google/wiki40b huggingface dataset:
תעודת שחרור משירות צבאי

תעודת שחרור משירות צבאי היא מסמך שמקבל כל חייל המסיים את שירותו הצבאי, המעיד על עצם שירותו ועל נקודות ציון במהלכו, כגון קידום בדרגות ותפקידים, הכשרה צבאית וקבלת עיטורים.

בישראל

"תעודת שחרור" היא מסמך צבאי בלתי מסווג שהוענק מקדמת דנא לכל חייל שהשתחרר משירות חובה בצה"ל וכללה בין היתר את מספרו האישי של המשוחרר, דרגתו ומשך שירותו, מידע על מקצועות צבאיים שרכש ועל עיטורים, אותות וציונים לשבח שקיבל, דירוג התנהגות, סיבת שחרור והערכות מילוליות קצרות. שם התעודה שונה עם הזמן ל"תעודת הערכה למשתחרר משירות סדיר", אך אופייה נותר דומה.
התעודה והמידע שפורט בה שימשו פעמים רבות מעסיקים פוטנציאליים וגורמים אחרים. ידוע לפחות מקרה אחד שבו חייל שהצבא התעכב בניפוק תעודת השחרור שלו זכה בפיצוי כספי בגין הנזקים שנגרמו לו מחמת העיכוב.
החל מ-20 בינואר 2008 מנפק צה"ל לכל משתחרר תעודה מסוג חדש שכותרתה "תעודת שחרור בכבוד". ההבדל העיקרי בין הדגם החדש לזה הישן נוגע לסיווג בין משתחררים שונים. התעודה מוענקת לכל מי שהשלים לפחות 85% ממשך השירות הנדרש על פי חוק. "תעודת זהב" מונפקת למי ששירת במערך הלוחם לפחות 75% מתקופת שירותו, "תעודת כסף" מונפקת למי ששירת במערך תומך לחימה לפחות 85% מתקופת שירותו או שירת כלוחם לפחות 65% מתקופת שירותו, ו"תעודת ארד" מונפקת לכל מי ששירת בתפקידים אחרים. התעודה כוללת מידע על התנהגותו של החייל במהלך שירותו, סנקציות שונות שהוטלו עליו במהלך השירות (אם הוטלו), היעדרויות משירות וסיבת שחרור מהצבא. בעוד שברוב המקרים כותרת התעודה היא "השתחרר משירות חובה בכבוד", מי שהתנהגותו "אינה מניחה את הדעת" או "כמעט טובה" מקבל תעודה שכותרתה "השתחרר משירות חובה בצה"ל". בתעודות מסוימות נוסף כוכב, שנועד להצביע על תרומה מיוחדת, למשל בתעודות של קצינים, מתנדבים, נשים ששירתו 36 חודשים, מצטיינים, בעלי עיטורים ועוד. על בסיס הסיווגים הללו מקבלים המשתחררים זכויות והטבות שונות.
המסיימים חובת שירות מילואים מקבלים "תעודת פטור משירות ביטחון".

בארצות הברית

בארצות הברית מנופק על ידי משרד ההגנה האמריקני למי שסיים את שירותו הצבאי, שוחרר או פרש ממנו - טופס המכונה DD 214 או בשמו המלא - Defense Department Form 214 - Certificate of Release or Discharge from Active Duty. השם המקוצר משמש בשיח היומיומי וגם באינטראקציות עם גורמי ממשל. הטופס נכנס לשימוש בשנת 1950 ונחשב לאחד המסמכים החשובים ביותר בצבא האמריקני, משום שבו קיים תיעוד מלא על שירותו של המשתחרר, לרבות מידע על עיטורים ואותות, קידום, שירות קרבי או שירות מעבר לים, רכישת מקצועות צבאיים, אימונים ועוד.
יאריסלי סילבה

