google/wiki40b huggingface dataset:
גבריאל שטרסמן

ביוגרפיה

אנדז'יי (שלימים שינה שמו לגבריאל) שטרסמן נולד בפולין ב-1931. אביו, ד"ר הנריק שטרסמן, היה בכיר במשרד המשפטים וקצין מילואים בצבא הפולני, ונרצח בטבח יער קאטין. אמו היא לילי שטרסמן-לובינסקי, עורכת, מתרגמת ופעילה בתנועה הרוויזיוניסטית.
ב-1940 עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו. ב-1949 סיים את לימודיו ב"גימנסיה שלווה" בתל אביב והתגייס לחיל האוויר כאלחוטן אוויר.
ב-1956 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1961 סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בתואר M. JUR וב-1963 קיבל רישיון עריכת דין.
בשנים 1953–1991 עבד בעיתון "מעריב" ככתב, עורך, עורך חדשות ראשי וכתב חוץ. במסגרת עבודתו ב"מעריב" סיקר את משפט אייכמן. בעבודתו בעיתון עסק בתפקידים שונים, בהם פרשנות משפטית וייעוץ משפטי בענייני תקשורת, וכן שימש נציב התלונות של העיתון. לצד תפקידיו אלה שימש כחבר הנהלת המועצה הלאומית לקידום ערכי שלטון החוק והדמוקרטיה וחבר ועדת המשנה המשפטית של המועצה הציבורית להגנה על הפרטיות.
בשנים 1974–1976 שימש מנהל מחלקת הארגון וההסברה בפדרציה הציונית בקנדה. בשנים 1985–1996 לימד דיני תקשורת ואתיקה מקצועית בתוכנית ללימודי תעודה בעיתונאות באוניברסיטת תל אביב. כן לימד בחוג לתקשורת בפקולטה למדעי החברה בסמסטר חורף 2005.
במאי 1991 מונה לכהונת שופט תעבורה, ובדצמבר 1994 מונה לכהונת שופט שלום. בתפקיד זה כיהן בבית משפט השלום בתל אביב ובפתח תקווה. בדצמבר 2001 פרש לגמלאות, ולאחר מכן הצטרף כשופט בדימוס לבית המשפט לתביעות קטנות, תפקיד בו כיהן במשך שש שנים.
שימש כיו"ר ועדת הבחירות האזורית של פתח תקווה בשנת 2001, 2003 ו-2006.
במשך שנתיים היה יו"ר ועדת שחרורים בכלא מעשיהו ובכלא הדרים.
שימש כיו"ר הוועדה למינוי יועצים משפטיים לחברות ממשלתיות בשנים 2005–2008.
נבחר לשופט בית הדין המשמעתי של מועצת העיתונות (יוני 2006). מאוחר יותר צורף למועצת העיתונות ומשנת 2011 חבר הנהלת מועצת העיתונות.
בשנת 2016 נבחר לתפקיד יו"ר בית הדין המשמעתי של מועצת העתונות.
פרסם חמישה ספרים בנושאי עיתונאות, משפט ועוד. כמו כן מפרסם מאמרים ב"הארץ" ובכתבי העת "כיוונים חדשים" ו"האומה". בעל מדור קבוע על ענייני משפט בעולם ב"עלון השופטים", המיועד לשופטים ולשופטים בדימוס בלבד.
דרכנו (שבועון)

דרכנו היה שבועון של אגודת ישראל, שיצא לאור בוורשה בירת פולין בין השנים תרצ"ד-תרצ"ו. המוטו של השבועון היה "כלי מבטאה המרכזי של אגודת ישראל העולמית". 
עורך העיתון היה אלכסנדר זושא פרידמן ומזכיר המערכת אלימלך שטייאר. בעיתון היו כותבים מלונדון, ארץ ישראל, פולין, רוסיה ועוד.
הירויוקי הירמסו

הירויוקי הירמסו (באנגלית: Hiroyuki Hiramatsu; נולד ב-1952) הוא שף יפני.

