google/wiki40b huggingface dataset:
שלמה בכור חוצין

הרב שלמה בכור חוצין (רשב"ח ; 1843-1892) היה פוסק, פייטן, עיתונאי, מתרגם, בעל בית דפוס ובין בולטי הרבנים בבבל במחצית השנייה של המאה ה-19.

ביוגרפיה

נולד בבגדאד בשנת 1843 (ה'תר"ד) כבן למשפחת רבנים מיוחסת, מצאצאיו של הרב צדקה חוצין הראשון. בצעירותו למד בישיבת מדרש בית זלכה, ונמנה עם תלמידיו של הרב עבדאללה סומך.  
תחומי העניין שלו היו רבים, והוא עסק בפעילויות מגוונות לאורך חייו. בין היתר, נהג לכתוב באופן קבוע לעיתונות העברית של התקופה, כולל לעיתונים שהתפרסמו בבגדאד, הודו, ארץ ישראל ומזרח אירופה. לאורך השנים כתב למעלה מ-150 מאמרים לעיתונים שונים, כולל הלבנון, המגיד, הצפירה, החבצלת, הדובר (בגדאד), המבשר (כלכותה) ועוד. מאמריו עסקו בנושאים מגוונים, כגון חיי הקהילות היהודיות בעיראק, כורדיסטן ופרס, הלכה, מוסר, תרבות, פוליטיקה עולמית וענייני השעה. מאמריו הם מקור לידע רב על קורות היהודים באזור עיראק ופרס של זמנו, חייהם התרבותיים ורדיפות כנגדם. במאמריו הוא ביטא גישה המשלבת בין קבלת ערכים משכיליים ומודרניים לבין שמירה על המסורת.
בתחום החינוך שימש כמנהל "מדרש תלמוד תורה״ בבגדאד, וכן שימש לתקופה כמורה לתלמוד בבית הספר של כי"ח בעיר. עוד שימש כראש סניף "חברת שומרי תורה" וסגן נשיא "חברת שומרי מצווה" בבגדאד. כפוסק קיבל אליו שאלות הלכתיות מרחבי עיראק, וכן מהקהילה היהודית-בגדאדית בהודו וארצות נוספות.
בשנת 1867 הקים בית דפוס עברי בבגדאד (בית הדפוס העברי השלישי שהוקם בעיר), שהמשיך לפעול על ידי בנו גם לאחר מותו. בין הספרים שהדפיס נכללים קבצים של סיפורי מעשיות שליקט וקיבץ לשלושה ספרים, ועוסקים במוסר וטוהר המידות. בנוסף לבית הדפוס היה בעל בית מסחר לספרים עבריים בבגדאד, ושימש בתור הנציג המקומי של חברת מקיצי נרדמים. כחלק מתפקידו פעל להפיץ מנויים של עיתונים עבריים שונים (כגון המגיד) בקרב יהודי בגדאד. הוא שאף להקים כתב עת דו לשוני עברי-ערבי בבגדאד, אך לא הצליח לקבל רישיון לכך מהשלטונות העות'מאנים.
לאורך השנים תרגם כתבים שונים מעברית לערבית יהודית, כולל חלקים מההגדה של פסח ומהסידור. 
הלך לעולמו ב-29 בספטמבר 1892 (ח' תשרי ה'תרנ"ג) בגיל 49, ונקבר בבגדאד.
משרד הרכבות של סין

היסטוריה

קודמו של משרד הרכבות היה משרד הדואר והתקשורת שהיה קיים במתכונות שונות מאז שושלת צ'ינג ולאחר הקמת הרפובליקה.

