google/wiki40b huggingface dataset:
זנה הנדרסון

ביוגרפיה

הנדרסון נולדה בטוסון, אריזונה. בתם של לואיס רודולף קלרסון ואמילי ורנל רואלי. השלימה תואר ראשון בחינוך בקולג' של מדינת אריזונה ב-1940. היא לימדה בבית ספר יסודי באריזונה, בעיקר בכיתות הנמוכות. מקומות נוספים בהם לימדה: פורט הואצ'ונה (אריזונה), קונטיקט, מחנה מעצר ליפנים בסקטון (אריזונה) במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 התחתנה עם ריצ'רד הארי הנדרסון. בשנת 1950 הם התגרשו.
הנדרסון נחשבת לאחת מראשונות המחברות בסוגת המדע הבדיוני, ומעולם לא השתמשה בשם עט גברי. למרות שעבודתה אינה נתפסת כפמיניסטית, הנדרסון הייתה בין היחידים שכתבו מדע בדיוני מנקודת מבט נשית בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים.
בגיל 12 היא החלה לקרוא סיפורי מדע בדיוני ופנטסיה מתוך מגזינים
שונים.
הנדרסון נפטרה בשנת 1983 לאחר שהייתה חולה בסרטן. היא קבורה בבית הקברות סנט דייוויד שבאריזונה.

יצירות

רוב סיפוריה של הנדרסון מתמקדים בנושא השונות ובסכנות הטמונות בלהיות שונה, דבר שמומחש בביטוי "שונה הוא מת". הסיפורים מציגים לרוב ילדים או צעירים. רוב הסיפורים הם חלק מהסדרה העוסקת בהיסטוריה של "העדה", יצורים דמויי אנוש מכוכב מרוחק שנאלצו לעזוב את כוכב מולדתם בגלל אסון טבע ולהגר לכוכבים אחרים, בהם כדור הארץ. עם הגיעם לכדור הארץ, בערך בתחילת המאה העשרים, בני העדה מתפזרים ברחבי דרום-מערב ארצות הברית, אך נשארים מבודלים מילידי כדור הארץ בגלל רצונם לשמר את תרבותם ואת אמונותיהם הדתיות והרוחניות. לבני העדה יש יכולות על-טבעיות (ביחס לבני אדם בכדור הארץ): טלפתיה, טלקינזיס, נבואה, ריפוי; יכולות אלה נקראות בפיהם "מתנות" או "אותות ונטיות".
הסיפורים עוקבים אחרי קהילות של בני העדה ואחרי יחידים בודדים, לרוב במאמציהם למצוא קהילות ולשמור על ייחודם בעולם עוין. מוטיב הייחודיות עובר כחוט השני ביצירותיה של הנדרסון. על יכולתה ליצור אמפתיה כלפי הזר והשונה נאמר כי היא "יותר סימאק מסימאק".
ב-1952 הופיע הסיפור "אררט", הראשון בסדרת בני העדה. הסיפורים התפרסמו לרוב במגזינים ובאנתולוגיות. מאוחר יותר נאספו הסיפורים בספרים "מסע: ספר העדה" (1961) ו"העדה: אותו הבשר" (1966). ב-1991 ראתה אור האסופה "מבחר סיפורי העדה" (The People Collection).
בשנת 1995 ראה אור הספר "התכנסות: כל סיפורי העדה" (Ingathering: The Complete People Stories) בהוצאת NESFA Press.
בניגוד לסיפורי העדה, האסופות "קופסת הכל דבר" (The Anything Box, 1965) ו"להחזיק פלא" (Holding Wonder, 1971) כוללות סיפורים בעלי נימה כועסת יותר. בסיפורים אחדים הנדרסון עוסקת בהפרעה טורדנית-כפייתית ובאגורפוביה; בכוחות על-טבעיים שמביאים את המשתמשת בהם לאיבוד שפיותה; בכוחה של אמונה בקסמים ושימוש בהם לרעה.
בשנת 1981 ראה אור תרגום לעברית של "מסע: ספר העדה" תחת הכותרת "הנידחים: ספר תולדות העדה" בתרגומה של שולמית במברגר בהוצאת עם עובד.

עיבודים

ב-1972 הסיפור "נזיד" (Pottage) עובד לסרט טלוויזיה בשם "The people". הסרט עוסק בקבוצת חייזרים דמויי אנוש החיים בקהילה מבודדת בכדור הארץ. בסרט השתתפו ויליאם שטנר, קים דרבי ודיאן וארסי. את הסרט ביים ג'ון קורטי והוא הופק על ידי שותפו לעיתים, פרנסיס פורד קופולה. הסרט הופץ גם בפורמט DVD.

