מנדינקה

השם

משמעות המילה "מנדינקה" היא ה"נְקה" ממאנדן- האנשים ממאנדן. 
"קאן" היא שפה, ו"מנדינקקאן" - היא שפתם של בני המנגינקה. בני מנדינקה המתבטאים בשפה הכתובה מכנים את עצמם "מנדינקואולו" ואת שפתם - "מנדינקקאנו". הצורה "מנדינגו" נוצרה בהשפעת השפה הפורטוגזית, בצרפתית "מנדֶנג".

היסטוריה

לפי האגדות, הייתה מכורתם המקורית של בני מנדינק באזור מעלה הנהר ניז'ר, שם נוצרה במאה ה-8 מדינתם הקדומה מאלי. 
השבטים דוברי שפות המנדה שלטו על דרכי המסחר דרך מדבר סהרה ממרוקו אל מערב אפריקה. במאה ה-13 שלט בממלכת מאלי סונדיאטה קייטה שאיחד את השבטים וייסד אימפריה. הוא נאבק בהצלחה בעיקר כנגד ההגמוניה של ממלכת סוסו בראשות סומאורו קאנטה. הקרב המכריע התנהל בערך בשנת 1235 בקירינה. סונדיאטה נודע גם כמחוקק של הצ'רטר ממאנדן ("מאנדן קאליקן") או חוקי קורוקנפוגה. אלו לא שרדו בכתב אלא רק כציטוטים באפוס העממי בעל פה אודות המלך סונדיאטה קייטה. בימי מלך אחר, מנסא מוסא הראשון, ששלט בשנים 1337-1312, ידעה האימפריה של מאלי פריחה מיוחדת, ובזמנו התאסלמו רבים מבני המעמד הגבוה ותושבי ערים רבות. במאות ה-13 וה-14  שלטו בני מנדינקה על כל מערב אפריקה. 
בני מנדינקה ושבטים קרובים אליהם היגרו לאחר מכן לאורך נהר ניז'ר לכיוון סנגל וגמביה של ימינו ולכיוון מפרץ גינאה. בני מנדינקה נלחמו רבות באימאמות פוטה ג'אלון של בני פולה. 
לאחר התפרקות אימפריית מאלי קמו ממלכות רבות, קטנות יותר, כדוגמת ממלכת סגו וקארטה של שבט במברה במאלי של ימינו, ממלכת קאבו בדרום סנגל וגינאה ביסאו של ימינו, ממלכת גאלאם או גדיאגה על נהר סנגל, מדינת קאסו מערבית ממאלי של ימינו, המדינות ניאני, וולי ובמבוק במזרח סנגל של ימינו. חלק מישויות מדיניות אלה התקיימו עד לשלהי המאה ה-19, כאשר נכבשו על ידי הקולוניאליזם האירופי - צרפתי, בריטי ופורטוגזי.
במהלך המאות ה-16-18 נלקחו רבים מבני מנדינקה בשבי, נמכרו כעבדים והובלו עד לאמריקה, שם הפכו חלק מצאצאיהם לאפריקנים אמריקנים. 
באמצע המאה ה-19 חלה עלייה נוספת בממדי ההתאסלמות בקרב המנדינקה. 
בשטחים מצפון לחוף השנהב של ימינו, בורקינה פאסו ודרומה של מאלי הקימו סוחרים דוברי שפת מנדה בני האתניה דיולה (כלומר "סוחרים") מרכזים מסחריים בקרבת מכרות ואדמות חקלאיות. בתקופת הגעתם של הצרפתים והפורטוגזים עדיין שלטו בני דיולה שלטו בענף הסחר באזור, כולל בסחר בעבדים.
בסוף המאה ה-19, ניהלו הצרפתים בין השנים 1898-1883 שלוש מלחמות נגד בני מנדינקה שבראשות סאמורי טורה. הן הסתיימו לבסוף עם תבוסתו של סאמורי טורה ולקיחתו בשבי.
במהלך המאה ה-20 נמשך תהליך ההתאסלמות של בני מנדינקה עד שנותרו מעט אנימיסטים בקרבם.
בני מנדינקה קרובים מאוד לקבוצות האתניות במברה, ג'לונקה, סוסו, ביאחאנקה, דיולה וכו'. הם השפיעו גם על שכנים בני סונגהאי, דוגון, סנופו, מוסי ובווא. משערים כי בני במברה חולקים עמם מוצא משותף, מכיוון ששפות הדיבור שלהם כמעט זהות. עם זאת, סבלו היחסים ביניהם לא פעם מסכסוכים.

