google/wiki40b huggingface dataset:
חוק איסור אלימות בספורט

חוק איסור אלימות בספורט, התשס"ח-2008, התקבל בכנסת ביום כ"ז בתמוז ה'תשס"ח (30 ביולי 2008), ותוקן ביום 17 בדצמבר 2014. החוק נחקק במטרה להתמודד עם תופעת האלימות בספורט, זאת לאור מקרים חוזרים ונשנים של ביטויי אלימות וגזענות במגרשי הספורט ובהקשר של אירועי ספורט.

היסטוריית חקיקה

בשנת התשס"ב ובשנת התשס"ה תוקן חוק הבטיחות במקומות ציבוריים, התשכ"ג- 1962, בהתבסס על המלצותיה של ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא האלימות בספורט והערות משרדי הממשלה הנוגעים בדבר. התיקונים שנעשו בחוק חלים על ענפי הכדורגל והכדורסל בלבד. לשם התמודדות עם תופעה קשה זו של אלימות וגזענות בספורט, הוצע החוק על מנת לקבוע בנפרד הוראות לטיפול באלימות בספורט, הלקוחות מחוק הבטיחות, בהרחבת תחולתן לכלל ענפי הספורט. עם זאת, הצעת החוק כללה הוראות נוספות שתכליתן הגברת האכיפה וסיוע במיגור התופעה האמורה. בחודש יולי 2014 הוצעה הצעת לתיקון החוק, המציעה להחמיר את העונש לעובר עבירה בנסיבות מחמירות, אך הצעה זו טרם התקבלה. לאחר מכן, בחודש דצמבר 2014, הוצע והתקבל תיקון לחוק הכולל סעיף המקנה סמכויות נוספות בהפרה חוזרת, וסעיף הקובע עונש לתוקף אדם באירוע ספורט. בנוסף, תוקן סעיף 17 לחוק. תיקון זה הוצע בעקבות משחק הדרבי בין הפועל תל אביב למכבי תל אביב, בו פרץ אוהד הפועל תל אביב למגרש והכה את שחקנה של מכבי תל אביב, דבר שהוביל לכניסת אוהדיה של מכבי תל אביב לכר הדשא וסיומו של המשחק בשלבו המוקדם.

עיקרי החוק

ניתן לחלק את החוק לארבעה חלקים:
א. התנאים לקיום אירוע ספורט – מציב תנאי סף לקיום האירוע,
ב. בעלי תפקידים נדרשים באירוע ספורט – בלעדיהם לא ניתן לקיים אירוע ספורט,
ג. אכיפה ועונשין – הרחבת סמכויות האכיפה של השוטרים (ס' 12), קביעת סנקציה פלילית בגין הכנסת חומרים אסורים למגרש (ס' 14), איסור התבטאות גזענית (ס' 15), איסור כניסה לשדה המשחק (ס' 16), צווי הרחקה/הגבלה (ס' 17),
ד. כינון המועצה למניעת אלימות בספורט.

פסיקה

עד היום, החוק אוזכר בכ-55 הליכים בבתי המשפט, בין היתר בעמ"ת 1980-03-12 בנישו נגד מדינת ישראל קבעה השופטת בן אור כי גם התבטאויות גזעניות המושמעות מחוץ לאצטדיון כלולות בתחומי האיסור הפלילי הקבוע בסעיף 15 לחוק. השופט רומנוב בעמ"י (י-ם) 18288-05-13 מדינת ישראל נגד אלפסי, קבע כי התבטאויות גזעניות המושמעות מחוץ לאצטדיון לא כהתבטאויות גזעניות המושמעות בתוך אוטובוס הנוסע אל עבר אירוע ספורט. בתפ (י-ם) 3162/07 מדינת ישראל נגד מלאך, השתמשה השופטת בן אור בסמכותה מכוח סעיף 19 לחוק, והרחיקה את הנאשם לתקופה של חמש שנים מאירועי ספורט של כדורגל וכדורסל. בתפ (ת"א) 31887-04-12 מדינת ישראל נגד ינוס, הביע השופט בקר סלידה מתופעת האלימות במגרשים וכתב כי "מונף בזאת "כרטיס צהוב" לכיוון יציעי ה"קופסה", ה"אורווה", ה"שכונה", "המושבה", בלומפילד, טדי, וגם וסרמיל, לאמור, ראו הוזהרתם: המדינה לא תסבול עוד השתוללות חסרת רסן במגרשי הכדורגל, וחוק איסור אלימות בספורט - כשמו כן הוא - ייושם, ככתבו וכלשונו, על הפן העונשי הקובע בו, לרבות מאסר בפועל".
מניפולציה (תורת המשחקים)