פרסים

הנדרסון הייתה מועמדת לפרס הוגו בשנת 1959 עבור הנובלה הקצרה "שבי" (Captivity).
אי צף

אי צף או איים צפים או ביצה בשלג (בצרפתית: Île flottante או Îles flottantes או œufs à la neige בהתאמה) הוא קינוח מהמטבח הצרפתי. הוא מורכב מחלבוני ביצים שהוקצפו עם סוכר, הועברו אל תוך תבנית (חצי-כדורית או טבעתית) ונאפו בתנור בתוך אמבט מרים עד להזהבה. הקצף האפוי מוצא מהתבנית לאחר צינון ואז מונח בתוך קערה שקופה המלאה בקרם אנגלז עד לחציה. את הקינוח נהוג לעטר בקרמל.
בגרסה אחרת של הקינוח, מבשלים כמויות קטנות מן החלבונים המוקצפים בתוך חלב המתובל בווניל, במשך כשתי דקות, ואת פיסות החלבונים עורמים מעל לקרם האנגלז לפני העיטור בקרמל. 
בגרסה אחרת של הקינוח, את איי החלבונים עורמים מעל קרם שוקולד.
קאלום הדסון-אודוי

קריירה

ב-23 ביולי 2019 האריך את חוזהו בצ'לסי בחמש שנים, תמורת שכר של כ-100 אלף ליש"ט לשבוע.
אילנה גוזס

קורות חיים

אילנה גוזס נולדה בירושלים ליצחק ואסתר אלון.
בשנת 1973 קיבלה תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. את הדוקטורט הישיר השלימה בנוירוביולוגיה בשנת 1978 במכון ויצמן למדע ואת הפוסטדוקטורט השלימה בשנת 1980 במכון הטכנולוגי במסצ'וסטס. יתר על כן, היא הייתה מדענית אורחת במכוני המחקר סאלק וסקריפס בסן דייגו, קליפורניה עד 1982.
משנת 1982 שמשה במכון ויצמן למדע כמדענית בכירה ואחר כך כפרופסור חבר, לאחר 7 שנים היא הוזמנה לשנת שבתון במכוני הבריאות האמריקאים במרילנד. בשנת 1990 היא הצטרפה לסגל בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1993 היא כבר הוכרה כפרופסור מן המניין לביוכימיה קלינית.
פרופסור גוזס שימשה כראש החוג לכימיה פתולוגית-ביוכימיה קלינית החל משנת 1993 עד 1995. בנוסף, היא שמשה כראש מרכז אדמס לחקר המוח משנת 2006 עד 2014, וכיהנה כנשיאת העמותה לחקר מדעי המוח בשנים 2008–2010.
מכהנת בוועדות רבות, לאומיות ובינלאומיות העוסקות בעיקר בחקר המוח, הורמונים חלבוניים ומחלת האלצהיימר.

מחקר על פיתוח תרופה למחלת האלצהיימר והסכיזופרניה

צוות מחקר שבראשו עמדה אילנה גוזס גילה שיש דרך להגן על התאים במוח שנפגעים כתוצאה ממחלת האלצהיימר ואפילו להפוך את הנזק שנגרם לתאים עוד לפני הטיפול. צוות המחקר גילה ש-NAP, קטע של חלבון ADNP שחיוני להיווצרות המוח, יכול להגן על תאי המוח מנזק שגורמות מחלות מבוססות דמנציה וסכיזופרניה.
עוד גילו במחקר שלאנשים חולי אלצהיימר וחולי סכיזופרניה יש הפרעה בבקרה של חלבון ה-ADNP וכתוצאה מכך, לאנשים האלה יש כמחצית מכמות החלבון בגנום האנושי מאשר לאדם שאינו חולה במחלה, וכשנותנים לעכברי מעבדה שחסר להם את חלבון ה- ADNP כפי שחסר לחולי האלצהיימר, התפקוד הקוגניטיבי שלהם יחזור להיות תקין.

מחקר על האוטיזם

בהתבסס על מחקרה רב השנים של פרופסור גוזס, נתגלה שהגן המקודד ל-ADNP הוא אחד הגנים העיקריים שמוטציות בו גורמות לאוטיזם והפרעות התפתחות.
פרופסור גוזס ממשיכה את המחקר בימים אלו.

מחקר על חלבון ה-ADNP

במעבדתה של אילנה גוזס גילו את חלבון ה-ADNP ומצאו שהחלבון חיוני להיווצרות המוח, ומגן על נוירונים שמפסיקים לשדר אותות חשמליים. כמו כן, במעבדה מצאו קטע מהחלבון שאחראי לבנות מחדש תאי מוח שקיים אצלם מחסור בגלוקוז או באספקת החמצן.