ביוגרפיה

הירויוקי הירמסו נולד וגדל ביפן. בהיותו בן 15 קרא את האמנה החברתית של ז'אן ז'אק רוסו, היה זה ספר ששינה את חייו. בספר הוא התוודע לרעיון של חרות אישית, רעיון שלא היה קיים ביפן. הוא התעניין בצרפת והיות וקרא שגדולי האמנים בעולם יצרו את עבודותיהם החשובות בה בראשית המאה העשרים ונמשך לרעיון החופש שיצא ממנה, החליט לטוס לחיות בה. הוא החליט ללמוד בישול מכיוון שחלק גדול מתרבותה של צרפת נשענה על יין ואוכל והוא ראה בבישול כרטיס ביקור לצרפת. במשך מספר שנים התלמד במלון Okura בטוקיו וכל אותה עת למד את אוגוסט אסקופייה ומארי-אנטואן קארם.
בגיל 26 טס לצרפת ועבד כטבח במסעדה בת שני כוכבים בנאנט. אחר-כך עבר לעבוד במסעדה הידועה אך חסרת הכוכבים Claire Fontaine בפריז. ב-8 באפריל 1982 פתח את המסעדה הראשונה הנושאת את שמו בטוקיו. באוקטובר 2001 פתח מסעדה הנושאת את שמו בסן לואי (Saint-Louis) בפריז, שזכתה ב-2002 בכוכב במדריך מישלן האדום, ארבעה חודשים בלבד מיום פתיחתה ומחזיקה בו מאז (נכון לשנת 2010), הוא השף-בעלים יליד יפן הראשון שזכה בהישג זה. המסעדה עברה לרחוב לונגשם (Longchamp) ברובע ה-16 ב-2004. תפריט היין שלה הוא צרפתי קלאסי והוא מהעשירים בצרפת.
החברה שבבעלותו מפעילה 24 מסעדות ברחבי תבל, מהן 23 ביפן ואחת בפריז. רבות ממסעדותיו הן בשיתוף עם שפים צרפתיים ידועים: שתי מסעדות עם מארק האברלין, מסעדה אחת עם האחים פורסל ושמונה מסעדות עם פול בוקיז.
בשנת 2009-2008 היה מחזור ההכנסות של החברה שבבעלותו 10,100,000,000 יין והיא העסיקה 518 עובדים.
משה עזריאל

קורות חיים

נולד בירושלים בשנת 1881 (ה'תרמ"א) לרב אברהם עזריאל (נכד הרב אהרן עזריאל) ולבת שבע נכדת הרב יוסף יהושע קאריו. בצעירותו התחנך בתלמוד תורה ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים בעיר.
בסיום לימודיו למד את מקצוע הסדר, ובשנת 1900 (ה'תר"ס) נישא לסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, שהיה אב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים. לאחר שנישא הקים בירושלים בית דפוס שעם השנים הפך לאחד מבתי הדפוס הגדולים בעיר, ובהמשך התרחב גם לסניף בתל אביב שהקימו ילדיו. בבית הדפוס, שלצידו הקים גם הוצאה לאור, הוציא לאור קונטרסים, ספרי מקרא בלאדינו, ירחונים ושבועונים, בהם כתב העת הספרותי "טריזורו די ירושלים" והלוח הספרותי "קאלינדאריו די ירושלים".
בחודש ינואר 1909 (טבת ה'תרס"ט) יזם והוציא לאור את עיתון הלאדינו "איל ליביראל", וצירף את חיים בן-עטר כשותף בעיתון, כששניהם שימשו בו בתחילה כעורכים. בחודש מאי 1909 (אייר ה'תרס"ט) החל להוציא לאור גם את עיתון "החרות" כשותף עם משה חי בן נאים, ובחודש נובמבר אותה השנה, לאחר שסגר את "איל ליביראל" התמקד רק ב"החרות".
הלך לעולמו בירושלים ב-14 באפריל 1916 (י"א בניסן ה'תרע"ו) לאחר שנדבק במגפת טיפוס הבהרות.
לאחר שנפטר, המשיך בנו יוסף עזריאל את תפעול בית הדפוס. גיסו היה הרב וידאל סורנאגה.
מעופו של פיטר פן

מעופו של פיטר פן הוא אטרקציה מסוג מתקן אפל בדיסנילנד, ממלכת הקסם, דיסנילנד טוקיו, דיסנילנד פריז ובדיסנילנד שאנגחאי.
מתקן זה הוא אחד המתקנים היחידים אשר היו פעילים גם ביום הפתיחה של דיסנילנד בשנת 1955, ועדיין פעילים עד היום.
המתקן מבוסס על סרט ההנפשה של וולט דיסני - פיטר פן המבוסס על הספר פיטר פן.

מבנה המתקן

האטרקציה מתרחשת בעת שהנוסעים מובלים ב"ספינת פירטים" התלויה ונוסעת באוויר מעל האטרקציה. הספינה עפה דרך חדר השינה של בני משפחת דרלינג, מעל הכלבה ננה (האומנת של הילדים). בחדר השינה רואים את הילדים וונדי, מייקל וג'ון ואת צילו של פיטר פן על הקיר, ואז עפים דרך החלון מעל לונדון, כאשר ניתן לזהות את הביג בן, גשר מצודת לונדון ואת נהר התמזה. לאחר מכן פונה ספינת הפירטים המעופפת לידי הכוכב השני מימין ואז עפים מעל ארץ לעולם לא, בה רואים את הכפר האידניאני, סלע הגולגולות, וכן את הקרוקודיל הרודף אחרי קפטן הוק.