בתורת המשחקים, מניפולציה היא מצב בו שחקן במשחק שיתופי יכול לשנות את תוצאת פונקציית בחירה חברתית לטובתו (כלומר, כך שהתוצאה תהא עדיפה יותר על פי יחס ההעדפות שלו) על ידי בחירה בניגוד ליחס ההעדפות שלו.
תהליך הבחירה החברתית בנוי כך שכל פרט אמור לדווח מה הוא יחס ההעדפות החזק שלו על קבוצת האפשרויות הנתונות ופונקציית הבחירה החברתית תחזיר אפשרות אחת שמוגדרת כאפשרות העדיפה על החברה כולה. בתהליך הזה ישנה הנחה שהפרט מדווח באופן אמיתי על יחס ההעדפות החזק שלו. אך, יכול להיות מצב שבו לפרט יש אינטרס לשקר בנוגע לפרופיל ההעדפות החזק שלו, ולדווח על פרופיל העדפות חזק אחר, ועל ידי כך להביא למצב שבו תיבחר אפשרות שעדיפה לו. אם מצב כזה אפשרי נאמר שתהליך הבחירה החברתית ניתן למניפולציה.

למונח מניפולציה שימוש עיקרי במשפט Gibbard-Satterthwaite.
חשמלאי

סיכונים מקצועיים

מקצוע החשמלאי כרוך בסכנות רבות, כמו התחשמלות (שהיא הסיבה השלישית בשכיחותה לתאונות עבודה) או נפילה מגובה (הסיבה הראשונה בשכיחותה לתאונת עבודה), גורם נפוץ לפציעה בקרב חשמלאים העובדים על עמודי חשמל או בחיבור גופי תאורה בתקרות. יחד עם זה, גורם המוות והפציעות החמורות ביותר בקרב חשמלאים הוא קשת חשמלית שנוצרת בעת עבודה במיתקן חי.

היסטוריה

חשמלאים הם מן המקצועות הנפוצים והמבוקשים בעולם עקב השימוש הנרחב בחשמל. משק החשמל החל כבר בסוף המאה ה-19 אך נכנס לתנופה רק במאה ה-20. עם הרצון להשתמש בטכנולוגיה החדשה גבר הצורך במומחים בתחום שיודעים לתכנן ולהרכיב, קווי מתח, בתי שנאים, צרכנים, ולתחזק ולתקן את הנ"ל.
שלמה קירט

קריירת משחק

קירט, יליד שכונת שעריים שברחובות, החל דרכו בקבוצת הנוער של מכבי שעריים, במדיה עליה לקבוצה הבוגרת בגיל צעיר ואף זכה למקום בהרכב. בשנת 1975 עבר קירט לקבוצת מכבי פתח תקווה, והיה לראשונה בסגל של קבוצה מהליגה הבכירה. לאחר שלוש עונות בפתח תקווה, לקראת עונת 1978/1979, עבר קירט לקבוצת בית"ר ירושלים תחת המאמן שמעון שנהר. בעונה זו זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, ובסיומה, בשל קשייה הכלכליים של בית"ר, עבר לקבוצת בני יהודה תל אביב.
בעונתו הראשונה של קירט בבני יהודה הוא סייע לה לסיים במקום השישי בטבלה, בעוד בית"ר ירושלים אותה עזב הידרדרה למקום האחרון בטבלה וירדה לליגת המשנה. עונה אחר כך הצטרף לקבוצה המאמן שלמה שרף, והוביל אותה לזכייה בגביע המדינה תוך שהיא מנצחת את הפועל תל אביב בגמר הגביע בדו-קרב פנדלים. בליגה, הפועל תל אביב הקדימה את בני יהודה בשלוש נקודות בלבד, ובני יהודה סיימה במקום השני כסגנית האלופה.
בעונת 1981/1982, בשל מחלוקות על רקע כלכלי בין קירט לקבוצתו, עבר הבלם לקבוצת מכבי תל אביב, במדיה היה לשחקן הרכב במרכז ההגנה. בתום עונה אחת, שהסתיימה במקום השמיני בטבלה, חזר השחקן לקדנציה נוספת בבית"ר ירושלים, וגם עמה סיים במקום השמיני בטבלה. עונה אחר כך, תחת המאמן דוד שווייצר, התקרבה בית"ר לזכייה באליפות, אך לבסוף הפסידה אותה למכבי חיפה וסיימה במקום השני.
אחרי עונה זו חתם קירט בקבוצת הפועל כפר סבא של המאמן יצחק שום, אך בתום עונה בינונית בה סיימה הקבוצה במקום ה-11 עבר לקבוצת בית"ר נתניה בעונתה היחידה בהיסטוריה בליגה הבכירה. עקב קשיים כלכליים עזב אותה קירט במהלך העונה ועבר למכבי יפו. בסיום העונה שתי הקבוצות נשרו לליגת המשנה.
קירט הוסיף לשחק בליגות נמוכות, עד שפרש בגיל 43 במדי קבוצת נעוריו, מכבי שעריים.

