google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ף בלוקלי

קריירה

בלוקלי נולד בלסטר, אך החל את הקריירה שלו ב-1968 בקובנטרי סיטי. הוא שיחק בעמדת הבלם, וערך 150 הופעות במדי קובנטרי, ואף זומן פעם אחת לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 23. באוקטובר 1972 הוא עבר לארסנל תמורת 200,000 לירות שטרלינג, כמחליפו של הקפטן הקודם פרנק מקלינטוק. הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל בהפסד 0 - 1 לשפילד יונייטד ב-7 באוקטובר 1972, וארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת יוגוסלביה, שהייתה גם הופעתו היחידה במדי הנבחרת הלאומית.
למרות זימונו לנבחרת הוא לא נהנה מקריירה טובה בארסנל. מקלינטוק היה אחד מסמלי המועדון ושחקן פופולרי בקרב האוהדים, ואילו ביצועיו של בלוקלי לא היו עקביים, כולל טעות בחצי גמר גביע ה-FA של עונת 1972/1973, שבזכותה הצליח ויק האלום מסנדרלנד להבקיע שער ולנצח 2 - 1. לאחר עזיבת מקלינטוק לקווינס פארק ריינג'רס בקיץ 1973 הפך בלוקלי לשחקן הרכב במרכז ההגנה של ארסנל, אך המועדון חווה את אחת מעונותיו הגרועות ביותר בתולדותיו; הוא הודח מגביע ה-FA וגביע הליגה על ידי מועדונים בכירים פחות, ובסיום העונה דורג במקום ה-10 בליגה.
אוהדי המועדון היו מתוסכלים והאשימו בכך את בלוקלי. ניק הורנבי, בספרו "קדחת המגרש", טען כי בלוקלי היה "חסר כישורים למילוי מקומו של איאן יור"; מאוחר יותר אמר ברטי מיי כי החתמת בלוקלי הייתה הטעות הגדולה ביותר שעשה כמאמן ארסנל. ימיו של בלוקלי בארסנל היו ספורים, ולמרות שהחל במדי המועדון את עונת 1974/1975 הוא הודח מהסגל, והוסף לרשימת ההעברות. בינואר 1975 הוא הועבר ללסטר סיטי תמורת 100,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-62 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד.
הקריירה של בלוקלי השתקמה במידת מה בלסטר, לאחר שסייע למנוע את ירידת הקבוצה מהליגה בעונתו הראשונה שם. בעונת 1975/1976 הוא הוביל את הקבוצה למקום השביעי, ובסופו של דבר מונה לקפטן. אולם, הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו מאוד את יכולתו לשחק בליגות הבכירות, ואף הושאל לדרבי קאונטי בחודשיים הראשונים של 1978. לאחר 75 משחקים בשלוש עונות וחצי הוא עזב לנוטס קאונטי, שם השתתף ב-57 משחקי ליגה בשתי עונות לפני שפרש מכדורגל והוא בן 31. לאורך הקריירה שלו השתתף בכ-400 משחקים רשמיים.
לאחר פרישתו עבד כמאמן במספר מועדונים בליגות הנמוכות, ולאחר שפרש כליל מכדורגל החל לעבוד כאיש מכירות מטעם חברה בתחום האנרגיה. כיום הוא מחזית בבעלותו חברת אנרגיה בשם טרנסמץ'.
אגם הסרפנטיין

גאוגרפיה של אגם הסרפנטיין

בעבר הווסטבורן הזין את האגם, אך כיום משום שהנהר מזוהם את המים של האגם שואבים מהתמזה ומזינים אותו גם הנהרות התת-קרקעיים של לונדון. בדרום מזרח האגם ישנו גשר המכונה "גשר הסרפנטיין", ובקצה המזרחי סכר דרכו זורמים מי האגם דבר שיוצר מפל נוי קטן. באגם אנדרטה לזכרה של הנסיכה דיאנה וניתן לשכור בו סירות.
האגם נחשב לאגם רדוד ועומקו המרבי הוא 12 מ'(40 רגל). בחוף האגם ישנן שתי מסעדות ועוד מתקני נופש שונים ורבים.
מדדי הערכה למסווג דו-ערכי