פטנטים רשומים

כיום, רשומים על שמה 35 פטנטים, חלק גדול מאילו שרשומים קשורים להגנה על תאי העצב ולעיכוב מותם, שיטות לאבחון מחלות שגורמות להרס תאי עצב, ודרכים לטיפול ומניעת מחלות אוטואימוניות.

משפחתה וחייה האישיים

נשואה ליהושע גוזס, אמהּ של עדי גוזס-המנחם הנשואה לאמיר המנחם וסבתהּ של תום ואמה המנחם.
יחידת העמסה

פעילות

היחידה הוקמה בבסיס לוד במאי 1974, עם גיבוש הצורך להעברת מטענים כבדי משקל במטוסי הסטרטוקרוזר והקרנף.
נכון ל-2018, מוצבת היחידה בבסיס נבטים, לאחר שהייתה מוצבת בבסיס לוד מרגע הקמתה ועד סוף 2008.
היסטוריית היחידה עתירה במשימות כגון "מבצע אנטבה", "מבצע משה", "מבצע שלמה" ומשלחות סיוע לרעידות האדמה בטורקיה, הודו ומבצעים רבים אחרים.
פקחי ההעמסה ביחידה הם מודחי קורס טיס בשלביו הראשונים. הקורס נמשך כשבעה חודשים שבסופם מקבלים החניכים כנפי צוות עזר אווירי ונכנסים לשירות סדיר ביחידה.
השירות כולל התלמדויות והתמקצעויות לאורך כל שירותם הצבאי, אשר כולל את שנת הקבע אליה הם מתחייבים. הפקח הוא איש צוות הכרחי בעת הטסת מטען במטוסי תובלה (כגון הקרנף והראם). את ההעמסה עצמה מבצעים על ידי כלים ייחודיים ליחידה שמופעלים על ידי אנשי קבע ומילואים.
מסוף מטענים הוא הגוף הטכנו מבצעי של היחידה.

דגל היחידה

ליחידה קיים, כמו בשאר יחידות החיל דגל ייצוגי המבוסס על דגלה הרשמי של זרוע האוויר-כאשר באמצעו מותקן סמל היחידה-כתחליף לסמל החיל. הדגל מוצג במספר מועדים: במסדר הענקת דרגות, ביום חיל-האוויר, ובמסדר החלפת פיקוד.

סיכות כנפיים פקח העמסה בחיל האוויר הישראלי

הסמל המרכזי בסיכת כנפיים הוא סימון מרכז מסה אשר מרמז למהות המקצוע של פקח העמסה.
יידישקייט

יִידִישְׁקַיְיט (ביידיש: "יהודיות", כלומר "דרך החיים היהודית"), הוא מושג המתייחס לתמצית ההוויה של יהדות מזרח אירופה. כאשר נעשה שימוש במושג על ידי יהודים אורתודוקסים, הוא מתייחס לאורח החיים הדתי. מנקודת מבט חילונית יותר היידישקייט מזוהה עם יידישיזם ובכלל זה עם תרבות יידישאית, או מנהגים עממיים של יהודים דוברי יידיש, כגון מסורות דתיות עממיות, מזון יהודי מזרח אירופי, הומור ביידיש, חיי השטעטל, ונגינת כליזמרים.
לפני אמנציפציה ליהודים באירופה, ההווייה היום-יומית התרכזה סביב לימודי התורה והתלמוד של הגברים, וחיי משפחה וקהילה בעדות שהתנהלו לפי ההלכה. בקרב יהודים חרדים ממוצא מזרח-אירופי, אשר מהווים את רוב היהודים שעדיין מדברים יידיש בחיי היומיום שלהם, נשמרה משמעות זו של המילה.
עם החילון והמודרנה, 'יידישקייט' יוחסה לא רק לשמירת הדת והמסורת היהודית בפועל, אלא למגוון רחב של תנועות, אידאולוגיות, מנהגים ומסורות שבהם יהודים מזרח-אירופאים השתתפו ושמרו על תחושת "יהודיות". היידישקייט מזוהה בין השאר כנימוסים בשיחה, בסגנונות של הומור, בהתאגדות קהילתית, ובתחושה של הזדהות רגשית עמוקה עם העם היהודי.
פסטה