נבחרת ישראל

קירט ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי נבחרת ישראל ב-19 בדצמבר 1979, במשחק ידידות מול רומניה באצטדיון בלומפילד. מאמן הנבחרת דאז, עמנואל שפר, העלה אותו כמחליף במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. קירט יצג את הנבחרת גם בטורניר הקדם אולימפי של 1980 ובמשחק אחד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982, מול פורטוגל.
במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986, התמודדו ישראל ואוסטרליה על המקום בפלייאוף ההעפלה למונדיאל. במסגרת ההכנות להתמודדות, ציין מאמן אוסטרליה, פרנק ארוק, כי השחקן הטוב בנבחרת הוא שלמה קירט, וזאת תוך שהוא מתעלם ממספר כוכבים ששיחקו אז בשורות הנבחרת, כמו אורי מלמיליאן, אלי אוחנה ומשה סיני. הכרזה זו נתפסה כזלזול וחוסר הכרה בנבחרת הישראלית, אך למרות זאת, אוסטרליה ניצחה את ישראל ובסיום המשחקים העפילה על חשבונה לפלייאוף.
בשלהי הקריירה הבינלאומית שלו הביע קירט התנגדות לשיתופם של שחקנים ערבים ישראלים בנבחרת ישראל. בעקבות דבריו הגזעניים, הורחק קירט מהנבחרת לצמיתות. בסך הכל רשם קירט 24 הופעות במדי הנבחרת.

חיים אישיים

בשלהי הקריירה החליט קירט לחזור בתשובה, ואף התמיד בכך לאחר פרישתו. בעונתו האחרונה בקבוצת מכבי שעריים זכה לשתף פעולה עם בנו, כפיר, במדי הקבוצה. כיום כפיר הוא מנהלה של מכבי שעריים.
איזבלה, נסיכת פארמה

ביוגרפיה

איזבלה נולדה בפארמה ב-31 בדצמבר 1741, לפליפה, רוזן צ'ינצ'ון, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה. בשנת 1748 הסתיימה מלחמת הירושה האוסטרית בהסכם אאכן, ואביה קיבל את השלטון בדוכסות פארמה.
ב-7 בספטמבר 1760 התחתנה איזבלה עם יוזף, ארכידוכס אוסטריה, והנישואים נועדו לחזק את הברית של אוסטריה עם צרפת. איזבלה בילתה את רוב זמנה בחצר הקיסרית לא עם בעלה, אלא עם גיסתה הארכידוכסית מריה כריסטינה, דוכסית טשן. כאשתו של יורש העצר איזבלה ידעה שעליה ללדת בן זכר שימשיך את השושלת, אולם בשל חולשה, פחדים ובעיות נפשיות הצליחה ללדת רק בת אחת - מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1763 שוב נכנסה איזבלה להריון, אולם היא מתה ב-27 בנובמבר מאבעבועות שחורות שבוע לאחר שילדה את בתה מריה כריסטינה, אשר מתה כמה שעות לאחר הלידה. בעלה יוזף הושפע קשות מפטירתה, ואף שהתחתן לאחר מכן עם מריה יוזפה, נסיכת בוואריה לא נולדו לו עוד ילדים. בשנת 1765 הוכתר יוזף כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1770 מתה בתה מריה תרזה.
מנהלת המבצעים המיוחדים

היסטוריה

הארגון הוקם ממיזוג של שלוש מחלקות חשאיות שהתקיימו קודם לכן: מחלקה D, שהייתה חלק מ-SIS ושעליה פיקד לורנס גראנד, מחלקה של משרד המלחמה ששימשה למחקר מודיעין צבאי, וארגון תעמולה שנקרא מחלקה EH. בהמשך הוצאה מחלקת התעמולה מה-SOE ושימשה להקמתו של גוף חדש, מנהלת הלוחמה הפוליטית (Political Warfare Executive). הראשון להתמנות למפקדו של הארגון היה סיר פרנק נלסון. באפריל 1942 הוחלף על ידי צ'ארלס האמברו, ובספטמבר 1943, בעקבות התפטרות של האמברו, הוחלף על ידי קולין גובינס.
משימתו של הארגון הייתה לעודד ולקדם ריגול וסבוטז' מעבר לקווי האויב ולשמש כליבת ההתנגדות בבריטניה עצמה במקרה של פלישה של מדינות הציר למדינה, תרחיש שאליו התכוננו בבריטניה בשנותיה הראשונות של המלחמה. על הארגון היה ממונה השר ללוחמה כלכלית (בתחילה דלטון, בהמשך לורד סלבורן). 
מנהלת המבצעים המיוחדים קיימה במידה מסוימת תחרות אל מול SIS, ותחרות זו פגעה בשיתוף הפעולה בין שני הארגונים. בעוד שב-SIS הועדפו תנאים שקטים שבהם יוכל הארגון לאסוף מודיעין ולעבוד אל מול אישים בעלי השפעה ורשויות, SOE העדיפו תנאים של תסיסה ולעיתים קרובות תמכו בארגונים לא ממוסדים, כדוגמת קבוצות קומוניסטים במדינות שונות. במספר מקרים פעילות זו של SOE הובילה לעימות עם משרד החוץ, על אף שהארגון היה מחויב לכלל ש"אין לפוצץ בלא הסכמת משרד החוץ".
הארגון פורק באופן רשמי ב-1946.