ביוגרפיה

סילבה נולדה בסן לואיס שבקובה, האמצעית מבין שלושה ילדים לחסוס סילבה ומגלי רודריגס. אביה היה אתלט חובב בתחום הקפיצה לרוחק ואמה מטילת כידון. בגיל תשע החלה להתאמן באתלטיקה והשתתפה בתחרויות בקפיצה לרוחק, קפיצה לגובה וריצות. בגיל 13 החלה להתאמן בקפיצה במוט וב-2002 הצטרפה לנבחרת הנוער של קובה בהוואנה. ב-2006 החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות, זכתה במדליית כסף במשחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים. ב-2007 זכתה במדליית ארד במשחקים הפאן-אמריקאיים בריו דה ז'ניירו בתוצאה של 4.25 מטר, שיא קובני חדש. 
ב-2008 שיפרה את שיאה האישי לתוצאה של 4.50 מטר, באולימפיאדת בייג'ינג באותה שנה לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות. ב-2009 זכתה במדליית זהב במשחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים. באליפות העולם באתלטיקה 2011 שהתקיימה בטגו סיימה במקום החמישי בשיא אישי של 4.70 מטר. בהמשך השנה זכתה במדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בגוודלחרה בשיא אישי של 4.75 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה ב-2012 באיסטנבול סיימה שביעית. באולימפיאדת לונדון זכתה במדליית כסף לאחר שעברה גובה של 4.75 מטר כמו של המנצחת ג'ן שור, אך עם מספר פסילות רב יותר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2013 סיימה במקום השלישי בשיא אישי של 4.82 מטר, לאחר ילנה איסינבייבה וג'ן שור. ב-2014 זכתה באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין בתוצאה של 4.70 מטר. 
ביולי 2015 זכתה במדליית זהב שנייה ברציפות במשחקים הפאן אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו, עם שיא משחקים של 4.85 מטר. באוגוסט 2015 שיפרה את שיאה האישי כשעברה גובה של 4.91 מטר בתחרות ברגנסבורג שבגרמניה. תוצאה זו מדרגת אותה שלישית בכל הזמנים לאחר איסינבייבה ושור. 
באוגוסט 2015 זכתה במדליית זהב באליפות העולם בתוצאה של 4.90 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה במקום השביעי בתוצאה של 4.70 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 4.65 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 4.60 מטר. באוגוסט 2019 זכתה בפעם השלישית ברציפות במשחקים הפאן אמריקאיים שהתקיימו בלימה בתוצאה של 4.75 מטר.
גבריאל מיליטו

קריירת מועדונים

מיליטו, יליד ברנל שבמחוז בואנוס איירס, החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה בעוד שאחיו שיחק ביריבתה הגדולה של אינדפנדיינטה, ראסינג קלוב. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17. כבר מהשנה הראשונה שלו בקבוצה סומן מיליטו כאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה, בנוסף ליכולתו הגבוהה הוא ניחן בכושר מנהיגות ובמהרה הפך גם לקפטן הקבוצה. במרץ 2001 נפצע בברכו הימנית, ומשום כך הושבת לתשעה חודשים. זמן קצר לאחר חזרתו למשחק, נפצע בשנית. הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה ב-2002 וזכה יחד עם קבוצתו באליפות ארגנטינה.
בקיץ 2003 הוא היה על סף חתימה בקבוצת הפאר ריאל מדריד שהחליטה לבסוף לא להחתימו בטענה שהשחקן אינו כשיר גופנית עקב שתי הפציעות. על המציאה עטה סראגוסה שהחתימה את השחקן. במדיה הפך מיליטו לאחד הבלמים הטובים בליגה הספרדית. הוא זכה עם סראגוסה בגביע המלך הספרדי, כאשר בגמר ניצחה סראגוסה את ריאל מדריד, ובסופר קאפ הספרדי ב-2004. שמו נקשר בעבר למעבר אפשרי לקבוצות הפאר של אירופה ביניהן ברצלונה וליברפול. בשתיים מתוך ארבע עונותיו בסראגוסה שיחק לצד אחיו הגדול, החלוץ דייגו מיליטו.
בשנת 2007 עבר גבי מילטו לקבוצת הכדורגל ברצלונה תמורת סכום של 20 מיליון אירו. מיליטו חתם על חוזה לארבע שנים. מיליטו התאקלם מצוין בקבוצה ונחשב לאחד ממצטייניה. בחצי גמר ליגת האלופות, בתום משחק הגומלין מול מנצ'סטר יונייטד חש מיליטו בבעיה בברכו הימנית. לאחר כשבוע, אובחנה חומרת הבעיה: פציעה ברצועה צולבת קדמית. מיליטו נאלץ להיעדר מהמגרשים למשך כ-600 ימים - שנה ושבעה חודשים. השתקמותו של מיליטו מן הפציעה הייתה ארוכה מן הרגיל, שכן מיליטו חש כאבים בכל פעם שהחל להתאמן. הוא חזר להתאמן עם הקבוצה רק בנובמבר 2009, ובדצמבר השתתף במשחק ידידות של ברצלונה בכוויית.
בשנת 2011 עבר מיליטו לאינדפנדיינטה, קבוצת נעוריו.
ב- 13 ביוני 2012 הודיע מיליטו על פרישה מכדורגל בשל פציעות טורדניות שתקפו אותו בתקופה האחרונה.