היסטוריה

העדויות האירופאיות הראשונות לייצור פסטה מצויות בציורי קיר אטרוסקים מהמאה הרביעית לפני הספירה. איטריות ארוכות עם עובש שנוצרו בסין בשנת 2000 לפני הספירה ונשמרו בתוך כד חרס עתיק התגלו באזור ליד לאג'יה שבאזור הואנג הא שבמערב סין. הכד כוסה במהלך שיטפון בבוץ ונשמר חתום בתוך הבוץ עד שרעידת אדמה גילתה את האתר בשנים האחרונות. האטריות העתיקות הגיעו לאורך של חצי מטר והיו בקוטר של שלושה מילימטרים. 
כלים לצורך ייצור פסטה התגלו בחורבות פומפי, וככל הנראה מדובר היה בכלים שהגיעו לאיטליה מסין דרך דרך המשי. האיטלקים שדרגו את האטריות ובזה חתמו את חותמם ושייכו את הפסטה באופן רשמי למטבחם - המטבח האיטלקי. משם קהילת אמריקאים הכירה לארצות הברית את הפסטה והוקמו מסעדות ברחבי אמריקה. כך הפסטה התפשטה ברחבי העולם. 
האגדה לפיה מרקו פולו הביא את האטריות מסין אינה נכונה, ואם אכן האטריות הגיעו לאיטליה מסין, הדבר אירע בתחילת התקופה הרומית.
תומאס ג'פרסון הביא את המכונה הראשונה לייצור מקרוני לארצות הברית בשנת 1789 בשובו מתפקידו כשגריר ארצות הברית בצרפת. הייצור המסחרי הראשון של פסטה באמריקה היה במפעלו של אנטואן זרגה - צרפתי ממוצא איטלקי שפתח מפעל לייצור פסטה בברוקלין שבניו יורק בשנת 1848.

רטבים

הרטבים המקובלים ביותר באיטליה לפסטה הם רוטב פסטו (רוטב ריחן ירוק העשוי משמן זית, שום, גבינת פרמזן וצנוברים), רוטב בשרי המכונה רוטב בולונז, או רטבים העשויים מעגבניות. רוטב נוסף הנאכל עם פסטה (בעיקר מחוץ לאיטליה שכן באיטליה אינו נפוץ) הוא אלפרדו.

כשרות הפסטה

בשל פשטות רכיביה של הפסטה, ישנם פוסקים הסוברים שניתן לאכול פסטה טרייה ללא מילוי ברוב המקומות בחוץ לארץ ללא כשרות, ויש שסייגו היתר זה לאיטליה בלבד. מנגד, פוסקים רבים העירו על בעיות שונות שיכולות להיווצר, כגון: תוספת של ביצים מופרות או חומרים משמרים הדורשים הכשר, אי ניפוי קמח ואי הפרשת חלה, ולכן מצריכים הכשר גם על פסטה טרייה ללא מילוי.
מאיה דיראדו

ביוגרפיה

דיראדו נולדה בסן פרנסיסקו, קליפורניה וגדלה בסנטה רוזה, קליפורניה. היא לומדת ושוחה באוניברסיטת סטנפורד בהדרכתו של גרג מיהן.

מדליית זהב באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכתה דיראדו במדליית זהב, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה משחה זה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:32.70 דקות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.28 דקות.

2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קואוסט אוסטרליה בשנת 2014 זכתה דיראדו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא משחקים חדש של 2:09.93 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.37 דקות.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה בשנת 2015 זכתה דיראדו במדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:31.71 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (4:30.39 דקות) ולפני אמילי אוברהולט מקנדה (4:32.52 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.99 דקות.

אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה דיראדו ראשונה, במשחה ל-200 מטר גב (2:06.90 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:09.54 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:33.73 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:05.99 דקות, לפני קטינקה הוסו (2:06.05 דקות) והילרי קולדוול מאוסטרליה (2:07.54 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר בתוצאה של 7:43.03 דקות, לפני אוסטרליה (7:44.87 דקות) וקנדה (7:45.39 דקות). כשחיינית שלישית ב"זינוק שליחות" היא קבעה תוצאה של 1:56.39 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:31.15 דקות, אחרי קטינקה הוסו שקבעה שיא עולם חדש של 4:26.36 דקות ולפני מיריה בלמונטה מספרד (4:32.39 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:08.79 דקות, אחרי קטינקה הוסו שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:06.58 דקות ושיבון-מארי או'קונור מבריטניה שקבעה שיא לאומי חדש של 2:06.88 דקות.

חייה האישיים

בשנת 2015 נישאה דיראדו לשחיין סטנפורד בעבר, רוב אנדרוז.
בית בצי

בית בצי הוא אתר ארכאולוגי בספר מדבר יהודה, לא הרחק מבית לחם. במקום שרידים מהתקופות החשמונאית, הרומית, הביזנטית והממלוכית. נודע במיוחד בתקופת החשמונאים. ההתבצרות בו הייתה נקודת המפנה בה הממלכה הסלאוקית הפסיקה ללחום בחשמונאים, והכירה בהם באופן לא רשמי.

מיקום

בית בצי ממוקמת בפאתים של בית סחור (כ-3 קילומטרים מצפון להרודיון) בגובה של 656 מטר מעל פני הים ומכונה כיום "ח'רבת בית בצי".

