google/wiki40b huggingface dataset:
חנן איסרוביץ'

שירות צבאי

איסרוביץ' התגייס לצה"ל והחל את שירותו בקורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב ליחידת דובדבן. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ליחידת דובדבן ומונה למפקד צוות, ולקח חלק במבצעים מיוחדים ובלחימה בטרור הפלסטיני בשטחי יהודה ושומרון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבת הנח"ל. לאחר מכן מונה למפקד סיירת נח"ל בין השנים 2000–2002, והוביל אותה בלחימה נגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. 
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, והוביל אותו במהלך מלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2006. בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד ממר"ם, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. בשנת 2015 מונה לראש מחלקת הגנה בסייבר באגף התקשוב.
גואנפצין

שימושים רפואיים

Guanfacine משמש כטיפול לא ממריץ לבד או עם ממריצים לטיפול בילדים ובני נוער עם הפרעת קשב והיפראקטיביות. כמו כן הוא משמש לטיפול לחץ דם גבוה.
גואנפצין ידוע כתרופת קו-שני לטיפול בהפרעת קשב וריכוז כשקיים ברקע חרדות או הפרעות נפשיות אחרות, או כשהמטופל סובל מלחץ דם גבוה.
התרופה אושרה על ידי ה-FDA ב-2010 אך לא רשומה בישראל, וניתן לקנות אותו רק ביבוא אישי.

תופעות לוואי

תופעות לוואי של גונאצפין תלויות מינון.
בשכיחות של 10%: ישנוניות, עייפות, כאבי ראש, כאב בטן.
בשכיחות של פחות מ-10%: סיוטים, סחרחורת, חוסר אנרגיה, האטה בקצב הלב, לחץ דם נמוך, תחושת חולשה כאשר עומדים במהירות, בחילות, שלשולים, עצירות, יובש בפה, בריחת שתן ופריחה.
תופעות לוואי אופייניות כגון עייפות, עצבנות, כאבי בטן, יכולות להימשך שבוע או שבועיים. כשמגדילים את המינון, עלולה להיות אותה תקופת הסתגלות.
המשטרה הלאומית של אוקראינה

היסטוריה

רעיון הקמתה של המשטרה הלאומית של אוקראינה עלה לראשונה בשנת 2012 כאשר שר הפנים האוקראיני הציע להפוך את שירות המיליציה למשטרה, "פוליציה" באוקראינית (Полiцiя). מטרת הרעיון הייתה להפוך את המשטרה למודרנית וממורכזת יותר וממודרת פחות.
הרעיון יצא לפועל במארס 2014 כאשר הראדה העליונה העבירה את החוק למלחמה בשחיתות שבמסגרתו הוחלט לקצץ את מספר השוטרים מ-324,000 ל-245,000. באפריל 2014 ממשלת אוקראינה אשררה את הצעת החוק ואישרה לפטר 79,400 שוטרים.
באוגוסט 2014 יועץ שר הפנים האוקראיני, אנטון הראשצ'נקו, הכריז כי רק 10-15% משוטרי המיליציה נשארו בתפקידם במשטרת מחוז דונצק, מאחר ש-1,700 שוטרים פוטרו ו-300 נוספים ערקו לשורות הבדלנים במסגרת העימות המזרח-אוקראיני. באותו החודש אישרה הממשלה תוספת תקציב לצורך עריכת הרפורמה המשטרתית להפיכת המיליציה למשטרה הלאומית.
עקב אירועי יברומאידאן ובחירת ממשלה חדשה, הלכה וקרמה עור וגידים החלטה להקים משטרה לאומית חדשה כאשר שר הפנים האוקראיני ארסן אבקוב הציג את תוכניתו לקיצוץ מספר השוטרים ל-160,000 עד לסוף 2015. הרפורמה יצאה לדרך עם פירוק מינהל פיקוח הרכב הממלכתי (משטרת התנועה האוקראינית, שספגה ביקורת רבה על רמת השחיתות הגבוהה בה). המינהל הוקם מחדש כמשטרת הסיור של קייב, ולשורותיה גויסו 2,000 שוטרים חדשים מתוך 33,000 נבחנים. המגויסים אומנו בסיוע כוחות המשטרה של ארצות הברית.
באוגוסט 2015 הוקמה המשטרה הלאומית בעיר לבוב, וכוחות משטרה חדשים הוקמו בשאר המדינה עד ל-7 בנובמבר 2015, התאריך שבו חדלה המיליציה מלהתקיים הלכה למעשה באוקראינה.

