כדורגל באנגליה

הכדורגל באנגליה הוא אחד מענפי הספורט החשובים ביותר עבור הציבור האנגלי, ויש לו חלק משמעותי בחיי הפנאי של האנגלים.
משחקי הכדור הראשונים באנגליה מתוארכים לימי הביניים, וקיימות התייחסויות למשחקים דמויי-כדורגל גם במאות השנים שלאחר מכן. רוב מאפייני הכדורגל המודרני נוצרו באנגליה לראשונה, ולכן היא נחשבת למולדת הכדורגל המודרני.

השנים הראשונות

צורות מסוימות של כדורגל התקיימו באנגליה כבר בימי הביניים. משחקים שבהם בועטים בכדור משחק היו קיימים (ככל הנראה) כבר בשנת 1280‏. קיימות עדויות לקבוצות ושערים מאורגנים המתוארכות גם למאה ה-16. ישנן עדויות שלפיהן התקיימו ב-1581 משחקים מסודרים עם שופטים בבתי הספר באנגליה.
חוקי קיימברידג', שנוסחו לראשונה באוניברסיטת קיימברידג' ב-1848, השפיעו רבות על התפתחות חוקי הכדורגל המודרני בפרט ועל התפתחות חוקי משחקי הכדור בכלל. החוקים נכתבו במכללת טריניטי, במסגרת פגישה שבה נכחו נציגים מאיטון קולג', בית הספר הארו, בית הספר רוגבי, וינצ'סטר קולג', ובית הספר שרוסברי. החוקים הללו לא אומצו באופן אחיד, כיוון שבאמצע המאה ה-19 הוקמו מועדוני כדורגל רבים ברחבי העולם דובר האנגלית, ללא קשר לבתי ספר או אוניברסיטאות. המועדונים הללו אימצו לעצמם חוקים משלהם, אשר ברבות הימים תרמו אף הם לעיצוב החוקים המקובלים כיום.
בתי ספר אחדים פיתחו חוקי משחק עצמאיים, ובייחוד מועדון הכדורגל שפילד (מועדון הכדורגל הוותיק ביותר בעולם) שהוקם ב-1857 על ידי תלמידים לשעבר בבתי ספר ציבוריים. כתוצאה מכך הוקמה התאחדות הכדורגל של מחוזות שפילד והלמשייר ב-1867. ג'ון צ'ארלס ת'רינג מבית הספר אפינגהאם פיתח מערכת חוקים עצמאית ב-1862, שהשפיעה גם כן על החוקים המודרניים.
הפעילויות הללו הובילו בסופו של דבר להקמתה של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-1863, שנפגשה לראשונה ב-26 באוקטובר בפאב לונדוני. בפגישה נכחו מספר נציגים של המועדונים הבולטים באזור לונדון רבתי באותה תקופה, וכן נציג אחד של מועדוני בתי הספר. לאחר הפגישה הראשונה הוזמנו נציגים נוספים ממועדוני בתי הספר, אך למעט ת'רינג רובם סירבו. בחודשים שלאחר הפגישה הראשונה עבדו חברי ההתאחדות על ניסוח קובץ החוקים הראשון שלה. מחלוקות על חוקים מסוימים, כגון האיסור על השימוש בידיים לאחיזת הכדור בזמן ריצה, הובילו לפיצול ומספר חברים בהתאחדות הכדורגל הקימו את איגוד הרוגבי. המועדונים שנותרו, תחת הנהגתו של אבנעזר קוב מורלי, המשיכו בעבודתם ואישרו את שלושה עשר החוקים המקוריים של המשחק.
התאחדות הכדורגל של שפילד פעלה תחת מערכת חוקים עצמאית עד שנות ה-70 של המאה ה-19, כאשר ההתאחדות האנגלית מאמצת חלק מהחוקים שלה עד שלא היו הבדלים רבים בין המשחקים. המשחק בין שפילד למועדון הכדורגל האלאם, שנערך ב-29 בדצמבר 1862, היה אחד מהראשונים שתועדו בעיתון.
לאחר ניסוח חוקי קיימברידג' חלה התפתחות מהירה בכדורגל האנגלי. באנגליה נערך טורניר הגביע הראשון (גביע יודאן, 1867), התחרות הלאומית הראשונה (גביע ה-FA,‏ 1871) וליגת הכדורגל הראשונה (הפוטבול ליג, 1888), בנוסף למשחק הראשון בהיסטוריה מול נבחרת סקוטלנד שנערך בלונדון ב-5 במרץ 1870‏ והסתיים בתיקו 1 - 1. לאור כל הסיבות הללו נחשבת אנגליה למולדת הכדורגל המודרני.

