google/wiki40b huggingface dataset:
כלל היסק

כללי היסק (באנגלית: Inference rule (או Rule of inference)) הם הכללים הבסיסיים ביותר בלוגיקה ובמתמטיקה, הקובעים מתי מותר לעבור מטענה אחת לטענה אחרת, כלומר להסיק או להוכיח אותה.

תחביר וסמנטיקה

כללי היסק מהווים חלק הכרחי ויסודי מכל מערכת מתמטית המאפשרת הוכחות (מערכת דדוקטיבית), לדוגמה תחשיב הפסוקים או תחשיב הפרדיקטים. הפעולה של כלל ההיסק היא תחבירית (סינטקטית) במובהק, ומאפשרת הכרעה אוטומטית (ממוחשבת) לגבי כל טענה, האם כלל ההיסק מאפשר אותה או לא. אמנם, לכללי ההיסק ישנם גם הבטים סמנטיים. דהיינו, במערכות לוגיות מסורתיות, כלל ההיסק משמר אמת: אם ההנחות אמיתיות, גם המסקנה שהוא מאפשר לגזור היא אמיתית.

כללי היסק מול אקסיומות

יש להבחין הבחנה חדה בין כללי ההיסק ובין האקסיומות. אקסיומות הן טענות אמיתיות, המשמשות כבסיס לכל היסק במערכת. ואולם כללי ההיסק אינם חלק מן המערכת: הם כללים אודות המערכת, המאפשרים לנו לייצר היסק תקף או להבחין בין היסק תקף ושאינו תקף. משום כך, אין לראות בסימן  קשר לוגי, ואת הייצוג של הטיעון,  אין לראות כמשפט מתוך השפה שאנו מתארים, אלא כתיאור של קשר בין שלושה משפטים מתוך השפה. אילו היינו מנסים לתפוס את כלל ההיסק כאקסיומה, היינו נגררים לרגרסיה האינסופית אותה מתאר לואיס קרול במאמרו הידוע, מה שהצב אמר לאכילס.
אלכסנדר אלכסנדרוב (קוסמונאוט)

קורות חיים

אלכסנדר אלכסנדרוב נולד במוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים בבית הספר הטכני של חיל האוויר הסובייטי. עם סיומו אלכסנדרוב החל את השרות. הוא השתחרר מהצבא כעבור שנה בעקבות פטירת אביו. בשנת 1969 הוא סיים לימודי הנדסה.
בשנת 1964 הוא התחיל לעבוד במחלקת תכנון מס' 1 תחילה כטכנאי ולאחר סיום הלימודים כמהנדס.
בשנת 1978 אלכסנדר אלכסנדרוב התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנת 1983 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל  בחללית סויוז T-9 לצד ולדימיר ליאחוב. במהלך טיסה זו הם ביצעו מספר רב של מחקרים ופעילויות תחזוקה לרבות פעילות חוץ רכבית.
בשנים 1987 אלכסנדר אלכסנדרוב שוגר לחלל בחללית סויוז TM-3 לצד אלכסנדר ויקטורנקו ומוחמד פאריס. החללית התחברה לתחנת החלל מיר ואלכסנדר אלכסנדרוב חזר לכדור הארץ כעבור 160 ימים.
בשנת 1993 אלכסנדר אלכסנדרוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך המשיך לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא מתגורר במוסקבה.
שרה דרו

שנותיה הראשונות

דרו נולדה בשרלוטסוויל שבווירג'יניה אך גדלה בברוקאייבן שבניו יורק ולמדה בתיכון בלונג איילנד. אמה, דוקטור ג'ני דרו מלמדת ביולוגיה. בן דודה מדרגה שנייה הוא השחקן בנג'מין מקנזי. בשנת 2002 קיבלה תואר מאוניברסיטת וירג'יניה.

קריירה

ב-1997 היא דובבה בסדרה "דריה" ואף השתתפה בשני סרטי המשך לסדרה. הופעתה הראשונה בתיאטרון הייתה במחזה "רומיאו ויוליה" בפרינסטון והופעתה הראשונה בתיאטראות ברודוויי הייתה ב-2003 ולאחר מכן הופיעה גם בתיאטרון הווסט אנד.
בשנים 2004 עד 2006 שיחקה בתפקיד קבוע בסדרה "אוורווד". לאחר מכן שיחקה גם בסדרות שונות, ביניהן "חוק וסדר", "מדיום", "קאסל", "Glee", "מד מן" ו"על טבעי". ב-2008 שיחקה בתפקיד משנה בסרט "בחזית הכיתה", וב-2009 לוהקה לסדרת הדרמה המצליחה של שונדה ריימס "מרפאה פרטית" ולאחר מכן לוהקה בתפקיד אפריל קפנר לעונה השישית של הסדרה "האנטומיה של גריי" אשר גם היא בהפקתה של ריימס. ב-9 ביוני 2010 קודמה לשחקנית קבועה בסדרה.
במאי 2014 יצא הסרט "ערב אמהות" בכיכובה של דרו לצד השחקנית פטרישיה היטון.