טרמינולוגיה

לפי פרופסור אולכסנדר פונומאריב מהמכון לעיתונות של אוניברסיטת קייב, המינוח האוקראיני הנכון ל"שוטר" הוא "פוליציאנט" (поліціянт). זאת בניגוד למינוח המושאל מרוסית – "פוליצייסקי" (поліцейський), הנמצא בשימוש נפוץ לציון קצין המשטרה הלאומית.
עיסאם אל-חדרי

קריירת מועדונים

אל-חדרי התחיל את הקריירה שלו בדמיאט. בקיץ 1996 חתם באל-אהלי בה שיחק 11 וחצי עונות וזכה עימה ב-8 אליפויות, 4 גביעים, 4 סופרקאפים, 4 פעמים בליגת האלופות האפריקאית, 4 סופר קאפים, פעמיים בליגת האלופות הערבית ופעם אחת בסופר קאפ הערבי.
בפברואר 2008 חתם בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית, אולם החתימה נעשתה ללא ידיעתם של הנהלת אל-אהלי שהשעו אותו וקנסו אותו. אך בסופו של דבר פיפ"א החליטה כי אל-חדרי יעזוב לסיון.
ב-20 ביולי 2009 חתם אל-חדרי באיסמאעילי.
ב-1 ביולי 2010 חתם אל-חדרי בא-זמאלכ, אך הושעה על ידי פיפ"א ל-4 חודשים משום שהפר את חוזהו בסיון.
בדצמבר 2010 חתם באל מאריק מליגת העל הסודנית ל-3 שנים.
בקיץ 2013 חתם בוואדי דגלה. אחרי עונה אחת חזר לקדנציה שנייה באיסמאעילי ובסיומה חזר לוואדי דגלה.

קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 1996 ערך אל-חדרי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים בתיקו 1-1 נגד קוריאה הדרומית. לזכותו של אל-חדרי 144 הופעות בנבחרת והוא גם משמש כקפטן הנבחרת.
אל-חדרי זכה עם הנבחרת ארבע פעמים בגביע אפריקה לאומות (הכי הרבה בהיסטוריה לשחקן) ואף נבחר לשוער המצטיין בגביעים שנערכו ב-2006, 2008 ו-2010.
לאחר שאיבד את מקומו כשוער ראשון בנבחרת, בינואר 2013 הודיע על פרישה מהנבחרת. במרץ 2014 הודיע על חזרה לזירה הבינלאומית. ב-5 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בניצחון 0-2 נגד בוסניה והרצגובינה.
ב-17 בינואר 2017 נכנס אל-חדרי בדקה ה-25 כמחליף של השוער הראשון שפתח במשחק בגביע אפריקה לאומות 2017 נגד נבחרת מאלי לאחר שמתח את שריר הירך האחורי, ובכך הפך לשחקן המבוגר ביותר שמשחק במסגרת גביע אפריקה לאומות.
ב-25 ביוני 2018 במשחק נגד ערב הסעודית בשלב הבתים במונדיאל 2018 כשהוא בן 45 שנים ו-161 יום, אל חדרי פתח בהרכב ושיחק ובכך הפך לשחקן המבוגר ביותר ששיחק אי פעם בגביע העולם בכדורגל.
יורגן שפארווסר

קריירת מועדונים

שפארווסר החל את הקריירה במועדון לוקומוטיב הלברשטאט, ובשנת 1965 החל לשחק במועדון הפאר פ.צ. מגדבורג, שהיה אז מועדון בכיר בליגת העל המזרח גרמנית, ואף הגיע להישגים בזירה האירופית. בעונת 1965/66 נשרה מגדבורג לליגת המשנה המזרח גרמנית, ושפארווסר היה אחד השחקנים החשובים בעונת 1966/67, בה חזרה מגדבורג לליגה הבכירה תוך עונה אחת, כשהוא מבקיע 22 שערים, וממצב את עצמו כאחד השחקנים החשובים במגדבורג. שפארווסר זכה עם מגדבורג בשלוש אליפויות של ליגת העל המזרח גרמנית, ובארבעה גביעים של מזרח גרמניה. בשנת 1973/74 הגיע שפארווסר עם מגדבורג להישג הגדול ביותר בתולדות המועדון, כאשר זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על מילאן, בו שיחק שפארווסר 90 דקות. עד להגעת מגדבורג לגמר, הבקיע שפארווסר מספר שערים מכריעים בשלבי הנוק אאוט. בשנת 1979 פרש שפארווסר ממשחק פעיל בגיל 31 בגין פציעה מתמשכת בירך, לאחר שהבקיע 133 שערים במדי מגדבורג.

קריירה בינלאומית

שפארווסר ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1969, והבקיע במדיה 14 שערים ב-49 הופעות, האחרונה נערכה בשנת 1977. בשנת 1972 השתתף שפארווסר עם נבחרת גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן, שם זכה עם הנבחרת במדליית ארד, אותה חלקה גרמניה המזרחית עם ברית המועצות לאחר תיקו 2-2 ביניהן בקרב על מדליית הארד. עד לשלב זה, הבקיע שפארווסר חמישה שערים באולימפיאדה, מתוכם שלושער מול מקסיקו.
בשנת 1974 השתתף שפארווסר עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, במה שהיה הביקור היחיד של נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאלים. גרמניה המזרחית הוגרלה באותו בית עם נבחרת גרמניה המערבית שאירחה את המונדיאל, במה שהפך להיות קרב טעון במיוחד מבחינה פוליטית עקב העוינות החריפה בין המדינות באותה תקופה. גרמניה המערבית הייתה מועמדת ברורה לניצחון, אך שפארווסר הבקיע בדקה ה-77 את השער היחיד במשחק שנערך בהמבורג, והעניק לנבחרת גרמניה המזרחית ניצחון יוקרתי על אדמת גרמניה המערבית, ואת המקום הראשון בבית בשלב הבתים הראשון. לאחר מכן, הודחה גרמניה המזרחית בשלב הבתים השני, ואילו גרמניה המערבית זכתה באותו מונדיאל, אך ניצחון זה נחשב להישג ספורטיבי, סימבולי ופוליטי משמעותי במיוחד עבור המשטר הקומוניסטי בגרמניה המזרחית. שפארווסר עצמו אמר שלא הרוויח דבר משער זה, ולא זכה לשום הון חומרי בעקבותיו. בשנת 1988 ערק שפארווסר לגרמניה המערבית, לאחר שניצל הזדמנות שנקרתה בדרכו לעשות זאת כשהשתתף בטורניר ותיקים שנערך שם.