בסטטיסטיקה ובמדעים, מדדי הערכה למסווג דו-ערכי (או: בינארי) מודדים את איכותו של מסווג, אם ידוע הסיווג הנכון.
מסווג דו-ערכי הוא אלגוריתם הממיין את הפריטים באוכלוסיית המדגם לאחת משתי קבוצות, בשאיפה להיות דומה עד כמה שניתן לסיווג הנכון שלהם. במקרים רבים, מסווג דו-ערכי נוצר כדי להבחין בין פריטים שיש להם תכונה מסוימת (או קבוצת תכונות) לבין פריטים שחסרים אותה, במטרה להעריך האם תופעה כזו או אחרת התרחשה. במובן זה, המסווג הוא מבחן.
נאמר שפריט הוא "חיובי" אם הוא עבר את המבחן, ו"שלילי" אם לא. למשל, בדיקה הסופרת את מספר תאי הדם הלבנים בדגימת דם, ומנסה לחזות (לפי כמות תאי הדם הלבנים) האם הנבדק חולה או בריא היא דוגמה למסווג דו-ערכי.
מסווגים דו-ערכיים נפוצים בתחומים רבים של המדע, ובהם: בדיקת השערות, אפידמיולוגיה, אחזור מידע, בקרת איכות, ועוד. בשל השוני הגדול בצרכים של כל אחד מהתחומים, נפוצים בהם מדדים שונים. כך, למשל, ברפואה נפוצים מדדי רגישות וסגוליות, ואילו בלמידה חישובית, המדדים הנפוצים הם דיוק וכיסוי.

מדדים שבריים פשוטים

בעזרת חישוב החלקים היחסיים של המשבצות השונות במטריצת הטעות, ניתן לקבל אומדן להסתברות המותנית של הסיווגים השונים באוכלוסייה כולה. ניתן לחלק כל אחת מהשכיחויות בכלל הסיווגים התואמים (סכום השורה) או בכלל המצבים התואמים (סכום הטור) – ולבחירה זו יש השפעה גדולה על היכולת להסיק מסקנות מהאומדן, בפרט כאשר יש הבדל גדול בין התפוצה של אחת משתי הקבוצות.

מדדים נגזרים

המדדים המופיעים לעיל פשוטים לחישוב מתוך נתוני המדגם, אבל לעיתים רבות, החוקרים מעוניינים בתכונות מסוימות של המדגם (כאומדן לאוכלוסייה); לפעמים, יש צורך במדד אחד שניתן להביא למקסימום או למינימום, ובכך למצוא את הסיווג הטוב ביותר, לפי דרישות המערכת. מדדים שונים פותחו לשם כך. להלן רשימה חלקית:

מדד F

במדעי המחשב, ובפרט בלמידה חישובית ובאחזור מידע, היו נפוצים למשך תקופה ארוכה שני מדדים מרכזיים: הדיוק והכיסוי. הרצון למצוא מדד אחד שיסמן את איכות הסיווג הביא לפיתוחו של מדד F. המדד מחושב מתוך הדיוק (ערך הניבוי החיובי) והכיסוי (הרגישות):
והוא הממוצע ההרמוני של שני מדדים אלו. ניתן לתת משקל שונה לכל אחד מהמדדים, ואז תתקבל נוסחה כללית יותר, המסומנת לרוב כ-Fβ:
אחד החסרונות המשמעותיים למדד זה הוא העובדה שהוא לא מודד את מספר השליליים האמיתיים. בנוסף, הוא מושפע מאד משיעור ההימצאות.

מיודעות ומסומננות

מיודעות (informedness) מכמתת את המידה שבה הסיווג הוא מושכל (במילים אחרות: עד כמה ניתן לסמוך עליו). היא נתונה כהסתברות לסיווג מושכל, ביחס לניחוש באקראי. במקרה של מסווג דו-ערכי, היא נתונה בנוסחה:
מסומננות (markedness) מכמתת את המידה שבה המסווג מסוגל להבחין בין הקטגוריות השונות. היא נתונה כהסתברות שהקטגוריות מובחנות זו מזו, ביחס לניחוש באקראי. במקרה של מסווג דו-ערכי, היא נתונה בנוסחה:

(FOR הוא שיעור ההשמטות הכוזבות, כלומר מספר השליליים הכוזבים ביחס לכלל הסיווגים השליליים)
אחד היתרונות המשמעותיים של שני מדדים אלו שהם לא מושפעים משיעור ההימצאות, או מההטיה של המסווג (כלומר, היחס בין מספר הפריטים שהוא מסווג כחיוביים לבין מספר הפריטים הכולל).

סיכום מטריצת הטעות ומדדי ההערכה

להלן איור המסכם את מטריצת הטעות וממדי ההערכה השונים, היסודיים והנגזרים, של מסווג דו-ערכי.
אות גיבור השואה הבריטי

פעילות מקדימה

בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה. את מסע הפרסום יזמה הקרן להוראת השואה (Holocaust Educational Trust), ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה. בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול. 
שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות. עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי. במרס 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.