חיים אישיים

ביוני 2002 נישאה דרו לפיטר לנפר, מרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ב-18 בינואר 2012 נולד לזוג בנם הראשון אשר נקרא מיכה עמנואל. בדצמבר 2014 נולדה לזוג בתם השנייה שנקראה בשם חנה מלי רוז.
ימת קונסטנץ

גאוגרפיה

הימה הוזכרה בפעם ראשונה בסביבות שנת 43 לפנה"ס על ידי הגאוגרף הרומי פומפוניוס מלה. פומפינוס מציין כי הנהר ריין עובר דרך שתי ימות, ונתן להן את השמות הלטינים "לאכוס ונטוס" (הימה העליונה) ו"לאכוס אכרוניוס" (הימה התחתונה). פליניוס הזקן כינה את הימות "לאכוס בריגאניטוס" על שם העיר בריגאניטוס שהייתה במקום (כיום העיר ברגנץ שבאוסטריה). הימה נודעת גם בשם "הים השוובי" (das Schwäbische Meer). 
ימת קונסטנץ היא הימה השלישית בגודלה במרכז אירופה, לאחר אגם בלטון ואגם ז'נבה. אורך הימה הוא 63 קילומטר, ורוחבה המרבי הוא 14 ק"מ. שטח הימה משתרע על כ 539 קמ"ר. עומקה המרבי הוא 252 מטר, במרכזה (הימה העליונה).
הריין נשפך לימה בכיוון דרום-מזרח דרך הימה העליונה, נכנס לימה התחתונה, ויוצא ליד הכפר שטיין אם ריין בשווייץ. הימה מספקת מים מתוקים לערים רבות בדרום גרמניה. 
הימה נוצרה על ידי קרחון ריין במהלך עידן הקרח. הנהרות ריין, ברגנצר אכה ודורבינר אכה נושאים אדמת סחף מהרי האלפים לימה, וכך גורמים בהדרגה להפחתת עומק הימה בדרום-מזרח.
בימה שוכנים שלושה איים: מאינאו (אי הפרחים), רייכנאו ולינדאו.
בצד השווייצרי, בחלקו הדרומי של האגם, מצויה העיר סנט גאלן, בתוך עמק צר ובגובה של שבע מאות מטרים מעל פני הים.
ב-2001 נידוגו כ-1,000 טונות של דגה בימה בידי 150 דייגים מקצועיים. דג הטרוטה שבימה כמעט נכחד, אך הודות לפעולות שימור הוא שורד וגודל בצורה משמעותית. 
בימה פועלות מעבורות המחברות בין העיירה רומאנסהורן ורורשאך בשווייץ לעיירה פרידריכסהאפן בגרמניה, ובין הערים קונסטנץ ומרסבורג בגרמניה.
Helloween

היסטוריה

בשנת 1984 חתמה להקת Helloween על עסקה עם חברת התקליטים "נויז רקורדס". בשנת 1985 הקליטה את תקליטה הראשון, מיני-אלבום שהכיל 5 רצועות שמע. לאחר הצלחת ה-EP, במהלך אותה שנה יצא אלבומם המלא הראשון Walls of Jericho ("חומות יריחו"). מבחינה מוזיקלית, האלבום מאופיין בסגנון ת'רש/הבי, דהיינו מאוד מהיר וטכני, עם דגש חזק על הכלים ועל סולואים של גיטרה חשמלית. יחד עם זאת, בניגוד מוחלט ללהקות ת'רש אחרות, אשר הזניחו לחלוטין את השירה, זמר הלהקה, המוזיקאי המוערך קאיי האנסן (אשר היה גם הגיטריסט והמלחין), שר בקול גבוה, מלודי ומלא רגש. יש הטוענים כי האלבום "חומות יריחו" הוא אלבום אנטישמי, הן בשל עטיפתו, המציגה מפלצת, שיש הטוענים כי היא מייצגת את בני ישראל, והן בשל השיר Judas אשר נכתב והולחן על ידי האנסן, ואשר מתאר את היהודים רודפי הבצע משתלטים על הכלכלה העולמית, אך טענות אלו לא קיבלו בסיס מעולם והוכחשו בידי חברי הלהקה שטענו שמדובר ביהודה איש קריות הבוגד מבין מאמיני ישו אשר גרם למותו.
במהלך מסע ההופעות לאחר השקת האלבום התגלו קשיים אצל הגיטריסט והווקאליסט קאי האנסן (Kai Hansen) לנגן ולשיר באותו הזמן על כן החלה הלהקה בחיפושים אחר סולן חדש ללהקה. הסינגל "ג'ודאס" שהוקלט ב-1986 הוקלט כשקאי עוד תיפקד כנגן וכסולן, אך האלבום הבא "Keeper of the Seven Keys, Part 1" ("שומר שבעת המפתחות") הוקלט ב-1987 כבר עם סולן חדש, מייקל קיסקה (Michael Kiske). "שומר שבעת המפתחות" מהווה תפנית בסגנון של Helloween, מכיוון טכני וכבד של ת'רש לכיוון הרבה יותר עדין ומלודי של פאוור מטאל. למעשה, האלבום "שומר שבעת המפתחות" של Helloween נחשב לאלבום הפאוור מטאל הראשון בעולם.
אלבום זה קיבע את מעמדה של Helloween כלהקת ההבי מטאל הפופולרית באירופה. ב-1988 השיקה הלהקה את החלק השני של האלבום שנחל הצלחה מסחררת וגרף שבחים רבים אף יותר מהראשון אך במהלך מסע ההופעות של אלבום זה פרש קאי הנסון מההרכב עקב סכסוך עם חברת התקליטים וקשיים בניהול אורח חיים של מסעות הופעות. הנסן המשיך בקריירה גם לאחר עזיבתו את הלהקה, והקים את להקת הפאוור/הבי גמה ריי, אשר לא התרחקה בסגנונה מ-Helloween וזכתה אף היא להערכה רבה ולהצלחה מסחרית.
שני האלבומים הבאים גרמו ללהקה לאבד את רוב מעריצי ההארדקור שלה עקב השפעות הפופ שנשמעו בו - האלבום "Pink Bubbles Go Ape", שהושק ב-1991, נחל כישלון צורב וגרף ביקורת נוקבת והאלבום "Chameleon", שהושק ב-1993. אולם, ההרכב הציל את כבודו עם השקתו של אלבומם השישי, "Master of the Rings" בשנת 1994, שנחל הצלחה.
במהלך מסע ההופעות לאחר השקת האלבום "קמיליאון" נפל המתופף, אינגו שביכטנברג (Ingo Schwichtenberg), מחברי ההרכב המקוריים למשכב עקב בעיות אישיות וסיבוכים כתוצאה משימוש בסמים מה שאילץ אותו לקחת פסק זמן מהלהקה. בשנת 1995 התאבד לבסוף שביכטנברג מאחר שמעולם לא הצליח להבריא מחוליו מה שזעזע את חברי ההרכב וחבריו לשעבר. לזכרו של שביכטנברג הוציאה הלהקה את אלבומה "The Time of the Oath" ("עת השבועה"), אלבום שביסס מחדש את מעמדם כאחת מלהקות המטאל הפופולריות באירופה.
ויה פלמיניה