קריירת אימון

עם עריקתו של שפארווסר לגרמניה המערבית, הוא החל למלא תפקידי אימון באיינטרכט פרנקפורט, ובין השנים 1990 ו-1991 אימן את דארמשטאט 98.
פרננדו סן אמטריו

קריירת מועדונים

סן אמטריו החל לשחק באופן מקצועני בקבוצת ויאדוליד, ששיחקה בליגת העל הספרדית, בעודו בן 17. סן אמטריו שיחק בקבוצה במשך 5 עונות, שבהן הפך אט אט לשחקן מוביל בקבוצה. בשנת 2006 הצטרף סן אמטריו לקבוצת ז'ירונה מהליגה הבכירה, שם שיתף פעולה עם ויקטור סאדה, וזכה עם הקבוצה בעונתו הראשונה בגביע היורוצ'לנג'. בעונה הבאה השתתף עם ז'ירונה בגביע יול"ב, שבו הפסידה בגמר לקבוצת חובנטוד בדאלונה, שבה הצטיין רודי פרננדס. אחרי שתי עונות אלו, בהן הגיע עם הקבוצה פעמיים ברציפות לשלב רבע הגמר בפלייאוף הליגה ובגביע המלך, עזב את ז'ירונה ועבר לטאו ויטוריה.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיים איתה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה, והגיע איתה עד לגמר, שבו הפסידה לברצלונה. הקבוצה זכתה בעונה זו בגביע ובסופרקופה והגיעה לשלב ההצלבה ביורוליג. בעונה הבאה זכה סן אמטריו עם ויטוריה באליפות עם ממוצעים של 10.9 נקודות, 4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים, כאשר בפלייאוף ממוצעיו היו 10 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים. במדי ויטוריה חווה סן אמטריו את התקופה הטובה בקריירה שלו, כאשר עונת 2010/2011 הייתה עבורו עונת שיא: הוא זכה בתואר ה-MVP של הליגה ונבחר לחמישיות העונה של הליגה ושל היורוליג. בעונה זו העמיד ביורוליג מדד יעילות של 19.1 למשחק ב-33.4 דקות בממוצע.
בעונה שלאחר מכן הגיעה קבוצתו לחצי גמר הפלייאוף בליגה ובגביע, ובשלוש העונות שאחריהן הגיעה רק עד סדרת רבע הגמר בליגה. ביורוליג הישג השיא של הקבוצה בארבע השנים הללו היה הגעה לשלב ההצלבה, בעונת 2012/2013. אחרי עונת 2014/2015 עזב סן אמטריו את ויטוריה, אחרי ששימש בה כקפטן במשך מספר עונות. מאז עונת 2015/2016 משחק סן אמטריו בולנסיה. בעונתו הראשונה בקבוצה הגיע איתה לחצי גמר הפלייאוף בליגה. בעונת 2016/2017 נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ, אחרי שהוביל את קבוצתו לגמר המפעל בו הפסידה למלאגה, כאשר היא מנצחת את הפועל ירושלים בסדרת חצי הגמר בתוצאה 2:1.

קריירה בינלאומית

סן אמטריו זכה עם הנבחרת הצעירה של ספרד במדליית ארד במשחקי הים התיכון 2005, שנערכו על אדמת מולדתו. הוא היה חבר בנבחרת ספרד הבוגרת בין 2010 ל-2015, ושיחק במדיה בשישה טורנירים גדולים: אליפות העולם בכדורסל 2010, יורובאסקט 2011, טורניר הכדורסל של אולימפיאדת לונדון 2012, יורובאסקט 2013, יורובאסקט 2015 ויורובאסקט 2017. בטורנירים אלו הוא זכה בשתי מדליות ארד (יורובאסקט 2013 ו-2017), מדליית כסף (אולימפיאדת 2012) ובשתי מדליות זהב (יורובאסקט 2011 ו-2015).
בסך הכל שיחק סן אמטריו במדי נבחרתו 42 פעמים בטורנירים גדולים והעמיד ממוצעים של 3.4 נקודות, 1.2 אסיסטים ו-1.9 ריבאונדים ב-14.2 דקות (נכון ל-2016).
ולטר ולר