נבחרת ארגנטינה

מיליטו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בדצמבר 2000 במשחק הידידות מול מקסיקו. למרות ההערכה המקצועית הרבה לה הוא זוכה בארגנטינה, מיליטו התקשה לתפוס מקום בהרכב הנבחרת, בעיקר בשל התחרות מצידם של בלמים בכירים ומנוסים יותר כדוגמת וולטר סמואל.
מיליטו היה בסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ולמונדיאל 2006. עם מינויו של אלפיו באסילה לתפקיד המאמן הפך מיליטו לשחקן הרכב ונחשב ליורשו של רוברטו אז'אלה כמנהיג הנבחרת.
סונסונטה

היסטוריה

האזור בו נמצאת סונסונטה היום נכבש על ידי הספרדים במאה ה-16, ולאחר מכן מספר משפחות התיישבו בו. העיר נוסדה ב-1553 תחת השם "וייה דה לה סנטיסימה טרינידד דה סונסונטה" (בספרדית: Villa de la Santísima Trinidad de Sonsonate, מילולית: "כפר השילוש הקדוש של סונסונטה"), אשר קוצר בהמשך לסונסונטה.
עם קבלת העצמאות מספרד ב-1821 סונסונטה סופחה למדינת גואטמלה, שהייתה חלק מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. עם זאת, עקב קרבתה לאל סלוודור ורצון התושבים באזור הם סופחו לאל סלוודור ב-1823. ב-1 באפריל 1824 סונסונטה קיבלה מעמד של עיר.
אצטדיון טוטנהאם הוטספר

היסטוריה

במהלך המאה ה-21 החליטה קבוצת טוטנהאם הוטספר לעזוב את אצטדיון וייט הארט ליין המיושן והקטן, אשר שימש את המועדון יותר ממאה שנים. האצטדיון האולימפי היה מבין האפשרויות להיות אצטדיונה החדש, אולם ראשי טוטנהאם לא הסכימו לבסוף לשחק שם, בעיקר עקב המרחק משכונת טוטנהאם, ומסלול האתלטיקה שאמור להישאר באצטדיון וגורם לריחוק בין היציעים למגרש.
ב-2014 הודיעה הנהלת המועדון שהיא מתכננת לבנות אצטדיון חדש בצמוד ובמקום וויט הארט לין. האצטדיון הוא חלק מ"פרויקט פיתוח נורת'מברלנד", אשר כולל גם בניית 579 יחידות דיור חדשות, בית מלון, מרכז רפואי קהילתי, מרכז קניות ומוזיאון לקבוצת הכדורגל. בניית האצטדיון החדש החלה ב-2016 בשטח הצמוד לוייט הארט ליין. בניית החלק הצמוד הסתיימה במהלך 2017 ולצורך המשך הבנייה נהרס האצטדיון הישן. בעקבות זאת בעונה 2017/2018 שיחקה טוטנהאם באצטדיון וומבלי, בו עשתה שימוש גם בעונת 2018/2019 עקב עיכוב במועד סיום בניית האצטדיון.
האצטדיון נחנך ב-3 באפריל 2019 במשחק ליגה מול קריסטל פאלאס בו ניצחה טוטנהאם בתוצאה 2–0.
התחנה המרכזית של נתניה

מבנה התחנה

מבנה התחנה המרכזית כולל חנויות ומשרדי חברת אגד תעבורה וחברת קווים. רציפי התחנה שוכנים לאורך עמדות חניה אלכסוניות ומקורות. בשנים 2009- 2010 שופצה התחנה, רחבת הרציפים רוצפה בשיש והונחו ברציפים לוחות זכוכית המוליכים על מנת להוות גורם מבודד מהרעש שבחניית האוטובוסים. 
במקביל נבנה מבנה משרדים חדש בן שתי קומות כשבקומתו הראשונה ישנה עמדת הנפקת לכרטיסים חכמים מסוג רב קו.
לפני חנוכת התחנה במיקומה הנוכחי, שכנה התחנה המרכזית של נתניה בכיכר ציון שבעיר.

שירותי התחנה

תחנת האוטובוס המרכזית של נתניה היא תחנת האוטובוסים הגדולה והחשובה בשרון הצפוני. בתחנה עוברים מדי יום אלפי נוסעים במאות אוטובוסים, הן בקווים העירוניים בתוך העיר והן בקווים הבינעירוניים.  עם זאת, מיקום התחנה הסמוך לרחוב הרצל הראשי מעכב קווים העוברים בה כתחנת ביניים, ועל כן קווים העוברים בכביש החוף אינם נכנסים לתחנה, אלא עוצרים במחלף נתניה.
צ'ארלי בייקר