ויה פלמיניה (בלטינית: Via Flaminia) היא דרך רומאית עתיקה, אשר הובילה מרומא אל חוף הים האדריאטי. הדרך הובילה לערים ארימינום (רימיני של היום) ואנקונה, והייתה הדרך המרכזית לצפון איטליה בימי הקיסרות הרומית. דרך זו והדרך לדרום, ויה אפיה, היו הדרכים המרכזיות ברומא העתיקה. דרכים אלו הוקמו על מנת להקל את תנועת הצבא, ולאפשר את השליטה על שטחים מחוץ למחוז לאטיום. בהמשך, נבנו לאורך דרכים אלו קולוניות של חיילים רומאים משוחררים.
שמה של הדרך מושאל לרחובות ולאתרים ברומא ובערים אחרות בהם עברה הדרך העתיקה. הכביש הראשי בין רומא ופאנו, העובר בתוואי דומה לזה של הדרך העתיקה,  מכונה גם הוא ויה פלמיניה.

תולדות הדרך

ויה פלמיניה נבנתה על ידי המדינאי הרומי גאיוס פלאמיניוס, בזמן כהונתו כקנסור בשנת 220 לפנה"ס. בתקופת הקיסרות הרומית הדרך שופצה לעיתים קרובות. במסגרת השיפוץ הכולל שהוביל אוגוסטוס קיסר בדרכים באיטליה, חולקה האחריות על הדרכים לשיפוץ בין חברי הסנאט. אוגוסטוס לקח על עצמו את שיפוץ ויה פלמיניה, בנה מחדש את כל הגשרים עליהם עברה הדרך מלבד שניים, והקים שערי ניצחון לכבודו. השער שהקים בארימינום עומד על תלו עד היום, והוא שער הניצחון העתיק ביותר שהשתמר עד היום. בשנת 77 הקיסר אספסיאנוס בנה את מעבר פורלו, (ראו תמונה), מעבר תת-קרקעי החוצה את נהר קנדיליאנו במחוז מארקה. על פי כתובות שנמצאו בדרך, גם הקיסר טראיאנוס שיפץ מספר גשרים לאורך ויה פלמיניה.
בימי הביניים המוקדמים הדרך נקראה ויה רוונה, על שם העיר רוונה, שהייתה חשובה יותר בתקופה זו. לאחר רצח האקסרך (Eξαρχος) האחרון של רוונה בידי הלומברדים ונפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, הדרך לא הייתה בשימוש במשך תקופה ארוכה. הדרך שופצה באופן חלקי בתקופת הרנסאנס, ומאז הייתה בשימוש עד היום. כיום אחד הכבישים הראשיים מרומא אל הים האדריאטי (SS3) עובר בתוואי הישן של ויה פלמיניה.