התקופה החשמונאית

בתקופת מרד החשמונאים לאחר כישלון המרד ומותו של יהודה המכבי בשנת 160 לפנה"ס, התבצרו אחי יהודה יונתן הוופסי שמעון התרסי בבית בצי. המצביא הסלאוקי בקכידס שחזר ליהודה בשנת 156 לפנה"ס בראש צבא חזק לדכא את המורדים צר על היישוב תקופה ארוכה עם מכונות מצור, אך החשמונאים שהיו למודי ניסיון, הסירו את המצור במתקפת נגד מוצלחת.
בשל כישלונו במצור והכרה בעוצמתם של החשמונאים, שלא בנקל יהיה אפשר להכריעם, בקכידס החליט לעבור לערוץ פרגמטי, והגיע להסכם עם יונתן, שיעניק לו מעמד מדיני כלשהו, בתמורה לשקט בחבל הזה. כך שהשלטון הסלאוקי יתקיים ביהודה, בלא שיהיה צורך לבזבז עליו משאבים צבאיים גדולים וקבועים. בהסכם זה קיבל יונתן רשות להתיישב במכמש כ-10 קילומטרים מצפון לירושלים, ולקבל מעמד מדיני מסוים. ובקכידס עזב את יהודה עם חילותיו, כאשר הוא מותיר בירושלים בחקרא חיל מצב סלאוקי.

התקופה הרומית

בתקופת מרד בר כוכבא מוצאו של ישוע בן גלגולא מבכיריו של בר כוכבא ומפקד ההרודיון היה מבית בצי.
Lady Wood

רקע

האלבום "Lady Wood", הוא בהשארת האלבומים הקודמים של לו Truth Serum ו-Queen of the Clouds. האלבום מורכב משני חלקים חלק ראשון הוא "Fairy Dust", המפרט את האופוריה המקיפה את המפגש המספק שלו, ואת והחלק השני הוא "Fire Fade", המדגיש את תחושת המודעות העצמית.

סרטים "Fairy Dust" ,"Fire Fade"

הטריילר של הסרט "Fairy Dust", הוא סרט קצר המבוסס על המחצית הראשונה של האלבום, נחשף הטריילר לראשונה ב-17 באוקטובר 2016. הסרט הקצר המלא של "Fairy Dust", יצא ב-31 באוקטובר 2016. הסרט הקצר השני על המחצית השנייה של האלבום, שכותרתו "Fire Fade", יצא ב-25 באוגוסט 2017.

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, לו יצאה ב-6 בפברואר 2017, לסיבוב ההופעות השני שלה, "Lady Wood Tour", באירופה, צפון אמריקה, אמריקה הדרומית, אוקיאניה. סבב זה הסתיים ב-14 באוקטובר.
ג'ורג' רוק

ביוגרפיה

רוק נולד בשנת 1650 בסנט לורנס שליד קנטרברי, קנט, אנגליה. הוא התנדב לצי המלכותי בשנת 1672 ובהמשך השתתף במלחמות הולנד-אנגליה. קודם לדרגת פוסט קולונל בשנת 1673 ולדרגת אדמירל משנה ב-1690.
במאי 1692 השתתף רוק תחת פיקודו של אדוארד ראסל, הרוזן הראשון מאורפורד בקרב בארפלור ולה הוג (ליד שרבור שבצרפת) בקרב זה הצטיין מאוד במתקפה לילית על הצרפתים בלה הוג, כאשר הכוח בפיקודו הצליח לשרוף 12 ספינות של הצי הצרפתי. זמן קצר לאחר מכן הוענק לו תואר אבירות.
ב-1696 מונה רוק לאדמירל הצי. לאחר הסכם רייסווייק הוא שירת בתעלה האנגלית ובים התיכון. בשנת 1700 הוא פיקד על הצי האנגלו-הולנדי שהפגיז את קופנהגן, יחד עם הצי השוודי בפיקודו של האדמירל הנס וואכטמייסטר, במטרה לרכך ולהקל על נחיתתו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה בדנמרק במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
אברהם טל (בלשן)