חייו

ולר נולד בווינה, אוסטריה, שם התפרסם לראשונה כילד פלא בכינור. אביו היה כנר בתזמורת הפילהרמונית של וינה וולטר הצטרף אליה בגיל שבע-עשרה וכבר בגיל 22, צעיר בהרבה מן המקובל, היה לכנר ראשי יחד עם וילי בוסקובסקי. במשרה זו נשאר למשך 11 שנים.
בתקופה זו של הובלת התזמורת ייסד ולר רביעיית מיתרים משלו וניגן בה ככנר ראשון משנת 1958 עד 1969.
הופעותיו הראשונות של ולר כמנצח היו ב-1966, כשהחליף בהתראה קצרה את קרל בהם בסימפוניה השישית (הפסטורלית) של בטהובן והסימפוניה הגדולה של שוברט, ואת יוזף קריפס בקונצ'רטו הראשון לפסנתר של יוהנס ברהמס עם קלאודיו אראו והסימפוניה השלישית, ארואיקה, של בטהובן.
משנת 1969 ניצח ולר בקביעות בפולקסאופר של וינה ובאופרה של וינה ואחר כך בדואיסבורג. בשנת 1977 עקר את מושבו לבריטניה, לכהן כמנצח ראשי של הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. לאחר זאת ניצח על הפילהרמונית המלכותית משנת 1980 עד 1986 ועל התזמורת הסקוטית הלאומית משנת 1991 עד 1996. הבנק של סקוטלנד חלק כבוד לוולר בהדפסת דיוקנו על שטר מיוחד של 50 לירות שטרלינג.
הקלטות הרביעייה של ולר לחברת דקה כוללות את אופוס 33 של היידן במלואו ורביעיות של מוצרט, בטהובן, ברהמס, ברג ושוסטקוביץ'. ההקלטה הראשונה של ולר כמנצח הייתה עם תזמורת שווייץ המערבית, בסימפוניות הראשונה והתשיעית של שוסטקוביץ'. מחזור דקה שלו בסימפוניות של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון ניתן להשגה כיום בתקליטים אריכי נגן ובתקליטורים.
אימפריה (יצרנית רכב)

חברת אימפריה (יצרנית רכב) ,(Imperia Automobiles) חברה בלגית לייצור כלי רכב, נוסדה בשנת 1906. החברה פעלה עד שנת 1948.
בשנת 2009 שב המותג של מכונית ספורט היברידית.

היסטוריה

המכוניות הראשונות אשר ייצרה החברה היו של 3,000 סמ"ק, 4,900 סמ"ק ו- 9,900 סמ"ק. הדגמים הראשונים של החברה עוצבו על ידי מעצב הרכב הגרמני Paul Henze.
בשנת 1910 התמזגה חברת "אימפריה" עם חברת Springuel (יצרני כלי רכב בלגיים משנת 1907–1912).
בשנת 1921 נבנו מכוניות עם מנוע של 5,600 סמ"ק אשר הוחלפו במנועי 4 צילינדרים 3,000 סמ"ק, 32 שסתומים. בשנת 1937 נבנו מנועי 6 צילינדרים, 1,624 סמ"ק.
במשך 4 שנים השתלטה חברת אימפריה על שלושה יצרני רכב בלגיים : בשנת 1927 השתלטה על חברת "Métallurgique" (חברה לייצור כלי רכב בלגיים (1898-1928), בשנת 1929 השתלטה על חברת "Compagnie Nationale Excelsior" (חברה לייצור מכוניות בלגיות אשר נוסדה בשנת 1904), ובשנת 1931 השתלטה על חברת "Fabrique d'armes Émile et Léon Nagant" (נוסדה בשנת 1859).
בשנת 1934 התמזגה חברת אימפריה עם חברת מינרבה, אבל בשנת 1939 החברות התפצלו.
בשנת 1948 נסגר המפעל.
פרספון מצוי

תיאור

המאפיין הבולט של הפרספון הוא עלה אפי עם בליטה ורודה דמוית פרסה של סוס (דבר שהעניק לו את שם הסוג בעברית: פרסה + אפון) ומעליה שלושה חודים משולשים (מכאן שם המין, tridens, שפירושו קלשון טריידנט). הוא מפיק קולות מאפו והבליטות הקרומיות שעל אפו נועדו לסייע לו להפיק ולכוון גלי קול לביצוע אקולוקציה. הוא מפיק קולות בתדר קבוע (CF) של 115–120 קילוהרץ, ובסוף כל קריאה יש רכיב FM (תדר משתנה) יורד.
אוזניו ארוכות, מחודדות ובהירות. צבע פרוותו בהיר ונע בין חום בהיר (ולעיתים ג'ינג'י) עד לאפור בהיר. הגחון מכוסה בפרווה אפורה בהירה וקצה התחתון חשוף. כמו שאר מיני הפרספונים, שליש מהזנב בולט החוצה חופשי מקרום התעופה. בניגוד לשאר מיני היונקים באצבעות רגליו יש רק 2 פרקים ולא 3. הוא בינוני בגודלו: משקלו 9–17 גרם, אורך האמה 48–53 מילימטר ואורך גופו הוא כ-5.5 סנטימטר.
הפרספון הוא אוכל חרקים שניזון בעיקר מחרקים מעופפים כגון חיפושיות, עשים, זבובאים ויתושים. את החרקים הוא לוכד תוך כדי תעופה בסמוך לצמחייה. הוא מאתר אותם באמצעות אקולוקציה. כנפיו עגולות ורחבות ומקנות לו כושר תמרון מעולה המאפשר לו לבצע פניות חדות ולתמרן בסמוך לצמחייה. 
הוא בעל שיניים חדות ותוקפני באופיו (ולכן מומלץ לנקוט משנה זהירות כאשר לוכדים או מטפלים בפרספון מצוי). נוסחת השיניים שלו היא .
הפרספון מפטם את עצמו במהלך הקיץ וצובר שומן שמגיע עד ל-40% ממשקל גופו. את השומן הוא אוגר בפלג גופו התחתון. השומן משמש לקיום בעונת החורף, הדלה בחרקים. הפרספון המצוי מבצע נדידה עונתית בין מושבות הקיץ למושבות החורף. הפרספון נוהג לקפל את כנפיו לצד גופו כאשר הוא נוח.