חשיבות הדרך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
חשיבות מיוחדת הייתה לדרך פלמיניה  המאה ה-2 והמאה ה-3 לפנה"ס, כאשר הייתה זו דרך נוחה להובלת יבולי התבואה מעמק הפו לרומא.
סרגיי למשב

חייו

סרגיי למשב נולד בכפר קטן במחוז טבר. לאחר סיום בית הספר נשלח לסנקט פטרבורג ללמוד סנדלרות. לאחר מהפכת אוקטובר חזר לטבר. למשב התחיל לשיר במקהלה של חובבים.
בשנת 1921 הוא התחיל ללמוד בקונסרבטוריון של מוסקבה. כבר במהלך הלימודים התחיל לשיר אריה של לנסקי באופרה יגבני אונייגין. זו הייתה האריה הידוע שלו והוא שר אותה מעל 500 פעמים. לאחר סיום הלימודים הוא שר באופרות של יקטרינבורג, טיפליס ועוד. בשנת 1932 למשב הוזמן לתיאטרון בולשוי. תוך זמן קצר הוא התקדם לטנור הראשי והיה בין הזמרים המובילים עד לשנת 1956.
בשנת 1939 הוא הצטלם בסרט מוזיקלי "הסיפור המוזיקלי" על נהג מונית שהפך לזמר אופרה.
במהלך מלחמת העולם השנייה למשב חלה אך השתקם. בשנת 1947 למשב הופיע באופרה של ברלין.
בשנת 1951 הוא התחיל לביים אופרות וללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1968 למשב פרסם ספר אוטוביוגרפי. הוא נפטר במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
למשב היה נשוי 6 פעמים, עם אשתו האחרונה חי 27 שנים.
בית ברגהיים

בית ברגהיים (הקדמי והאחורי) הם שני מבנים המהווים כיום חלק מקריית עיריית ירושלים.
מבנים אלה (אשר כונו גם "בניין דארוטי") נבנו בסמטת יוחנן מגוש חלב בשנות ה-80 של המאה ה-19, למול גן העיר. המבנים נבנו כביתו הפרטי של הבנקאי והסוחר העשיר פטר ברגהיים, שהיה יהודי מומר מגרמניה. המבנה הקדמי (בית ברגהיים הקדמי) נבנה בשנת 1880, והמבנה האחורי נבנה מספר שנים לאחר מכן. מבנה דו קומתי זה שילב בנייה אירופאית האופיינית לגרמניה (גג רעפים עם עליית גג) עם בנייה ירושלמית טיפוסית (שערים וחלונות מקושתים בקומתו התחתונה). שער הכניסה למבנה עוטר באבן רישא שעליה חקוק מגן דוד, ומשני צדי הפתח הוצבו ספסלי אבן - מוטיב המאפיין בנייה מוסלמית בעיר העתיקה. בחלקה הצפוני של חזית המבנה הייתה חנות שהכניסה עליה הייתה מבעד שער קמור. 
מאחורי המבנה הקדמי הייתה חצר ובה בור מים ואורוות.
לאחר מותו של ברגהיים הבית נמכר, ולאחר מכן הפך לחלק ממלון דה פראנס (Hotel de France) שפעל במקום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שימש המבנה כמשרדה של הנרייטה סאלד ולאחר מכן הפך למלון שנקרא מלון דארוטי (Darouti's Hotel). לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה כמעבדות של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
המבנה הקדמי והאחורי היו מחוברים ביניהם בגשר עילי.
התוכניות השונות להקמת קריית עיריית ירושלים ובעיקר תוכניתו של האדריכל אלפרד מנספלד הציעה להרוס מבנה זה, אולם תוכנית ניב התנגדה להריסה. המבנים הקדמיים והאחוריים שומרו וכיום מהווה חלק מקריית העירייה. הגשר בין המבנים נהרס.
מונטפולצ'אנו

גאוגרפיה

מונטפולצ'אנו נמצאת במזרח טוסקנה, בנפת סיינה, כ-70 ק"מ דרום מזרחה מסיינה. היא שוכנת בין עמק קיאנה (Val di Chiana) ועמק אורצ'ה (Val d'Orcia), על פיסגת הר בגובה 605 מטר מעל פני הים.

היסטוריה

על פי האגדה העיר הוקמה על ידי לארס פורסנה, מלך קיטוזי האטרוסקי, שלפי המקובל חי במאה ה-5 לפנה"ס. על פי השרידים הארכאולוגיים היה קיים במקום ישוב כבר במאות ה-4 וה-3 לפנה"ס. בתקופה הרומית הייתה במקום מצודה . לאחר נפילת הקיסרות הרומית המערבית היה המקום בשליטת הלומברדים. המקור הכתוב המוקדם ביותר המזכיר את המקום וזאת בכינוי "הר פוליטיאנוס" - Mons Politianus - הוא משנת 715. במאה ה-12 הייתה מונטפולצ'אנו תחת מתקפות חוזרות מצד סיינה, במלחמתה זו נעזרה בפרוג'ה ואורבייטו ולעיתים גם בפירנצה. המאה ה-14 התאפיינה במאבקים פנימיים בין משפחות האצולה המקומיות. עד שמשפחת דל פקורה ( Del Pecora) השתלטה על העיר. מ-1390 מונטפולצ'אנו הפכה לבת ברית של פירנצה, במאבקה של זו נגד סיינה. מאז ועד אמצע המאה ה-16 הייתה לעיר תקופת פריחה . בתקופה זו נבנו ארמונות, העומדים על תילם עד היום, שבבנייתם השתתפו גדולי הארכיטקטים של התקופה. ביניהם אנטוניו דה סנגאלו האב, ג'אקומו בארוצי דה ויניולה, בלדסרה פרוצי ואחרים. ב-1559 נכבשה סיינה על ידי פירנצה ובכך איבדה מונטפולצ'אנו את חשיבותה האסטרטגית והחלה תקופת דעיכה.
בתיה גור