ההכרזה על האות

ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה. ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ. בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."
אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים. במרס 2010 הוענק האות ל-27 אנשים, מתוכם ל-25 אנשים שאינם בחיים, לאחר מותם, ביניהם, ברטה ברייסי, ולשני אנשים - סר ניקולס וינטון שקיבל את האות בהיותו בן מאה, ודניס אווי (Denis Avey), שקיבל את האות בגיל 91. האות הוענק בקבלת פנים בדאונינג 10, מעונו של ראש ממשלת בריטניה.
לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר. ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל. בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.
בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.
הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד

ביוגרפיה

אוסקר נולד ב-15 בנובמבר 1859 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. בצעירותו התגייס אוסקר לצי השוודי, והגיע בו לדרגת סגן אדמירל. במהלך שירותו בצי ערך אוסקר כמה מסעות לארצות הברית, ואף ערך מסע מסביב לעולם. אוסקר היה פעיל מאוד בארגונים חברתיים, בייחוד בארגונים דתיים, כגון ימק"א - שוודיה, וכן היה אחראי על ניהול המשלחות ללפלנד, שאותה ניהל במשך שנים רבות.
בשנת 1885 ביקר אוסקר באמסטרדם ופגש שם את אבה מונק, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, והתאהב בה. כשסיפר אוסקר למשפחתו על החלטתו להינשא לה, הם הזדעזעו והורו לו להיפרד ממנה לנשך שנתיים. כעבור שנתיים עדיין רצה אוסקר להינשא לה, ולשם כך ויתר על כל זכויותיו ואחיו נאלצו לחתום על כך שיתחתנו עם בנות אצולה. ב-29 בינואר 1888 הוכרזו האירוסין באופן רשמי, מה שגרם לצער רב בבית המלוכה, אך זכה לאהדה גדולה מהציבור, אשר בא להיפרד מהם בתחנת הרכבת. ב-15 במרץ אותה שנה התחתנו השניים בבורנמות', אנגליה, בהשתתפות אמו המלכה סופיה, אחיו הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד והנסיך אויגן, דוכס נרקה, בת דודתו לוביסה, נסיכת הכתר של דנמרק, ואמה ואחיה של אבה. לאחר החתונה נשאו השניים בתואר הנסיך והנסיכה ברנדוט, וב-2 באפריל 1892 העניק לו דודו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג את תואר האצולה הלוקסמבורגי "רוזן ויסבורג". בתחילה התגוררו השניים בקרלסקרונה, ולאחר מכן עברו להתגורר בסטוקהולם. לשניים נולדו 5 ילדים, והצעיר שבהם פולקה ברנדוט נרצח בשנת 1948 בישראל על ידי קבוצת קיצונים מהלח"י, שמחו על תוכניותיו לחלוקת ארץ ישראל.
ב-4 באוקטובר 1953 מת אוסקר בביתו בסטוקהולם, והוא בן 94 שנים.
סונטה 130

מבנה

הסונטה כתובה במשקל פנטמטר ימבי, בתבנית חריזה א-ב-א-ב, ג-ד-ג-ד, ה-ו-ה-ו, ז-ז.

פרשנות

פרשנים ראו סונטה זו כפרודיה סאטירית של שייקספיר על יצירתם של משוררים בני זמנו, כמו גם יצירתו של המשורר האיטלקי בן המאה ה-14 פטרארקה. הפרודיה הופכת לאמירה בוטה בשורת הסיום, שבה מציג המשורר את השירים האחרים  כשקריים.

דיון במסכת נדרים

במסכת נדרים מובא דיון במאפייני יופיה של אישה, דיון שהקדים את שקספיר ביותר מאלף שנים. הדיון מספר על אדם שנדר שאשתו לא תיהנה מרכושו עד שתראה משהו יפה שבה לרבי ישמעאל ברבי יוסי. במאמץ להתיר את הנדר פנה רבי ישמעאל ברבי יוסי לתלמידיו:
"אמר להם: שמא ראשה נאה? אמרו לו - סגלגל.

שמא שערה נאה? דומה לאניצי פשתן.

שמא עיניה נאות? טרוטות הן.

שמא אזניה נאות? כפולות הן.

שמא חוטמה נאה? בלום הוא.

שמא שפתותיה נאות? עבות הן.

שמא צוארה נאה? שקוט הוא.

שמא כריסה נאה? צבה הוא.

שמא רגליה נאות? רחבות כשל אווזא.

שמא שמה נאה? לכלוכית שמה.