שפות

שפות מנדינקה או מאלינקה היא חלק משפות מאנדה דובריהן מונים מעל עשרת מיליון בני אדם המפוזרים בין 15 מדינות באפריקה המערבית.

חיי הדת

בימינו כמעט כל בני מנדינקה הם מוסלמים. חלק קטן מאוד נשאר נאמן לדת האנימיסטית המסורתית בלבד. 
הראשונים במערב אפריקה שהתאסלמו היו במאות 8-10 בני סונינקה, במיוחד האצולה של אימפריית גאנה שקיבלו את בשורת האסלאם מסוחרים ערבים-ברברים שבאו מצפון.
קבוצות מקרב בני מנדינקה, בעיקר אצילים, עברו לדת האסלאם יחד עם מייסד האימפריה של מאלי, סונדיאטה קייטה, במאה ה-14. האסלאם נשאר למשך תקופה ארוכה דת האצולה. עם הזמן התהוו קהילות 
אחרי ההתאסלמות פרט לאמאמים הופיע גם מעמד של אנשי דת בעלי עיסבוקים בתחום הוראת הדת, בתחום הכישופים ורפואת האלילים, הנקראים מאראבו. תפקידם בלט במיוחד בקרב בני דיולה 
קבוצה מיוחדת של "מאראבו", היו "דיאחאנקה" ,ה"מאראבו" נודדים.
עד למאה ה -19 רק האצולה הייתה מוסלמית, בצורה חלקית, תוך שמירת מנהגים גם מהדת האפריקאית הקדומה, שנותרה עדיין נחלתם של רוב בני מנדינקה 
במאה ה19-, ובעיקר אחרי אמצע המאה התגברה הפעילות המיסיונרית המוסלמית בקרב בני מנדינקה. 
בניגוד לבני פולה לא היו ידועים בני מנדינקה בעבר במדיניות של כפיית דת האסלאם על שבטים ואתניות אחרים בסביבה.
במהלך המאה ה-20 רוב בני מנדינקה הפכו למוסלמים, אך בקבוצות שונות מכבדים גם אמונות ופולחנים קדומים, כמו למשל פולחן האבות, הטוטמיזם. פעלו בעבר חבורות דתיות חשאיות אסוטריות כדוגמת אגודות בשם "קומו" במאלי. ההצטרפות לחבורות כאלה נעשתה לפי קריטריונים של גיל.
בדת המסורתית של בני מנדינקה האל העליון נקרא "מה נגאלה". בני האדם היו פונים אליו רק בתיווך פולחן האבות והרוחות. המאמינים שהגיעו לדרגת ידע רוחני גבוהה נקראו "קוֹמוֹטיגי". כדי להפוך ל"קומוטיגי" היו צריכים לעבור מחזורי חניכות של שבע שנים כל אחד. בהתאם לכך נוצרו קבוצות גילאים שכונו "טון".
באורח החיים הדתי הקדום כמו גם בדת המוסלמית לא הייתה הפרדה בין החיים הרוחניים ובין חיי היום יום. הכל התנהל בהתאם לחוקי הדת, מהלידה עד למוות.
בהתאם לדת הקדומה כל משפחה הייתה קשורה לבעל חיים טוטם

תרבות

הספרות, שלא הייתה כתובה- מיוצגת בסיפורים בעל פה. בנוסף קיימת מסורת של אגדות ומיתוסים המועברת בשירי הגריו, היצירה הידועה ביותר שעברה לפי מסורת זו הוא האפוס של סונדיאטה, ששאב השראה מחיי המלך סונדיאטה קייטה, מייסד אימפריית מאלי.
הזמרים גריו אחראים על שימור זיכרון השבטים ועל העלאתו באוב בעת הטקסים. הם עוסקים גם בשידוכים. פעם היו תלויים במשפחות מסוימות, בימינו הם חופשיים.