ביוגרפיה

נולד בשנת 1931 בשם אברהם רוזנטל בעיר ברלאד שברומניה, ולמד בה בגימנסיה המקומית. אך עברית ויהדות למד בלימודים פרטיים, מפי מורהו הנערץ מאיר שטיצמן. היה חבר תנועת "הנוער הציוני", ובשנת 1950 עלה למדינת ישראל הצעירה ועבד כשנה בחקלאות בכפר ויתקין. בשנותיו הראשונות בארץ לימד תורה בכפר יגל ובצור משה. בשנת 1954 התגייס לשירות בצה"ל ושירת כחובש. בתום שירותו, בשנת 1957, חזר לעסוק בהוראה. שימש מורה וסגן מנהל בבית הספר "ביאליק" בנתניה, ולימים אף לימד בבית הספר "אורט" ובסמינר למורים בעיר.
בשנת 1962 סיים את לימודי התואר הראשון במקרא ולשון עברית באוניברסיטת תל אביב, ואחרי-כן למד לתואר השני ולימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. חיבור הדוקטור שלו, שנכתב בהנחיית פרופ' זאב בן-חיים, עסק בנושא "התרגום לנביאים ראשונים". לצד לימודיו בירושלים היה חבר בסגל הזוטר של אוניברסיטת תל אביב. לימים השתלב בסגל הבכיר שלה, ועבד בה עד פרישתו לגמלאות בשנת 2000. היה ראש החוג ללשון העברית משנת 1979 ועד שנת 1996. במקביל, מ-1985 ועד 1988 היה ראש בית הספר למדעי היהדות. בנוסף, לימד שנים רבות בסמינר הקיבוצים.
מאז שנת 1981 פועל טל באקדמיה ללשון העברית, ובשנים 2005–2009 היה סגן נשיאהּ. בשנים 2011-1992 היה עורך המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה.
בשנים 1983–1984 לימד באוניברסיטת פריז ובשנת 2001 באוניברסיטת סידני. בשנים 1988–1989 היה חוקר אורח באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
טל נמנה עם מערכת ההוצאה לאור של המהדורה המדעית החמישית של התנ“ך, Biblia Hebraica Quinta, היוצאת לאור בשטוטגרט שבגרמניה, ועורך במסגרתה את ספר בראשית.
בשנת תשמ"ג זכה בפרס יצחק בן-צבי על פרסומו "התרגום השומרוני לתורה", שראה אור באוניברסיטת תל אביב.
טל הוא חתן פרס ישראל לבלשנות עברית לשנת תש"ע "על הישגיו המצוינים בחקר מסורות השומרונים וחקר לשונות התרגומים, במילונאות ובעבודתו כעורך המילון ההיסטורי ללשון העברית ועל תרומתו בהעמדת תלמידים חשובים".
בשנת 2013 הוכתר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג בגרמניה.
בילי אליוט

תקציר עלילה

בילי אליוט בן ה-11 הוא יתום מאם, ואביו, המעריץ של המתאגרף קן בוקאנן, חולם שבנו יהיה מתאגרף ויחלץ את המשפחה ממצבה הכלכלי הרעוע. אך בילי ירש מאמו אהבה למוזיקה והוא מנגן לעיתים בפסנתר כדי להרגיש שהיא לידו.
האב שולח את בילי להתאמן באגרוף, אבל כשהוא נכנס לזירה הוא מבין שאינו רוצה להיות מתאגרף. הוא מגלה בצדו השני של אולם ההתעמלות קבוצת בנות הלומדת בלט. בעזרתה של גברת וילקינסון, המורה לבלט, הוא מתחיל ללמוד לרקוד, ומסתיר את הדבר ממשפחתו.
הסרט מתרחש במחוז דרהאם, על רקע שביתת הכורים בבריטניה בשנת 1984. בין הכורים השובתים אביו ואחיו של בילי, ומצבם הכספי מדרדר עוד בעקבות השביתה. בני המשפחה ושאר תושבי העיירה מתעמתים פעמים רבות עם המשטרה. כתוצאה מהמהומות בילי מחמיץ את האודישן לבית הספר המלכותי לבלט, והמורה באה לביתו לשאול עליו. אביו ואחיו זועמים כשהם מגלים שבילי לומד לרקוד, אך הוא אינו מוותר ומתעקש להמשיך ולרקוד.
בילי מגלה שחברו הטוב מייקל הוא הומוסקסואל שמתוודה על אהבתו לגברים. הנטייה המינית של בילי עצמו אינה מתבררת בסרט, יש לו קשר קרוב גם למייקל וגם לדבי, בתה של גברת וילקינסון. שניהם מאוכזבים כשבילי עוזב את העיר ללימודים בלונדון, ובילי תוהה בקול "מה עדיף, ג'ינג'ר רוג'רס או פרד אסטר?"
כשהאב רואה לראשונה את בילי רוקד הוא מבין שעתידו טמון בריקוד, ומחליט לשבור שביתה על מנת שיוכל לקחת אותו בעצמו למבחנים בבית הספר המלכותי לבלט בלונדון. כשהם מגיעים ללונדון שניהם נפעמים מהעיר הגדולה, ועל אף שבילי מכה את אחד המתמודדים, הוא מתקבל לבית הספר כשהוא מרשים את הבוחנים במחויבות העמוקה שלו לריקוד.
בסיום הסרט, שמתרחש 14 שנים מאוחר יותר, מגיעים אביו ואחיו של בילי למופע בלט של "אגם הברבורים" שבו בילי מופיע בתפקיד ראשי.
קוקון 2: החזרה