רבייה

ההזדווגות מתרחשת בתחילת האביב ובתחילת הקיץ הנקבות יולדות. בדרך כלל בכל לידה נולד ולד בודד. הגור יונק במשך 40 יום ונעשה עצמאי בסתיו. במשך האביב והקיץ קיימת הפרדה זוויגית במושבות.

תפוצה

הפרספון המצוי נפוץ  ברוב המזרח התיכון וצפון אפריקה, לרבות בישראל. גבול תפוצתו המזרחי הוא הודו, גבול תפוצתו הצפוני הוא סוריה, גבול תפוצתו הדרומי הוא סומליה וגבול תפוצתו המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי. בית הגידול האופייני לו הוא מדבר עם אקלים חם ויבש, והוא משגשג בסמוך לנאות מדבר.
בארץ ישראל הוא נפוץ בעיקר לאורך השבר הסורי-אפריקאי, מאילת ועד החרמון. בעבר היה נפוץ גם בחבל הים-תיכוני ומישור החוף, אך אוכלוסיותיו שם נפגעו קשות מהרעלת ואיוד המערות בשנות ה-60 של המאה ה-20. מקומות הקינון והמנוחה שלו כוללים גם מערות וגם מבנים מעשה ידי אדם, כגון חורבות, מרתפים ומוצבים נטושים. בעקבות הרעלת המערות כיום עיקר משכנותיו במבנים נטושים, אך ידועות מספר מושבות גדולות שמונות מאות עד אלפי פרטים במערות.
כיום חיים בישראל כמה עשרות אלפי פרטים ומצב השימור שלו בה מוגדר כ"פגיע/עתידו בסכנה" (VU). בעולם מצב השימור שלו הוא "ללא חשש" (LC).
מנואל רוזנטל

חייו

רוזנטל נולד מחוץ לנישואים בפריז לאנה דבורסוסקי, יהודייה רוסייה, ולאב צרפתי, שאותו מעולם לא פגש. שם משפחתו הוא של אביו החורג, ברנרד רוזנטל. התחיל ללמוד נגינה בכינור בגיל תשע, ונכנס לקונסרבטואר של פריז בשנת 1918, בגיל 14. בין מוריו היה ז'יל בושרי.
קריירת הניצוח שלו החלה בשנת 1934, כשהתקבל כנגן כלי הקשה ומנצח עמית של התזמורת הלאומית של צרפת. הקריירה המוזיקלית שלו נקטעה במלחמת העולם השנייה, כאשר בשנת 1940 נפל בשבי בעת ששירת כטוראי בגדוד חיל רגלים באלזס. במהלך שהותו בשבי ארגן הופעות ואף יצר אופרטה המבוססת על מחזה מאת ז'ורז' קורטלין.
עם שחרורו בשנת 1944 חזר לתזמורת הלאומית הצרפתית והתמנה למנצחה הראשי, משרה בה החזיק עד 1947. משרותיו הבאות היו מנהל מוזיקלי של תזמורת סיאטל משנת 1948 עד 1951 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ליאז' משנת 1964 עד 1967. כמו כן כיהן רוזנטל כפרופסור לניצוח בקונסרבטואר של פריז משנת 1962 עד 1974.
יצירתו הנודעת ביותר של רוזנטל כמלחין הייתה הבלט Gaîté Parisienne משנת 1938, שהתבסס על מוזיקה של ז'אק אופנבאך.
בשנת 1999 פרסם ספר קטן בשם "קרשנדו לאלוהים", בו הוא בוחן ומציג את אמונותיו הדתיות.
רוזנטל נפטר בפריז, בגיל 98.
בית הכנסת בדובריץ'

המבנה

בית הכנסת נחנך ככל הנראה ב-1887. רב הקהילה האחרון היה ליאון בכר. אף על פי שלאחר הגעת פליטי פרעות הסופות הנגב הייתה מרבית הקהילה אשכנזית נוהלו התפילות בבית הכנסת בנוסח הספרדים, ורבני הקהילה היו ספרדים. ב-1949 בית הכנסת פסק מלפעול. הבניין נשמר ומשמש אולם חזרות למקהלת בית הספר הסמוך.
איזאק דויטשר

