google/wiki40b huggingface dataset:
לואיס פיאנדר

ביוגרפיה

פיאנדר נולד במלבורן למונה ג'יין ולוולטר לואיס פיאנדר. הוא למד בבית הספר "Trinity Grammar School" בקיו (Kew). הוא עבר לממלכה המאוחדת כדי להופיע במחזה "The One Day of the Year".
בקולנוע שיחק פיאנדר בסרטים כגון "I Start Counting" (מ-1970), "ד"ר ג'קיל והאחות הייד" (1971), "ד"ר פייבס עולה שוב" (1972), "The Abdication" (מ-1974), "Who Can Kill a Child?" ו-"Not Now, Comrade" (מ-1976), "היחידה 2" (1978), "The Doctor and the Devils" (מ-1985), "ג'ורג'יה (1988) וב"לשבור את המזל" (1994). תפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה היה בדמות מר דארסי במיני-סדרה משנת 1967 "גאווה ודעה קדומה" שהיה העיבוד הצבעוני הראשון של הספר.
בשנת 1970 שיחק פיאנדר בתפקיד ג'ון אדמס בהפקה הלונדונית של המחזה "1776". הוא גילם את אותה דמות בהצגה שהועלתה באוסטרליה. עוד בתיאטרון הופיע פיאנדר במחזות זמר בווסט אנד בהם בדמות לורד מלבורן וד'יזראלי במחזה "I and Albert", בתפקיד קאוורד במחזה "נואל וגרטי", ובדמות פוצ'יני במחזה "קפה פוצ'יני". בשנות השבעים של המאה העשרים לוהק לתפקיד פרופ' טריסט בסיפור "Nightmare of Eden" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" לצדו של טום בייקר. הוא שיחק בתפקיד קזימיר דודבאן לצדה של רוזמרי האריס בסדרת הטלוויזיה "Notorious Woman" של ה-BBC, וגילם את תומאס בקט באלבום של המחזמר "תומאס והמלך".
ברדיו שיחק פיאנדר בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "פטרסון".
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים חזר לאוסטרליה והמשיך שם בקריירת המשחק שלו.
ב-2004 דיבב את מהנדס ספינת האוויר קמפ בסרט הקצר "The Mysterious Geographic Explorations of Jasper Morello" של אנתוני לוקאס.
לואיס פיאנדר נפטר ב-24 במאי 2016.
כיסא מתרומם

כיסאות מתרוממים, או כיסאות הרמה, הם כיסאות שלהם מנגנון מכני שמרים את הכיסא כולו מבסיסו, כדי להפוך את המעבר מתנוחת ישיבה לתנוחת עמידה לחלק יותר. כיסאות אלו הם שימושיים בעיקר לקשישים, תשושים ונכים. הם מציעים נוחות וניידות עצמאית מוגברת.
מרביתם בנויים לנשיאת משקל של עד 200 קילוגרם, אך יש כאלו שמסוגלים לשאת גם מעל 300 ק"ג.

כריות הרמה

קיימות כריות הרמה, הנמכרות כחלופה לכיסאות היקרים יותר או כתוספת אליהם. את הכריות ניתן להתקין על כל מרחב ישיבה יציב, אך על המפעיל להיות מודע לסכנות האפשריות, ולכך שהמתקן עלול להיות לא יציב אם הותקן לא כראוי או נעשה בו שימוש בצורה שגויה.

בטיחות

כיסאות הרמה עלולים להוות סכנה, בייחוד סכנת הילכדות. כדי למזער את האפשרות הזו נקבעו תקני בטיחות רשמיים שעל הכיסאות לעמוד בהם לפני שיותרו לשיווק. התקן הבריטי BS8474 מ-2006 הוא אחת הדוגמאות לכך.
Lamento Tu Pérdida

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי נאטי נטשה ורפאל פינה והופק על ידי פינה גם כן. השיר הועלה לרשתות הזרמות המדיה בזמן שיצא כסינגל ובין היתר עלה לספוטיפיי, אפל מיוזיק, ודיזר. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני.
בנוסף לכך, השיר נכלל באלבום הבכורה של נטשה, IlumiNATTI.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה נאטי נטשה לערוץ ה-Vevo שלה את קליפ המילים של השיר. בחלק מהקליפ ניתן לראות את נטשה, לבושה בבגדים בצבע שחור ואדום, ובקטעים נוספים סצנות של נחש.
נכון לאוגוסט 2019, מונה הצפיות של קליפ המילים עומד על כ-30 מיליון צפיות.
פלא (ספר)

הרקע לכתיבת הספר

פלאסיו החלה לכתוב את ספרה "פלא" לאחר שחוותה טלטלה בעודה ממתינה עם בנה בן השלוש בתור כדי לקנות גלידה. בנה החל לבכות כאשר ראה כי לילדה הממתינה לידו בתור ישנם מומים מולדים על פניה. פלאסיו ניסתה להרגיע בדיסקרטיות את בנה, אך המצב התעצם אף יותר כאשר הגלידה שהגיעה ליעדה נשפכה ונזלה. פלאסיו שחזרה את האירוע בעיני רוחה כאשר האזינה יום אחד לשיר Wonder ("פלא") של נטלי מרצ'נט והגיעה לתובנה כי חוותה עם בנה אירוע מכונן ובעל ערך. וכך עוד באותו יום החלה בכתיבת הספר.