היסטוריה של המתקן

כוונתם המקורית של מעצבי המתקן הייתה שהמבקרים בו יראו את המתקן מבעד לעיניו של פיטר פן, ולכן הם רואים באחת הסצנות את צילו של פיטר אך פיטר עצמו אינו מופיע בכל הסצנות במתקן. העובדה שהמבקרים לא הבינו כוונה זו הביאה לכך שבמתקן בממלכת הקסם שבפלורידה הוספה דמותו של פיטר, ובשנת 1983, כאשר נערך שיפוץ מקיף במתקני ארץ הפנטזיה שבדיסנילנד נוספה דמות אודיו אנימטרוניק של פיטר.
בגירסת המתקן המקורית נסעו המבקרים דרך חדר הילדים, מעל לונדון ולעבר ארץ לעולם לא, ולבסוף מעל סלע הגוגלת וספינת שודדי הים בה ראו את קפטן הוק, מר סמי, טייגר לילי והקרוקודיל. הדמויות שהוצגו היו בובות סטטיות.
במתקן שנבנה בפלורידה נוספו מספר סצנות, וכן הדמויות היו דמויות אודיו אנימטרוניק נעות, בדומה למתקנים האחרים שבארץ הפנטזיה של ממלכת הקסם. כמו כן מתקן העלייה למתקן הייתה מדרכה נעה, בדומה לזו שבטירה המכושפת על מנת להאיץ את העלייה והירידה של המבקרים מהמתקן הפופולרי, ולצמצם את התורים הארוכים שבכניסה למתקן. במתקן שבפלורידה נבנו סצנות גדולות יותר, נוספה סצנה של מעוף מעל ארץ לעולם לא, וספינת שודדים שגודלה 13 מטרים שעל תרניה נלחמו פיטר והוק דו-קרב חרבות, בשעה ששודדי הים מנסים לדחוף את ונדי לים מעל קרש קפיצה. בסצנת הסיום של המתקן רואים את פיטר והילדים חוגגים את ניצחונם על ספינת השודדים.
במסגרת השיפוץ שנערך בארץ הפנטזיה בדיסנילנד בשנת 1982 נוספו למתקן סצנות חדשות הכוללות בובות אודיו אנימטרוניק. הסצנות במתקן אמנם אינן זהות לגירסת דיסניוורלד, אולם מדובר בסצנות דומות ביותר, עם הבדלים קטנים, כך למשל בקליפורניה נלחמים הוק ופיטר בחרטום הספינה ולא על אחד התרנים. המתקן המחודש בקליפורניה נפתח לקהל ב-25 במאי 1983.
ג'ימנמה

מרכיבי הצמח

החומר הפעיל בצמח מורכב מקבוצת מולקולות מסוג טריטרפן סאפונין הידועות כחומצות ג'ימנמיק. חומצות אלה הן אנטי-סוכרתיות ונוגדות דלקות. במחקר משנת 1967 בודדה חומצת A1 מעלי הצמח וזוהתה כמרכיב משמעותי ופעיל לוויסות סוכר. מחקרים מתקדמים משנת 1971 דנים בהשפעת החומצה על שינוי טעם הסוכר.

סגולות רפואיות

מחקרים בני ימינו מראים כי שימוש לטווח ארוך בעלי הצמח מפחית את רמות הסוכר בדם וכמו כן מנטרל את הטעם המתוק בפה. החומר הפעיל האחראי לכך נמצא בחומצות הג'ימנמיק שפועלות כמווסתות וכתחליף לסוכר. מחקר על עכברים משנת 2003 מתאר כי הצמח חוסם קולטני טעם מתוק. חומצות הג'ימנמיק משמשת כרכיב פעיל במחקרים כימיים רבים הבוחנים את אנטומית הטעם ובמחקרים על סוכרת. החומצות זוהו כמפחיתות רמות סוכר וחומצות אמינו במעיים.
מחקר שבוצע על עכברים משנת 2005, הראה כי תמיסה בריכוז של 00.125 (mg/ml) המופקת מעלי הצמח, גרמה לשינויים הפיכים ולגידול ברמות אינסולין וסידן בתאי בטא. ממצאים אלו מציעים כי מרכיבי התמיסה מסייעים במעבר האינסולין אל תוך התא. בסדרת מאמרים רפואיים משנת 1990 פורסם כי חומצות הג'ימנמיק מסייעת בבניית תאי בטא של הלבלב ועל כן כתרופה מסייעת לחולי סוכרת ב'.
זאב בן אריה (שגריר)

ביוגרפיה

בן-אריה נולד בעיר חרקוב שבאוקראינה בשם ולדימיר פלנצ'יק. למד באוניברסיטת חרקוב ולאחר סיום לימודיו בשנת 1971 עלה לישראל. בשנת 1972 החל לעבוד בקול ישראל ושנים רבות היה מנהל מחלקת החדשות בשפה הרוסית. היה מחברי מערכת העיתון בשפה הרוסית "ורמיה" שיצא לאור בישראל בשנות ה-90.
בתחילת שנות ה-90 הצטרף לשירות החוץ של ישראל. תחילה עבד בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בקייב, מינסק ומוסקבה. באוגוסט 2004 מונה לשגריר ישראל בבלארוס, תפקיד אותו מילא עד לשנת 2009. לאחר מכן היה תקופה קצרה יועצו של שר החוץ אביגדור ליברמן עד שנאלץ לפרוש בעקבות החשדות נגדו.
בן-אריה, הדובר כמה שפות, עוסק בספרות ותרגם כמה ספרים עבריים לרוסית.