תחילת התחרויות המאורגנות

ב-8 במרץ 1873 זכתה נבחרת אנגליה בניצחון הראשון בהיסטוריה במשחק בינלאומי, לאחר שגברה על נבחרת סקוטלנד בתוצאה 4 - 2. השנים האחרונות של המאה ה-19 היו מאופיינות בבידול הולך וגובר בין הכדורגל החובבני לכדורגל המקצועני, שהתבסס בעיקר על חלוקה גאוגרפית. המועדונים הצפוניים אימצו גישה מקצוענית כיוון שעובדים לא יכלו להרשות לעצמם לשחק באופן חובבני, ואילו המועדונים הדרומיים נטו יותר לכיוון הגישה החובבנית. בסופו של דבר החליטה ההתאחדות ב-1885 לקבוע את המקצוענות בתקנות שלה, והפוטבול ליג הוקמה ב-1888 בעקבות פגישה של נציגי המועדונים האנגליים הבכירים שאורגנה על ידי מנהל אסטון וילה ויליאם מקגרגור. המועדון פרסטון נורת' אנד זכה באליפות הראשונה (עונת 1888/1889), והייתה הקבוצה הראשונה שהשלימה דאבל לאחר שזכתה גם בגביע ה-FA. אסטון וילה חזרה על הישג זה בעונת 1896/1897.
הפוטבול ליג התרחבה במשך 25 השנים הבאות שבהן הכדורגל שיגשג באנגליה. ב-1888 היו בה רק 12 מועדונים בליגה אחת, בעונת 1892/1893 היו בה 28 מועדונים המחולקים לשתי ליגות, ואילו בעונת 1900/1901 היו בה 40 מועדונים. מספר זה נותר קבוע עד להשעיית משחקי הליגה לאחר עונת 1914/1915 בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנים שלפני המלחמה המועדונים מאזורי צפון אנגליה והמידלנדס היו הדומיננטיים, כאשר המועדונים שזכו בשלוש אליפויות או יותר המועדונים אסטון וילה, סנדרלנד, שפילד ונסדיי וניוקאסל יונייטד. בזמן המלחמה לא נערכו משחקים תחרותיים. אולם, בין עונת 1915/1916 לעונת 1918/1919 התקיימה "הפוטבול ליג של זמן המלחמה", כאשר משחקי גביע ה-FA חודשו רק לאחר תום המלחמה.
בעונת 1920/1921 הורחבה הפוטבול ליג פעם נוספת עם הקמתה של הליגה השלישית, וכתוצאה מכך התרחב הטווח הגאוגרפי של המועדונים לכיוון דרום מברמינגהאם. בכל ליגה היו 22 מועדונים. בעונה שלאחר מכן הליגה הורחבה שוב עם פיצול הליגה השלישית לחלק הצפוני (20 מועדונים) והחלק הדרומי (22 מועדונים), כאשר בפוטבול ליג כולה יש בסך הכול 86 מועדונים. בעונת 1923/1924 התווספו שני מועדונים לליגה השלישית הצפוני, ובסך הכול היו 88 מועדונים בכל הפוטבול ליג.
האצטדיון הלאומי בוומבלי נפתח ב-1923, ומשחק גמר גביע ה-FA הראשון שנערך בו זכה לכינוי "גמר הסוס הלבן".

