010 נודע כי בנק ישראל יסיים בסוף השנה את מועד המרת השטרות הישנים מסדרה א' שהודפסו בין השנים 1985 לבין 1999 שעיצובם שונה. ההערכה היא כי כשליש מארבעת מיליוני השקלים שהסליק קופרמן-סגל לאחר הגניבה הם מסדרה זו, שבה לא יוכל להשתמש.
באוקטובר 2017, נעצר בחשד שהחזיק שטרות מזויפים בביתו.
ולדימיר לויטן

קורות חיים

ולדימיר לויטן נולד בכפר ז'רבץ (כיום נמצא הכפר בתחומי מחוז זפורוז'יה של אוקראינה) במשפחה יהודית ענייה. למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית הספר מקצועי. עבד כמסגר במפעל. בשנת 1937 התגייס לצבא האדום. הוכשר כטייס בבית ספר לתעופה צבאית בעיר סבסטופול. שירת ביחידת מטוסי יירוט בעיר נובוסיבירסק. לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות הועברה יחידתו למחוז קרסנודר. 
באוקטובר 1941 הועברה יחידתו לחזית הדרום. לויטן, שהטיס את מטוס יירוט פוליקרפוב I-16, השתתף בקרבות בלימה באזור העיר טגנרוג, בהמשך השתתף בקרבות להגנת העיר רוסטוב. במהלך הקרבות מטוסו הופל פעמיים כתוצאה מאש מן הקרקע. בפברואר 1942 השיג לויטן את ניצחונו האווירי הראשון, כאשר הפיל מטוס איטלקי מדגם מאקי C-200. במאי 1942 עברה יחידתו לאזור חרקוב, שם נתנה חיפוי אווירי למתקפה הסובייטית. לאחר כישלון ההתקפה נסוג לויטן עם יחידתו עד לפאתי קווקז. 
באוגוסט 1942 הועברה היחידה, בה שירת לויטן, מהחזית אל העורף הסובייטי לצורך רענון והצטיידות מחדש- מטוסי פוליקרפוב I-16 שלה הוחלפו במטוסי LAGG-3. לויטן מונה לתפקיד סגן מפקד טייסת. 
בינואר 1943 חזרה יחידתו של לויטן (אשר בינתיים מונה להיות מפקד טייסת) לחזית. הטייסת בפיקודו השתתפה בליווי מפציצים לתקיפת יעדים קרקעיים במהלך המתקפה הסובייטית באזור נהר קובן. הטייסת לא רק ליוותה מפציצים, אלא גם השתתפה בתקיפות. על אומץ ליבו בקרבות אלו עוטר בעיטור הדגל האדום. 
בקיץ 1943 הועברה יחידתו של לויטן לאזור קורסק. מטוסי היחידה הוחלפו ללאבוצ'קין La-5. ביולי-אוגוסט 1943 השתתף לויטן בקרב קורסק, כאשר התפקיד העיקרי של הטייסת שלו הוא חיפוי לכוחות הקרקע המתגוננים מפני המתקפה הגרמנית. על אומץ ליבו ועל מעשי הגבורה במהלך קרב קורסק עוטר לויטן בעיטור הדגל האדום השני שלו ובעיטור קוטוזוב מדרגה שלישית
נפטר ב-2 בספטמבר 2000 ונקבר בבית העלמין בעירו.
צ'ארלי ינקוס

ביוגרפיה

ינקוס החל את הקריירה שלו בשנת 1979 במדי היידלברג יונייטד ושיחק בהמשך גם באפי"ה לייכרדט טייגרס, בלקטאון סיטי ווולונגונג סיטי, כולן מהליגה האוסטרלית הראשונה. במשך עונה אחת (1988/1989) שיחק בפאוק סלוניקי היוונית.
תפקודו במגרש היה בעמדת המגן. משחקו התאפיין ביכולת תיקול גבוהה ובכושר מנהיגות. כמו כן, הצטיין בביצוע בעיטות חופשיות ובעיטות עונשין.
ינקוס היה המנהיג הבלתי מעורער של נבחרת אוסטרליה שהתמודדה מול נבחרת ישראל במוקדמות הגביע העולמי 1990. הבעיטה החופשית שהשוותה את תוצאת המשחק בין הנבחרות באצטדיון רמת גן ב-1989 - אותה בעיטה שלאחריה טבע יורם ארבל את הביטוי "ככה לא בונים חומה" - יצאה מרגלו של ינקוס, שכאמור, היה מומחה לבעיטות חופשיות.
בין שני הקמפיינים הכושלים להעפלה למונדיאל 1986 ומונדיאל 1990 השתתף ינקוס בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול (1988), בו הגיעה אוסטרליה לרבע הגמר.
בסך הכול רשם ינקוס 7 שערים ב-49 הופעות עבור הנבחרת. אחד מהשערים, בעיטה קשה מ-25 מטרים שנכנס לרשתה של נבחרת ארגנטינה ב-1988, זכור על אוהדי ה"סוקרוז" עד היום כאחד מהיפים שבשערי הנבחרת.
מדרשת טהר

תוכניות מיוחדות

במדרשה ישנה תוכנית שילוב עם לימודים אקדמאים עם מכללת אורות ישראל, וכן אפשרות לשלב לימודים כיומיים בשבוע עם מכללות אחרות. המדרשה מקיימת כמה פעמים בשנה ימי עיון לציבור הרחב לרגל תאריכי פטירת צדיקים, מועדים ואירועים נוספים.
המדרשה מקיימת תוכנית מיוחדת לחודש אלול, המיועדת לבנות שירות לאומי וסטודנטיות.