פרשת השגריר

בשנת 2010 נחקר בן-אריה בחשד שבהיותו שגריר בבלארוס עדכן את חבר הכנסת אביגדור ליברמן אודות בקשה לסיוע בחקירות בעניינו אותה התבקש להעביר ממשרד המשפטים הישראלי לרשויות החוק בבלארוס. על פי החשד, עובדה זו סייעה לו לקבל את תפקיד השגריר בריגה. הפרשה זכתה לכינוי "פרשת השגריר".
בשנת 2012 הורשע בן-אריה בבית משפט במסגרת עסקת טיעון ונגזרו עליו 4 חודשי עבודות שירות.
שיטה כחלחלה

מין פולש

השיטה המכחילה משתלטת על מגוון בתי גידול בישראל, בחבל הים התיכוני, בחגורת הספר ובמדבר. מוקדים עיקריים של התפשטות המין הם שטחי חולות במישור החוף, כמו חולות אשדוד וחולות ניצנים; בתי גידול לחים, כמו שמורת עינות גיבתון; ושטחי חורש ים תיכוני באזור הרי יהודה. בנוסף, כמו מינים פולשים רבים אחרים, המין שכיח בצידי דרכים ובשטחים עזובים בתוך יישובים. באזור השרון, נוסעים בכביש החוף או ברכבת, יכולים לראות "יערות" של שיטה מכחילה בצידי הדרך. המין מהווה פולש חמור בארצות נוספות בעלות אקלים ים-תיכוני: בדרום אירופה, בקליפורניה ובדרום אפריקה. 
בתור מין פולש, השיטה המכחילה גורמת נזק רב לשטחים אליהם היא פולשת על ידי השתלטות על בית הגידול. 
למין מספר יכולות הגורמות לו להיות דומיננטי:
השיטה המכחילה מתרבה גם באמצעות זרעים וגם בצורה וגטטיבית; כמויות הזרעים המיוצרים הן אדירות.
כריתה של הפרט איננה הורגת אותו והוא צומח מחדש. גם שריפה איננה הורגת אותו ואף מקנה לו יתרון תחרותי על-פני מינים אחרים ואפילו עקירת הצמח בשלמותו אינה מספקת, משום שהוא מייצר בנק-זרעים בקרקע, העמיד למשך כ-50 שנה.
השיטה המכחילה מגיעה במהירות גבוהה יחסית לגיל בגרות רפרודוקטיבית.
השיטה המכחילה גורמת להצללה סביבה - כך שלמינים אחרים קשה להתפתח בקרבתה.
כמו לשאר מיני הקטניות, גם לשיטה המכחילה יכולת ייחודית לקיבוע חנקן אטמוספירי. תכונה זו גורמת לכך שהמין מסוגל לשרוד גם בקרקעות בהן כמות החנקן נמוכה.
לצמח מערכת שורשים עמוקה, חזקה ועמידה.
השיטה המכחילה מסוגלת לגדול בקרקעות לא יציבות (לדוגמה דיונות) ודלות בנוטריינטים.
תכונות אילו מקנות לשיטה המכחילה יכולת למנוע את גדילתם של מיני צמחים אחרים בקרבתה ולפגיעה קשה במגוון הביולוגי. האפקט חמור במיוחד בבתי גידול חוליים, בהם התפשטות השיטה המכחילה הביאה לשינוי דרסטי באחוזי כיסוי הצומח, ועקב כך לעצירת החולות הנודדים ולהצללה נרחבת - תופעות המשנות את בית הגידול לחלוטין. בית גידול אחר שנפגע קשות על ידי השיטה המכחילה הוא נחלים - השתלטות המין על גדות נחלים גורמת לקריסת הגדות ולפגיעה בתוואי הנחל. הסיבה היא שהשיטה מכחידה את הצומח הטבעי שיכול לתמוך בגדות הנחל בזמן שהיא עצמה לא מחזקת את גדות הנחל. בזמן שטפונות או סחף השיטה נעקרת וגדות הנחל נותרות יתומות מצמחים תומכים ומחזקים.
מיגור הפלישה של השיטה המכחילה בישראל מהווה משימה קשה ביותר. הקרן הקיימת משקיעה מאמצים רבים, כורתת ועוקרת אלפי עצי שיטה מדי שנה אולם התוצאות עדיין רחוקות מלהשביע רצון.
סטפ אפ 2: הרחובות