מרכזי פעולה

מיקומו של מטה הארגון היה ברחוב בייקר 64 (64 Baker Street). אתר חשוב נוסף בלונדון ששימש את הארגון היה בית האסטון, שבו נעשה מחקר בנשק ובטקטיקה. תחת שם הכיסוי ISRB (הלשכה למחקר בין שירותים; Inter Services Research Bureau) הוקם מוסד לפיתוח ציוד לשימוש במלחמה חשאית. המוסד פעל מחוץ לולוויאן גרדן סיטי, ובו פותחו מכשירי רדיו, כלי נשק, חומרי נפץ ומלכודות פתאים (Booby traps). 
מרכז האימונים של הארגון היה בגילדפורד (Guildford). סוכנים שיועדו לשרת בתחום עברו אימוני קומנדו באריסאיג (Arisaig) שבסקוטלנד ואימונים מיוחדים במיומנויות כדוגמת שיטות חבלה, וטלגרפיה באמצעות קוד מורס במגוון מבנים ברחבי בריטניה. לאחר הכשרות אלו קיבלו הסוכנים הכשרה בצניחה, כאשר היה צורך בכך, בבית הספר לצניחה בשדה התעופה רינגוואי שבאזור מנצ'סטר.
כאשר המלך נמרוד

כאשר המלך נמרוד (בלאדינו: Kuando el Rey Nimrod) הוא שיר עממי בלאדינו, הידוע גם בשם "אברם אבינו". שיר המשתייך לז'אנר שירי הקופלאס של דוברי הלאדינו 
מקורו הכתוב הראשון של קופלה זו בסביבות המאה ה-18 או שלהי המאה ה-17.
אלכסיי סרבריאקוב

ביוגרפיה

אלכסיי סרבריאקוב נולד ביולי 1964 במוסקבה.
הוא סיים לימודיו במכון הממלכתי לאמנויות התיאטרון על שם לוצ'ארסקי (1986, בסדנה של השחקן אולג טבקוב), עבד כשחקן בתיאטרון הדרמה של סיזראן על שם טולסטוי.
בשנים 1986–1991 שיחק באולפן התיאטרון של אולג טבאקוב.
מספטמבר 2009, היה לשחקן ב"תיאטרון לנקום", שבו שיחק במחזמר "מטרו" בתיאטרון "האופרטה המוסקבאית".
בתחילת 2012, הוא היגר עם משפחתו לקנדה, הסיבה לעזיבה, לדברי השחקן, הוא ההידרדרות במצב החברתי בפדרציה הרוסית עם העלייה בתוקפנות וחוסר סובלנות וחוסר יכולתן או רצונן של הרשויות לספק את היסודות הבסיסיים של זכויות אזרח.
הוא גילם את התפקיד הראשי בדרמה החברתית "לווייתן", שיצאה לאקרנים בשנת 2014 וזכתה לשבחים רבים. הייתה זו הפעם השנייה בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי, ששחקן רוסי היה מועמד לקבלת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
ב-2016, סרבריאקוב לוהק לגלם את הגרסה הרוסית לדוקטור האוס — דוקטור ריכטר.
הוא למד אנגלית באקדמיית השפה הבינלאומית בקנדה (International Language Academy of Canada).
Mutations

הקלטות

Mutations הופק על ידי נייג'ל גודריץ', שהיה מוכר באותה תקופה בזכות עבודתו עם רדיוהד. סגנון ההפקה היה מאוד שונה מזה של אלבומו הקודם Odelay, שהיה מאוד מושפע מהיפ הופ ומכיל הרבה  סימפולים. גם התוכן המילולי של Mutations הוא יותר קודר ורציני מאשר זה שב Odelay, כדוגמה בשירים "Nobody's Fault But My Own" ו"Dead Melodies".

שם האלבום

שם האלבום Mutations הוא כנראה מחווה ללהקת הטרופיקליה הברזילאית המשפיעה משנות השישים המאוחרות, אוס מוטנטס באלבום ישנו שיר בשם "Tropicalia" (טרופיקליה), אשר מחקה את סגנון המוזיקה הברזילאי.