ביוגרפיה

בייקר נולד באלמיירה שבמדינת ניו יורק. אביו היה תת-מזכיר לענייני בריאות ושירותי אנוש בממשלו של רונלד רייגן. הוא גדל בפרבר של בוסטון ולמד בבית ספר ציבורי במסצ'וסטס. ב-1979 סיים תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת הרווארד וב-1986 סיים לימודי ‎תואר שני באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בתקופת כהונתו של מושל מסצ'וסטס ויליאם ולד, עבד בייקר כמזכיר הבריאות ושירותי אנוש וכמזכיר המינהל והאוצר. ב-1999 מונה לנשיא ומנכ"ל ארגון שירותי הרפואה Harvard Vanguard Medical Associates, שסבל מאי סדרים כספיים. מינויו שיקם את הארגון בצורה דרסטית, עד שהפך בתקופת כהונתו לארגון הרפואה המוביל במדינה. בשנים 2004 עד 2007 כיהן בייקר כראש מועצת סוומפסקוט. ב-2010 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות למשרת מושל מסצ'וסטס. הוא זכה ב-42% מקולות המצביעים לעומת 48.4% למושל המכהן דיבאל פטריק מהמפלגה הדמוקרטית. מסע הבחירות שלו נשען על פלטפורמה של שמרנות פיסקלית וליברליזם חברתי.
ב-2014 התמודד פעם נוספת למשרת מושל מסצ'וסטס וגבר בבחירות הכלליות על התובעת הכללית של המדינה, מרתה קואקלי, ברוב של 48.4% לעומת 46.5%. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. נכון לאפריל 2017 בייקר הוא המושל הפופולרי ביותר בארצות הברית עם 75% תמיכה. ביוני 2017, לאחר החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להסיג את ארצות הברית מהסכם פריז, צירף בייקר את מסצ'וסטס לשותפות המדינות והערים האמריקאיות שהתחייבו להמשיך לקיים את דרישות ההסכם. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב של 66.9%.
בייקר נשוי ואב לשלושה.
צ'טומל

היסטוריה

מקור העיר צ'טומל הוא בעיר צ'אקטמל (במאיה יוקטקית: Chactemàal או Ch'aak Temal; נהגה [tɕʰaktʰe̞mɐː˨˩l]) בקרבת המקום בו צ'טומל נמצאת כיום שהייתה מיושבת על ידי בני המאיה והייתה מרכז האזור של דרום קינטנה רו וצפון בליז בתקופה הפרה-קולומביאנית. השם עוות במקורות האירופאים וזהו מקור השם "צ'טומל".
הספרדים כבשו את העיר בסוף המאה ה-16 לאחר מספר ניסיונות כבישה כושלים ותושביה שועבדו. צ'אקטמל ננטשה סופית במהלך מרד של התושבים בני המאיה באמצע המאה ה-19, ותושביה המקסיקנים ברחו לקולוניה הבריטית הונדורס הבריטית (כיום בליז).
האזור עדיין נשלט אז על ידי המורדים בני המאיה גם בסוף המאה ה-19 ונשיא מקסיקו באותו זמן פורפיריו דיאס החליט לשים קץ למצב. בנוסף הוא רצה לקבע את הגבול עם הונדורס הבריטית בנהר אונדו בהתאם להסכם שנחתם ב-1893. דיאס שלח משלחת בראשות איש הצי המקסיקני אוטון פ. בלנקו כדי לייסד מוצב שיפקח על האזור. בלנקו גם יצר קשר עם הפליטים המקסיקנים שברחו להונדורס הבריטית והזמין אותם להקים במקום עיר מחודשת. ב-5 במאי 1898 נוסדה העיר המודרנית תחת השם "פאיו אוביספו".
פאיו אוביספו התחילה כעיירת גבול קטנה שתושביה הסתמכו בעיקר על חקלאות, אך היא התפחתה בהמשך השנים. בתחילת המאה ה-20 היא הפכה להיות בירת הטריטוריה הפדרלית של קינטנה רו, שיועדה להיות מפרדת ממדינת יוקטן. ב-1936 שם העיר שונה לצ'טומל.
שלושה הוריקנים בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 החריבו את העיר כמעט לחלוטין והרגו מאות אנשים. היא נבנתה מחדש עם יסודות חזקים יותר לאחר מכן.
ב-1974 נוצרה מדינת קינטנה רו, וצ'טומל המשיכה להיות בירתה. העיר נפגעה פעם נוספת מהוריקן דין ב-2007.

חינוך

בצ'טומל פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוה, בהם אוניברסיטת קינטנה רו והמכון הטכנולוגי של צ'טומל.

תחבורה


את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של צ'טומל, הנמצא במרחק של 2 קילומטרים מהעיר.
דסטין ווטן

ביוגרפיה

ווטן נולד בלונג ביץ', ארצות הברית לקים ולג'ף ווטן. בילדותו שיחק כדורגל אולם בזכות אביו התוודע לכדורעף ונטש את הכדורגל לטובת ענף זה. בתיכון שיחק במשך ארבע שנים בקבוצת הכדורעף של בית ספרו. בשנת 2004 נרשם לאוניברסיטת מדינת קליפורניה והשלים בה תואר בתקשורת. בשנת 2012 אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שקרא את ‘Finding Ultra’, ספרו של איש הברזל הטבעוני ריץ' רול.