חייה ויצירתה

נולדה כבתיה מן בתל אביב. קיבלה תואר שני בספרות השוואתית מהאוניברסיטה העברית. נישאה לפסיכולוג עמוס גור וילדה שלושה ילדים. מאוחר יותר התגרשה מגור, ובשנים האחרונות לחייה חייתה עם מבקר הספרות אריאל הירשפלד. גור שהתה מספר שנים בארצות הברית, גרה תקופה מסוימת באופקים ומאוחר יותר עברה להתגורר בירושלים. לפני שפנתה לכתיבה לימדה ספרות בבית הספר בויאר ובבית הספר התיכון שליד האוניברסיטה. בנוסף, לימדה כתיבה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ואף הרצתה באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטה הפתוחה. שימשה כמבקרת ספרות ומסאית בעיתון הארץ.
בשנת 1988 החלה בכתיבת סדרת ספרי "מיכאל אוחיון" אשר הביאו לעולם הספרותי את דמותו של מיכאל אוחיון, בלש משטרתי משכיל, נוגה ואינטלקטואל. הספר הראשון בסדרה, "רצח בשבת בבוקר", שעסק בפיענוח של רצח, שאירע במכון הפסיכואנליטי בירושלים, זכה להצלחה גדולה בקרב הקהל הישראלי. לסדרה נוספו עוד חמישה ספרים, והספר הוסרט והוקרן בטלוויזיה הישראלית, כאשר את אוחיון מגלם ארנון צדוק. בכל ספר מן הסדרה מגיע מיכאל אוחיון לעולם סגור ולחברה מבודדת בעלת חוקים משלה. בגישתו היסודית ובהבנה שיש בו לטבע האנושי מצליח אוחיון לפרוץ את מעגל השתיקה ולפתור את תעלומת הרצח.
הבחירה של גור בז'אנר הבלשי כדי לספר סיפור נדמית מקרית. הסיפור הבלשי בספריה הוא תמיד תירוץ כדי להכיר מקרוב יותר קבוצה חברתית סגורה על הקודים הייחודים החברתיים והתרבותיים. ב"רצח בשבת בבוקר", אלה הם הפסיכואנליטיקאים. בתוך העולם הסגור של מטפלים ומטופלים שבדרך כלל אינו חשוף לעיני כל, מתגלה מקרה רצח של פסיכואנליטיקאית. אוחיון נכנס לתמונה ומנסה לגלות באמצעות התקרבות לנפשות הפועלות את מניעי הרצח. בספרה הבא, "רצח בחוג לספרות", אלה הם אנשי האקדמיה שזוכים לתיאור מקיף באמצעות הכרת דינמיקות היחסים בתוך החוג לספרות באוניברסיטה העברית בהר-הצופים. בספרים אחרים בוחנת גור את קהילת המוזיקאים, את אנשי הקיבוץ וקבוצות נוספות.
גור הוציאה לאור בשנת 1990 ספר עיון בשם "מכביש הרעב שמאלה", וכן פרסמה רומנים, ובהם "לא כך תיארתי לי" (1994) ורומן לבני הנוער בשם "מרגל בתוך הבית". ספרה "אבן תחת אבן" נכתב על רקע מותו של החייל אמיר מלט באסון "רולטת הרשת". ספריה תורגמו לשפות רבות, בהן אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, יפנית, הולנדית, דנית וספרדית.
בתיה גור לא הייתה רק סופרת מצליחה וידועה אלא גם מורה לספרות ומבקרת ספרים. היא העלתה על נס את חשיבות הטקסט הספרותי כטקסט העומד בפני עצמו וראתה ברקע הביוגרפי של המחבר דבר שולי בחשיבותו לעומת היצירה עצמה. עם זאת הודתה כי מיכאל אוחיון, בלש המשטרה, הגיבור הראשי ביצירותיה, הוא למעשה מבחינות רבות מימוש סמוי בלבוש גברי של אישיותה והאופן בו היא ראתה את עצמה.
בתיה גור נולדה בתל אביב, אך התגוררה מרבית שנות חייה בירושלים. בספריה היטיבה לתאר את הוויית חיי היום יום בעיר הבירה על שלל הקבוצות והמתחים המאפיינים אותה. גור הצהירה על עצמה כבעלת רגישות חברתית ופוליטית, וכבעלת דעות הנמצאות בצד השמאלי של המפה הפוליטית. בספטמבר 2003 נלקחה לחקירה במשטרה בחשד שכינתה שוטרות מג"ב "נאציות ופרחות" על כך שהתייחסו שלא כראוי לזקן פלסטיני ברחוב בירושלים. גור הכחישה שקראה להם נאציות, אך אמרה שראתה אותן "מתעללות", כלשונה באיש הזקן ולא יכלה לעבור על כך לסדר היום.
גור גילתה כי היא חולה בסרטן הריאה כשנה לפני מותה. היא נאבקה במחלה ובמקביל המשיכה בעבודתה. בראיון עיתונאי שהעניקה אמרה: "אני תופסת את החיים כמו מסע חניכה אל המוות. אדם יחיה, יסבול וימות. כל השאר זה חסד - אהבה זה חסד ולכתוב זה חסד".
נקברה בהר המנוחות בירושלים.
מקס שטירנר