הלבוש

באופן מסורתי, הגברים מאלינקה מתלבשים ב"בובו", ה"באראקה דולוקי" בצבע לבן או צהוב. כיסויי הראש הם מגוונים:מכובעים בצורה קונוס - ה"גאבאן", או כובע פתוח מן הצדדים, בצורת פה של תנין והנקראים "באמה דא" 
יש גברים המגלחים את ראשם ויש כאלה האוספים את שיערם בצמות. לשם מזל הם עושים לעצמם פירסינג באוזן השמאלית ועונדים בה טבעת קטנה מזהב. 
הנשים לובשות בובו ובד לחלציים. כיסויי הראש שלהן הם מורכבים מאוד ודומים לאלה של נשות פולה, בייחוד הציצה והצמות לאורך הרקות, והמודבקות לעיתים לסנטר. הן שמות על שיערן חלזונות או מטבעות. לובשות צמידים מנחושת, בעיקר בצווארי כפות הידיים ובזרועות. במותניים ובצוואר עונדות כמה שורות של מחרוזות פנינים.

שמות משפחה (פטרונימים)

הפטרונימים הנפוצים בקרב בני מנדינקה הם:
קאבה, קייטה, קונאטה, וואטארה, קוטה, טראורה, סיסה, קבה (Kébé), קמארה, אירה, ירה, פאטי, טורה, קאנטה, קונה, קוליבאלי, סאחו, דיארה, סיסוקו, סואנה, גיראסי, ברטה, דומבויה, סומארה, דיאחאבי, סילה, פאדיגה, דיאווארה, קואטה, דוקורה, דראמה, מנטה, באטילי, דיאקיטה, דיומאנדה, סידיבה, סנגארה, דמבלה, קאמיסוקו, באגאיוגו, באיו, דומביה, סאנה, סוואנה, סימה, דיאבי, פופאנה, דאנפה, ג'יטה, סאנו, מנדינאנג, דארי, גאסאמה וכו'.
אצל צאצאים של ראשי שבטים מאלינקה בחוף השנהב ובסנגל מוצאים תכופות את השם אידארה, ככל הנראה ממקור מורי. 
בקרב בני מעמדות ה"מאראבו", הקרויים "מאנדה מורי" (ה"מאראבו של מאנדה") ניתן למצוא שמות כמו טורה, סיסה, דראמה, דאבו, ביאנה, ברטה (Berété), (שוקל כנגד "סואנה" בסנגל), סאחו, סילה - כולם ממוצא סונינקה.
אצל זמרי "גריו" או "דיילי" מוצאים את השמות "סיסוחו", קויאטה, דיאבאטה, קאמיסוקו. 
בני ניאמאחאלה, בעלי המלאכה, בעיקר בקרב הנפחים, נושאים תכופות שמות כמו קאנטה, דיאנחה, פאנה. 
בקרב האצילים (חורו) משתמשים בשמות המשפחה אידארה, דומביה, פאקולי, קאבה, קייטה, קונאטה, דיארה, באטילי, סיסוקו, טראורה, סוחנה, באחאיוחו, בינאיוקו, דראמה, סילה, ניאחאטה, ביאגוראגה, מינטה, סומארה, סואנה (ברטה - במאלי) 
בסופו של דבר ניתן למצוא בימינו שמות כלה גם במעמדות חברתיים אחרים. 
קיימות גם תופעות התבוללות בין בני מנדינקה ובני אתניות אחרות. משום כך נמצאות משפחות מנינדקה הנושאות שמות וולופים (דיופ, נדיאייה) או פולה (דיאלו, גיאחיטה, סנגארה, סידיבה וכו') או מוסי (וודראוגו)