קריירה

בין השנים 2004–2009 שיחק ווטן במועדון הכדורעף של אוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ' . בשנת 2009 הצטרף לנבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורעף ובין השנים 2009–2010 התאמן במרכז האימונים של הנבחרת. בשנת 2010 עבר לשחק בפינלנד בקבוצת Raision Loimu  ושיחק בה עד שנת 2012. בשנת 2012, שיחק בקבוצת אורנג' שבצרפת. בשנת 2013 עבר לשחק בסופר ליג בברזיל בקבוצת מרינגה. בשנת 2014 שיחק באז'אקסיו, צרפת. בשנת 2015 עבר לשחק בנאנסי, צרפת ומשנת 2016 הוא משחק בקבוצת Czarni Radom  הפולנית. 
במסגרת משחקיו עם נבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורעף, זכה בשנים 2009, 2010 וב-2012 בגביע הפאן-אמריקאי. בשנת 2015, זכה עם הנבחרת במדליית ארד במשחקי ליגת הכדורעף העולמית. באותה השנה, זכה עם הנבחרת גם בגביע העולם לכדורעף גברים  מטעם הפדרציה הבינלאומית לכדורעף, ובכך הנבחרת תפסה את מקומה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ז'וליו בפטיסטה

קריירת מועדונים

בפטיסטה החל את הקריירה שלו בסאו פאולו מליגת העל הברזילאית בשנת 2000, שם תופקד כקשר אחורי שאופיו הפיזי מתאים לו מאוד. הרבו להצמיד לו את הכינוי "החיה" ואפילו "סטיבן ג'רארד הברזילאי". בשנת 2003 עבר בפטיסטה לסביליה מספרד. בסביליה המאמן הצעיר חואקין קפארוס החליט לתפקד אותו כחלוץ. בשנתיים שלו בסביליה הוא הופיע 63 פעמים, והבקיע 38 שערים, ביניהם 20 בעונה אחת שהובילה אותו להיות סגן הפיצ'יצ'י (מלך השערים) של הליגה הספרדית.
בשנת 2005 הוא עבר לריאל מדריד, שם שיחק שנה אחת בעיקר כקשר שמאלי, בגלל הרצון של המאמן להתאים אותו לזינדין זידאן וגוטי שכבר תפסו את משבצות הקישור האחרות. מסיבה זו, בפטיסטה לא יכל לשחזר את היכולת שהייתה לו בסביליה, והבקיע רק שמונה שערים בעונת 2005/2006.
בסוף אוגוסט 2006, עם סגירת חלון ההעברות, התקשורת קישרה אותו למעברים אפשריים לטוטנהאם הוטספר או ארסנל, כולל אפשרות של החלפתו בחוסה אנטוניו רייס מארסנל. בפטיסטה עצמו הצהיר וחזר כי הוא לא מעוניין במעבר הרחק ממדריד. אף על פי כן, ביום האחרון של חלון ההעברות, ה-31 באוגוסט, בפטיסטה אכן עבר לארסנל בתמורה לחוסה אנטוניו רייס. העסקה כללה השאלה של שני השחקנים לשנה אחת לקבוצות המנוגדות, ארסנל וריאל מדריד.
ונגר העריץ בגלוי את בפטיסטה וניסה להשיג אותו כשהיה צעיר יותר. בכל זאת, הוא לא שיחק באופן קבוע. הוא הבקיע רביעייה בעבור ארסנל במשחק רבע גמר גביע הליגה נגד ליברפול. הקבוצה ניצחה 6-3 ובפטיסטה גם החמיץ פנדל. בקיץ האחרון שוב רצה לחזור למדריד ולהלחם על מקומו.
בסוף עונת 2006/2007, הוא סיים את תפקידו בארסנל וחזר לריאל מדריד בתום עסקת ההשאלה. הודות להגעתו של המאמן החדש ברנד שוסטר, ובנוסף לכך בזכות הכושר הטוב שלו שהפגין בקופה אמריקה ובליגת האלופות מול קבוצות כמו לאציו, מולה הבקיע את שער ליגת האלופות הראשון שלו, בפטיסטה קיבל דקות משחק רבות יותר בעמדה המתאימה לו. בפסטיסטה המשיך לשחק היטב, והשער השני שלו באותה עונה היה השער היחיד במשחק הקלאסיקו בין ריאל מדריד וברצלונה. בזכות השער שהבקיע, ריאל מדריד ניצחה את ברצלונה בקאמפ נואו בפעם הראשונה מזה 24 שנה.
בקיץ 2008 הצטרף לרומא תמורת 12 מיליון ליש"ט.
בחלון העברות בינואר 2011 עבר בפטיסטה לקדנציה נוספת בספרד למועדון הכדורגל מלאגה שם הוא חתם עד 2014 תמורת 2 מילון יורו. ב-24 ביולי 2013 חתם בקבוצה הברזילאית קרוזיירו לשנתיים.
ב-23 במרץ 2016 חתם באורלנדו סיטי מה-MLS. ב-18 באוגוסט 2018 חתם בקלוז' הרומנית.