המראה של אוגוסט

לפי התיאור הנתון בספר עיניו הן בערך שני ס"מ מהמקום בו הן אמורות להיות ונוטות בזווית חדה כלפי מטה כשהשמאלית נמוכה מהימנית, עפעפיו העליונים מכסים חצי מעיניו והתחתונים משתלשלים ללא שליטה בהם, לסתו התחתונה קטנה מידי בעוד שהעליונה גדולה מידי ואפו גדול מידי ובשרני. אוגוסט מתאר את אוזניו כ"אגרופים זעירים מכווצים שדבוקים לי לפנים משני הצדדים." בהמשך הספר הוא נדרש להרכיב מכשירי שמיעה שמחוברים ברצועה מאחורי ראשו.

תקציר העלילה

אוגוסט פולמן נולד עם עיוות חמור בפניו. הוא לא למד בבית ספר או במסגרת חינוכית אחרת עד כיתה ה', בגלל כל הניתוחים שהיה צריך לעבור, ולמד בחינוך ביתי. בגיל 10 החליטו הוריו שהגיע הזמן שילך לבית הספר. הוא מתקבל לכיתה ה' בחטיבת-הביניים ביצ'ר. בבית הספר היו ילדים שלא התייחסו אליו יפה, במיוחד ג'וליאן אולבנס, שנהג בבריונות. מצד שני, היו לו חברים, כדוגמת ג'ק וויל וסאמר דוסון. בהמשך אוגוסט שומע את ג'ק מדבר עליו דברים רעים, ורב אתו. לאחר זמן מה ג'ק מבין את הטעות שלו והם חוזרים להיות חברים טובים. 
הספר מספר על ההסתגלות הקשה של אוגוסט בבית הספר. לקראת סוף הספר, בטיול השנתי, ג'ק ואוגוסט נתקלים בילדים גדולים מהם מבית ספר אחר, שמתעמתים אתם בגלל מראהו של אוגוסט. איימוס, מיילס והנרי, תלמידים שהיו חברים של ג'וליאן, והתנהגו אל אוגוסט בבריונות, מצילים אותם, ומאז הם חברים, וילדים כבר לא מתנהגים לא יפה לאוגוסט, אלא מעריכים אותו, והוא הופך לחלק מהם.
בהמשך הספר יש פרקים נוספים, שאותם מספרים מנקודת מבטם של כמה דמויות: ג'ק, סאמר, ויה אחותו הגדולה של אוגוסט, החבר שלה, ג'סטין, וחברתה מירנדה.

המקור לכותרת הספר

שם ספרה של פלאסיו אומץ משמו של השיר Wonder של נטלי מרצ'נט ומילות השיר הודפסו כהקדמה לרומן.  
רופאים באו מערים רחוקות
רק כדי לראות אותי
הם עומדים ליד המיטה שלי 
לא מאמינים למראה עיניהם
הם אומרים שאני בוודאי
אחד מפלאי הבריאה
ועל אף כל ידיעותיהם
אין ביכולתם להציע הסבר.
"Doctors have come from distant cities 

just to see me 

stand over my bed 

disbelieving what they're seeing.

They say I must be one of the wonders

of god's own creation 

and as far as they can see they can offer 

no explanation"

ספרים בסדרה

ב-2015 יצא לאור הספר "אוגי ואני"  (באנגלית: Auggie And Me) הוא תורגם לעברית על ידי שוהם סמיט ואמנון כץ המוסיף מידע מנקודות מבט שונות על הסיפור, של ג'וליאן, שרלוט וכריסטוף.  ב-2014 יצא הספר "365 Days of Wonder".