לאחר מלחמת העולם הראשונה

השנים שבין שתי מלחמות העולם התאפיינו בשליטה של האדרספילד טאון, אברטון וארסנל, שזכו ב-11 מתוך 18 אליפויות ליגה אפשריות. המועדונים האדרספילד וארסנל זכו בשלוש אליפויות ברצף כל אחד, כאשר האחרון זוכה פעמיים בגביע ה-FA.
ב-1928 החליטה התאחדות הכדורגל לפרוש מפיפ"א, וכתוצאה מכך הנבחרת הלאומית לא השתתפה באף אחד מהמונדיאלים הראשונים. עונת 1939/1940 הופסקה בספטמבר בעקבות תחילת מלחמת העולם השנייה. בדומה למלחמה הקודמת הוקמה ליגה לא רשמית לזמן המלחמה, כאשר גם הפעם גביע ה-FA בוטל. הליגות הקטנות האזוריות הוקמו כבר ב-1939, כאשר טורניר גביע המלחמה של הפוטבול ליג נערך בין 1939 ל-1945. הזוכות בטורניר היו וסטהאם יונייטד, פרסטון נורת' אנד, וולבס, בלקפול ובולטון וונדררס, כאשר בעונת 1943/1944 אסטון וילה וצ'רלטון אתלטיק זכו בו במשותף לאחר שמשחק הגמר הסתיים בתיקו 1 - 1. הליגות והגביעים המקומיים התקיימו במשך חמש עונות עד לחידוש משחקי הפוטבול ליג וגביע ה-FA בעונת 1945/1946.
השנים שלאחר המלחמה התאפיינו בדומיננטיות של מנצ'סטר יונייטד שזכתה בשלוש אליפויות וגביע FA אחד, ווולבס עם שתי אליפויות ושני גביעי FA. בתקופה זו הכדורגל האנגלי לא זכה להצלחה רבה בזירה הבינלאומית. אנגליה הפסידה לנבחרת ארצות הברית במונדיאל 1950, ולנבחרת הונגריה בוומבלי בתוצאה 3 - 6 ב-1953. מועדוני הכדורגל לא הצליחו במפעלים האירופיים שזה עתה הוקמו. ההתאחדות והפוטבול ליג הצליחו את צ'לסי לא להשתתף בעונת 1955/1956 של גביע אירופה בכדורגל, למרות שזכתה באליפות עונה אחת קודם לכן. מנצ'סטר יונייטד זכתה באליפות לאחר צ'לסי, החליטה להתעלם מההנחיות הללו והגיעה עד לחצי הגמר בעונת 1956/1957. בעונות הבאות בגביע אירופה גברה יונייטד על הכוכב האדום בלגרד ברבע הגמר, אך בדרך חזרה מהמשחק נהרגו מספר שחקנים בעקבות האסון האווירי במינכן. בחצי הגמר מול מילאן באולד טראפורד ניצחה היונייטד בתוצאה 1 - 0, אך במשחק השני בסן סירו הפסידה בתוצאה 0 - 4 והודחה מהמפעל. בעונת 1958/1959 הודחה וולבס כבר בסיבוב הראשון, ולרבע הגמר בעונה שלאחר מכן. קבוצות אנגליות העפילו לשני משחקי הגמר הראשונים של גביע ערי הירידים, אך הפסידו בשניהם.