אמר להן: יפה קורין אותה לכלוכית, שהיא מלוכלכת במומין, ושרייה" ("ושרייה" - והתיר את הנדר).
מצפה אבי"ב

היסטוריה והווה

היישוב הוקם בשנת 1981 בל"ג בעומר, כשבתחילה, שכנו במקום שלוש משפחות בלבד. הוא הוקם, יחד עם עוד עשרות יישובים קהילתיים, חלקם בשטח המועצה האזורית "משגב", כחלק ממבצע "יהוד הגליל".
במרץ 1988 החלו בבניית בתי הקבע של היישוב. מספר המשפחות בתכנון הסופי הוא כ-600 משפחות. הכבישים המובילים למצפה אביב הם מפותלים, לא נוחים והכשרתם הייתה בעייתית ויקרה.

חברה ותרבות

במצפה אביב ישנו מספר קטן של מבנים ציבוריים לרווחת התושב כמו שני מגרשי ספורט רב-תכליתיים, מבנים קהילתיים, שירותי מכולת ודואר. ביישוב ישנה חוות סוסים וכן חוות כבשים קטנה. בקרבת היישוב ממוקם בוסתן נוף משותף.
משהו נפלא

העלילה

הסרט עוסק בהיררכיה החברתית הקיימת בבית ספר ספר תיכון ציבוריים בארצות הברית. קית וידידתו הטומבוי ווטס מעוניינים לשפר את מעמדם החברתי, כאשר קית מתחיל לצאת עם אמנדה, מלכת הכיתה והנערה הפופולרית ביותר בבית הספר ווטס מגלה שרגשותיה כלפיו עמוקים משחשבה, בנוסף לכך הארדי, חברה לשעבר של אמנדה המגיעה משכונה עמידה מתחיל לקנא עקב הקשר ביניהם והוא מזמין את קית ואמנדה למסיבה לאחר הדייט שלהם, במהלך המסיבה מתפתחת קטטה בין קית להארדי ואמנדה מחליטה לעזוב אותו והוא מבין שאהבתו היא ווטס.
האופרה של שטוטגרט

האופרה הממלכתית של שטוטגרט (בגרמנית: Staatsoper Stuttgart) היא להקת אופרה השוכנת בשטוטגרט, גרמניה.
ביתה הקבוע של הלהקה הוא התיאטרון הממלכתי של שטוטגרט, הידוע בעיר בשם Grosses Haus ("הבית הגדול"), שתוכנן על ידי מקס ליטמן ונפתח בשנת 1912 בביצוע של "טוסקה" מאת פוצ'יני. היה זה אחד מבתי האופרה החשובים הבודדים בגרמניה, שלא נהרסו במלחמת העולם השנייה.
שטוטגרט, שהייתה מרכז חשוב לאופרה במאה ה-17, חזרה למלא את תפקידה זה מאז המלחמה, בעיקר ליצירות עכשוויות. שלוש אופרות של קרל אורף זכו שם לביצועי בכורה והאופרה עמדה בקשר עם דמויות כמו וילנד וגנר, גינתר רנרט, האנס ורנר הנצה ופיליפ גלאס.
קלאוס צֵהֶליין ניהל את האופּרה 1991-2006 
צהליין עבד עם הבּמאיים רות בּרגהאוס, פטר קונוויטשני ויוסי וִילֶר. 
מנהל הליהוק משנת 2000 היה איתן פּסן.
בּניהולו של צהליין זכתה האופּרה בּפּרס "אופּרת השנה" שש פּעמים (בּ־1994, 1998, 1999, 2002,2000, 2006).
המנהל האמנותי הנוכחי אחרי אלברכט פולמן (2006-2011) הוא יוסי וִילֶר והמנהל המוזיקלי הוא סילוון קמבּרלינג. גבּריאֶלה פֶררו, לותר צגרוסק ו מנפרד הונק היו המנהלים המוזקליים הקודמים.
בעונת 2005-06 העלתה הלהקה עשרים ואחת יצירות שונות, ביניהן חמש הפקות חדשות. בין הזמרים שהופיעו עם הלהקה קתרין נאגלשטאד, יונאס קאופמן, קורט רידל ויום פרדריק וסט.

הקלטות

הפקות האופרה של שטוטגרט ל"סאטיאגרהא" של פיליפ גלאס, טבעת הניבלונג של ריכרד וגנר ו"אלצ'ינה" של גיאורג פרידריך הנדל יצאו לאור על DVD

לקריאה נוספת

"שטוטגרט" מאת תומאס באומן והורסט קגלר, :"מילון גרוב החדש לאופרה", עורך סטנלי סיידי (לונדון, 1992) ISBN 0-333-73432-7
אלן קאר

אלן קאר (אנגלית: Allen Carr; ‏2 בספטמבר 1934 - 29 בנובמבר 2006) התפרסם כיועץ וסופר אשר עסק בהפסקת עישון והימלטות מהתמכרות לניקוטין, לאחר שעישן בשרשרת כ-5 קופסאות ביום, והפסיק לאחר כ-30 שנה. נפטר כתוצאה מסרטן ריאות בשנת 2006.