אגרות חוב

המשרד, ששימש כתאגיד בשוק החובות, מכר אגרות חוב של 60 מיליארד יואן בשנת 2007. לקראת שנת 2009 תכנן המשרד למכור אג"ח בנייה בשווי של 100 מיליארד יואן לפחות (14.6 מיליארד דולר) כדי לממן הרחבה גדולה של רשת הרכבות במדינה.
גרשה

גרשׂה הייתה עיר קדומה בפרובינקיה יהודה, הנזכרת בכתביו של יוסף בן מתתיהו. אין לבלבלה עם העיר גרסה שבעבר הירדן, אחת מערי הדקאפוליס.
גרשׂה נזכרת תחילה כעיר שכבש אספסיאנוס, באמצעות הטריבון לוקיוס אניוס, בעת המרד הגדול. יוספוס מתאר כיצד לאחר חסימת הגישה לירושלים ממזרח וממערב, באמצעות הקמת מחנות צבאיים רומיים ביריחו ובחדיד, בהתאמה, חפץ אספסיאנוס בחסימת הגישה לירושלים גם מאזור ההר, ועל כן, שלח חיל פרשים ורגלים רבים לגרשׂה, הרג בה כאלף גברים יהודים, לקח את משפחותיהם בשבי, ולאחר מכן הצית את בתיה.
באזכור נוסף, מציין יוספוס כי מוצאו של שמעון בר גיורא, ממפקדי המרד הגדול, היה מגרשׂה. מכיוון שבאותו אזכור מציין יוספוס כי שמעון בר גיורא פעל תחילה במחוז עקרבת, מזוהה גרשׂה עם הכפר הערבי ג'וריש, הנמצא כ-3 ק"מ דרומית מערבית לכפר הערבי עקרבה, המשמר את שמה של עקרבת הקדומה.
באטמן לנצח

עלילה

באטמן (ואל קילמר) מונע מדו-פרצוף (טומי לי ג'ונס), שזהותו האמיתית היא הארווי דנט, התובע המחוזי לשעבר של גות'אם סיטי שפניו התעוותו, לחטוף אזרח במהלך שוד בנק. אך לרוע המזל דו-פרצוף מצליח להימלט. ביינתים, אדוארד ניגמה (ג'ים קארי), חוקר בתעשיות וויין מפתח מכשיר המקרין שידור טלוויזיה לתוך המוח. אחרי שהוא מציע לברוס ויין לפתח את המכשיר, הוא נענה בשלילה ועל כן הוא רוצה להתנקם בברוס.
לאחר שברוס פוגש את הפסיכולוגית ד"ר צ'ייס מרידיאן (ניקול קידמן), הוא מזמין אותה לאירוע צדקה בקרקס. דו-פרצוף וכנופיתו פורצים למופע ומנסים לחשוף את זהותו האמיתית של באטמן. לאחר שדו-פרצוף מטיל פצצה באולם, משפחת גרייסון, משפחת אקרובטים, מוציאה את הפצצה מן האולם. אך כל בני המשפחה נהרגים חוץ מהבן הצעיר דיק (כריס אודונל). ברוס שחש אחראי לגורלו של דיק מזמין אותו להישאר באחוזתו. דיק מספר לברוס על רצונו להרוג את דו-פרצוף כנקמה על מות משפחתו. כשדיק מגלה שברוס הוא באטמן הוא קורא לעצמו "רובין" והוא רוצה להפוך להיות עוזרו של באטמן.
ביינתים, אדוארד נהפך להיות פושע בשם איש החידות והוא אף מתחבר עם דו-פרצוף, כדי שהלה יממן את פיתוח, ייצור ושיווק ההמצאה שלו. הוא הופך את הזרם של מכשיר ההקרנה, ומצליח לשאוב לתוכו מחשבות של אנשים. במהלך מסיבה שאדוארד אירגן, הוא מצליח לגלות שברוס הוא למעשה באטמן. הוא ודו-פרצוף כמעט הורגים אותו, אך רובין מצליח לחלץ אותו. מאוחר יותר, שניהם מתגנבים לאחוזתו של ברוס, מעלפים אותו, מפוצצים את מערת העטלף וחוטפים את צ'ייס.
לאחר שבאטמן הצליח לפצח את כל חידותיו של איש החידות, ומגלה שהוא אדוארד ניגמה, הוא ורובין טסים ביחד לאי של ניגמה כדי להציל את צ'ייס. רובין מתעמת עם דו-פרצוף וכמעט הורג אותו, אך מציל אותו ברגע האחרון. דו-פרצוף מנצל זאת ותופס את רובין באיומי אקדח. באטמן מצליח לטפס לראש המגדל שבנה איש החידות ושם הוא מגלה שאיש החידות מציב בפניו "חידה" קשה במיוחד: עליו לבחור להציל או את צ'ייס או את רובין, אך לא את שניהם. באטמן משמיד את מכשיר ההקרנה הענק של איש החידות ומצליח להציל גם את רובין וגם את צ'ייס. לבסוף, הם מצליחים להרוג את דו-פרצוף, אך איש החידות נכנס לבית משוגעים שם הוא חושב שהוא באטמן.