סרט

בשנת 2017 יצא סרט קולנוע המבוסס על עלילת הספר הראשון. הסרט בבימויו של סטיבן צ'בוסקי. ובכיכובם של ג'וליה רוברטס, אוון וילסון ג'ייקוב טרמבלי ועוד .
דמדין סוחבאאטאר

דמדין סוחבאאטאר (מונגולית: Дамдин Сүхбаатар. נקרא גם סוח) (2 בפברואר 1893 - 22 בפברואר 1923) היה מצביא מונגולי שהיה ידוע ביכולות הרכיבה שלו. "סוח" (במונגולית: גרזן) נולד באורגה (כיום אולן בטור) והצטרף לצבא הלאומי ב-1911, ממנו נאלץ לפרוש מאוחר יותר. ב-1917 הוא חזר לצבא ללחום בסינים, וזכה לתוספת לשמו: באאטאר (גיבור).
מונגוליה הייתה מחוז של סין עד 1911, אז הניעה קריסת שלטון השושלות בסין את המונגולים לפעול למען עצמאותם. ב-1919 ניסו הסינים לחסל את המרד על ידי פלישה למונגוליה, אך הובסו בידי הכוחות המונגוליים בראשותו של סוחבאאטאר. ב-1921 כבר היה סוחבאאטאר מפקד הצבא המהפכני המונגולי, ונלחם בסינים בסיוע הסובייטים.
כיום סוחבאאטאר הוא אחד הגיבורים הלאומיים החשובים במונגוליה. פסל רכוב על סוס, ניצב בכיכר מרכזית בבירה אולן בטור (אשר נקראת על שמו). דיוקנו מוטבע על מטבעות ושטרות המטבע הלאומי, הטוגרוג. מחוז סוחבאאטאר נקרא על שמו, וכמו כן בירת מחוז סלנגה.
דולינסקה

היסטוריה

לשנת ייסוד של דולינסקה נחשבת 1873, אז באזור נבנתה תחנת רכבת. ב-1896 ביישוב היו 25 בתים בהם התגוררו 227 תושבים. החל משנות ה-90 של המאה ה-19 היישוב החל להתפתח בקצב מהיר, כאן נבנתה כנסייה והחלו להיבנות בנייני מגורים דו-קומתיים. ב-1891 נבנה בית הספר למקצועות רכבת.
ב-1908 אוכלוסיית היישוב מנתה 2,500 תושבים. ב-7 בנובמבר 1924 החלה לפעול תחנת כוח.
ב-8 באוגוסט 1941 דולינסקה נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 במרץ 1944.
ב-14 במאי 1957 היישוב קיבל מעמד של עיר.
כיסוי בזיקוביץ'

שימוש

ניתן להוכיח בעזרת משפט הכיסוי חיזוק של משפט סארד: תהי G קבוצה פתוחה במרחב אוקלידי, תהי X קבוצה עם מידה חיצונית m ותהי  פונקציה. נאמר שנקודה  היא נקודה קריטית של f אם קיימת סדרת קוביות סביב x שרדיוסן שואף לאפס כך ש כאשר
הוא נפח הקובייה. אז המידה של תמונת קבוצת הנקודות הקריטיות של f היא אפס.
הוכחה: תהי S קבוצה חסומה של נקודות קריטיות, מספיק להוכיח שהמידה של תמונת S היא אפס. מספיק להוכיח שהיא קטנה כרצוננו, ולכן יהי  חיובי. S חסומה ולכן מוכלת בקבוצה פתוחה וחסומה U. תהי x נקודה בS. כיוון שx היא נקודה קריטית נוכל (מהגדרת הסימון האסימפטוטי o) למצוא קובייה סביבה שמוכלת בU ושנפחה גדול פי לפחות ממידת תמונתה. נתאים לכל נקודה את הקובייה שמצאנו, ונקבל כך כיסוי בזיקוביץ' של S. לפי משפט הכיסוי נוכל לבחור משפחה בת־מנייה  מתוך הקוביות הללו שמכסה את S כך שכל איבר של S מופיע בלכל היותר c_N מהקוביות הללו. המשפחה מוכלת כמובן בU, ולכן:
והביטוי האחרון קטן כרצוננו; מש"ל.
המאוזוליאום של קוז'ה אחמט יסאווי

היסטוריה

המאוזוליאום הניצב על שטח של כ-5 וחצי דונמים בצפון-מזרחו של הרובע העתיק של טורקיסטן, החליף מבנה קודם וקטן יותר. המבנה הנוכחי נבנה בתקופתו של טימור לנג בין השנים 1389 ו-1405, במטרה לזכות באהדת הסופיסטים, והוא לקח חלק פעיל בתכנונו. טימור לנג העסיק אנשי מקצוע פרסיים משיראז ומאספהאן, והמאוזוליאום אף השפיע מאוחר יותר על אדריכלות העיר סמרקנד. המבנה נותר בלתי גמור עם מותו של טימור לנג ב-1405, ועל כן הוא חסר את שני הצריחים שתוכננו לו והכניסה הראשית נותרה בלתי גמורה. 
במאה ה-16 נערכו מספר עבודות שיפוץ במבנה, ובמאה ה-19 הוא הפך למצודה מוקפת חומת אבן ובוץ. ב-1872 החליטו הרוסים שהשתלטו קודם לכן על העיר לשמר את המבנה, והוא שופץ מדי פעם, ובתקופה הסובייטית שימש כמוזיאון. מאז עצמאות קזחסטן ב-1991 נודעת משמעות רוחנית למאוזוליאום והוא נחשב לסמל לאומי.