ביוגרפיה

אלן קאר, נולד בלונדון, והתחיל לעשן בעת שירותו הצבאי בגיל 18. הוא הוסמך כרואה חשבון ב־1958. קאר הפסיק בסופו של דבר לעשן ב־1983, בגיל 48, לאחר שנפגש עם מטפל באמצעות היפנוזה. אולם, לטענתו לא הייתה זו ההיפנוזה שאפשרה לו לחדול לעשן. הביקור גיבש במוחו את המחשבה עד כמה קל להפסיק ובכך שחרר אותו ללכת בעקבות חלומו ולהסביר את שיטתו למעשנים רבים ככל שאפשר.

פילוסופיה

קאר טען כי המעשנים, בניגוד לתפיסתם, אינם מקבלים תמריץ מעישון סיגריה; עישון רק מקל על תסמיני הגמילה מהסיגריה הקודמת, היוצרת תסמיני גמילה נוספים ברגע שהיא נגמרת. בדרך זו ההתמכרות לסם מנציחה את עצמה. הוא הדגיש כי "ההקלה" שהמעשן חש ברגע שהוא מצית סיגריה, התחושה של "הכול בסדר", היא התחושה אותה חווים לא־מעשנים כל הזמן. ולכן, כאשר המעשנים מציתים סיגריה הם בעצם מנסים להגיע למצב בו הלא מעשנים נהנים מחייהם. 
יתר על כן, קאר טען כי הגוף מפתח עמידות בפני הניקוטין, ואשר על כן לא ייתכן שאדם המכור לניקוטין יוכל לספק אי-פעם את הצורך שלו בניקוטין. 
קאר טען כי העישון ממכר הרבה פחות מכפי שחושבים, וכי תסמיני הגמילה למעשה נוצרים על ידי ספקות ופחדים במוחו של המעשן לשעבר, וכי ברגע שמסלקים מהראש את הספקנות והפאניקה, הפסקת העישון איננה טראומטית כלל. 
טענה נוספת, ייחודית לשיטתו של אלן קאר, היא שאין צורך בכוח רצון כדי לחדול לעשן מכיוון שאין צורך בשום כוח רצון כדי להפסיק לעשות משהו שאין רצון לעשותו, וזו ההכרה אליה מגיעים המעשנים ברגע שהספקות והפחדים לגבי הפסקת העישון נעלמים. טענתו הייתה שהפחד מפני "הוויתור" הוא אשר גורם למרבית המעשנים להמשיך לעשן.

חיים אישיים

בסוף יולי 2006, כאשר אלן היה בן 71, אובחן כחולה בסרטן ריאות. חודש לאחר מכן הוא גילה כי מחלתו סופנית וכי תוחלת החיים שנותרה לו היא תשעה חודשים. קאר אמר: "מאז שעישנתי את הסיגריה האחרונה שלי, לפני 23 שנים, הייתי האדם המאושר ביותר עלי אדמות. אני מרגיש כך גם היום".
קאר כתב לטוני בלייר, והאיץ בממשלת בריטניה ובשירות הבריאות הלאומי (NHS) לקבל את שיטתו, באמרו כי "ההשפעה האדירה" של לוביסטים שעבדו בשביל חברות לתחליפי ניקוטין הסיתה אותם נגדו. 
קאר נפטר כתוצאה מסרטן הריאות ב-29 בנובמבר 2006, בביתו ליד מאלגה ספרד.
קאר הותיר אחריו את אשתו השנייה, ג'ויס, את ארבעת ילדיו, שני ילדים חורגים, 11 נכדים ונין אחד.
ג'ורג פולדס

חייו

פולדס נולד בשנת 1926 בבודפוק שבהונגריה. הוריו נרצחו באושוויץ, אחותו שרדה וחזרה לבודפשט וגורלו של אחיו אינו ידוע. פולדס עצמו עבד במחנות כפייה ונשלח למאוטהאוזן ל"צעדת המוות" אך לפניה שוחרר המחנה על ידי הצבא האמריקאי.
בשנת 1948, כשהיה בן 22 זכה בפרס רומא מטעם הבוזאר בבודפשט. הפרס כלל לימודי אמנות באיטליה. בהמשך שם פעמיו לפריז, שם חווה עוני ורעב. הוא למד אדריכלות בבוזאר ובמקביל בבית ספר לרבנים. במהלך שנים אלה הרחיב את ידיעותיו ביהדות ובפילוסופיה.
בשנת 1970 עלה לישראל והתיישב בירושלים, בשנת 1973 הוצגה תערוכת יחיד שלו בגלריה אנגל בירושלים ובנוסף, תערוכה במרכז לאמנות יהודית בפריז. השתתף בתערוכה קבוצתית של אמנים עולים בבנייני האומה. במקביל החל לעבוד כאדריכל במחלקת הבנייה בעיריית ירושלים, כממונה על הבנייה במגזר הערבי במזרח העיר ושימור הכפרים שמסביב. פולדס סייע לתושבי השכונות הערביות בעיר וכונה על ידי רבים במגזר הערבי 'הצדיק'.
פולדס נפטר לאחר מחלה ממושכת ביוני 1993 בגיל 67. השאיר אחריו אישה ושני ילדים.