תקציר העלילה

אנדי (מגולמת על ידי בריאנה אביגן) היא רקדנית רחוב המתגוררת יחד עם האפוטרופוסית שלה, שרה, שגידלה אותה מאז שאימה נפטרה. בתחילת הסרט אנדי חברה בלהקת רקדני רחוב בשם "410" אשר ידועים לשמצה בבולטימור ומבוקשים על ידי המשטרה בשל מעשי ונדליזם והפרת הסדר הציבורי. שרה מכריחה את אנדי בתחילת הסרט לנטוש את 410. בהמשך, הידיד של אנדי טיילר גייג' משכנע את אנדי לנסות להתקבל לבית הספר לאמנויות במרילנד. אנדי עוברת את האודישן ומתקבלת לבית הספר אך מתקשה בהמשך להשתלב בבית הספר החדש. נחושה להוכיח את כישוריה, אנדי מקימה צוות רקדנים חדש הכולל מספר חברים לכיתה ובהם צ'ייס (מגולם על ידי רוברט הופמן), אשר נרשמים לתחרות ריקודי רחוב מחתרתית נחשבת בשם "הרחובות" ובהמשך יתחרו ברקדני הרחוב של 410.
שכול

שְׁכוֹל הוא מצב של אבל בו נמצא מי שיַלדוֹ מת. תחושה זו נחשבת קשה יותר מתחושת אבלות של אדם קרוב אחר, כגון בן משפחה או חבר, מכיוון שמקובל לחשוב שהאהבה הגדולה בעולם היא אהבת הורה לילדיו, ומותם בטרם עת הוא בלתי טבעי. אף שבדרך כלל מדובר בתגובה הרגשית, הרי שהדיון בשכול כולל גם היבטים פיזיים, קוגניטיביים, חברתיים ופילוסופיים. הורים שאיבדו את ילדיהם מכונים הורים שַׁכּוּלים.

התמודדות עם השכול

רגשות השכול קשים מאוד להכלה, והתמודדות איתם מצריכה משאבי נפש גדולים. כחלק מתהליך ההתמודדות עם השכול נהוג לבצע פעולות שונות גם לאחר סיום האבלות הרשמית.

הנצחה

פעולת התמודדות חשובה עם השכול היא פעולת הנצחה, שבה מנציחים את זכרונו של האדם האהוב בדרכים שונות. בפעולות אלו נרתמים הצער והכאב כמנוע לעשיה חיובית שמקדמת את החברה. רבים מבין המנציחים בוחרים להקים אנדרטת הנצחה. ישנם הבוחרים כי האנדרטה תהיה ספר זיכרון שבו מסופרים מעלותיו של האדם שנפטר. בעולם הישיבות ובאקדמיה מקובל להוציא ספר זיכרון של מאמרים בתחום מסוים, שמשתתפים בו אנשים הבולטים בתחום, בעיקר כאלה שהיו קרובים לנפטר. ישנם כאלו הבוחרים פעולות הנצחה אחרות כמו תרומות למוסדות תורניים או ארגוני צדקה וחסד.

קריסה תחת השכול

לעיתים ההתמודדות עם השכול איננה מצליחה. הכאב, התסכול והעצב גורמים לקריסה תחת משא השכול. במיוחד כאשר מדובר באירוע טראגי של מחלה קשה, תאונה או פיגוע המתרחשת לאדם צעיר שנפטר בטרם עת. במקרים כאלה הורים שכולים עלולים להסתגר ולהגיע למצב דיכאוני חמור,  הדורש התערבות וטיפול תרופתי ופסיכותרפי על מנת לחזור לחיי שגרה תקינים.

הזדקנות בצל השכול

במחקר שפורסם על ידי מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל בשנת 2018, נמצאה תחלואה עודפת בקרב ההורים השכולים המבוגרים בחלק מן המחלות, בהשוואה לאוכלוסייה הכללית המקבילה, ובחלק מן המחלות התחלואה דומה לאוכלוסייה הכללית. דיכאון ובעיות בשינה נמצאו בשכיחות גבוהה יותר בקרב ההורים השכולים המבוגרים. בנוסף לכך נמצא, כי בפריפריה שיעורי הנעזרים בשירותים הפורמליים ובבני משפחתם גבוהים יותר, ושכיחותן של תחושות בדידות ודיכאון נמוכה יותר, בהשוואה להורים שכולים מבוגרים הגרים במרכז הארץ. עם זאת, בפריפריה זקוקים ההורים לעזרה נוספת בניקיון, בטיפול אישי ובליווי או הסעה לטיפולים ולקניות.
קאסיו פרננדס

קריירה

קאסיו את הקריירה שלו בקנואס מהליגות הנמוכות בברזיל. בקיץ 2007 חתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. בקיץ 2009 חתם באתניקוס אחנס. לאחר שבעונת 2011/2012 איבד את מקומו בהרכב, במרץ 2012 חתם בצ'אנגצ'ון יטאי הסינית, בדצמבר 2012 שוחרר מהמועדון.
בקיץ 2013 הגיע לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה. ב-18 בינואר 2014 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול בני סכנין שהסתיים בתיקו 1-1. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המדינה, וב-31 ביולי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 1-1 נגד דינמו מוסקבה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
באוגוסט 2018 חזר לישראל וחתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית.
ב-11 ביולי 2019 קאסיו חתם בוילפיקואנסה מפורטוגל.
אלכסיי ליאונוב