חייו

איזאק דויטשר גדל בבית יהודי שומר מצוות. הוא למד בחדר ואף התעניין בציונות. בערך בגיל בר-המצווה הוא איבד את האמונה באלוהים, כשהוא אכל מזון לא-כשר, כדי "לבדוק את אלוהים", ולא קרה שום דבר. בגיל 16 הוא התחיל לפרסם שירים ביידיש ובפולנית ותרגם מעברית, מלטינית, מגרמנית ומיידיש לפולנית. בשנת 1926 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פולין, שבזמן שלטונו של יוזף פילסודסקי הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1932 הוא גורש משורות המפלגה, כי הוא "הגזים בסכנת הנאצים" ו"הפיץ פאניקה בקרב הקומוניסטים". 
בשנת 1936 הוא הפיץ חוברת על משפטי מוסקבה וחשף את השיטה מאחורי המשפט. הוא הצליח לעזוב את פולין באפריל 1939 בתור כתב של עיתון פולני ללונדון. הוריו ושני אחים נרצחו על ידי הנאצים. 
בשנת 1947 הוא התחתן עם העיתונאית תמרה פרימר והחל לכתוב מחקרים היסטוריים רחבים. הביוגרפיה שלו על סטלין תורגמה ל-12 שפות.

תורתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

יחסו ליהדות ולציונות

דויטשר בתחילה התנגד לציונות כמו גם ליידישיזם, מתוך גישתו המרקסיסטית השוללת את הלאומנות. הוא הגדיר את עצמו כהומניסט יהודי כאתאיסט וכאזרח העולם, ותבע את המונח "non-Jewish Jew" (תרגום חופשי: יהודי שאינו שותף ליהדות) עבור אנשים מסוגו. הוא החשיב את אלישע בן אבויה כמודל לחיקוי. 
אחרי השואה הוא שינה את דעתו וקבע שהקמת מדינה יהודית היא חובה היסטורית. אבל ברבות השנים הוא נהיה למבקר של המדינה שקמה ושל יחסה לפלסטינים וחשב שהניצחון ב-1967 יביא אסון לישראל.
דויטשר סיכם את הסכסוך בין ישראל לפלסטינים כך:
""איש קופץ מבניין בוער, ונופל על איש אחר. משפחתו של האיש הראשון נספתה בשריפה, ידיו ורגליו של האיש השני נשברו. לאיש הראשון לא הייתה ברירה, אבל עבור האיש עם הגפיים השבורות הוא המקור לצרותיו. 
אם השניים ינתבו את המצב בצורה רציונלית הם לא יהפכו לאויבים. האיש שניצל מהשריפה יוכל לעזור ולתמוך בשני בסבלותיו, והשני יוכל להסיק שהוא קורבן של נסיבות שלאיש מהם לא הייתה עליהן שליטה. אבל צפו וראו מה קורה כשהשניים לא נוהגים ברציונליות, הפצוע נשבע לנקום באיש שנפל עליו ותולה בו את כל האשמה. והוא מצידו מאימת הנקמה: עולב בו, בועט בו, והולם בו בכל אשר יפגשו. והאיש כשהוא נבעט חוזר ומחזק את שבועת הנקמה שלו, ושוב נענש ושוב מוכה. העוינות, כה מקרית בתחילה, מקשה, מרעילה את לבם ומוחם, והופכת למהות המעצבת של כל קיומם וחייהם.""
מבול (שיר)

אודות השיר

על השיר סיפרה פלס:
רוב השירים קורים בלילה כשכולם ישנים. 'מבול' נכתב בצורה אחרת. בדיוק עבדתי בהבימה במופע 'הלהקה'. בהפסקה ישבתי עם ידיד שלי שאמר לי 'די, כל השירים שלך אותו דבר'. הוא אמר לי שאני רק כותבת על אהבה, ודי כבר עם זה. חזרתי הביתה ופשוט הקאתי מתוכי את השיר
— קרן פלס, ראיון לאתר ynet
התאכזבתי מהרבה אנשים, ושאלתי את עצמי 'למה את מאשימה את כל העולם? את בית בשביל עצמך'. אני בית בשביל עצמי. הכעס עובר בשיר, אבל זה שיר עם הרבה כוח, בו אני מרימה את עצמי
— קרן פלס, ראיון לאתר וואלה!

הופעות

מאז יצא, שרה פלס את השיר במרבית סיבובי ההופעות שלה הכוללים את שני פסנתרים, איך שהשמש תזרח ולבד על הפסנתר. נוסף על כך, ביצעה אותו פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה דוגמת הכוכב הבא והמעגל עם דן שילון.