יצירתו והצלתה מתהום הנשייה

ג'ורג' פולדס, שיצירותיו לא נחקרו מעולם ואף לא זכו לחשיפה ראויה, הותיר אחריו מורשת ציורית מפעימה. הדיוקנאות העצמיים, שצייר במהלך חייו, הם נושא מרכזי והרה משמעות באמנותו. פולדס היה ונותר עד יומו האחרון אדם מאמין. הוא לא חדל לשאול שאלות, ללמוד ולחפש אחר הטוב, הפשטות והשלמות שבאמת הפנימית, אך בד בבד חש כי אלה חומקים לעד מהשגתו.
מבקרת האמנות והאוצרת רחל סוקמן שמעה על ג'ורג' פולדס לראשונה בשנת 2007. ארלט פולדס־זיסהולץ, אלמנתו של הצייר, ביקשה מסוקמן לכתוב ספר על יצירותיו הנשכחות, שלא זכו מעולם להכרה מספקת. בשנים שעברו מאז חקרה סוקמן את האמן, חיי הצייר, האדריכל והאדם, דרך משפחתו, ציוריו, מכתביו, מחברותיו, חבריו וצוואתו. במהלך המחקר יצרה סוקמן ארכיון מקוטלג, ממוספר ומצולם ל-2,000 עבודות שנשמרו בבית משפחת פולדס בירושלים. בין השאר, נמצאו כ-200 עבודות דיוקן עצמי שצייר מ-1952 במגוון טכניקות ובסגנון הייחודי לו. לאחר 10 שנות מחקר יצא הספר "ג'ורג פולדס" על יצירתו.
דוד כרמון

ביוגרפיה

כרמון נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, בנם של משה ומרים. הוריו היו מראשוני המורים בגימנסיה רחביה. הוא למד בגימנסיה והיה חבר בתנועת הצופים ובארגון ההגנה תחת הדרכתו של יגאל ידין. בהגנה היה פעיל בשמירה על מפעל האשלג הארץ ישראלי. ב-1941 סיים קורס מפקדי מחלקות והצטרף לפלמ"ח. במקביל סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1944 הצטרף למערכת כתב העת מערכות. במלחמת העצמאות לחם בקרבות פריצת הדרך לירושלים ובמבצע נחשון. לאחר הקמת צה"ל מונה לסגן עורך במערכות ועסק בתחקירים על המלחמה. לאחר קורס קצינים בכירים עבר למחלקת ההדרכה, הוא עמד בראש ועדת חקירה לבדיקת קרב תל מוטילה. ב-1953 היה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מונה למדריך ראשי ובהמשך לסגן מפקד המכללה. ב-1955 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי, במלחמת סיני לחם כסגן מפקד חטיבת גולני ופיקד על כיבוש רפיח. ב-1957 עבר לאגף המודיעין, מונה לראש מחלקת המחקר וקודם לדרגת אלוף-משנה. עסק בחקר השריון בצבאות ערב ודוקטרינת המלחמה הסובייטית, מחקרים שתרמו להכנה וניצחון צה"ל במלחמת ששת הימים.
ב-1966 מונה לסגן ראש אמ"ן ושירת בתפקיד בתקופת מלחמת ששת הימים. ב-1968 היה מהקצינים הראשונים שקיבלו דרגת תת-אלוף ומונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. במהלך שירותו בוושינגטון נפטר מהתקף לב. נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. 
היה נשוי לצפורה ואב לברוריה, טליה ומשה. על שמו פרס לעבודת מחקר מצטיינת לתואר מוסמך/דוקטור בתחום היחסים הבינלאומיים, המזרח התיכון וביטחון ישראל המוענק על ידי המכון ליחסים בינלאומיים ע"ש לאונרד דייוויס באוניברסיטה העברית בירושלים
ז'וברוני

