אל הסער האנטולי

בתרבויות האנטוליות הקדומות שימשו שורה של אלים כאלי סער, מזג אוויר ומים: תַרֻ, אל המים והסער בתרבות החׇאתִית-לוּוִית, תַרְחֻנְת, אל הסער בתרבות החִתִית הקדומה (מוכר גם בשמות תַרְחֻ, תַרְחֻנ ותַרְחֻנְזַס) ותֶשוּבּ, אל הסער בתרבויות החורית והחתית. חלקם שימשו במשך חלק מהתקופות גם כבכירי פנתאון האלים החתי והחורי, ובהקשר זה כונו גם "אל הסער של השמיים".
פולחן אלי הסער באזור זה התפתח בעקבות השינויים הדמוגרפיים והגאופוליטיים, תחילה בתרבות המקומית החׇאתית, ואחר כך, מהמחצית השנייה של האלף השלישי לפנה"ס, מוזג האל החׇאתי ואלי הסער או המים המקומיים, עם אלי הסער ההודו-אירופיים שנכנסו למרחב. מתחילת האלף השני לפנה"ס, מוזג פולחנם של אלים אלה עם פולחן אל הסער החורי, תשוב (שבעצמו מוזג עם פולחן אל הסער מצפון הלבנט, הדד). ממחצית האלף השני לפנה"ס התקיים סינקרטיזם ברמות שונות בפולחן אלי הסער בתרבויות ששכנו במרחב האנטולי ובצפון הלבנט (שטחי האימפריה החתית) ואף קשה היה להבחין ביניהם. מגמה זו נמשכה באלף הראשון לפנה"ס גם בממלכות הנאו-חתיות שבצפון הלבנט ובדרום אנטוליה.

אטימולוגיה

בתרבות החִתית נקרא אל הסער בכתובות בשפה הלוּוִית בשם תַרְחוּנְת וגם בשמות תַרְחוּנְזַס תַרְחוּ ותַרְחוּנְתַה. אלה נגזרו כנראה משם הפועל ת.ר.ח. – "להיות חזק" או "להתגבר" או "לכבוש". משמעות צורת המילה שהתגבשה היא "להסתער עם...". הביטוי לשמות אלה בכתב יתדות היה דומה ללוגוגרמה של כתב היתדות לאל הסער ᵈIM או ᵈU נראה שבשפה הפלאית תואר האל באותן אידיוגרמות. חוקרים מציינים שלשימוש בשמות כאלה בשפות ההודו-אירופיות האנטוליות אין מקבילה בתרבויות הודו-אירופאיות אחרות, ולכן ייתכן שהושפע ספציפית משמו של אל השמיים החׇאתי שכבר היה באנטוליה, תַרוּ.
לא ידוע מקור השם "תשוב" בשפה החורית. מעריכים שמקורו עוד לפני כניסת החורים למרחב המערב שמי בשל המקור המשותף המיוחד לאל זה עם אל הסער האוררטי תֵיְשֶבַה. השפה האוררטית היא השפה הקרובה היחידה לשפה החורית.

בת זוג

כדמותם של אלי הסער עצמם, כך גם זוגתם זכתה להתפתחות מורכבת. 
אלי הסער בתקופה החׇאתית והחִתית היו האלות אֵשְתַן ואִשְתַנוּ, בהתאמה. כנראה זו אותה אלה בשינוי דיאלקטים, שכונתה גם "גבירת הארץ". בתקופה החתית התיכונה החל מיזוג בין אישתנו לאלת השמש, אַרִינַה, במסגרת העלאת מעמדו של אל הסער לבכיר האלים במקומו של אל השמש. בתקופה זו נקראה זוגתו של אל הסער "אישתנו של ארינה" (ארינה היא העיר ממנה הגיעה האלה ארינה), או בשמות אחרים – אַרִינִיתְיַה ואַרִינִידֻ.
זוגתו של תשוב מוכרת בעיקר בשמה חבת או "חבת של חלב". זו נקראה לפני כן חַלׇבְתַה – "הגבירה של חלב", בעיקר במהלך המיזוג בין תשוב להדד בצפון הלבנט. עם התפשטות האימפריה החִתית בדרום אנטוליה וצפון הלבנט, החל תהליך מיזוג של חבת, עם אלת השמש הדומיננטית, ארינה ובכך הפכה גם זו לזוגתו של תשוב. על רקע השפעות מרב שמיות נוספות על הפנתאון האלילי במחצית השנייה של האלף הראשון לפנה"ס, זוהתה זוגתו של תשוב עם עַשְתַרְתֻ, היא עשתורת הכנענית – זוגתו של בעל, או עשתר המסופוטמית. באותה תקופה נקראה זוגתו גם בשם עַתַרְעַתַה שהיא כנראה שילוב דמותן של עשתורת וענת הכנעניות.
באזור צפון החידקל במפגש בין מזרח הלבנט, דרום אנטוליה וצפון מסופוטמיה, הופיעה שַוַושְכַה כבת זוגו של תשוב, אף שבמקרים אחרים הוזכרה כאחותו. דואליות זו לא הייתה נדירה בקרב מלוותיהן הנשיות של האלים הבכירים (ענת-בעל, איזיס-אוסיריס) וייתכן שמדובר בהשפעה אזורית על דמות האלות.