ביצועים נוספים

במהלך השנים בוצע השיר פעמים רבות על ידי זמרים שונים, כגון ביצועה של דיאנה גולבי בכוכב נולד.
פלס התארחה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים בשנת 2014. באחת המשימות בתוכנית, נדרשו משתתפי המשימה להקליט את השיר ולצלם לו קליפ.
שאנל מספר 5

שאנל מספר 5 (באנגלית: CHANEL N° 5) הוא בושם שהושק על ידי מעצבת האופנה קוקו שאנל בשנת 1922. הבושם מדורג כבר במשך עשרות שנים כבושם הנמכר ביותר בעולם.
"שאנל מס' 5" הוא הבושם הראשון בעולם שיצא תחת שם של בית אופנה. הספרה 5 נבחרה כי היא מסמלת את מזל אריה, המזל האסטרולגי של קוקו שאנל. בגרסה נוספת הספרה 5 נבחרה כשאחד ממחזריה של שאנל, דימיטרי פבלוביץ שהיה אחיינו של הצאר, הציג בפניה את רוקח הבשמים של משפחת הצארים הרוסים. שאנל ביקשה מרוקח הבשמים לרקוח שישה בשמים והיא תבחר בבושם הטוב ביותר. הרוקח נענה לבקשתה ורקח שישה בשמים, שאנל בחרה את הבושם החמישי.
תחילה, שאנל בלבד התבשמה בבושם אך ב-5 במאי 1921 חילקה את הבושם לקומץ מחברותיה, ללקוחות החנות ואף תאי המדידה ובגדי הערב רוססו בבושם.  במרוצת השנים הפך הבושם היוקרתי בבקבוק המרובע והמוכר לאייקון וסמל זיהוי לבית האופנה הצרפתי שאנל. 
הייצור והשיווק של הבושם נעשה על ידי חברה נפרדת בשם "Parfums Chanel" שהיה ב-70% בבעלות משפחת ורטהיימר ורק עשרה אחוז בבעלות קוקו שאנל.

מרילין מונרו והבושם

לפרסום הבושם תרמה מרילין מונרו כאשר נשאלה בראיון ב-1954  מה היא לובשת במיטה והיא השיבה "מספר טיפות של  שאנל 5".

מרכיבי הבושם

הבושם של שאנל היה שונה מבשמים שקדמו לו בכך שלא התבסס על ניחוח מפרח אחד, כפי שהיה נהוג עד אז, אלא הורכב מתערובת של 50 ריחות שונים.
הבושם המתוק מופק בעיקר מוורדים ורודים ולבנים שנקטפים מהעיר גראס שבריביירה הצרפתית בחודש מאי בלבד כשהוורדים נמצאים בשיא פריחתם. בנוסף לוורדים הורודים והלבנים ישנם גם אלמוג, יסמין, לילך וניל ומרכיבים נוספים כמו הפרשות של חתולי בר שנועדו לחזק ולשמר היטב את הריח אך לאחר בקשות ארגוני זכויות בעלי חיים הוחלף החומר לחומר מלאכותי.
פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית

היסטוריה

פרס זה נוסד ביוזמתו של נתן אלנתן, סגן ראש עיריית תל אביב-יפו, כדי להנציח את הרב יוסף, שכיהן כרב הראשי של העיר תל אביב יפו (1968–1972), לפני עלותו לכהן כראשון לציון וכרבה הראשי של ישראל.
הפרס ניתן החל משנת 2015 לשם "עידוד מצוינות בכתיבה הלכתית בקרב הצעירים" (מוגבל עד גיל 45) תושבי תל אביב-יפו בלבד העוסקים בתחום הכתיבה התורנית הלכתית ובעקבות כך מבנה הפרס מחולק לשתי קטגוריות: פרסים עיקריים ופרסי משנה.
החל משנת 2017 יתאפשר גם ללומדים ברחבי העיר תל אביב-יפו להשתתף בתחרות גם ללא מגורים בפועל על פי התקנון המלא שיופץ.
אפנצל אוסר-רודן

היסטוריה

ההתיישבות במקום החלה עוד במאה ה-7. העיר הריזאו מוזכרת לראשונה בשנת 907.
בשנת 1411 הצטרף הקנטון לקונפדרציה השווייצרית הישנה.
ב-1513 הוקם קנטון אפנצל, אך בשנת 1587 הוא פוצל לשניים מסיבות של מחלוקת דתית, והוקמו אפנצל אינר-רודן ואפנצל אוסר-רודן.
החל מהמאה ה-16 ישנה תעשיית טקסטיל במקום. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הוקמו פסי רכבת רבים אשר פיתחו את התעשייה המקומית שהגיעה לשיא באותן השנים.
זכות הצבעה לנשים ניתנה באופן חלקי בשנת 1972 ובאופן מלא בשנת 1989. בשנת 1994 נבחרו נשים לראשונה למועצת הקנטון.

דמוגרפיה

אוכלוסיית הקנטון (נכון לדצמבר 2014) עומדת על 54,064 תושבים. בשנת 2007, כללה האוכלוסייה 6,959 זרים, או כ- 13.22% מכלל האוכלוסייה. רוב האוכלוסייה (החל משנת 2000) היא פרוטסטנטית (51%) עם מיעוט קתולי (31%). ערים ועיירות בולטות במחוז (מלבד הבירה) הן :היידן , טויפן, אורנש.
רוח קטבטית

רוח קָטָבַּטִית (מיוונית: κατὰ - "מטה" βαίνω - "ללכת") היא רוח הנושבת כלפי מטה במורדות הרים כתוצאה מהפרש לחצים הנוצר מתנאים טופוגרפיים.