עלילת הסרט

לאחר שהם פוגשים בחייזרים בשנית, שלושת זוגות הקשישים מהסרט המקורי אינם בטוחים אם הם מעוניינים לעבור לכוכב אנטריה ולחיות לנצח או אם הם מעדיפים להישאר על כדור הארץ ולהישאר בני תמותה. ג'ו (מגולם על ידי יום קרונין) לומד בהמשך כי הלוקמיה שלו חזרה והוא מבין כי הוא יבריא שוב רק אם הוא ועלמה (מגולמת על ידי ג'סיקה טנדי) יעזבו את כדור הארץ. עם זאת, כאשר עלמה נפגעת על ידי מכונית, ג'ו נותן את שארית כוחו על מנת להצילה. ארתור ובס (דון אמיצ'י וגוון ורדון) לומדים כי בס בהריון, ומחליטים לגדל את הילד בכוכב אנטריה על מנת שהם יוכלו לחיות מספיק זמן כדי לראות אותו גדל. בן ומרילין (וילפורד ברימלי ומורין סטייפלטון) מחליטים כי הם מעדיפים להישאר עם המשפחות שלהם בכדור הארץ מאשר לחיות לנצח בכוכב אנטריה. 
החייזרים והקשישים צריכים בהמשך לפרוץ למעבדה על מנת שהחייזרים יוכלו לקחת עימם גולם חיזרי שנלקח על ידי צוות חוקרים לכוכב אנטריה. 
בסוף הסרט ג'ק (מגולם על ידי סטיב גוטנברג) לוקח אותם בספינתו ללב הים, שם הם נאספים על ידי ספינת חלל של החייזרים.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 36% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 11 ביקורות.
מרי בדהם

ביוגרפיה

בדהם נולדה בעיר  ברמינגהאם שבאלבמה לקצין צבא בדימוס ולשחקנית ממוצא אנגלי.
פרצה לתודעה בשנת 1962 לאחר שנבחרה לתפקיד הילדה הפראית סקאוט פינץ' בעיבוד הקולנועי של רוברט מאליגן לרומן "אל תיגע בזמיר".
בדהם הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שנבחנה לתפקיד ובגיל 10 בלבד הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ללא ניסיון משחק קודם והייתה לצעירה ביותר המועמדת לפרס עד לשחקנית טייטום אוניל.
את הפרס הפסידה בדהם לפטי דיוק שזכתה באוסקר בגיל 16 בלבד.
לאחר מכן התפרסמה בדהם בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" בתפקיד הילדה ספורט שרווד.
אף על פי שהצליחה כבר לפרוץ בהוליווד בגיל צעיר לא פיתחה לעצמה קריית משחק והופיעה למעשה רק בשנת 1966 בסרטו של סידני פולאק "בית זה עומד להיהרס" בתפקיד הילדה הפרועה ווילי סטאר. בשנת 2005 חזרה בדהם מפרישה להופעה קטנה בדרמה העצמאית "אחת משלנו".
בדהם היא אחותו הצעירה של במאי המצליח של "שיגעון המוזיקה", "משחקי מלחמה" ו"רעם כחול" ג'ון בדהם.
בדהם עובדת כיום כרסטורית אומנות.
גבריאל מטסו

ילדות וצעירות

גבריאל מטסו (או מטזו) נולד במשפחת הצייר הפלמי ז'אק מטסו (1587/1588–1629, יליד באייל, אז ברוזנות פלנדריה שבילה את רוב חייו בליידן והתחתן שלוש פעמים. בשנת 1625 
הוא נשא את אשתו השלישית, את יאקומנטייה לבית גארנירס, מיילדת במקצועה ואלמנה של הצייר גיליאם פרמו, המכונה "סטראציו ולוטו", ושהייתה כבר אם לשלושה ילדים. בתקופה שבה נולד גבריאל המשפחה התגוררה ברחוב לאנגה מארה בליידן, שנקרא לפי נחל בשם מארה שזרם פעם במקום. אביו של גבריאל נפטר באותה שנה ואמו התחתנה שוב כעבור שבע שנים, בשנת 1636, עם בעל סירה. 
לפי ארנולד האובראקן, התחנך גבריאל מטסו אצל הצייר חריט דאו, המפורסם בתמונות הז'אנר שלו. יש מעמידי זאת בספק מפני שאם קיימות יצירות שבהן בולטת השפעתו של דאו (למשל ציורים כמו "הכימאי", במוזיאון לובר שבה רואים את דמות דרך חלון), דווקא בציורים של מטסו השפעה זו היא פחות מודגשת.
מכל מקום כשרונו של מטסו הצטיין מילדותו. כבר בגיל 15, בשנת 1644 ביקש להתקבל לגילדת אמנים בעיר. כש ב-1648 קמה בליידן הגילדה של לוקס הקדוש של המקצועות האמנותיים, מטסו נמנה עם מייסדיה.
בין עמיתיו בלטו יאן סטן, שבינו ובין מטסו הייתה קיימת השפעת גומלין, יוריס ואן סחוטן, דוויד באי, ופיטר דה רינג. אולם החל משנת 1650 הפסיק מטסו את חברותו בגילדה. באותן שנים התחיל להיות מושפע מסגנונו של יאן ליבנס. 
למשך כמה חדשים התגורר מטסו באוטרכט ולמד אצל ניקולאוס קניפפר (Knüpfer) ושל יאן בפטיסט וניקס. מאחר שבשנות מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה משנות 1654-1652 כלכלת הארץ נכנס למשבר, חיפש הצייר את מזלו באמסטרדם