המבנה

למאוזוליאום צורת מלבן שאורכו 62.7 מטר ורוחבו 45.8 מטר. גובהו 38.7 מטר והוא עשוי אבנים שרופות, מלט וחרס. הכניסה לאתר מכיוון דרום-מזרח מובילה לאולם המרכזי (ג'מייטהאנה) הרבוע שכל אחת מצלעותיו באורך של 18.2 מטר, ומעליו קבועה הכיפה הגדולה שקוטרה 18 מטר. במרכזו של חדר זה כד גדול השוקל שתי טונות והנחשב סמל לקבלת אורחים ולאחדות (טורקית Kazan, ומכאן שם נוסף לחדר Kaznnlık). 
שרידיו של יסאווי מונחים מתחת למצבה באולם הסמוך ומעליו כיפה פנימית בגובה של 17 מטר שמעליה כיפה חיצונית שגובהה 28 מטר (הכיפה הקטנה בצילום המבנה). כיפה זו מצופה באריכים מזוגגים בצורת משושה בצבעי ירוק וזהב. 
במאוזוליאום חללים המיועדים לשמש בין היתר כחדרי מפגש, כספרייה (כיתבהאנה) וכמסגד, ועל כן קיימת מחלוקת באשר לייעודו העיקרי והכינוי המתאים לו. לאחרונה מעדיפים חוקרים את הכינוי "חנאקה" המדגיש את שימושו החברתי לקבלות פנים. החדרים השונים ערוכים סביב חצר מרכזית בגודל של 60 מטר על 50 מטר. קירותיו החיצוניים של המבנה מכוסים באריחים מזוגגים שעליהם צורות גאומטריות ועיטורים אפיגרפיים האופייניים לתקופה.
יליד דיגיטלי

יליד דיגיטלי (באנגלית: Digital native) הוא מטבע לשון לתיאור אנשים שנולדו לאחר 1980, השנה בה המחשב האישי זכה לראשונה לתפוצה גבוהה הראשון ובה עלה הגלגול הראשון של הפורום ("יוזנט"). אנשים אלו מאופיינים במיומנות גבוהה בכל הקשור לתפעול, שימוש וניצול האמצעים הטכנולוגיים למילוי צורכיהם. עצם האינטראקציה של הילידים בתקופה זו עם האמצעים הטכנולוגיים מיום היוולדם ולאורך כל חייהם מאפשרת להם להיות בקיאים באופן השימוש בה.

מקור המונח

המושגים "יליד דיגיטלי" ו"מהגר דיגיטלי" טבע מרק פרנסקי בסביבות 2001. פרסקי כיוון את קו הגבול בין המהגר הדיגיטלי ליליד הדיגיטלי לסביבות שנת 1980, עת החלו להופיע מערכות תקשורת מחשבים שאפשרו דיון בין שני סטודנטים.

ילידים מול מהגרים

כל אלו שנולדו לפני 1980 ואימצו את הטכנולוגיה בשלב מאוחר יותר בחייהם מכונים "מהגרים דיגיטליים". לאור פערי המיומנויות נוצרת תופעה המכונה "פער דיגיטלי".
הבדלים בולטים בין הילידים והמהגרים באים לידי ביטוי בקצב הלמידה ובנפח העיסוק הדיגיטלי במהלך חייהם. בעוד הילידים לומדים את השימוש באמצעים הטכנולוגיים כשם שלומדים שפת אם, למידת המהגרים משוות ללמידת שפה חדשה. נפח העיסוק הדיגיטלי בקרב ילידים דיגיטליים גדול מנפח השימוש בקרב מהגרים דיגיטליים. לטענת פרנסקי, הילידים הדיגיטליים גדלו לסביבה רוויה בטכנולוגיות, הם חשופים יותר לטכנולוגיה ועל כן הם שולטים בה בקלות יחסית למהגרים הדיגיטליים. בנוסף, הילידים הדיגיטליים רגילים לשינויים טכנולוגיים מהירים, ועל כן מסתגלים אליהם בקלות. המהגרים הדיגיטליים חוששים יותר מהטכנולוגיה החדשה ושופטים את הטכנולוגיה בהתאם להרגלים הישנים והמוכרים שלהם.
המהגרים הדיגיטליים מתייחסים באופן שיפוטי שלילי אל הטכנולוגיה החדשה. בעוד הילידים הדיגיטליים רואים בתקשורת דיגיטלית, למשל בפייסבוק, חיי חברה ראויים ומספקים, המהגרים הדיגיטליים נוטים לראות את הקשרים הדיגיטליים כנחותים לקשרים אישיים פנים אל פנים. על רקע הבדלים שיפוטיים אלו נוצרים לעיתים קונפליקטים בין דוריים.