תיאור

הז'וברוני הוא בעל חיים כבד, מוצק ושרירי, עם מבנה גוף ארוך וכתפיים שריריות וגבוהות בדומה לביזון. הוא חזק, עמיד בפני מחלות, וסובלני לתנאי מזג האוויר הקשים. הזכרים דומים באופן כללי לביזון, להוציא את מבנה הראש שמוארך יותר ודומה לבקר וחסר קרקפת ענקית מעוגלת. לזכרים יש רעמה שחורה קצרה על הגרון, וזקן קצר סמוך לסנטר, ולעיתים גם משטח צמרירי על המצח בדומה לביזון. הנקבות דומות יותר לפרות רגילות, אך הכתף שלהן גבוה ושרירי כשל הביזון. הדו-צורתיות הזוויגית ניכרת היטב אצל הז'וברוני: משקל הזכר עד 1,200 ק"ג, ומשקל הנקבה עד 810 ק"ג. 
הפרווה של הז'וברוני עבה ושעירה יותר משל הבקר. צבע הפרווה אצל שני הזוויגים הוא כהה מאוד: החל משחור כחלחל, עד שחור מבריק וחום שוקולד כהה. אזור הכתף והגב בהיר במעט משאר הגוף; לעיתים, הפרווה מפוספסת לסירוגין בפסים שחורים וחומים לא מוגדרים - באופן המזכיר במידה חלקית את פרוות הטיגריס. הנקבות נבדלות מהזכרים בכתם לבן סביב השפתיים והאף. הקרניים של הזכרים דומות לביזון אך ממוקמות על קטע מוגבה במצח בדומה לבקר, בעוד שהקרניים של הנקבות קטנות יותר, והן צומחות לכיוון מעלה ופנימה עם עיקול קטן בקצה לאחור. הזנב של הז'וברוני ארוך ושעיר בקצהו, והרגליים קצרות יחסית. העגלים הראשונים של הז'וברוני נולדים באמצעות ניתוח קיסרי, שכן ההמלטה אינה תקינה בפעמים הראשונות אף על פי שהעגל בריא לחלוטין. הזכרים עקרים בדור הראשון, בעוד שהנקבות פוריות, וניתן להכליא אותם בהצלחה עם בקר הבית או ביזון אירופאי כשהזכרים שיוולדו יהיו פוריים.

היסטוריה

הז'וברוני הראשון יוצר בפולניה על ידי ליאופולד ואליקי בשנת 1847, אף על פי שייתכן שהיו צאצאי כלאיים בין הביזון לבקר כבר בתקופות מוקדמות יותר. לאחר מלחמת העולם הראשונה, מדענים רבים חשבו שהז'וברוני יכול לשמש כתחליף אפשרי לבקר הבית, לאחר שהתברר שהוא עמיד יותר לקור ופחות רגיש למחלות. בנוסף, את הז'וברונים היה ניתן להחזיק גם בחוות מינימליות תחת כיפת השמים וללא תשתיות של מזון מפותחות, עם שטחי מרעה שוליים. יתרונות נוספים באו לידי ביטוי בכמות הבשר הגדולה יותר שהיה ניתן להשיג מהז'וברוני, אשר מתאפיין בטעם מיוחד וברמות כולסטרול נמוכות מאוד שהופכות אותו גם לבריא. משנת 1958, פיתוח עדרי ז'וברוני נמשך על ידי האקדמיה הפולנית למדעים במעבדותיה השונות, בעיקר בביאלוויזה ומולדיזקווה. במהלך 16 השנים של הניסויים הראשונים, נולדו 71 ז'וברונים, כולל את הז'וברון הראשון בעולם שנולד לאימה שאף היא ז'וברונית ב-1960. הז'וברונים יועדו להיות חלופה מועילה וזולה יותר לאחזקה מאשר בקר.
הניסויים נמשכו עד לשנות 1980, כשהתוצאות של התוכנית לא היו משביעות רצון. בתקופה זאת, הניסויים הופסקו עקב מספר גורמים שונים שתרמו להחלטה זו: הקשיים החמורים של הכלכלה הסוציאליסטית הפולנית הובילו לכך שהגורמים האחראים לא רצו לבזבז משאבים על הניסויים המיותרים לדעתם, וכן עקב החששות שהז'וברונים יתרבו בטעות עם הביזון האירופאי שמצבו בבר היה בסכנת הכחדה ויזהמו את המאגר הגנטי של הביזון. בעת הפסקת הפרויקט, היו שני מרכזים בולטים ששימשו לניסויים על הז'וברונים: לאנקו שבו היו 391 ז'וברונים, ופופילנו שבו היו 121 ז'וברונים; פרטים בודדים שהו גם בחוות ניסויים באסקאניה נובה בדרום אוקראינה. לאחר שהופסק הפרויקט, הז'וברונים שנותרו צורפו לעדר שנשמר באזור מגודר בפארק הלאומי ביאלובייסקה. החל משנת 2007, יש דיווחים בעיתונות הפולנית על המשכת הפרויקט של הז'וברונים בקארלואו שבאזור פולניה הגדולה.
אגודת פועלי הדפוס בירושלים