ארגון מחדש

הפוטבול ליג אורגנה מחדש בעונת 1958/1959, כאשר החטיבה הצפונית והחטיבה הדרומית של הליגה השלישי פורקו. הקבוצות שסיימו בחצי העליון של הליגות האזוריות בעונה הקודמת הרכיבו את הליגה השלישית החדשה, ואילו הקבוצות שבחצי התחתון הרכיבו את הליגה הרביעית.
בשנות ה-60 התרחשו מספר תהליכי מודרניזציה בכדורגל האנגלי. בעקבות המקרה של ג'ורג' איסטהאם השחקנים נהנו מחופש רב יותר במעבר בין מועדונים, וב-1961 בוטלה תקרת השכר. טוטנהאם הוטספר היה המועדון הראשון שזוכה בדאבל במאה ה-20 (1960/1961), והיה למועדון האנגלי הראשון שזוכה בתואר אירופי לאחר שגבר על אתלטיקו מדריד בגמר גביע אופ"א של עונת 1962/1963. ההישג החשוב ביותר של הכדורגל האנגלי בתקופה זו היה זכיית הנבחרת הלאומית במונדיאל 1966, לאחר ניצחון שנוי במחלוקת על נבחרת גרמניה המערבית בגמר. המועדונים האנגליים היו הדומיננטיים בעונות האחרונות בעשור של גביע ערי הירידים. לידס יונייטד הפסידה לדינמו זאגרב בגמר של עונת 1966/1967, ובעונה שלאחר מכן גברה על פרנצווארוש. ניוקאסל יונייטד זכתה בגביע בעונת 1968/1969, לאחר שגברה על אויפשט במשחק הגמר. בעונה שלאחר מכן ניצחה ארסנל את אנדרלכט, והשלימה זכייה אנגלית שלישית ברציפות בתואר. לידס זכתה בטורניר גביע ערי הירידים הלפני האחרון שנערך, לאחר שניצחה את יובנטוס בזכות שערי חוץ. היא שיחקה בגמר הטורניר האחרון בשנה שלאחר מכן, אך הפסידה לברצלונה בקאמפ נואו.
מנצ'סטר יונייטד הייתה לקבוצה האנגלית הראשונה שזוכה בגביע אירופה, לאחר שגברה על בנפיקה ליסבון במשחק הגמר שנערך בוומבלי. אולם, הייתה זו ליברפול שהייתה הקבוצה הדומיננטית באנגליה בשאר שנות ה-70 ואף לאחריהן. בין 1972 ל-1990 היא זכתה ב-11 אליפויות ובארבעה גביעי אירופה. הקבוצות הדומיננטיות האחרות היו נוטינגהאם פורסט שזכתה באליפות ובשני גביעי אירופה בשלהי שנות ה-70, אברטון שזכתה בשתי אליפויות באמצע שנות ה-80, ואסטון וילה שזכתה בגביע אירופה ב-1982. אולם, הנבחרת האנגלית לא זכתה להצלחה כלשהי ולא הצליחה להעפיל למונדיאל 1974 ולמונדיאל 1978.
בתקופה זו התעוררו בעיות אחדות. תופעת החוליגניזם הקצינה מאוד לאורך שנות ה-70 וה-80. באוגוסט 1974 נדקר למוות אוהד של בלקפול במשחק הבית מול בולטון וונדררס. היה זה ככל הנראה מקרה המוות הראשון בכדורגל האנגלי כתוצאה מחוליגניזם. שפל המדרגה התרחש ב-1985 כאשר 39 אוהדים של יובנטוס נהרגו באסון הייזל כתוצאה משילוב בין תנאים לא טובים באצטדיון לבין התפרעות של אוהדי ליברפול לפני משחק הגמר בין שתי הקבוצות. המועדונים האנגליים הושעו למשך חמש שנים כתוצאה מהאסון. התנאים באצטדיוני הכדורגל באנגליה היו גרועים ביותר, ובשילוב גורמים אחרים התרחשו שני אסונות: באסון ברדפורד ב-1985 נהרגו 56 אנשים, ובאסון הילסבורו ב-1989 נהרגו 96 אנשים.