התמודדות עם הבדלים

על פי מארק פרנסקי, חינוך הוא סוגיה מרכזית בהתמודדות של המהגרים הדיגיטליים - הם דוברים שפה לא מעודכנת ובעקבותיה נוצרים חיכוכים לעיתים קרובות.
מרבית הספרות בנושא הפער הדיגיטלי עוסקת בחלוקה שבין מהגרים וילידים דיגיטליים. בניסוי שערכה אסתר הרגיטאי, נבדקו תוצאות החיפוש של נושאים שונים על ידי אנשים בגילאים שונים. היכולת למצוא מידע באינטרנט מאפשרת לאנשים למצות את הפוטנציאל של האינטרנט. לפי תוצאות המחקר ישנו הבדל דורי מובהק בקשר ליכולת של אנשים להשתמש באינטרנט. ככל שהנבדקים יותר מבוגרים, כך הם השיגו פחות תוצאות בחיפוש, מתוך חמש קטגוריות, וכן החיפוש נמשך יותר זמן. המחקר הראה שצעירים שהסתגלו לאינטרנט בגיל צעיר יותר, השיגו תוצאות יותר טובות. למהגרים הדיגיטליים יכולה להיות גישה טכנית, אך הגישה האפקטיבית שלהם לוקה בחסר, כיוון שהם אינם יודעים למצות את המידע לפי צורכיהם מבין המידע הקיים ברשת. כלומר, ישנו פער דיגיטלי מדרגה שנייה שמשפיע על השימוש היעיל במדיום זה.
כיום, שפת האם של תלמידים היא שפת העולם הדיגיטלי: בו-זמניות, מיידיות וגישה בלתי מוגבלת למידע מאפיינים את אופן החשיבה הטבעי שלהם. לפי פרנסקי, ייתכן שאופני החשיבה החדשים אפילו שינו את מבנה המוח של הילידים, שנבדל כעת מזה של המבוגרים. עבור מבוגרים, כמו כל מהגר, שפת הרשת היא שפה שנייה, שאפשר לחוש בה את שרידי המבטא הישן. דוגמאות למבטא כזה לא חסרות: למשל הרצון להדפיס דואר אלקטרוני ולשמור עותק שלו, בדיקה טלפונית שדואר אלקטרוני הגיע ליעדו, וגם חיפוש מידע באינטרנט רק אחרי סריקת הספריות המסורתיות.
אנדרטת חיל המשלוח האמריקני

מבנה

האנדרטה שוכנת בצומת שדרת פנסילבניה ורחוב 14 בוושינגטון, בקרבת הבית הלבן. היא ניצבת בתחומיו של פארק פרשינג, שנחנך שם בשנת 1981. האנדרטה כוללת כיכר בשטח של כ-360 מטרים מרובעים, שבה ניצבים שני כותלי אבן בגובה שלושה מטרים, התוחמים את הכיכר מדרום וממזרח. לפני הכותל המזרחי ניצב פסל ארד של גנרל פרשינג, כשמשקפת בידו האחת וכובעו בידו האחרת. הפסל עוצב על ידי הפסל רוברט וייט.
על גבי צדו האחד של הכותל הדרומי נחרתה כתובת המספרת את סיפור המערכה של חיל המשלוח באירופה, ועל גבי צדו האחר הותקנו שתי מפות קרב מתאימות. על גבי צד הקיר המזרחי הפונה אל הפסל נחרתו שמו של פרשינג ודרגתו, ומעברו השני נחרתו דברי הוקרה שנשא פרשינג לכבוד אנשי חיל המשלוח:

האנדרטה הוקמה על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב, אך מנוהלת ביחד עם פארק פרשינג על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
עידן התבונה (ספר)

עידן התבונה: חקירה של תאולוגיה אמיתית ופלאית הוא חיבור מאת ההוגה הרדיקאלי תומאס פיין, אשר מותח בקורת על דתות ממוסדות וטוען שישנן סתירות פנימיות בתנ"ך ובברית החדשה. הספר פורסם בשני כרכים בשנים 1794 ו-1807. 
החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בשלילת הפילוסופיה של האמונה הדתית המבוססת על התנ"ך או על הברית החדשה. בחלק זה מסביר פיין את הפילוסופיה שמאחורי התפיסה הדאיסטית. בחלק השני לספר עוסק המחבר בעיקר בביקורת מקרא - ניתוח הטקסט התנכ"י וכתבי הקודש הנוצריים בחיפוש אחר סתירות, חוסר עקביות וסימנים לעריכה מאוחרת. 
הספר הפך לרב מכר בארצות הברית, שם הביא להתעוררות דאיסטית קצרת ימים. הקהל הבריטי, לעומת זאת, שחשש מפני הקצנה פוליטית נוספת בעקבות המהפכה הצרפתית, קיבל את הספר בצורה עוינת יותר.