חייו

שטירנר נולד בבוואריה ב-1806. מעט ידוע על חייו.
הוא למד פילוסופיה במספר אוניברסיטאות בגרמניה והיה קשור לחוגי החשיבה ההגליאנית בברלין, בשנות ה-40 של המאה ה-19. הוא עצמו סירב להזדהות עם עמדה פילוסופית כלשהי וטען כי אם עליו לקבוע עמדה הרי כי הוא בעד אגואיזם.
בשנת 1845 פורסמה עבודתו החשובה ביותר, "האגו ועצמו" (Der Einzige und sein Eigentum). 
מקס שטירנר מת חסר פרוטה בשנת 1856.

משנתו והשפעתו

בהשפעת אווירת הפילוסופיה הרומנטית הגרמנית שבסביבתה גדל, גרסת האנרכיזם של שטירנר, שהוצגה ב"האגו ועצמו", היא צורה קיצונית של אינדיבידואליזם, או אגואיזם, הממקם את הפרט הייחודי מעל הכל: מדינה, קניין, רכוש, חוק או חובה.
במקום הגישה הקפיטליסטית, מקס שטירנר מציע "איגוד של אגואיסטים", שמשמעותה שותפויות חופשיות של פרטים ייחודיים המשתפים פעולה כשווים על מנת להשיג את מירב החופש וסיפוק מאוויים (כולל המאווים הרגשיים למען סולידריות, או במונחיו של שטירנר - יחסים בין- אישיים intercourse).
בספרו טען כי כל הדתות והאידאולוגיות מתבססות על מושגים ריקים מתוכן. טענה זו ישימה לדעתו גם לגבי מוסדות החברה, המבוססים על מושגים אלה, קרי מדינה, חוקים, כנסייה ומערכת החינוך או מערכות אחרות הטוענות לסמכות על פני הפרט. לפי דעתו, רק כאשר הטענה השקרית לסמכות, המבוססת על מושגי יסוד שקריים, תתגלה, אז תוכל הפעולה, השליטה והזהות האינדיבידואלית לבוא לידי ביטוי אמיתי. 
מימוש עצמי פרטני מבוסס על שאיפתו האינדיבידואלית של הפרט לממש את האגואיזם שלו, בין אם הוא נובע מדחפים מודעים או לא מודעים. ההבדל היחידי, לפי שטירנר, בין אגואיסט שלא מרצון לבין אגואיסט מרצון הוא שהראשון "ישלט" על ידי רעיון ריק מתוכן מתוך תקווה שרעיון זה יביאו לאושר ואילו השני, יבחר באופן חופשי את הדרכים לממש את האגואיזם שלו ואף ייהנה מהתהליך עצמו.
לפי דעתו, רק כאשר האדם יתפוס את מושגי היסוד של חוק, זכות, מוסריות ודת כמושגים מלאכותיים ולא כסמכויות קדושות, אז יוכל לפעול בחופשיות. 
מקס שטירנר מייצג את החשיבה האינדיבידואליסטית הקיצונית ביותר בהיסטוריה של האנרכיזם הפרטני. אולם רעיונותיו נותרו במידה זו או אחרת אבן פינה באנרכיזם. שטירנר תקף הן את הקפיטליזם והן את מה שהתיימר להיות "סוציאליזם בשלטון המדינה". בביקורתו על הקפיטליזם ועל המדינה התומכת בו מנקודת המבט האגואיסטית, הניח את היסודות לאנרכיזם האינדיבידואליסטי אך תרם גם לפיתוח האנרכיזם הקומוניסטי.
ידוע כי הן קארל מרקס והן בניטו מוסוליני קראו את כתביו וכתבו על כך בספריהם.
שטירנר חזר לתודעה החברתית, מחוץ לתנועה האנרכיסטית, לקראת סוף המאה ה-19 כאשר התפרסמו ספריו של ניטשה.
ספריו של שטירנר לא תורגמו עד כה לעברית. פרק בשם: "אני תולה דברי על בלימה", בתרגומו של י. ליפקין, פורסם בכתב-העת "קולות" בעריכת אליעזר שטיינמן (ווארשה 1923). ספרו Der Einzige und sein Eigentum תורגם ליידיש על ידי י. א. מאירסון ויצא לאור בניו-יורק ב-1916.
הנרי דרייפוס

הנרי דרייפוס (באנגלית: Henry Dreyfuss; ‏ 2 במרץ 1904 - 5 באוקטובר 1972), היה מעצב תעשייתי. עיצוב המוצרים שתכנן בהתייחס לכללי ארגונומיה מדעיים השפיע על עיצוב המוצר במאה ה-20. לזכותו נזקף, בין היתר, עיצוב מכשיר הטלפון השולחני הסטנדרטי, "מודל 500".