ביוגרפיה

ליאונוב נולד בכפר ליסטביאנקה (Листвянка) שבסיביר (מחוז קמרובו). סיים את בית הספר לטייסי קרב בשנת 1957, ובשנת 1960 התקבל ליחידה להכנת הקוסמונאוטים הסובייטים.
ב-18 במרץ 1965 ביצע ליאונוב את "הליכת החלל" הראשונה בהיסטוריה, כאשר יצא אל מחוץ לחללית ווסחוד 2 (ברוסית: Восход-2, זריחה) לטיול שנמשך 12 דקות ו-9 שניות.
לאונוב עשה זאת שלושה שבועות לפני מקבילו האמריקאי, האסטרונאוט אד וייט. בתום ההליכה, נתקל ליאונוב בקושי להיכנס חזרה לחללית, מפני שלחץ האוויר בחליפת החלל שלבש ניפח אותה עד כדי כך שהיא לא התאימה לפתח הקפסולה. בסופו של דבר, הצליח ליאונוב להידחק חזרה בקושי רב, לאחר ששיחרר מהאוויר שבחליפה לחלל. בעקבות התקלה, התארכה המשימה, שהייתה מתוכננת להמשך 12 דקות, לכמעט 24 דקות. אין בנמצא תמונות טובות של הרגע ההיסטורי, משום שהמצלמה שהותקנה מחוץ לחללית נשארה במנעל-האוויר שהושלך לחלל.
בחזרתם לאטמוספירה ארעה תקלה נוספת, במערכת ההנחיה האוטומטית, שחייבה את הטייס פאבל בלייב (Павел Беляев) לנווט את החללית באופן ידני. כתוצאה מכך, נחתו הקוסמונאוטים כ-1,000 ק"מ מהיעד המתוכנן, ונאלצו לבלות יומיים בקור המקפיא של הרי אוראל. למעשה, הם שהו בהרים זמן ארוך יותר מאשר בחלל.
בשנת 1968 יוּעד ליאונוב לעמוד בראש הטיסה הרוסית המאוישת הראשונה סביב לירח, אך זו בוטלה לאחר שהאמריקאים הצליחו לבצע זאת לפניהם, בחללית אפולו 8.
בטיסתו הבאה לחלל, ב-15 ביולי 1975, פיקד ליאונוב על החללית סויוז 19 במסגרת משימה משותפת עם החללית האמריקאית אפולו, שהייתה הפעילות הרוסית-אמריקאית הראשונה בחלל.
בין השנים 1976 ו-1982 שימש גנרל לאונוב כסגן מנהל מרכז הקוסמונאוטים "גגארין" ואף שימש כעורך המעצב והקריקטוריסט של עיתון הקוסמונאוטים APOGEE.
כמחווה לקוסמונאוט, בחר סופר המדע הבדיוני, ארתור סי. קלארק בספרו "אודיסיאה 2: 2010" לקרוא לחללית הרוסית הראשונה שנשלחה לכוכב הלכת צדק בשם "אלכסיי ליאונוב".
הוא הופיע בהופעת קמע בסרט החלל הרוסי "מעבר לכוכבים".
באוקטובר 2019 הלך לעולמו, בן 85 היה במותו. הותיר אחריו אישה, סבטלנה ושתי בנות. נקבר בבית העלמין הצבאי הפדרלי להנצחה סמוך למיטישצ'י במחוז מוסקבה.
מרילין רמנובסקי

ביוגרפיה

רמנובסקי נולדה בפניקס, אריזונה. 
בתחרויות השחייה של המכביה השישית בשנת 1961 זכתה רמנובסקי במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:28.7 דקות, אחרי לינדזי מילר (5:15.1 דקות) ואלן ויילנד (5:24.5 דקות), שתיהן מארצות הברית. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:15.9 דקות 
באליפות ארצות הברית שנערכה באוגוסט 1962 זכתה רמנובסקי במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:56.9 דקות.

שיאנית עולם

בחודשים יולי-אוגוסט 1964 קבעה רמנובסקי שני שיא עולם חדשים במשחה ל-400 מטר חופשי. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (1964) שנערכו בניו יורק בסוף אוגוסט שיפרה רמנובסקי את שיאה העולמי והעמידה אותו על 4:39.5 דקות. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4:44.6 דקות ולא הצליחה לזכות בתואר, במדליית זהב זכתה וירג'יניה דנקל שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:43.3 דקות, ובמדליית ארד טרי סטיקלס (4:47.2 דקות) שתיהן מארצות הברית. בשלב המוקדמות היא קבעה את התוצאה המהירה בתחרות בשיא אולימפי חדש של 4:47.7 דקות.
רמנובסקי הגיעה לביקור קצר של שלושה ימים על מנת להשתתף באופן מיוחד בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת "גלית" ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965, לאחר שעזבה את המשלחת האמריקאית באמצע מסע באירופה. במכביה היא זכתה במדליית זהב, במשחה החזק שלה ל-400 מטר חופשי וקבעה שיא מכביה חדש של 4:54.4 דקותי קטי קול (5:04.4 דקות) וקרול אדלר (5:09.9 דקות), שתיהן מארצות הברית.