השפעת הספר

רוב הטיעונים של פיין היו זמינים במשך זמן רב קודם לכן עבור האליטה המשכילה, אבל על ידי הצגת הרעיונות באופן ברור ותוקפני כלפי הכנסייה והדת הממוסדת, הוא גרם לדאיזם להיות דבר מושך ונגיש לאוכלוסייה הרחבה. הספר גם היה זול, והיה לכן גם נגיש למספר גדול יותר של קוראים. הממשלה הבריטית שחששה שהספר יתרום להפצת רעיונות שנתפסו בשעתו כמהפכניים אסרה על הפצתו בטיעון שמדובר בספר תועבה. רשויות המשפט בבריטניה העמידו לדין מספר בעלי בתי דפוס ומוכרי ספרים שניסו להדפיס או להפיץ את הספר האסור. 
הספר גרם לכך שפיין, שהיה בשעתו אחד התורמים החשובים להקמתה של ארצות הברית ואחד ההוגים הפופולריים ביותר בקרב תושבי המושבות האמריקאים, הפך להיות 'אישיות בלתי רצויה'. הוא הוכרז כאתאיסט (מילת גנאי באותם ימים), ספריו נשרפו בפומבי והוא נתקף והוחרם. בקבורתו נכחו רק שישה אנשים. הנוצרים הדתיים סירבו לקבור אותו בבית קברות נוצרי, כך שהוא נטמן באחוזתו בלה-רושל.
גל הדאיזם שהספר יצר בארצות הברית היה קצר, אולם הרעיונות של פיין היוו השראה להוגים בריטיים רבים במהלך המאה ה-19 וסגנונו הרטורי שרד גם לתוך המאה ה-21, בכתיבתם של כותבים מודרניים כמו כריסטופר היטצ'נס ויוצרים כמו מייקל מור.
רובי קולטריין

ביוגרפיה

רובי קולטריין נולד בשם אנתוני רוברט מקמילן, ברותרגלן שבדרום לנקשייר לאב רופא ולאם מורה. למד ב"גלנאלמונד קולג'" שבפרת' וקינרוס, ואחר כך בבית הספר לאמנות בגלאזגו ובבית ספר לחינוך "מוריי האוס קולג'" באדינבורו.
בשנות העשרים המוקדמות שלו פנה לקריירת משחק, אמץ לעצמו את שם הבמה קולטריין כמחווה למוזיקאי הג'אז ג'ון קולטריין, והחל להופיע בתיאטרון ובמופעי סטנד-אפ.
ב-1981 הופיע ב-"A Kick Up the Eighties", קומדיה טלוויזיונית של ה-BBC. הודות לכישוריו הקומיים החל להופיע עם חבורת "הקומיק סטריפ" בסדרת הטלוויזיה "הקומיק סטריפ מציג". אחרי כן קיבל תפקידים בסרטי קולנוע, ביניהם הסרט Deathwatch מ-1980, Scrubbers ו"המצור על יבשת קרול" ב-1983, "מונה ליזה" (1986) ובתפקיד "אנאבל" בסרט The Fruit Machine.
בטלוויזיה הופיע בסדרה "טוטי פרוטי" לצידה של אמה תומפסון, הוא גילם את דמותו של סמואל ג'ונסון בסדרה הקומית הפתן השחור, ושיחק במערכונים וקטעי סטנד-אפ שונים.
ב-1989 גילם את דמותו של פאלסטאף בסרטו של קנת בראנה, הנרי החמישי. ב-1990 כיכב לצידו של אריק איידל ב"נזירות ממין זכר", וב-1991 גילם את דמות האפיפיור בסרט "האפיפיור חייב למות". בסרט טלוויזיה "איש הבוגי" גילם דמות של בלש פרטי שיש לו אובססיה להאמפרי בוגרט. בשנות התשעים שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המפצח" שזיכתה אותו בפרס באפט"א לטלוויזיה וסללה את דרכו לסרטים חשובים יותר, כגון סרטי ג'יימס בונד. ב-1995 הופיע ב"גולדן איי" וב-1999 ב"העולם אינו מספיק". ב-2001 שיחק בתפקיד משנה חשוב בסרט "ממעמקי הגיהנום". בסדרת סרטי "הארי פוטר", גילם קולטריין את דמותו של רובאוס האגריד, שומר הקרקעות הענק טוב-הלב.
קולטריין חי בנפרד מאשתו, רונה גמל, לה הוא נשוי משנת 1999. לבני הזוג שני ילדים, ספנסר ואליס.
רוזיקה שווימר