מיתולוגיה

אל הסער האנטולי מופיע במספר סיפורים מיתולוגיים. סיפורים אלה נשתמרו בתעודות בשפות שונות, אשר כנראה משקפות את נדידתם בין התרבויות השונות למיתולוגיה החתית. כלומר, כמו שאר מרכיבי הדת החתית, גם סיפורי המיתולוגיה שלה מהווים שילוב של סיפורים מהדתות האחרות באזור – החׇאתית, הלווית, הפלאית, החורית והצפון שמית.

מיתוס אל הירח שנפל מהשמיים

סיפור זה השתמר בתעודות, הן חׇאתיות והן חִתיות, ונראה שמקורו חַתי והוא אומץ בדת החִתית. בתחילתו של הסיפור מצוין שלמעשה שמו צריך להיות "כאשר אל הסער רעם" ועל פי טקסטים פולחניים, נראה שהוא סופר במסגרת טקס שניהל "איש (כוהן) אל הסער". בטקסטים החׇאתיים נקרא אל הסער תרו ובחתיים מצוין בסימן כתב יתדות שזיהה גם את אל הסער האשורי – אדד. 
הסיפור נסוב סביב נפילתו של הירח בלילה אחד מהשמיים. לאחר שמספר אלים הבחינו בנפילה, נשלח אל הסער לרדוף את הירח באמצעות עוזריו – הגשם, הרוחות והרעמים – כדי להפחידו ולהחזירו למקומו.
יש הגורסים שסיפור זה משקף את תפקידו של פולחן אל הסער להשקיט את זעם האל בעת סערות (תפקיד קמעי של פולחן אלילי). טקס במקדש אל הסער תוך העלאת מנחות לאל ותיאור של הסיפור, אמור להכניס את רעמי הסערה להקשר מרגיע יותר של תפקיד אל הסער בשמירה על הסדר השמיימי.

מיתוסי העלמות האל

מדובר בשורה של מיתוסים שדוקלמו בפולחן אלים. על פי מרכיבים לשוניים, שמות האלים שמוזכרים בהם ושמות המקומות, נראה שמקורם בדת החׇאתית והם שולבו מאוחר יותר בטקסי הדת החִתית. בטקסים אלה העלמותו של האל מביאה לתוצאות שליליות של ירידה במשקעים, ירידה במים לחקלאות וכתוצאה מכך גם לבצורות ולפגיעה בפריון האדם. חזרתו משיבה את המצב על כנו. ברוב המיתוסים המוכרים, האל הנעלם הוא אספקט מקומי של אל הסער ולמעשה, בנו של אל הסער האימפריאלי (בשמותיו החׇאתיים, החִתיים והחוריים ובדרך כלל בכינוי "אל הסער של השמיים"). אל הסער נקרא לסייע בהחזרת בנו אל ולעיתים משמשים גם אלים (לרוב אלות אם ואבות האלים) אחרים במלאכת מציאתו של האל והחזרתו.
בולט בסיפורים אלה אספקט אחריות האל גם על מי התהום. הסיבה לכך היא כנראה המקור החׇאתי של הסיפורים והדגש הברור שהיה בתקופתם להיותו של האל הסער, למעשה אל מים נובעים, כלומר מים ממעיינות ונהרות, ופחות מי משקעים. הדוגאות הבולטות ביותר מבין סיפורים אלה הם מיתוס העלמותו של האל תֵלִיפִינוּ ואל הסער של העיר נריק (עיר במרכז אנטוליה) – שניהם מוכרים יותר כבני אל הסער המלכותי.
אף שמקורם של הסיפורים הללו אנטולי מקומי, ייתכן שהתאמתם לדת החִתית בשלב מאוחר יותר משתלב עם מוטיב העלמותו של אל הסער בתרבות הסורו-כנענית (הורדת האל בעל לשאול בידי אל המות – מות) או בתרבות המסופוטמית (ירידת איננה ודומוזי לשאול) ותפקידם להתמודד עם שינויים אקלימיים של בצורות ושטפונות. אחריות אל הסער על המשקעים, היוותה כנראה את אחד הבסיסים לפולחן הקשור לפריון האדמה. חלק מהחוקרים מסייגים השוואה מהסיבות הבאות: מקור האלים המקומיים כאלי מים נובעים ולא ממש סער ובאופן הבלתי מאיים בו מתוארים אלים תת-קרקעיים שמעורבים בסיפור. במיתולוגיות הכנענית והמסופוטמית אלים תת-קרקעיים אלה כנרגל ומות, מוכרים כאלי שאול מאיימים ואילו בסיפורים האנטוליים הם מוזכרים כאלים חסרי מטען מאיים.