שחרור

לפני שהתחיל להקליט את האלבום, בק קיבל אישור מחברת התקליטים שהיה חתום איתה, גפן רקורדס, לשחרר את Mutations בחברת התקליטים העצמאית Bong Load Records. אולם, כשהמנהלים בגפן שמעו את האלבום, הם הפרו את ההסכם ושיחררו את האלבום בעצמם. זה הוביל לתביעה שהוגשה על ידי בק נגד גפן. בדומה לכך שהתקליט היה בסגנון שונה במידה ניכרת מזה של Odelay, מאמצי השיווק של גפן רמזו כי האלבום לא היה אלבום המשך "רשמי", אבל זה לא זכה לאמון רב מצד עיתונות המוזיקה.
לסינגלים ששוחררו, "Tropicalia", "Cold Brains", ו"Nobody's Fault But My Own", לא נעשו וידאו קליפים שקידמו את האלבום.
Mutations הגיע למקום ה13 באמריקה, ונכון ליולי 2008 האלבום מכר 586,000 עותקים בארצות הברית.

קטעי בונוס

יש מגוון של קטעי בונוס להדפסות הלא אמריקאיות של האלבום."Runners Dial Zero", "Halo of Gold", "Black Balloon", ו"Electric Music and the Summer People"(הקלטה מחדש של בי-סייד מתקופת Odelay) הם מבין השירים המופיעים, כל אחד בנפרד, בגרסאות הבינלאומיות של האלבום.
אגנס מורהד

ביוגרפיה

מורהד נולדה בעיירה קלינטון, מסצ'וסטס לג'וש הנדרסון מורהד ולמילדרד מקאולי.
לאחר שעברה עם משפחתה לסנט לואיס שאפה מורהד להיות שחקנית מפורסמת ונהגה לחקות אנשים בחיק משפחתה.
בגיל צעיר הצטרפה להרכב האופרה המוזיקלי המקומי בסנט לואיס שנקרא "המוני". 
על אף שאיפותייה ללמוד ולפתח קריירת משחק בגיל צעיר, הורייה של מורהד דחפו אותה ללימוד פורמלי ב"מכללת מוסקינגום" שבאוהיו משם קיבלה תואר בביולוגיה.
למורהד היו תארים נוספים בספרות אנגלית מ"אוניברסיטת ווינסקונסין" ובמגמת משחק מהאקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה.

קריירת משחק

מורהד החלה את דרכה המקצועית בהוליווד בגיל מאוחר בסרטיו הקלאסיים של אורסון ולס "האזרח קיין", בו שיחקה בתפקיד מרי קיין אמו של איל העיתונות צ'ארלס פוסטר קיין ו"האמברסונים המופלאים" שעל הופעתה בסרט בתפקיד פאני הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1944 השתתפה בדרמה "הצלב השביעי" בתפקיד מאדאם מרלי, בעיבוד קולנועי לרומן "ג'יין אייר" בתפקיד גברת ריד
ובדרמות "זרע דרקון" ו"מאז שעזבת".
ב-1945 זכתה מורהד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה "גברת פרקינגטון" בתפקיד הברונית אספסיה קונטי, את פרס האוסקר הפסידה בשנה זו לאת'ל ברימור.
ב-1947 שיחקה מורהד במותחן "נסיעה אפלה".
ב-1949הועמדה בפעם השלישית באותו עשור לפרס האוסקר לשחקנית המשנה על תפקידה בדרמה "ג'וני בלינדה" בתור אגי דודתה של האילמת חירשת בלינדה מקדונלד (ג'יין ויימן), כמו כן הנחתה מורהד בשנה זו את טקס האוסקר לצידו של השחקן דיק פאוול. 
הופיעה בנוסף בדרמת הספורט "סיפורו של סטראטון" בתפקיד אמו של שחקן הבייסבול מונטי סטראטון (ג'יימס סטיוארט).
בתחילת שנות ה-50 הופיעה מורהד בדרמות "כלא" בתפקיד רות בנטון,
"14 שעות" בתפקיד כריסטי היל אמו של הצעיר רוברט קוסיק, "הצעיף הכחול", "סיפור שלוש האהבות" ובעיבוד הקולנועי למחזמר "ספינת השעשועים".
בהמשך הופיעה בדרמות הרומנטיות של הבמאי הגרמני דאגלס סירק "השגעון הנפלא" ו"כל שהשמים מרשים" ובסרטו של אדוארד דמיטריק "ידו השמאלית של אלוהים".
ב-1957 שיחקה בדרמה "מחוז ריינטרי" ובפנטזיה "סיפורה של האנושות" בתפקיד מלכת אנגליה אליזבת הראשונה.
ב-1960 השתתפה מורהד בעיבוד הקולנועי לספר הילדים "פוליאנה" בתור גברת סנואו.
ב-1963 הופיעה לצידו של ג'רי לואיס בקומדיה "מי משגיח על החנות?".
מורהד זכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה בקטגוריית שחקנית המשנה בשנת 1964 על הופעתה בתור מנהלת משק הבית ולמה קרוטר במותחן של רוברט אולדריץ' "שרלוט המתוקה", על ההופעה הועמדה מורהד גם לפרס אוסקר רביעי אותו הפסידה ללילה קדרובה הרוסייה.
ב-1967 זכתה מורהד בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בתור אמה ולנטיין בסדרה "The Wild Wild West".
מורהד חתמה את קריירת הקולנוע הענפה עם הופעות בקומדיה של הנרי קוסטר "הנזירה המזמרת" בתפקיד האחות ובמותחן האימה "מה קרה להלן?" בתפקיד האות האוונגליסטית אלמה.