תחילת דרכה

רוזיקה שווימר נולדה למשפחה יהודית בת המעמד הבינוני בבודפשט, הונגריה. היא למדה מוזיקה ושפות, אך כשהמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים ב־1896, היא החלה לעבוד כמנהלת חשבונות.
מתוך ניסיונה כאישה עובדת התגבשה תודעתה הפמיניסטית וב־1897 שווימר ייסדה את הארגון הפמיניסטי ההונגרי ולקחה חלק בהקמת מועצת הנשים הלאומית ההונגרית ובהמשך (1903) הקימה את איגוד הנשים המקצועי הראשון בהונגריה והייתה חברת הנהלה בהתארגנות לשלום ההונגרית. מתוך פעילותה בארגונים למען זכויות האישה, היא פעלה למען שיווין כלכלי, פוליטי וחברתי לנשים. כמו כן היא לקחה חלק במאבקים פוליטיים לרפורמה בנישואים, למען אמצעי מניעה ונגד העסקת ילדים. ב־1913 היא מונתה למזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות הצבעה (IWSA). שווימר הרצתה ביחד עם קארי צ'פמן קאט ברחבי אירופה על זכות הבחירה של נשים וסופרג'יזם.

פעילותה על רקע מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היא עברה ללונדון ועבדה כעיתונאית עבור מספר עיתונים אירופאים והמשיכה להיות מזכירת העיתונות של ברית הנשים הבינלאומית למען זכות ההצבעה . שווימר לא יכלה לחזור להונגריה בזמן המלחמה והחלה לפעול למען סיום המלחמה והאלימות. היא הפכה לפעילה פציפיסטית. ב־1914 היא נסעה לארצות הברית לדרוש מהנשיא, וודרו וילסון, לפעול לכינוס ועידה נייטרלית לסיום המלחמה. באותה נסיעה היא ייסדה ביחד עם ג'יין אדמס את מפלגת הנשים לשלום. 
בליגת נשים בינלאומית לשלום ולחרות שהתרחש ב־1915 בהאג, אומצה הצעתה של שווימר לכינוס ועידה של המדינות הנייטרלית להמשך גישור בין הממשלות היריבות. בהמשך תמך בהצעה התעשיין האמריקאי הנרי פורד, אשר שלח ספינת שלום לסטוקהולם. כאשר מאמץ זה לא עלה יפה, היא החליטה ליזום את הוועדה הבינלאומית לגישור מיידי (יוני 1916). לאחר שהוכרזה שביתת נשק, שווימר מונתה לסגנית הנשיאה של ליגת הנשים הבינלאומית לחירות ושלום.
לאחר המלחמה, כשהונגריה הופרדה מאוסטרו-הונגריה וזכתה בעצמאות (1918), ראש הממשלה, מיהאי קארוי, מינה את שווימר לשגרירה בשווצריה. כאשר הקומוניסטים תפסו את הממשל ב־1919 היא התנגדה להם ונרדפה על ידם. ב־1920, כאשר מיקלוש הורטי תפס את השלטון, היא ברחה לווינה ומשם, שנה מאוחר יותר, לארצות הברית.

הגירתה לארצות הברית

שווימר השתקעה בשיקגו ושם נשארה עד סוף ימיה. מעולם חזרה להונגריה. ב־1927 כאשר הגישה בקשה להתאזרחות בארצות הברית הצהירה שווימר שהיא חסרת דת וסירבה להישבע (כחלק מהתהליך קבלת האזרחות) שתשתמש בנשק על מנת להגן על המדינה. פטריוטים שמרנים כינו אותה בוגדת והיא תויגה סוציאליסטית עקב אמונותיה הפציפיסטיות. שווימר הואשמה, על ידי העיתונאי הרפובליקני, פרד ריצ'רד מרווין, בריגול לטובת גרמניה ובכך שלכאורה שימשה כסוכנת בולשביסטית. היא תבעה תביעת דיבה וזכתה ב-17,000$ פיצויים. 
שווימר הפסידה בתביעת האזרחות שהגישה לבית המשפט העליון בארצות הברית ב־1929. ב־1946, הפסיקה התהפכה ובית המשפט הכיר בדרישה של סרבני מצפון לשרת המדינה בדרכים אחרות. 
בהמשך היא ניסתה ליזום הקמת ממשלה עולמית. ב־1935 היא ייסדה את המרכז העולמי לארכיונים של נשים יחד מרי ריטר בירד. שווימר קבלה את פרס השלום העולמי ב־1937. באותה שנה היא ייסדה את הקמפיין למען ממשלה עולמית יחד לולה מווריק לויד, שהיה לארגון הפדרלי הראשון במאה ה-20. הארגון הצליח הוביל לייסוד בית הדין הפלילי הבינלאומי,. שעל היווסדו שווימר לרוב לא זוכה להכרה. ב־1948 היא הייתה מועמדת לפרס נובל לשלום, אך הפרס לא חולק כלל באותה השנה.
רוזיקה שווימר נפטרה ב-3 באוגוסט 1948 מדלקת ריאות בניו יורק.
אנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