אגֻדת פועלי הדפוס בירושלים הייתה איגוד מקצועי של פועלי דפוס בירושלים שנוסדה ב-1908.
 האגודה נוסדה בעידודם של חברי מפלגת "פועלי ציון". חלקם הועסקו בדפוס אחדות של "פועלי ציון". בין מנהיגי האגודה היו זאב אשור ורחל ינאית בן צבי.
 ב-2 בנובמבר 1908 הוכה בדפוס "נ. לעווי ושותפיו" פועל דפוס חבר האגודה, על ידי מנהל הדפוס ובעליו. כעשרת חבריו של הפועל דרשו מהמכה להתנצל לפניהם, ובתגובה, הוא דרש מהם לפרוש מחברותם ב"אגדת פועלי הדפוס". ולאחר מכן, התפוטרו מעבודם בדפוס. בעקבות זאת, ב-10 בנובמבר הכריזה האגודה שביתה, מעשה ייחודי ותקדימי באותה תקופה. השובתים קבלו תמיכה מאנשי "פועלי ציון" בעיר; אולם בשל החשש מהמתיחות והשלכותיה, עמדו נציגי המוסדות הציוניים, מוסדות פילנתרופיים כגון יק"א, "עזרה" וכי"ח והנהגת היישוב הישן, לצד הבעלים, והשביתה נשברה, על ידי העסקת פועלים אחרים, לאחר כחודש.
Tritt auf die Glaubensbahn, רי"ב 152

Tritt auf die Glaubensbahn (בעברית: עלה על דרך האמונה) רי"ב 152, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714, בהיותו בוויימאר, והוא ביצע אותה לראשונה ב-30 בדצמבר באותה שנה, לכבוד יום ראשון שלאחר חג המולד.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה האחרונה והשמינית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 182, רי"ב 12, רי"ב 172, רי"ב 21, רי"ב 54 (כנראה), רי"ב 199 ורי"ב 61.
הלברית אינה קשורה לסדר הקריאה של אותו יום והיא נכתבה על ידי סלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. הטקסט עוסק בישו כאבן הפינה שעליה נשען העולם, ועל האדם ללכת בדרך האמונה ולא למעוד על האבן ולחטוא. הוא עורך פרפרזה על הפסוק "וְהָיָה לְמִקְדָּשׁ, וּלְאֶבֶן נֶגֶף" מספר ישעיהו ועל הפסוק "אֶבֶן מָאֲסוּ הַבּוֹנִים הָיְתָה לְרֹאשׁ פִּנָּה" מתהלים וממשיך עם מוטיב האבן כשהוא מדמה את ישו גם לאבן יקרה. הקנטטה מהווה דיאלוג בין שני קולות, בס המייצג את ישו וסופרן המייצג את הנשמה. בקטע האחרון מתקיים ביניהם דואט בו שואפת הנשמה להתאחד עם ישו.
בניגוד לקנטטות אחרות מתקופה זו, באך לא השתמש בה שוב בעבודתו בלייפציג, ייתכן משום שהיא "צנועה" מדי ודלת תזמור יחסית לתנאים שעמדו לרשותו בלייפציג והוא לא רצה לערוך ולשנות את האווירה המדויקת שלה.

הקלטות

היצירה הוקלטה כ-23 פעמים על ידי מנצחים ידועים, בהם ניקולאוס הרנונקור (ב-1985), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
יוסף תלרז

ביוגרפיה

תלרז מילא שורת תפקידים בפרקליטות הצבאית, ובהם ראש ענף הייעוץ והחקיקה (כיום מחלקה) במפקדת הפרקליט הצבאי הראשי, ותפקידו האחרון – סגן הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת אלוף-משנה. בתום שירותו בשנת 2000 התמנה לתפקיד נשיא בית הדין למשמעת של נציבות שירות המדינה, תפקיד אותו מילא עד לפרישתו בסוף 2011.
שימש אחד משלושת חברי הוועדה בראשות השופט אליהו וינוגרד שדנה בספטמבר 2005 בסוגיה של שלילת דרגותיו הצבאיות של יצחק מרדכי עקב ההרשעה והחליטה שלא לבטלן ולהשאירו בדרגת אלוף. הפרקליט הצבאי הראשי ערער על ההחלטה בפני בית הדין הצבאי לערעורים, אשר החליט ב-12 ביוני 2006 כי דרגותיו של מרדכי לא יישללו.
לימד באוניברסיטת תל אביב קורס על דיני משמעת בשירות המדינה.
מתגורר בראש העין.