היווצרות

הטמפרטורה באטמוספירה במצב רגיל יורדת ככל שעולים בגובה, עקב הירידה בלחץ עם הגובה והריחוק מהקרקע, שמתחממת משמעותית יותר מאשר האטמוספירה. השכבה הנמוכה של האטמוספירה, הטרופוספירה מתערבלת ונוצרים בה מפלי טמפרטורה שונים, כלומר ירידה בטמפרטורה עם הגובה. שינוי טופוגרפי מקומי משפיע על מאזן הלחצים, וכפועל יוצא - הרוחות. ביום, ההר מתחמם מקרינת השמש, וכתוצאה מכך גם האוויר הצמוד אליו. עם זאת, באותו הגובה, בריחוק קל מההר האוויר קר יותר, על פי מפל הטמפרטורה, ללא האילוץ הטופוגרפי. האוויר החמים שלמורדות ההר דליל יותר מהאוויר הקריר - ולכן נוצר גרדיאנט לחץ, אשר קובע את עוצמת הרוח. האוויר הדליל והחמים עולה מעלה לכיוון הפסגה - זוהי הרוח האנאבטית, והיא חמימה.
הרוחות הקטבטיות הן המצב ההפוך, שמתרחש בשעות הלילה. הקרקע מתקררת מהר יותר ביחס לאוויר, וכך גם האוויר שמעליה. כאשר יש אילוץ טופוגרפי כגון הר, האוויר שעליו קר ודחוס יותר מהאוויר שלצדו, ולכן ישנן רוחות קרירות במורד. כשהרוח נושבת בנקיקים היא מתחזקת, בשל עקרון ברנולי, כשם שנהר המגיע לחלק צר יותר זורם מהר יותר ובעוצמה רבה יותר (תופעה הנקראת "תיעול"). לרוב, הרוח הקטבטית אינה חזקה, ומגיעה עד ל-18 קמ"ש בלבד. אף על פי כן, בתנאים מסוימים, הרוח הקטבטית עשויה להגיע לעוצמה הרסנית מאוד של אף יותר מ-185 קמ"ש. רוח כזו עשויה לגרום לעקירת עצים, לנזק ולאובדן בנפש.
יש לציין כי שמיים בהירים מאפשרים את חימום הקרקע המדובר, ובכך גם את הרוח הקטבטית. עננים מרובים בשמים מפחיתים בצורה ניכרת את התחממות הקרקע הישירה, ולכן במצב זה הרוח הקטבטית תיחלש ואף לא תנשב. יתרה מזו, הרוח הקטבטית היא תופעה מקומית. אם יש גורם אחר לרוח, כמו בריזה או מערכת סינופטית, וגורם זה משמעותי יותר, מבנה הסירקולוציה שתואר יכול להתערבל, ולמנוע או להפחית את הרוח.

דוגמאות

לרוחות הקטבטיות יש שמות שונים בעולם. הרוח ידועה כ"בורה" בסלובניה ובקרואטיה. ברוסיה, אזור של לחץ אוויר גבוה יוצר רוחות קטבטיות אשר מגיעות עד הים האדריאטי, רוחות אלה עשויות להגיע עד למהירות של 220 קמ"ש.
כמו כן, הרוחות הקטבטיות נפוצות גם בצרפת. שם, הרוחות יורדות מן רצועות ההרים אל מקומות נמוכים יותר ומביאות איתן גל קור. גם בתקופות בהן הטמפרטורה נוחה יחסית, באביב ובסתיו, הרוחות שמגיעות מההרים הקפואים כל ימות השנה גורמות לקרה אשר מהוות איום על יבול חקלאי. בקיץ, הרוחות גורמות להתפשטות מהירה של שריפות הקשות לכיבוי.
התופעה מוכרת גם בישראל, במיוחד רוחות צפוניות הנושבות בבקעת הירדן ובאילת המגיעות ל-80 קמ"ש. כמו כן, רוחות אלו נושבות גם במפרץ חיפה - תופעת התיעול. הרוחות מגיעות כתוצאה מתיעול מכיוון עמק יזרעאל, הגליל התחתון והכרמל. רוחות אלו עשויות להגיע ל-90 קמ"ש.
רטייה

רטייה היא טלאי קטן שנחבש על העין על ידי חוטף תחבושת או דבק (בדומה לפלסטר). היא נחבשת לרוב על ידי אנשים על-מנת להסתיר או להגן על עין פצועה או חסרה, אך יש לה גם שימוש רפואי בטיפול בעין עצלה אצל ילדים ודרך להכין את העין לראיה בחשכה.
בשנים שלפני הרפואה המודרנית והניתוחים, רטיות היו נפוצות במיוחד לצורך כיסוי אסתטי של עין חסרה (עקב מחלה או פציעה). כיום, גם עקב המצאת העין הפרוסטטית, רטיות אינן שכיחות יותר.