תחילת הקשר בין הפוטבול ליג לליגות החובבניות

עד עונת 1985/1986 לא היה קשר של עלייה וירידה בין הפוטבול ליג לבין הכדורגל מחוץ לליגה, כיוון שהמועדונים שסיימו בארבעת המקומות האחרונים בליגה הרביעית נאלצו לבקש להתקבל מחדש לפוטבול ליג בעונה שלאחר מכן. מספר מועדונים מחוץ לליגה הצליחו לשכנע מועדונים אחדים מהליגה הרביעית (כגון הירפורד יונייטד) לפרוש ממנה. בעונת 1986/1987 נקבעה מערכת עלייה וירידה מסודרת, כאשר המועדון שסיים במקום האחרון בליגה ירד לקונפרנס נשיונל. בעונת 2002/2003 הוגדל המספר לשני מועדונים. בשנות ה-80 נערכו משחקי פלייאוף בכל חטיבות הפוטבול ליג, והמועדון שניצח בהם העפיל לליגה הבאה בנוסף למועדונים שהעפילו אוטומטית.
רוב אצטדיוני הכדורגל הפכו לאצטדיוני ישיבה בעקבות מסקנות דו"ח טיילור שנכתב לאחר אסון הילסבורו. כמו כן, התשלומים על זכויות שידור בטלוויזיה הפכו למשמעותיים יותר בתקציב המועדונים. הכדורגל האנגלי זכה לפריחה מחודשת כתוצאה מהגורמים הללו, בשילוב עם הצלחת הנבחרת במונדיאל 1990 והמאמץ המרוכז לטיפול בבעיית החוליגניזם. באביב 1992 פרשו 22 מועדונים מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג, והקימו את הפרמייר ליג בפיקוח של התאחדות הכדורגל, בעיקר על מנת לשמור על מעמדם כמועדונים הבכירים והעשירים ביותר במדינה ולהשיג תנאים יותר טובים עבור זכויות השידור של משחקיהם. בעקבות כך הפוטבול ליג אורגנה מחדש, כאשר הליגה השנייה, השלישית והרביעית נקראו הראשונה, השנייה והשלישית בהתאמה. באופן זה הפכה הליגה הראשונה של הפוטבול ליג לשנייה בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, כאשר המועדונים שסיימו במקומות הראשונים העפילו לפרמייר ליג בשיטת הפלייאוף שהועתקה מהליגות הנמוכות הישנות.

לאחר הקמת הפרמייר ליג

מנצ'סטר יונייטד הייתה הקבוצה הדומיננטית בעשור הראשון לקיומה של הפרמייר ליג, ובין 1993 ל-2003 היא זכתה בשמונה אליפויות, ארבעה גביעי FA ופעם אחת בליגת האלופות. למרות הרווחה הכספית שממנה נהנו המועדונים החלה מגמה של קיטוב בין המועדונים הבכירים לשאר המועדונים, בייחוד לאחר קריסתה של ITV Digital ב-2002 שבעקבותיה חלק מהמועדונים בליגות הנמוכות עמדו על סף פשיטת רגל. הקיטוב הזה התרחש גם בפרמייר ליג. הקבוצות הדומיננטיות בפרמייר ליג היו מנצ'סטר יונייטד ארסנל (זכתה בשני דאבלים ובאליפות ללא הפסד) וצ'לסי (שנרכשה על ידי האוליגרך הרוסי רומן אברמוביץ' וזכתה בשתי אליפויות). לצורך ההשוואה, לידס יונייטד העפילה לחצי גמר ליגת האלופות בשנת 2001 אך נקלעה לקשיים כלכליים רבים, נאלצה לשחרר את רוב שחקניה הבכירים וירדה ליגה.
הנבחרת הלאומית זכתה להצלחה מסוימת בתקופה זו. היא לא העפילה למונדיאל 1994, אך ביורו 1996 העפילה עד לחצי הגמר שם הודחה בדו-קרב בעיטות עונשין על ידי נבחרת גרמניה. הנבחרת הפסידה בבעיטות הכרעה גם במונדיאל 1998, יורו 2004 ומונדיאל 2006. היא אף לא העפילה ליורו 2008, ובעקבות כך פוטר המאמן סטיב מקלארן והוחלף על ידי פאביו קאפלו.
מספר הצופים במשחקי הפרמייר ליג היה הגבוה ביותר בהשוואה לליגות כדורגל בכירות אחרות, ובעונת 2007/2008 היה 13,676,390. הצ'מפיונשיפ היא הליגה הרביעית מבחינת מספר צופים עם 9,396,144, ולפניה נמצאות הפרמייר ליג, הבונדסליגה בגרמניה (11,815,215) ולה ליגה בספרד (11,067,020). עם זאת, הצ'מפיונשיפ ניצבת בדירוג מעל לליגות ידועות כגון הסרייה א' באיטליה, לה ליג בצרפת, ליגת העל הארגנטינאית וליגת העל הברזילאית. במשחקי הליגה הראשונה של הפוטבול ליג נכחו 4,133,928 צופים, והיא דורגה מעל ליגת העל הסקוטית, ה-MLS מארצות הברית וליגת יופילר בבלגיה. במשחקי הליגה השנייה של הפוטבול ליג צפו 2,281,416 אנשים, ואף היא מדורגת לפני ליגות אחרות כגון ליגת העל האוקראינית, ליגת העל הרוסית וליגת העל הנורווגית.