חיים אישיים

הייתה נשואה פעמיים במהלך חייה לשחקן ג'ק לי במשך 22 שנים, איתו אימצה ילד אחד ולשחקן רוברט גיסט במשך ארבע שנים.

מוות

מורהד מתה ב-30 באפריל 1974 בגיל 73 ממחלת הסרטן.
רנה דרייפוס

ביוגרפיה

דרייפוס נולד בעיר ניס שבצרפת. בצעירותו הוא עבד בעסק המשפחתי לאספקת נייר, התעניין בעולם המכוניות ולמד לנהוג.
דרייפוס רכש דגם של "בוגאטי" והצטרף למועדון "מוטו דה ניס" לחובבי מכוניות תחרותיים צעירים. בשנים 1924 - 1929 השתתף במירוצי חובבים בליגות שונות. בשנת 1924 הגיע למקום הראשון בקטגוריה שלו ולמקום החמישי הכללי ב-גרנד פרי מונקו. דרייפוס המשיך לזכות בשלוש אליפויות צרפתיות רצופות בחמש השנים הבאות. בשנת 1929 נכנס למרוץ המקצועי הראשון שלו, הגרנד פרי הראשון של מונקו.
בשנת 1930 זכה דרייפוס במרוץ, נוהג בדגם "Type 35B Bugatti"  לאחר שנקט באסטרטגיה חדשנית: הוספת מכלי דלק. משהבין דרייפוס שמכוניות בוגאטי יהיו תמיד מהירות יותר מהרכבים שבבעלותם של מתחרים פרטיים, טען דרייפוס שהסיכוי היחיד שלו לזכות, הוא בהימנעות מתדלוק, ולכן היו לו עוד מכלי דלק שנוספו למכוניתו.
בהמשך עבר דרייפוס לנהוג במכוניות הרשמיות של בוגאטי, ובשנת 1935 בפרארי.
באוגוסט 1937 במסגרת "המירוץ למיליון"  שבר דרייפוס את שיא המהירות הקודם, שהשיגה מכונית המירוץ של אלפא רומיאו, כשנהג בדגם ה-דלאהיי 145 (איט'), התחרה כנגד ה"בוגטי", והגיע למהירות של 146.645 קמ"ש. ב"דלאהיי" הורכב מנוע V12, בנפח 4.5 ליטר שהפיק 245 כ"ס. ההפרש לעומת השיא הוקדם היה כעשירית הקמ"ש בלבד, אבל זה הספיק כדי לזכות בפרס – וגם להשפיל את גרמניה הנאצית: לא רק שהשיא החדש נקבע על ידי מכונית צרפתית, אלא גם בידי נהג יהודי.
בשנת 1938 זכה דרייפוס במקום הראשון בגרנד פרי הצרפתי שנערך בעיר פיו בדרום מערב צרפת. אותה אסטרטגיית המרוץ ללא עצירה שהביאה לדרייפוס את הניצחון המשמעותי הראשון שלו שמונה שנים קודם לכן חזר על עצמו. כאשר מסתיים המירוץ הוא חוצה את קו הסיום ראשון בפער של כמעט שתי דקות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף דרייפוס לצבא הצרפתי , בתפקיד של נהג משאית. בשנת 1940, דרייפוס נשלח בפתאומיות על ידי ממשלת צרפת ל-ארצות הברית כדי לייצג את צרפת על ידי נהיגה על מזראטי במרוץ "אינדיאנפוליס "500. דרייפוס הגיע למקום העשירי.
עם פלישת הגרמנים לפריז דרייפוס התיישב ב-ניו יורק, שם פתח מסעדה צרפתית, "לה גורמה". עם כניסת ארצות הברית למלחמה, ב -1942 התגייס דרייפוס לצבא האמריקאי ושימש באירופה כחוקר בקמפיין האיטלקי. בתום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, דרייפוס הפך לאזרח אמריקאי הביא את אחיו מוריס לניו יורק, שם פתחו עוד מסעדה צרפתית "לה שאנטקלאיר".
דרייפוס בעל עיטור הליגיון הצרפתי.
דרייפוס נפטר בניו יורק בשנת 1993.
מסילת נילג'ירי ההררית