נבחרת ברזיל

בפטיסטה משחק בנבחרת ברזיל החל משנת 2001 והוא בעל 34 הופעות ו-10 שערים. בפטיסטה לא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2006 בגלל כושר ירוד באותה תקופה, אך זכה בשני קופה אמריקה בשנים 2004 ו-2007. הוא הבקיע את השער הראשון בגמר הקופה אמריקה 2007 נגד ארגנטינה. בשאר הטורניר הבקיע עוד שני שערים.
בית הכנסת היכל יהודה

בית הכנסת היכל יהודה, הידוע גם כבית הכנסת רקנאטי, הוא בית כנסת הממוקם ברחוב מנחם בן סרוק 13 בתל אביב, בסמוך למגדל המאה ובשטחו של הכפר ההיסטורי סומייל. הוא מזוהה עם קהילת יהודי סלוניקי בעיר.
בין הוגי הרעיון להקמת בית תפילה לשארית הפליטה של יהדות סלוניקי שעלו לישראל לאחר השואה, היה יו"ר ועד הקהילה בארץ, איש העסקים אברהם שמואל רקנאטי, שהיה בעבר סגן ראש העיר סלוניקי. לאחר כמה עשורים בהם התפללו אנשי הקהילה בתל אביב במספר בתי כנסת, בהם "שמחה הדר קודש", ובית הכנסת "ר' שלמה אבן גבירול", הקצתה עיריית תל אביב לוועד הקהילה את המתחם ברחוב בן סרוק. 
ב-1975 התקיים טקס הנחת אבן הפינה במעמד ראש העיר שלמה להט. רקנאטי השיג מימון ותרומות לבניית בית הכנסת, בעיקר מבני משפחת רקנאטי וממשפחתו של משה קרסו. המבנה נחנך בשנת 1979, זמן קצר לאחר מותם של אברהם שמואל רקנאטי ושל אדריכל המבנה יצחק טולדנו (אדריכל נוסף היה אהרון חיים רוסו). בית הכנסת נקרא על שם אחיו וגיסתו של רקנאטי, יהודה ליאון רקנאטי ורעייתו מטילדה.
בבית הכנסת כ-600 מושבים, מהם 200 בעזרת הנשים. הוא מעוצב בסגנון ייחודי, הנראה כצדפה. עיצוב המבנה אכן מסמל צדפים מחופיה של סלוניקי. הבחירה בצדף נעשתה כיוון שהוא העצם היחיד בטבע שכל צלעותיו מתכנסות למקום אחד, כאשר בבית הכנסת הצלעות מתכנסות אל עבר ארון הקודש. החזית הצפונית של המבנה עשויה מבטון חשוף, שהגה ועיצב הצייר יחזקאל קמחי, ובשיטה מיוחדת שפיתח שילב בתבליט פסוקים וסמלים יהודים דוגמת המנורה ומגן דוד. בחלונות הותקנו ויטראז'ים צבעוניים המתארים את השבת ואת חגי ישראל.
בבית הכנסת מתקיימת כיום פעילות קבועה של תפילות, הרצאות, חוגים ושיעורים. התפילות הן בנוסח הספרדים, וקהל המתפללים כולל בנוסף על יוצאי סלוניקי גם יהודים ספרדים מקהילות אחרות ואף מעט אשכנזים. בית הכנסת היה פעיל בהוצאת מחזורים בנוסח יהודי סלוניקי וכן בהוצאת האלבום המוזיקלי מחזור סלוניקי.
האריאל

האריאל היה עיתון יומי עברי אשר הודפס ופורסם בירושלים בין השנים 1874–1877, בעריכת מיכל הכהן.
בסמוך לשמו של העיתון נדפסה כותרת משנה: יכלכל כל דבר הדורש לחפץ לבב אוהבי ציון הנאמנים מאתי מיכל הכהן - "אחלי! יכנו דרכי".
לימים כתב חיים מיכל מיכלין, חתנו של העורך, עליו ועל העיתון:
הוא שכח דבר אחד ועל כן לא האירה ההצלחה פניה אליו. שכח שעיתון בירושלים אי-אפשר שיצליח אלא אם כן יש לו איזו תמיכה חומרית ומוסרית מצד עדה או מפלגה... שלוש אלה לא היו לו: א. איש לא תמך בידו; ב. גם בית דפוס משלו לא היה לו, באותו הזמן; ג. וגם היה עני מרוד...
עיתון "האריאל" היה צאצא של העיתון העברי הראשון, "הלבנון", שיצא לאור בשנת 1863 ביוזמתם של מיכל הכהן ביחד עם יואל משה סלומון ויחיאל ברי"ל. מספר שנים פרש מיכל הכהן מהשותפות הוציא לאור את העיתון "האריאל".
עיתון האריאל התנגד לקבלת כספי החלוקה ועקב כך עורר עליו את זעמם של קנאי היישוב הישן בירושלים.
על-שמו של העיתון קרוי רחוב אריאל בשכונת רוממה בירושלים.
אליצור גבעת שמואל

מהקמת הקבוצה עד האיחוד הראשון

מכבי גבעת שמואל הוקמה בתחילת שנות ה-90 ובעונת 1995/96 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. לאחר 3 עונות ירדה לליגה השנייה, אך לאחר עונה אחת עלתה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2002/2003 העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה אך הפסידה למכבי תל אביב 96-83. באותה עונה אף הגיעה לחצי גמר הפלייאוף.