ביוגרפיה

דרייפוס נולד בברוקלין, ניו יורק. הוא למד עיצוב אצל נורמן בל גדס, שיהפוך מאוחר יותר למתחרהו. 
בשנת 1929 פתח את משרדו בניו יורק. עם לקוחותיו נמנו מעבדות בל, שמכשירי הטלפון שעיצב עבורה (דגם Western Electric 302 ו"דגם 500") היו לאבות-טיפוס למכשירי טלפון רבים, חברת שואבי האבק "הובר", חברת הציוד המכני-חקלאי ג'ון דיר עבורה עיצב את הטרקטורים "מודל A" ו"מודל B" הפופולריים, סדרת העטים הנובעים Wahl-Eversharp Skyline ‏ (1940) ועוד.
דרייפוס הקנה חשיבות לשימושיות המוצר, להתאמתו לאדם ולכללים הנדסיים ומדעיים. לפיכך עיצוביו מצטיינים בקו פשוט וצורה ברורה ופונקציונלית וללא קישוטים. עקב כך ספג ביקורת על כך שהוא "פרקטי מדי" וחסר סגנון. דוגמה לפרקטיות זו ולשימת הלב לפרטים ניתן למצוא בעיצוב הטלפון "דגם 500" (ב-1949), בו הוציא דרייפוס את הדפסת הספרות אל מחוץ לחוגה, על ההיקף. זאת בשל העובדה שכאשר הספרה הייתה מודפסת בתוך החוגה, היא נטתה להישחק לאחר חיוגים רבים. כך גם צמצם את טעויות החיוג שנגרמו בשל אצבע המחייג שהסתירה את הספרה בעת חיוג.
בשנת 1955 כתב דרייפוס את ספרו האוטוביוגרפי Designing for People ("עיצוב למען האנשים"), בו הציג את השימוש בפרסונות "ג'ו" ו"ג'וזפין" כדוגמאות טיפוסיות לקהל היעד לו מתוכנן המוצר. בשנת 1960 פרסם את המדריך הארגונומי The Measure of Man ("מידת אנוש"). הוא נבחר לנשיא הראשון של איגוד העיצוב התעשייתי האמריקאי (IDSA).
בשנת 1972 אובחן כחולה סופני בסרטן הכבד. ב-5 באוקטובר התאבד יחד עם רעייתו, דוריס מרקס, שהייתה חולה סופנית אף היא, בשאיפת גזי הפליטה ממכוניתם במוסך ביתם בדרום פסדנה, קליפורניה.
החברה שהקים, Henry Dreyfuss Associates, המשיכה להתקיים לאחר מותו.
חוסאם ע'אלי