חייה האישיים

רמנובסקי קיבלה תואר ראשון מפומונה קולג' בבוטניקה-ביולוגיה בשנת 1969. בשנת 1972 היא סיימה תואר שני בזואולוגיה מאוניברסיטת טקסס שבאוסטין. היא קיבלה תואר דוקטור באקולוגיה ואתנולוגיה מאוניברסיטת וושינגטון בסיאטל בשנת 1982. הפוסט-דוקטורט שלה עוסק בנדידת ציפורים.

הנצחה

ב-1988 הונצחה רמנובסקי ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
נחש זרדים דרומי

מאפיינים

הנחש בעל גוף באורך 60–130 ס"מ וההבדלים בין המינים קטנים מאוד. הוא בעל קשקשים גדולים חומים עם פסים אופקיים על הפנים בצבע חום כהה, העוזרים לו להסוות בין הענפים. הוא מזכיר מעט את הנחשים מהסוגים Ahaetulla ,Oxybelis ו-Uromacer  שגם הם תת-ארסיים ומזכירים ענפים בצורתם וכן מזכירים מאוד את הבומסלנג שנחשב לקרוב רחוק שלהם. העיניים גדולות ביחס לראש והפנים מוארכות. הצוואר יכול להתנפח בשביל להרשים והם משתמשים בו להרשמת האויבים המעטים שלהם. השיניים הארסיות נמצאות במרכז הלסת ובעלות 2–3 ניבים הפונים אחורה והנחש צריך להזיז את הלסת הצידה כדי שהניבים יחדרו לבשר.
הנחש נפוץ בדרומה של אפריקה מדרום סומליה עד לנמיביה וצפונה של דרום אפריקה. הוא חי בין העצים והענפים הקטנים ומכאן קיבל את שמו. הנחש יומי ויחידאי. הוא ניזון בעיקר מלטאות כמו זיקיות ועוד לטאות עצים וכן מנחשים אחרים, עופות, ביצים ויונקים קטנים והטרף מאותר בעיקר על הקרקע. ההשפעה העיקרית של הארס היא דימום ופגיעה בקרישת דם וכן פגיעה ברקמות כמו שרירים, כליות ובמוח. הוא גורם גם לבחילות והקאות, כאבי ראש חזקים, האצת נשימה והתעלפויות ויכול להרוג אדם בוגר, אם כי זה לא נפוץ. הרוג ידוע מנחש זה הוא החוקר הגרמני רוברט מרטס (1894 – 1975).
שלג בשרב

אמנים משתתפים

עיבודים והפקה מוזיקלית: תומר בירן

ניהול רפרטואר: יעקב גלעד
גיטרות, מנדולינות: אבי סינגולדה
תופים: גלעד שמואלי
פסנתר, קלידים, תכנותים, תזמור: תומר בירן
בס: אבי יפרח
כלי מיתר: Eugine Orchestra 
כלי הקשה: רוני עיברין