מחזור כוּמׇרְבִי

זהו קובץ המיתוסים המפורסם ביותר של האל תשוב והוא עוסק במאבקו של תשוב על מעמד הבכורה באלים. רק חלקים ממיתוס זה שרד בתעודות שהתגלו בעיר הבירה החתית, חתושה, ורובם בתרגום מחורית לחתית. כמו כן שרד מספר קטן של קטעים בשפה החורית. 
מוקד הסיפור הוא מאבקו של האל תשוב באביו כומרבי, אשר מנסה בדרכים שונות להחזיר אליו את מעמד בכיר האלים. גם בדורות הקודמים לתשוב, כנראה התרחשו מאבקים דומים: אל השמיים אנו נטל את הבכורה מאביו אַלַלֻ, וכומרבי, בן דורו של אנו, נטל את הבכורה ממנו. במהלך המאבק נשך כומרבי את אשכיו של אנו ויצר מהם את בנו, תשוב. תשוב בעצמו נאבק באביו ונוטל ממנו את הבכורה. 
מוקד חייו של תשוב בסיפור הוא העיר כֻמֵה ומחוזתיו הם הן השמיים והן הארץ. המרחב שמתחת לאדמה והים זרים לו והופכים לעוינים לו. 
כומרבי מחליט לנסות וליטול בחזרה את הבכורה האלים. בעזרת מפלצות ויצורים, עימם כרת ברית, יוצר כומרבי למאבק. אחד מבני בריתו המרכזיים הוא האל וענק-האבן אֻלִִיכֻמִי שכנראה רובץ בעיקר בים. מבחינה אטימולוגית, שמו של אוליכומי סמלי וחשוב. משמעותו בחורית היא "מחריב כומה" (העיר). במהלך המאבק כמעט מצליח כומרבי להרוג את תשוב, אולם תשוב מצליח להתאושש ולנצח את יריביו.
סופו של הסיפור חסר, אולם חוקרים מעריכים שהוא מסתיים בקרב אחרון בין תשוב לאל הים או מפלצת הים ומנצח אותו. הערכה זו מבוססת על קריאה מחודשת של קטעי מיתוס מתעודה המוכרת כ"פפירוס עשתרת" במצרים ובה תיאור סיפור מאבק דומה בין האל סת המצרי לאל הים. יש הרואים בטקסט זה, קשר למיתוס האנטולי.
הערכת ההקשר לפפירוס עשתרת קשורה להערכה בסיסית יותר שמרכיבים רבים במחזור כומרבי הם הטמעה של מיתוס מלחמת בעל הכנעני באל הים ומאבקו לבכורה באלים. המאבק באב דומיננטי, מלחמה ביצור שרוב זמנו נמצא בים והפרס הסופי שהוא הבכורה הפנתאון, מזכירים כולם את הסיפור הכנעני-אוגריתי וככל הנראה הם המקור לשלד המרכזי של המיתוס, בין אם בהשפעה כנענית ישירה ובין אם בהשפעה דרך פולחן תשוב החורי שבעצמו הושפע משמעותית ממאפייני אל-הסער בצפון הלבנט.
חוקרים אחרים מקשרים לפחות את חלקו של המיתוס במקורותיו החוריים, להשפעה מסופוטמית. אנו ואללו מוכרים כאב ובן, שניהם מאבות האלים בפנתאון השומרי והאכדי. סיפור המאבק בין השניים כאירוע מכונן לקביעת ההיררכיות בפנתאון האלילי, דומה לחלק מהחוקרים גם לסיפורי אנליל השומרי ומרדוך הבבלי, כשלפחות כומרבי מקביל לאחד מהם. אפשר ששיוכו של הסיפור לתולדות אל-הסער מתייחס גם לאספקטים המוכרים של אנליל ומרדוך כאלי סער מסופוטמיים.