אנטון אולריך נולד ב-22 באוקטובר 1687 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולאליזבת אלאונורה, רוזנת בראונשווייג-וולפנביטל, בתו של אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. בשנת 1706 מת אביו ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אנטון אולריך לאחיו הגדולים ארנסט לודוויג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן ופרידריך וילהלם.
בשנת 1711 התחתן אנטון אולריך בחשאי עם פיליפינה אליזבת סזאר, שהייתה בת לווייתה של אחותו אליזבת ארנסטינה, וחי עמה רוב הזמן באמסטרדם. דודו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העניק לפיליפינה בשנת 1727 תואר נסיכה, ואישר שילדיה יוכלו לרשת את אנטון אולריך, אולם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ביטל את האישור בשנת 1744.
בשנת 1746 מת אחיו פרידריך וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן ללא ילדים, ואנטון אולריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שילדיו לא יכלו לרשת אותו לאחר מותו, החלו קרוביו דוכסי ויימאר וגותה לדון בחלוקת הירושה. אולם בשנת 1750 התחתן אנטון אולריך עם שרלוטה אמליה, רוזנת הסן-פיליפסטאל, בתם של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל וקתרינה כריסטינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר, ממנה נולדו לו 8 ילדים. לאחר עלותו לשלטון העביר אנטון אולריך את מעונו הרשמי לפרנקפורט, והתגורר שם ברוב הזמן.
ב-27 בינואר 1763 מת אנטון אולריך, ובנו קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו שרלוטה אמליה, רוזנת הסן-פיליפסטאל משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
נפוליאון היל

חייו ועבודתו

נפוליאון היל נולד בבקתה קטנה בדרום מערב וירג'יניה. אמו נפטרה כשהיה בן שמונה ואביו נישא בשנית לאחר שנתיים. בגיל 13 היל החל לעבוד ככתב בעיתון קטן. בכסף שחסך, נרשם ללימודי עריכת דין אך נאלץ לפרוש מלימודיו בשל בעיות כלכליות.
נקודת המפנה בחייו הופיעה ב-1908, כאשר פגש בתעשיין אנדרו קרנגי בזמן כתיבת סדרת מאמרים שעסקה באישים מפורסמים שנחשבו למצליחנים בתחומם. קרנגי עצמו נחשב לאחד האנשים החזקים ביותר בעולם העסקים. בעקבות המפגש עם אנדרו קרנגי, הבין נפוליאון היל, כי ניתן ליצור נוסחה להצלחה, שבה יוכל כל אדם להשתמש ובכך להפוך עצמו למצליחן. קרנגי התרשם מרעיון זה ואף הציע להיל לקחת על עצמו את המשימה החשובה ולמצוא את הנוסחה בעצמו.
היל הסכים ויצא אל הדרך. במהלך עבודתו ראיין 500 אנשים מצליחנים, כל אחד בתחומו, ואף שימש כיועצם של שניים מנשיאי ארצות הברית: וודרו וילסון ופרנקלין דלאנו רוזוולט. וכשהסתיים הפרויקט בהצלחה, הוצגה הנוסחה בפעם הראשונה בשנת 1925, כקורס ללמידה עצמית שנקרא "חוק ההצלחה". מאוחר יותר ב-1928, יצאה לאור מהדורה מקוצרת של הקורס, תחת אותו השם. הנוסחה הוסברה בפרטנות נוספת בצורת קורסים שונים ללמידה עצמית עד שנת 1941.
טאולנט ג'אקה

קריירה

ג'אקה נולד בשווייץ להורים מקוסובו ממוצא אלבני. ג'אקה התחיל את הקריירה שלו בגיל 9 בקבוצת הילדים של קונקורדיה בזל. לאחר שנתיים עבר למחלקת הנוער של פ.צ. בזל. בשנת 2010/2011 עלה לבוגרים, ב-19 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים בניצחון 0-5 על מנדריסיו-סטאביו במסגרת הגביע השווייצרי. ב-27 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-1 על פ.צ. לוצרן. בסיום אותה עונה זכה ג'אקה באליפות הראשונה בקריירה שלו עם הקבוצה. ב-27 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בתיקו 3-3 עם מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד. ב-18 בינואר 2012 הושאל לגראסהופרס ציריך לשנה וחצי ובקיץ 2013 חזר לבזל.

נבחרות לאומיות

בצעירותו ג'אקה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ. ב-2009 זכה עם הנבחרת עד גיל 17 באליפות העולם. ג'אקה המחזיק באזרחות אלבנית, קיבל זימון בכורה לנבחרת אלבניה במאי 2013. ב-7 בספטמבר 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה בניצחון המפתיע 0-1 נגד פורטוגל.