קולות רקע: קובי אפללו (בשיר "כמה את יפה")
וסרפאל

מאפייני הטיל ופרטים טכניים

מערכת הוסרפאל הייתה מערכת הטילים המתקדמת ביותר שפותחה בגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. כמערכת המנסה ליירט מטרות הנעות במהירות גבוהה, כדי לפתחה היה צורך בתיאום רב בין מערכות האיכון והמערכות שעל גבי הטיל כדי להבטיח דיוק גבוה. הצורך בשיתוף הפעולה בין מהנדס האלקטרוניקה, מדען האווירודינמיקה, והמתמטיקאי המתמחה בבקרה היה הבולט ביותר בפרויקט זה.
ה-wasserfall היה במהותו גרסת נ"מ של טילי ה-V-2, וחלק איתו אותם מאפיינים צורניים וחומריים. כיוון שהטיל היה צריך לעוף רק אל גובהם של המפציצים התוקפים, והיה צריך ראש קרב קטן בהרבה כדי להרוס את אלו, הוא היה יכול להיות קטן בהרבה מה-V-2, בערך רבע בגודלו ממנו. הוא תוכנן כטיל על קולי במהירות של עד מאך 2 האמור ליירט מטוסים הנעים במהירות של 900km/h בגובה של 5 עד 20 ק"מ וברדיוס של עד 50 ק"מ. 
ניהוג הטיל היה מתוכנן להיות באמצעות שילוב של ניהוג וקטורי (הגאי סילון עשויי גרפיט, בדומה לטיל ה-V-2), וניהוג אווירודינמי, ועל כן וסרפאל כלל גם ארבעה כנפונים נוספים במרכזו כדי לספק יכולת תמרון נוספת. התוכנית הייתה להשתמש בניהוג וקטורי בתחילת מעוף הטיל כשמהירותו נמוכה, ולהחליף לניהוג אווירודינמי כשמהירות הטיל גבוהה מספיק. כטיל בעל מנוע דלק נוזלי, במהלך הפיתוח שלו צצו ונפתרו בעיות טכניות רבות המאפיינות את סוג הטילים הזה; ביניהם הבעיה של השפעת תמרון הטיל וכוחות ה-G הגבוהים (תאוצות רדיאליות גבוהות) שהוא חווה על קצב זרימת הדלק ממאגר הדלק למנוע, בעיה שנפתרה על ידי Werner Dahm בדרך מתוחכמת.
ההנחיה הייתה באמצעות שליטה מרחוק באמצעות קשר רדיו, לשימוש כנגד מטרות באור יום, אולם שימוש בו בלילה היה משמעותית מורכב יותר, כיוון שגם הטיל וגם המטרה לא נראו בקלות. לתפקיד זה מערכת חדשה שנקראה Rheinland הייתה תחת פיתוח. Rhainland כללה יחידה מכ"ם לעקיבה אחר המטרה וטרנספונדר על הטיל כדי למקם אותו במהלך מעופו, אשר איתותו נקרא על ידי גלאי כיוון מקור רדיו (Radio direction finder) על הקרקע. מסלול הטיל היה מורכב משלושה שלבים: השלב הראשון היה שיגור וטיסה אנכית שארכה כ-6 שניות, השלב השני היה פאזת מעבר קריטית הנשלטת על ידי מחשב (שכונה Einlink-Rechner) ומהותה היא המעבר מתנועה אנכית למסלול עקום הנמשך עד להגעתו של הטיל לקו המחבר בין התחנה למטרה בצורה האופטימלית (כלומר מבלי לדרוש תמרונים עודפים מהטיל; המחשב צריך לחשב מסלול כזה שעם סיום הפאזה השנייה הטיל לא יחרוג מקו הראייה בה ברגע שהוא מגיע אליו), ואילו השלב השלישי היה נשלט מהקרקע ובמהלכו הטיל היה נמצא כל העת על קו הראייה למטרה (הנחיה דרך קו ראייה), כך שקו הראייה הנחה את הטיל אל עבר נקודת היירוט.
התכנון המקורי של הטיל דרש ראש קרב של 100kg, אולם בגלל בעיות בדיוק הוא הוחלף בראש קרב גדול בהרבה (306kg) המבוסס על חומר נפץ נוזלי. הרעיון היה ליצור פיצוץ ברדיוס גדול במרכז זרם המפציצים של האויב, אשר יוכל להוריד כמה מטוסים בעבור כל טיל שנורה. לשימוש באור יום המפעיל היה יכול לפוצץ את חומר הנפץ בשליטה מרחוק (באמצעות כפתור "מיוחד" מסוים).
קופיצ'ינצה

תולדות היישוב

העיירה נזכרת לראשונה בשנת 1340, ובשנת 1564 הוענקו לה זכויות עיר. בין השנים 1672 ו-1699 נשלטה העיירה בידי האימפריה העותמאנית.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח פולין הקונגרסאית.

יהודי קופיצ'ינצה

יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-17. בסוף המאה ה-19 הקים בה האדמו"ר יצחק מאיר העשיל את חסידות קופיטשניץ.
בשנת 1920 פרעו ביהודי העיירה גייסותיו של סימון פטליורה, תוך רצח מספר יהודים ואונס נשים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מוסדות חינוך ותרבות יהודיים, תוך פעילות ציונית ערה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם האוקראינים. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

בשואה

ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ולמחרת ביצעו האוקראינים מעשי השפלה, התעללות ורצח ביהודיה. כעבור מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, וכן הועלו באש בתי הכנסת בעיירה. מסתיו 1941 נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה במחנות עבודה, ובתחילת 1942 הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-3,120 איש.
ב-30 בספטמבר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה אלימה בעיירה, בה כ-50 יהודים נרצחו במקום, כ-70 הועברו למחנה ינובסקה וכ-1,000 שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן רוכזו יהודי העיירה הנותרים בגטו שהוקם בה, אליו הובאו יהודים רבים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,900 איש.
ב-15 באפריל 1943 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבורות ירי ביער סמוך. לאחר מכן, צומצם שטח הגטו שבעיירה, ובד בבד, הובאו אליו יהודים נוספים מהסביבה.
באקציה נוספת, בת מספר ימים, שנערכה בגטו בתחילת יוני 1943, נרצחו רוב יושביו בבורות ירי בידי שוטרים גרמנים. מספר יהודים הצליחו להימלט מהטבח בסיוע פרטיזנים מקומיים.
ב-12 ביוני 1943 הועברו כ-400 יהודים מהגטו שבעיירה לגטו צ'ורטקוב, ושם נספו עם יתר יהודי המקום. כ-600 יהודים שנותרו בגטו שבעיירה ובחוות חקלאיות בסביבתה נרצחו ב-20 ביולי 1943, תוך עריכת מצוד קפדני אחר יהודים מסתתרים בעיירה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה, עקב איומים מצד אוקראינים לאומנים.