האיחוד הראשון

בעונת 2003–2004 התאחדה הקבוצה עם קבוצת מכבי פתח תקווה, לאחר שפ"ת ויתרה על העלייה לליגת העל. בתמורה לאיחוד עברה הקבוצה לשחק בפתח תקווה וקיבלה אליה את שני שחקניה הצעירים של פ"ת - אילון זגורי ומיכה ברגיג. בסיום העונה פורק האיחוד בגלל מספר סיבות - הראשונה שבהן הייתה עלייתה של פ"ת לליגת העל, והשנייה הייתה ההבנה בשתי הקבוצות שהאיחוד לא שינה את חוזקן בליגה או את מספר האוהדים.

הירידה ללאומית והחזרה לליגת העל

הקבוצה עברה לשחק ב"היכל הספורט" בעיר אור יהודה. בשנת 2007 ירדה לליגה הלאומית לאחר 9 שנים בליגת העל. בעונת 2008/2009 שבה הקבוצה לליגת העל ושיחקה בה למשך עונה אחת בלבד, שבסיומה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.

האיחוד השני

לאחר מספר שנים של תנודות בין הליגות, החליטה הנהלת הקבוצה לאחד את מכבי גבעת שמואל, מכבי גני תקווה ועירוני קריית אונו לקבוצה אחת שתשחק החל מעונת 2009–2010 תחת השם מועדון כדורסל הבקעה.
בעונה זו העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר 1:3 בסדרת חצי הגמר מול מכבי אשדוד, ואף זכתה באליפות הליגה הלאומית לאחר ניצחון בגמר נגד הפועל יקנעם/מגידו. בעקבות קשיי תקציב החליטה הקבוצה לא לממש את העלייה ונשארה לעוד עונה בליגה הלאומית.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר שגברה 0:3 בסדרת הגמר על קבוצת הפועל תל אביב.
לאחר שהשתתפה במשך עונת 2011/12 בליגת העל, פורק האיחוד בחודש יולי 2012 בגלל בעיות כלכליות עם מעבר הבעלים דורון הרציקוביץ' לקבוצת הפועל אילת. הקבוצה עברה לשחק תחת השם אליצור גבעת שמואל ונרשמה בליגה ב', ליגת הכדורסל החמישית והנמוכה ביותר בליגות הכדורסל בישראל.
הקבוצה הצליחה לעלות עד לליגה הארצית, עד שבתום עונת 2015/2016 ירדה לליגה א'.
בסיום עונת 2016/2017 העפילה הקבוצה לליגה הארצית.
דניאל האוול

ביוגרפיה

האוול נולד וגדל בווקינגהאם, ברקשייר, אנגליה. אמו למדה פילוסופיה ועשתה תואר בנושא, ואביו ייצר אפקטים לסרטים ועבד כתקליטן. להאוול אח קטן בשם אדריאן.
כילד גילה עניין בתיאטרון, ובגיל 8 הצטרף לחוג תיאטרון.
לפני שהשיק את ערוץ ה-youtube שלו, הוא עבד ברשתות קמעונאות המתרכזות במוצרי "עשה זאת בעצמך" ("DIY"), ומאוחר יותר בסופרמרקט אסדה.
בשנת 2010, עם תום לימודיו בבית הספר, החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מנצ'סטר. הוא נשר מלימודיו כדי לפתח קריירה בתחום ה-Youtube והרדיו.

חיים אישיים

האוול הוא קוויר. הוא יצא מהארון בסרטון שפורסם בערוץ היוטיוב שלו ב-13 ביוני 2019.
מאוגוסט 2011, האוול גר עם פיל לסטר . השניים עברו יחד ללונדון ביולי 2012.
סיביר נובוסיבירסק

היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1936 ולא הגיעה להישגים משמעותיים בתקופת ברית המועצות. ב-1987 אף נשרה לליגה החובבנית. המפנה החל לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-1992 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הרוסית הראשונה, אזור מזרח. ב-1996 נשרה הקבוצה לליגה השנייה, בה התמודדה עד לשנת 2004, אז סיימה ראשונה והעפילה חזרה לליגה הרוסית הראשונה. ב-2006 סיימה הקבוצה במקום השמיני בליגת המשנה והגיעה עד לשלב שמינית גמר גביע רוסיה.
ב-2007 סיימה הקבוצה במקום השלישי, אך במשחקי פלייאוף ההעפלה כשלה בניסיונה להעפיל לליגת העל הרוסית. את עונת 2008 סיימה הקבוצה במקום ה-14. בעונת 2009 העפילה הקבוצה לרבע גמר הגביע הרוסי וסיימה כסגנית אלופת הליגה הראשונה, מה שהעניק לה את הזכות להעפיל לליגה הבכירה. את עונתה הראשונה בליגה הבכירה סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון ונשרה בחזרה לליגת המשנה. באותה עונה הפסידה הקבוצה בגמר הגביע הרוסי לזניט סנקט פטרבורג, אך בעקבות הישג זה זכתה הקבוצה בכרטיס למוקדמות הליגה האירופית, והוגרלה בשלב המוקדמות השלישי של עונת 2011 מול אפולון לימסול הקפריסאית. במשחק הראשון אשר נערך בנובוסיבירסק ניצחה הקבוצה 1:0, ובמשחק הגומלין בקפריסין הפסידה 2:1, אך העפילה לשלב הבא עקב שער החוץ שכבשה. בשלב הבא הוגרלה סיביר מול פ.ס.וו איינדהובן ההולנדית; במשחק הראשון ניצחה סיביר בתוצאה 1:0, אך במשחק הגומלין הפסידה 1:5 והודחה מהמפעל.
בעונת 2018/2019 זכתה לתמיכה פיננסית מבנק אוטקריטיה ובנק Sibmost, ברם הציגה מאזן עגום של 17 הפסדים וירדה לליגה השנייה, אחרי 8 עונות בליגה הלאומית ופורקה בתום העונה. את מקומה בליגה המקצוענית נטלה קבוצה חדשה בשם "נובוסיבירסק".

אצטדיון הקבוצה

הקבוצה אירחה את משחקיה באצטדיון ספרטק בן 12,500 המושבים.
אוסקר דה מרקוס

קריירה

דה מרקוס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אלאבס בעמדת החלוץ. ב-21 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טנריפה. למרות גילו הצעיר שיחק דה מרקוס ב-20 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת, אך בסוף העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בחודש יולי 2009 חתם באתלטיק בילבאו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באוגוסט 2009 בניצחון 1-2 נגד יאנג בויז ברן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. את העונה סיים עם 3 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות ועוד הופעה בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2011/2012 הפך לשחקן הרכב פותח במועדון. ב-17 בדצמבר 2011 נפגע דה מרקוס באשכיו דבר אשר דרש טיפול של 25 תפרים. הוא התאושש וחזר להרכב, כולל בגמר הליגה האירופית 2012 שם הפסידה קבוצתו 3-0 לאתלטיקו מדריד. 
ב-4 בינואר 2013 האריך את חוזהו עד יוני 2016 עם סעיף שחרור של 32 מיליון אירו. דה מרקוס הבקיע בשני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת שמינית גמר הליגה האירופית שבסיומם העפילה בילבאו לרבע הגמר לאחר שניצחה 3-5 בסיכום הכללי. באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר המפעל בו הפסידה לאתלטיקו מדריד.
בנובמבר 2012 זומן דה מרקוס לראשונה לסגל נבחרת ספרד לקראת משחקי הידידות נגד אנגליה וספרד, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הלאומיים.
שרגא אברמסון

קורות חייו

אברמסון נולד בצ'חנוביץ שבפולין ולמד בישיבת לומז'ה. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ולמד לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים באמריקה. הוא הצטרף לסגל ההוראה לתלמוד באוניברסיטה העברית, קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 1957 ובשנת 1963 לפרופסור מן המניין. היה גם בעל הסמכה לרבנות.
ספרות התלמוד עמדה במרכז תחומי עניינו והוא עסק בספרות הגאונים והראשונים, כשהוא עוסק גם בחקר הלשון הערבית והתמקד בחקר הספרות העברית והערבית בימי הביניים. ספריו המוכרים בתחום הם "במרכזים ובתפוצות – על תקופת הגאונים", "עניינות בספרות הגאונים", "מפי בעלי לשונות", "רב ניסים גאון: חמשה ספרים, שרידים מחיבוריו" ו"רבנו חננאל". כן יצאו לאור ביוזמתו מהדורה מבוארת של כתב יד בנושא מסכת עבודה זרה ושו"ת גנוז של הגאונים.
משנת 1959 היה אברמסון חבר האקדמיה ללשון העברית ובשנים 1974–1981 שימש סגן ראש האקדמיה. במהלך השנים הוא היה גם יו"ר ועד המינוח באקדמיה וחבר בוועדות למונחי ספרנות ופסיכולוגיה. בשנת 1972 הוא החליף את יחזקאל קוטשר כעורך "לשוננו" ועמד בראש המערכת עד 1980. כמו כן היה אברמסון חבר מערכת בכתיבת המילון העברי מטעם האקדמיה.
אברמסון היה חתן פרס ביאליק, פרס מימון, פרס רוטשילד ופרס הרב קוק, ובשנת 1974 הוענק לו פרס ישראל במדעי היהדות. בשנת 1978 הוא צורף כחבר אל האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והאקדמיה האמריקנית לחקר היהדות. כפרופסור אורח הוא חקר במסגרת בית המדרש לרבנים באמריקה, ישיבה יוניברסיטי ואוניברסיטת בר-אילן. אברמסון נמנה בין מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
רחוב נקרא על שמו בשכונת רמות בבאר שבע.