מיתוס השחרור

מיתוס שנמצא בשברים מקוטעים בחורית וחתית על האל תשוב. סיפור העלילה לא ברור, אולם ידוע כי במהלכו, תשוב פונה למלך העיר אבלה, מֵגִי כדי שישחרר אסיר. המלך עונה לו בציניות, מה לאל מלחמה אדיר כמוהו ולאסיר פשוט? 
בסצנה אחרת תשוב הוא אורח בשאול, שם הוא מתקבל בחגיגות על ידי אלות השאול. 
לא ברור הקשר בין הקטעים וקו העלילה עצמו. אולם יש חוקרים המעריכים שאסירתו של תשוב בשאול קשור, באופן כלשהו, למאבק עם כומרבי ובהקשר אפשרי לירידתו של בעל לשאול לאחר הריגתו בידי מות, במיתולוגיה האוגרתית.

זיהוי עם אלים אחרים

תהליך התהוותם והתפתחותם של פולחני אלי-הסער במרחב האנטולי הוא, כשלעצמו, תשליב של זהויות. האלים התפתחו ברמה המקומית, קיבלו תפנית עם חדירות של עמים זרים ובעקבות זאת, השתנתה גם הזהות המקורית שלהם. כך, ניתן לראות בחלק מהתקופות זיהוי בין האלים תרו, תרחונת, תרחונזס ותשוב.
זיהוי זה בא לידי ביטוי בולט באופן כתיבת שמות האלים בתעודות. בתעודות הכתובות בהירוגליפים לווויים, מופיע לרוב שמם המלא בכינויים השונים, אולם בכתיבה בשפות השונות בכתב היתדות, במקרים רבים כולם מזוהים באמצעות לוגוגרמה אחת –ᵈIM. סימן זה, שבמקורו סימל את אל הסער השומרי, אִשְכֻר, שימש לתיאור אל הסער בכל התרבויות והתעודות שכתבו בכתב יתדות – הן באנטוליה, הן במסופוטמיה והן בצפון הלבנט. כלומר, כל האלים הללו קיבלו תיאור לשוני משותף של "אל-סער", אף שבכל שפה נקרא אותו סימן באופן פונטי בשמו הספציפי בהתאם למקום ולזמן.
אין המדובר רק במאפיין לשוני. במידה רבה ניתן לומר שכל אלי הסער של מרחב המזרח הקרוב הקדום, שכלל את האזורים של מסופוטמיה, הלבנט ואף מצרים בתקופות מסוימות, קיבלו מאפיינים דומים, תוארו במיתוסים בעלי נרטיבים קרובים ויוחסו להם מאפיינים ותכונות זהות. בין אלה ניתן להוסיף את, הדד מצפון הלבנט, אדד המסופוטמי, בעל הכנעני-אוגריתי, סת המצרי (לפחות בתקופת החיקסוס, וגם במידה מסוימת אחריה), יופיטר דליכנוס הרומי ולטענת חוקרים שונים, אפילו יהוה הישראלי/יהודאי.

ייצוג חזותי

בשלבים הראשונים של התפתחות אל הסער במרחב האנטולי, עוד מהתקופה הנאוליתית, שימש האל יותר כאל העוסק בהבטחת מי מעיינות ונהרות מאשר מזג אויר. מסיבה זו, ייצוגו הראשון המתועד הוא שור וסביבו מעגל, שכנראה ייצג את מי המעיינות היוצאים מהאדמה. באופן זה כנראה יוצגו האלים תרו ותרחונת.
עם התחזקות אספקט הסער בדמותו של האל, החלו להופיע דימוייו הפיזיים בדומה לדמות אל הסער בתרבויות דרומית לאנטוליה – פחות בדמות שור ויותר בדמות אנושית על גבי שור, עומד, עם נשק (אלה או גרזן דו-להבי) בידו ולעיתים עם ברק בידו. לרוב עיטר את ראשו כתר קרניים (2–4) ופניו מזוקנים. דמות זו זהה לאופן הייצוג שלו כאל הדד ודומה לייצוג בעל ואדד.
עם התחזקות מוטיב המלחמה באופיו של האל, בעיקר תודות לחדירת אלמנטים חוריים, נראה ייצוג של אל הסער גם רוכב על מרכבת מלחמה, רתומה לשוורים. השוורים עצמם הפכו לבעלי אישיות עצמאית ויחודית: השוורים שמושכים במרכבתו נקראו שַרִשֻ ותִילַה וגם בשם חֻרַה. שרישו, הופיע גם בשם שַרִש ולעיתים לא היה רתום למרכבה, אלא היה לצדה כאל בפני עצמו האחראי על תיווך בין תשוב לבני האדם. שריש מוכר כאל עצמאי מהעיר נוצי וייתכן שאת תפקידו לצד תשוב תפס במסגרת מיזוג פולחנים דתיים וריכוז הפולחן המלכותי בתקופה החִתית בחלק מהתבליטים הופיעו לצידו של תשוב גם שני אלי הרים בשם חַזִי ונַנִי.