היסטוריה

פסגות הרי נילג'ירי במרכז דרום תת היבשת ההודית נישאות לגובה של יותר מ-2,000 מטר. הם מכוסים בג'ונגל סבוך והיו מבודדים עד המאה ה-19. התיישבות בריטית בהרים החלה בסביבות שנת 1820, ועד מהרה החלו קמים בהם בתי קיץ, במיוחד באודהאגאמאנדאלאם בצידם המערבי של ההרים. במחצית השנייה של המאה ה-19 כבר נהגה כל ממשלת מדרס (כיום צ'נאי) לעבור אל ההרים במהלך חודשי הקיץ. הצעות ראשונות להקמת קו הרכבת נוסחו בשנת 1845, וב-1873 הסתיימה הנחתה של מסילת רכבת ברוחב רגיל בין מדרס לעיר מטופלאיאם. כדי להתגבר על שיפועי ההרים צפונית-מערבית לעיר, הוצע להקים רכבת הפועלת על גלגל שיניים, ולבסוף, ב-1882, אומצה השיטה שיושמה בהקמת הרכבת בהר ריגי בשווייץ. עבודות הסלילה החלו בשנת 1891, הקו נחנך ב-1908.

המסילה

אורכו של קו הרכבת הוא 45.88 ק"מ ובו מסילה בודדת צרה ברוחב של 1,000 מ"מ. בין הפסים מונחות שתי מסילות משוננות שכל אחת מהן מרוחקת מהפס החיצוני הסמוך לה מרחק של 455 מ"מ, והרווח ביניהן הוא 44 מ"מ. שיניהן של המסילות ערוכות לסירוגין כדי להבטיח אחיזה גם בסיבובים. 
ניתן לחלק את קו הרכבת לשלושה קטעים. הראשון באורך של 7 ק"מ יוצא ממטופלאיאם, בה ממוקם הדפו של הרכבת, ומטפס 405 מטר אל המישור המרכזי של טאמיל נאדו. בקטע זה אין הרכבת נעזרת בגלגל השיניים והמהירות המקסימלית המותרת לאורכו היא 30 קמ"ש. אורכו של הקטע השני הוא 19 ק"מ, ובמהלכו מטפסת הרכבת 1,330 מטר בעזרת גלגל השיניים ובמהירות מקסימלית של 13 קמ"ש בלבד. השיפוע הממוצע הוא של 1:15 והשיפוע המרבי מגיע ל-1:12. לאורכו של קטע זה 208 עיקולים, 27 גשרים, 13 מנהרות ומנהרה חלקית נוספת. בקטע השלישי שאורכו 18 ק"מ, מטפסת הרכבת את 142 המטר הנותרים במהירות מקסימלית של 30 קמ"ש, וחוצה שלוש מנהרות שבהן המנהרה הארוכה לאורך הקו (282 מטר). משך הנסיעה במעלה ההר הוא כמעט 5 שעות, בעוד שבמורד גומעת הרכבת את המרחק בכ-3.5 שעות.
Doogee T5

חומרה

מכשיר דוגי T5 מבוסס על ערכת השבבים MediaTek MT6753 הכוללת מעבד ARM Cortex-A53 בעל 8 ליבות ARMv8-A בתדירות מרבית 1300 מגה-הרץ, עם זיכרון מטמון 512 קילו-בתים בארכיטקטורה 64 ביט הבנוי בטכנולוגיה 28 ננומטר. ערכת השבבים גם כוללת מאיץ גרפי ARM Mali-T720 MP3 בעל 3 ליבות הפועלות בתדירות 450 מגה-הרץ.
לדוגי T5  זיכרון (RAM) בגודל 3072 מגה-בתים מסוג LPDDR3 הפועל בתדירות 800 מגה-הרץ וגם נפח אחסון (ROM) בגודל 32768 מגה-בתים.

תוכנה

דוגי T5 פועל על מערכת הפעלה אנדרואיד (מאנגלית: Android) של חברת גוגל (מאנגלית: Google). נכון לנובמבר 2017 המכשיר משתמש בגרסה 6.0 המכונה בשם מרשמלו (באנגלית: Marshmallow) אשר הושקה באוקטובר 2015.