באמסטרדם

בהתחלה התגורר מטסו בסמטת פרנסנחראכט, על יד הרציף לאוריירחראכט שהתפרסם בכתביו של מולטאטולי במאה ה-19 (ברומן "מקס האוולאר"). שם הוא גידל עופות ובעלי חיים אותם צייר מדי פעם. באחד מן הימים אחת השכנות מחאה נגד הרעש שבקע מביתו והוא נאלץ לעבור לבית על יד הרציף, בסמיכות לשוק ירקות. סביבה תוססת זו היווה בשבילה מקור השראה לא מבוטל (למשל בציור "בשוק העשבים של אמסטרדם").
בשנת 1658 התחתן האמן עם איזבלה דה וולף. תמונה אחת של הזוג נמצאת ב"גלריית האמנים הישנים" בדרזדן, ותמונה אחרת שלהם נמצאת ב -Speed Art Museum בלואיוויל, קנטקי. איזבלה דה וולף הייתה בת לאב קדר ולאם ציירת מאנקהייזן. אחי אמה, פיטר דה חרבר, היה גם הוא צייר ונודע בציוריו בנושאי דת שיצר בהארלם.
באמסטרדם הושפעה יצירתו של מטסו על ידי גררד טר בורך ( או חריט טר בורך) ופיטר קודה.
מטסו הפך לצייר של החברה המבוססת והתיישב לבסוף בלידסהסטראט, לא רחוק ממזמיני תמונותיו ומקוניהן.
אחד מחקוחותיו החשובים היה בשביבות שנת 1661, סוחר הבדים יאן י. הינלופן. מטסו צייר בשבילו כמה תמונות משפחה, כשברקע הנציח את העיצוב המפואר של הבית. מטסו צייר גם את דיוקנה של האלמנה של הינלופן, לוסיה וייבראנטס. 
באוקטובר 1667 מת מטסו בגיל 38 בלבד, ייתכן בעקבות ניתוח בשלפוחית השתן. נקבר ב-24 בלחודש בכנסיית "ניווה קרק". אחרי מותו אלמנתו חזרה אל אמה באנקהייזן.
ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה

ביוגרפיה

ניקולאי נולד ב-20 בספטמבר 1843 בארמון אלכסנדר בצארסקויה סלו, לאלכסנדר, נסיך הכתר של רוסיה ומריה, נסיכת הסן, בתם של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן ווילהלמינה, נסיכת באדן. בשנת 1855 בהיותו בן 12 מת סבו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, ואביו עלה לשלטון כאלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
בשנת 1864 התארס ניקולאי עם דאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, אחותה של אלכסנדרה, נסיכת דנמרק אשתו של אלברט אדוארד, נסיך ויילס.
עד לשנת 1865 נחשב ניקולאי לבחור חזק, אולם במהלך סיור בדרום אירופה נדבק ניקולאי במחלה שזוהתה בתחילה כשיגרון. בתחילה לא התייחס ניקולאי למחלתו והמשיך בסיורו באיטליה, אולם עד מהרה החמיר מצבו הבריאותי והוא נשלח לדרום צרפת. עד מהרה התברר שניקולאי סובל מדלקת קרום המוח, וב-24 באפריל 1865 מת ניקולאי בניס שבצרפת.
בשוכבו על ערש דווי הביע ניקולאי את רצונו שארוסתו תתחתן עם אחיו אלכסנדר, ואכן בשנת 1866 התחתנו השניים. מותו של ניקולאי הכה באבל כבד את אמו, והיא לא התאוששה מכך עד מותה.
בשנת 1867 התחילה בנייתה של קפלה הנושאת את שמו בניס, במקום המדויק שבו ניקולאי מת, ובשנת 1868 נחנכה הקפלה בנוכחות אחיו אלכסנדר ואשתו.