ביקורת והכנסות

הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 44% בהתבסס על 55 מבקרים. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-52.78 מיליון דולר. נכון ל-2011 הסרט הכניס כ-184,031,112 בארצות הברית וכ-152,498,032 מחוץ לארצות הברית. הסרט הפך להיות הסרט השני הכי מכניס בארצות הברית לשנת 1995 (אחרי צעצוע של סיפור) ובמקום השישי בסרטים הכי מכניסים ברחבי העולם.
יהונתן אבלמן

ביוגרפיה

נולד לרב אברהם אבא יצחק אבלמן בעיר וילאן שבמחוז קובנה, שבה כיהן כרב אבי אמו המכונה על שם עירו "ר' יעקב ווילאנער", עד עלייתו לארץ ישראל. בגיל 15 נסע לאיישישוק ללמוד ב"קיבוץ" המפורסם שהיה בעיר. לאחר ארבע שנים, נסע להמשך לימודיו בווילנה. נישא לשפרינצא בת הרב אברהם אבא לווינזון, השדכנית הייתה אסתר ליפקין, רעיית רבי ישראל מסלנט, לפי המלצת חתנה רבי אליהו אליעזר גרודזנסקי המו"צ הראשי בווילנה שהיה דודה של הכלה והכיר את החתן.
לאחר נישואיו למד בווילנה שנתיים רצופות בחברותא עם רבי ישראל מסלנט, שקבע את מושבו בתקופה זו ב"קלויז יאגיכעס". בהיותו בן 24 התמנה כרבה של חורושץ הסמוכה לביאליסטוק לפי הוראת רבה של ביאליסטוק, רבי יום טוב ליפמן הלפרין, שהתבקש לכך בידי מחותנו רבי ישראל מסלנט. כעבור 6 שנים, בהיותו בן שלושים, התמנה כדיין בלשכת הדיינים הקהילתית בביאליסטוק. הוא התפרסם כלמדן ישר, ורבים הגיעו לביאליסטוק כדי לדבר עמו בסוגיות מוקשות.
גם לאחר שהתמנה כאב בית דין בביאליסטוק, המשיך לפעול בזירה הציבורית ודאג לחלשים בחברה. כותבי תולדותיו מציינים את נעימות התנהגותו בהתאם לעקרונות תנועת המוסר, והקפדתו ליצור תחושה נעימה אצל כל הבאים עמו במגע. 
בשנתיים האחרונות לחייו חלה במחלת לב ובבוקר יום ראשון, ט"ז באדר ה'תרס"ג, 15 במרץ 1903, התמוטט ונפטר. הוא הובא לקבורה בהלוויה המונית בביאליסטוק, ביום שלישי שלאחר פטירתו. כתביו הובאו לבית הדפוס בידי בניו.
דרוזים ראשונים בתפקידים ציבוריים בישראל

בכנסת

הדרוזים נהנים מייצוג יתר בכנסת. במהלך כהונת הכנסת השמונה עשרה הגיע ייצוגם לשיא של שישה חברי כנסת, פי שניים וחצי משיעורם באוכלוסייה. חבר הכנסת הדרוזי הראשון היה ג'בר מועדי, שכיהן בכנסת השנייה ובהמשך גם בכנסת השלישית ובכנסות 5–9.
ללא עקבות (סדרת טלוויזיה)

עונה ראשונה

צוות איתור הנעדרים של סניף ה-FBI מורכב מהבוס, ג'ק מלון, והצוות שלו: ויויאן ג'ונסון, דני טיילור וסמנתה ספייד. מרטין פיצג'ראלד מצטרף לצוות בתחילת העונה הראשונה. בנוסף לעבודתו עבור ה-FBI, ג'ק מנסה להיות אב ראוי לבנותיו ולהתמודד עם הפרידה מאשתו. סמתנה מנסה להתגבר על רומן סודי שהיה לה עם ג'ק. מרטין מנסה להסתגל להיותו חבר צוות חדש בצוות מגובש היטב. אביו הוא סגן המנהל של ה-FBI, מה שגורם למרטין לחשוש כי הוא יזכה ליחס מועדף.