צילום

המצלמה הראשית של דוגי T5 ממוקמת בגב המכשיר ומשתמשת בחיישן Samsung S5K3L8 אשר פועל בטכנולוגיית ISOCELL.
בעזרת חיישן בגודל 0.23 אינץ' המכשיר מצלם תמונות סטילס ברזולוציה 1.3 מגה-פיקסלים וסרטי וידאו ברזולוציה 2.06 מגה-פיקסלים בתדירות מרבית 30 פריימים לשנייה.
העדשה של המצלמה הראשית מספקת צמצם f/2.2.
למצלמה קיים פלאש מסוג LED כפול הממוקם ליד המצלמה הראשית.
המצלמה המשנית המכונה בשם סלפי (מאנגלית: selfie) ממוקמת ליד המסך של המכשיר ומשתמשת בחיישן OmniVision OV5648 אשר פועל בטכנולוגיה CMOS BSI+.
בעזרת החיישן דוגי T5 מצלם תמונות סטילס ברזולוציה 0.5 מגה-פיקסלים וסרטי וידאו ברזולוציה 0.92 מגה-פיקסלים בתדירות מרבית 30 פריימים לשנייה.

מסך

מסך המכשיר הא צג גביש נוזלי (LCD) בגודל 5 אינץ' אשר עושה שימוש בטכנולוגיה IPS אשר תופס קרוב ל-57.1 אחוז מפני השטח של הטלפון. רזולוציית המסך היא 720X1280 פיקסלים בעומק הצבע 24 ביט, המספקת צפיפות 294 פיקסלים לאינץ'.

סוללה

בעזרת הסוללה בגודל 4500 מילאמפר-שעות שעשה שימוש בטכנולוגיה ליתיום פולימר, דוגי T5 מספק זמן דיבור ברשתות דור שני של 20 שעות וזמן המתנה של 480 שעות. ברשתות דור שלישי המשיר מספק זמן דיבור של 20 שעות וזמן המתנה של 480 שעות.
מגנליום

מגנליום היא סגסוגת אלומיניום העשויה מאלומיניום (Al) וממעט מגנזיום (Mg).

מאפיינים

סגסוגות בעלות כמויות מגנזיום נמוכות, כמו מגנליום, נוטות להיות עמידות יותר בפני קורוזיה. צפיפות החומר בסגסוגות אלה נמוכה יותר מזו של האלומיניום. קל יותר להשתמש בסגסוגות מסוג זה מאשר באלומיניום ולבצע בהן ריתוך. עם זאת, ככל ששיעור המגנזיום בסגסוגת עולה, היא הופכת שבירה יותר מאשר אלומיניום, ופגיעה יותר לתהליכי קורוזיה מאשר אלומיניום.

שימוש

אף שמגנליום יקרה יותר מאלומיניום, הכוח הרב, הצפיפות הנמוכה והעבידות הגבוהה של סגסוגות בעלות כמות נמוכה של מגנזיום, מאפשרות שימוש במגנליום בייצור כלי טיס ומכוניות.
כיכר קים איל סונג

כיכר קים איל סונג היא כיכר עירונית גדולה במרכז העיר פיונגיאנג, בירת הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה, קוריאה הצפונית. הכיכר קרויה על שמו של קים איל סונג, המנהיג המייסד של המדינה. הכיכר הוקמה ב-1954 כחלק מתוכנית אב לשיקום הבירה, לאחר ההרס הכבד שחוללה מלחמת קוריאה, ונפתחה באותה שנה. 
הכיכר מתוכננת בדומה לכיכר טיאננמן בבייג'ינג, ומשמשת למטרות דומות: עצרות, מצעדים צבאיים, ריקודים ואירועים ממלכתיים שונים המתקיימים בה לעיתים קרובות. שטחה של הכיכר הוא כ-75,000 מטרים רבועים, והיא הכיכר ה-37 בגודלה בעולם. שטחה הגדול מאפשר להכיל עצרת של 100,000 איש ויותר, והאירועים העצומים המתרחשים בה לעיתים קרובות נותנים לה את חשיבותה התרבותית הרבה.
הכיכר ממוקמת לרגלי גבעת נאמאסאן, על הגדה המערבית של נהר טאדונג. למרות שהכיכר תוכננה, כאמור, במתכונתה של כיכר טאיננמן שבסין, מיקומה על גדת הנהר מעדן את עיצובה האדריכלי. הכיכר ממוקמת הישר ממול למגדל ג'וצ'ה המונומנטלי שבצידו השני של הנהר; מרכזה של הכיכר נמוך מעט מגדל הנהר, וכך נוצרת אשליה אופטית אצל העומד בכיכר כאילו המגדל מצוד לכיכר, בעוד שהוא נמצא, כאמור, מצידו השני של הנהר. 
סביב הכיכר מספר מבני ממשל, שבעבר היו עליהם דיוקנאות של מרקס לנין, עד שהוחלפו באלו של קים איל-סונג ומאוחר יותר גם של קים ג'ונג-איל. ובצידה המזרחי והדומיננטי ביותר, "בית הלימוד העממי הגדול". מעל מדרגות הכניסה אל מבנה בית הלימוד נמצאת עמדת ישיבה וצפייה של מנהיגי צפון קוריאה בעת קיום מצעדים וחגיגות בכיכר.