קריירה

ע'אלי גדל במחלקת הנוער של מועדון הפאר המצרי אל-אהלי, ממנה פרץ להרכב הראשון של הקבוצה בשנת 2001. הוא נהפך לשחקן קבוע בהרכב אל-אהלי עד שנהוחתם בקבוצה ההולנדית פיינורד בשנת 2003, אחרי שהיה מחוזר על ידי מועדונים רבים באירופה, כמו שטוטגרט הגרמנית ונאנט הצרפתית. פיינורד שילמה לקבוצתו המצרית 1.4 מיליון אירו תמורת כרטיס השחקן שלו.
לאחר שלוש עונות רוויות בעיות בהולנד, ע'אלי הצטרף לטוטנהאם הוטספר האנגלית בינואר 2006.
בעונתו הראשונה בטוטנהאם, קיבל ע'אלי הרכב קרדיט ושיחק היטב במספר משחקים ועל כך קיבל את הכבוד והאהדה של אוהדי הקבוצה. משחק בלתי נשכח שלו היה נגד היריבה העירונית צ'לסי, בו ע'אלי העניק לטוטנהאם את היתרון הזמני 3-1 במשחק במסגרת גביע ה-FA. ע'אלי גם עזר לטוטנהאם באמצעות כיבוש מנקודת העונשין, אשר במרבית כיבושי הפנדל שלו בעצם ניצח במשחק עבור טוטנהאם.
עתידו במועדון האנגלי הוטל בספק לאחר שפשט מעליו את חולצת המשחק וזרק אותה לקרקע בזלזול לאחר שהוחלף במהלך משחק ליגה נגד בלקבורן רוברס ב-10 במאי 2007. כעסו של ע'אלי נבע מכך שנכנס למשחק כמחליף במחצית הראשונה בגין פציעתו של סטיד מלברנק, והוחלף בצעד לא שגרתי (לאחר שנכנס כמחליף לפני כן). אוהדי הקבוצה זעמו בעקבות הזלזול של ע'אלי ושרו לו: "אתה לא ראוי ללבוש את החולצה הזו", והוא נענש על ידי המועדון זמן קצר לאחר האירוע. ע'אלי הבין מה עשה והביע את הצטערותו לאחר שאמר: "אני כל כך כועס על עצמי", ופרסם באתר האינטרנט הרשמי של טוטנהאם התנצלות רשמית: "אני תמיד החשבתי את לבישת חולצת טוטנהאם ככבוד רב ואני לא מתכוון להראות לעולם זלזול בחולצה ובמועדון". בהמשך ההודעה פרסם את הסיבה לתסכולו ואת הבנתו שהמעשה שעשה היה לא ראוי ומזלזל.
למרות כל זאת, ע'אלי לא שיחק מאז במדי טוטנהאם. הוא ביקש להיכנס לרשימת ההעברות של המועדון, בעקבות התסכול שצבר מחוסר משחק.
ברמינגהאם סיטי סיכמה עם טוטנהאם על העברתו תמורת 3 מיליון פאונד ב-30 ביולי 2007, ואף הגיעה עם ע'אלי להסכמה על חוזה ל-3 שנים עם אופציה להארכה (בתלות באשרת עבודה שעליו להשיג). למרות זאת, ב-3 באוגוסט 2007, בירמינגהאם הכריזה שביטלה את השלמת העסקה עם ע'אלי עקב הביקורת שהעביר על שיטות האימון של הקבוצה ועל ניבולי הפה של שחקניה.
בינואר 2008, דרבי קאונטי הביעה עניין בהחתמה השחקן. דרבי וטוטנהאם הסכימו על עסקת השאלתו של ע'אלי לדרבי עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בדרבי ב-12 בינואר 2008, בהפסד ביתי 1-0 לוויגאן אתלטיק. לאחר ששיחק 15 משחקים בדרבי, שירדה ליגה בסיום העונה, ע'אלי סירב להמשיך בקבוצה כיוון שרצה להישאר לשחק בפרמייר ליג ושב לטוטנהאם.
במשחק גביע ה-FA בווייט הארט ליין, החל ע'אלי להתחמם בצדי המגרש, כהכנה להיכנס כמחליף. הקהל שרק "בוז" לע'אלי, ולכן מאמן הקבוצה הארי רדנאפ החליט שלא לשתפו. ב-22 בינואר 2009, ע'אלי חתם על השלמת עסקת העברתו למועדון הסעודי א-נסר, למשך 3 שנים. ב-6 ביולי 2010, ע'אלי חתם על חוזה בקבוצת אל-אהלי, למשך 3 שנים. ב-2 ביולי 2013, עבר לשחק בקבוצת ליירסה הבלגית. לאחר עונה אחת בלבד חזר לאל-אהלי.
הנרי אהרן שטרן

הנרי אהרן שטרן (באנגלית: Henry Aaron Stern ‏11 באפריל 1820 - 13 במאי 1885) מיסיונר נוצרי מטעם החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים שפעל בקרב יהדות ביתא ישראל שבאתיופיה.
שטרן נולד בעיירה אונטרייכנבאך שבמדינת הסה-קסל (היום בגרמניה) למשפחה יהודית. בצעירותו התחנך בעיר פרנקפורט.
ב-1839 עבר שטרן ללונדון ושנה לאחר מכאן המיר את דתו לנצרות. ב-1844 נשלח לירושלים, קיבל את התואר דיקון מהבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר והחל לעסוק במסעות מיסיון בעיראק, באיראן, בכורדיסטן ובתימן. 
ב-1860 הגיע לאתיופיה כדי להקים מיסיון בקרב ביתא ישראל, במהלך הטפותיו תקף את מנהגיהם של יהודי אתיופיה לרבות הקרבת הקורבנות, מוסד הנזירות ומוסד הכהונה. את רוב מסעות המיסיון עשה בדמביה, שם פגש את מתנגדו החריף ביותר, הנזיר אבא מהרי. ב-1860 עזב את אתיופיה לבריטניה והשאיר את מרטין פלאד כאחראי. ב-1863 חזר לאתיופיה והקים את מרכזו בג'נדה, זמן קצר לאחר מכאן נכלא יחד עם אירופאים אחרים במקדלה בפקודת הקיסר תוודרוס השני. ב-1868 שוחררו העצורים בידי המשלחת הצבאית הבריטית שהגיעה למדינה. 
בערוב ימיו פעל כמיסיונר בקרב יהודי האיסט אנד של לונדון.
עפרוניים

תיאור המשפחה

אורך העפרוניים נע בין 12 ל-24 סנטימטר, ומשקלם - בין 15 ל-75 גרם. רוב המינים בונים קנים על הקרקע. צבעם אינו מבריק בדרך כלל, אלא בעל גוונים חומים וצהובים, ומשמש כצבעי הסוואה מפני טורפים, בעיקר כשהם מקננים על הקרקע.
לעפרוניים יש קריאות משוכללות יותר מרוב הציפורים האחרות, והם שרים בראוותנות בזמן תעופה. צלילים אלה, בשילוב התפשטות בעיקר באזורים מאוכלסים בבני אדם, תרם רבות לחשיבותם בספרות ובמוזיקה. עם שירים אלה, הזכרים מגנים על שטחי הגידול שלהם ומושכים תשומת לב.