נבחרת אנגליה

נבחרת אנגליה בכדורגל מייצגת את אנגליה בטורנירים הבינלאומיים, והיא ונבחרת סקוטלנד הן שתי הנבחרות הוותיקות ביותר בעולם. אנגליה היא אחת משבע הנבחרות הלאומיות שהצליחו לזכות במונדיאל, ובדרך כלל מדורגת בחלק העליון של הדירוג העולמי של פיפ"א. אנגליה הייתה הנבחרת המצליחה ביותר באליפות הבית הבריטית עם 54 זכיות (מתוכן 20 במשותף עם נבחרת אחרת) לפני שהתחרות בוטלה ב-1984. מלבד הנבחרת הבכירה ישנן נבחרות לגילאים שונים, כגון נבחרת אנגליה עד גיל 16 ונבחרת אנגליה עד גיל 21.
כמו כן, באנגליה פועלת גם נבחרת ב', המייצגת את קבוצות הכדורגל ש"מחוץ לליגה" בטורנירי חובבים ובמשחקי ידידות. לעיתים משמשת נבחרת ב' כקבוצת אימונים לקראת טורניר חשוב (כגון המונדיאל) עבור שחקנים צעירים, שחקנים מחליפים או שחקנים שזה עתה החלימו מפציעתם.

כדורגל נשים

משחק כדורגל הנשים הראשון באנגליה תועד בתחילת המאה ה-20, אך רק החל מתחילת שנות ה-2000 זכה תחום זה לתשומת לב משמעותית בדמות שידור משחקים בטלוויזיה (כגון גמר גביע ה-FA לנשים ומשחקי נבחרת הנשים) ועריכת המשחקים הבינלאומיים באצטדיונים הגדולים באנגליה.
גם ליגות הנשים מאורגנות במערכת מסודרת, בדומה לליגות הגברים. קיימות שמונה רמות ובראשן פרמייר ליג לנשים. דונקסטר רוברס ליידיס הוקמה ב-1969, והיא אחת הקבוצות המצליחות ביותר באנגליה ואחת מבין שתי הקבוצות מחוץ ללונדון שזכו באליפות הפרמייר ליג. דונקסטר זכתה שש פעמים בגביע ה-FA לנשים, והפסידה שבע פעמים בגמר. פולהאם ליידיס הייתה בשנת 2000 לקבוצה הראשונה באירופה שהפכה למקצוענית, אך חזרה לעבוד כמקצוענית למחצה כעבור שלוש שנים.
ארסנל ליידיס, שהפכה למקצוענית זמן קצר לאחר פולהאם, היא הקבוצה הדומיננטית בכדורגל הנשים באנגליה מאז תחילת שנות ה-2000, וזכתה ברוב התארים האפשריים. בעונת 2006/2007 היא הייתה לקבוצה האנגלית היחידה עד כה שזכתה בגביע אופ"א לנשים.