עונה שנייה

כאשר הצוות ממשיך במשימת איתור הנעדרים ג'ק ואשתו מחליטים להתגרש, בזמן שג'ק צריך לדאוג גם לאביו (מגולם על ידי מרטין לנדאו) החולה במחלת אלצהיימר. בעונה זו מתגלה מידע נוסף על העבר של הדמויות השונות, כולל העובדה שמרטין גדל אצל דודתו ודודו, וכן שדני הוא יתום שאחיו (אלכס פרננדז) הוא עבריין מורשע. מרטין יורה ופוצע באופן אנוש אדם שהתגרה בו, והוא וויויאן חייבים לשמור על שתיקה כדי לא לאבד את משרתם. ג'ק עושה ניסיון אחרון להציל את נישואיו בכך שהוא עובר לשיקגו, וויויאן זוכה לקידום וממלאת את תפקידו. אולם, בפרק האחרון של העונה אשתו עוזבת אותו ולוקחת איתה את שתי הבנות שלהם.

עונה שלישית

ויויאן חוזרת לתפקידה הקודם כאשר ג'ק מקבל את עבודתו בחזרה, והדבר גורם למתחים שונים בקרב הצוות. היא חווה גם בעיות בלב המסכנות את חייה והקריירה שלה, ונאלצת לעבור ניתוח מסוכן. מרטין וסמנתה מתחילים לנהל רומן סודי, אך הוא מסתיים בצורה רעה. ג'ק נאלץ להיאבק באשתו על המשמורת של בנותיהם. דני נאלץ להתמודד עם עברו הטראומתי ועם אחיו החריג. העונה מסתיימת כאשר רוצח שכיר פותח בירי על מכונית שבה נוסעים מרטין ודני, בזמן שהם מובילים בה אסיר.

עונה רביעית

לאחר שהוא שורד בקושי את המתקפה שנפתחה עליו בסוף העונה השלישית, מרטין נאלץ להתמודד עם ההשפעות ארוכות הטווח של פצעי הירי ואילו דני נאלץ להתמודד עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית. אל הצוות מצטרפת חברה חדשה בשם אלנה דלגאדו, שבעבר הייתה שוטרת במשטרת ניו יורק. לאלנה יש קשר מסוים לדני, ומהותו לא מתבררת עד לעונה החמישית. מרטין סובל מהתמכרות למשככי כאבים, וג'ק מתחיל לנהל רומן עם אלמנתו של אחד ממדריכיו לשעבר שנהרג במסגרת תפקידו.

עונה חמישית

חברתו של ג'ק מפילה את תינוקה ומחליטה לסיים את מערכת היחסים ביניהם. דני ואלנה מתחילים לצאת, בזמן שבעלה לשעבר (קרלוס) תובע לקבל את המשמורת על בתם היחידה (סופיה) ומאוחר יותר חוטף את בתם. בעונה זו מתגלה מידע נוסף על עברה הקשה של סמנתה, כולל מערכת היחסים המתוחה בינה לבין אמה ואחותה. ג'ק נחטף ומעונה על ידי אשה פסיכוטית, אך נראה כי הדבר כמעט ולא משפיע עליו. קרלוס משתחרר בסוף העונה, דבר הגורם לצוות לחשוש לביטחונה של אלנה, בזמן שחוטף סדרתי מתחיל לרדוף אשה צעירה.

עונה שישית

ויויאן מתמנה לתפקיד ראש כוח המשימה לאיתור החוטף הסדרתי, ונראה כי הוא חלק מקבוצת אנשים הסוחרת בבני אדם למטרות יחסי מין. ג'ק מתחיל להתייחס לחשודים בקשיחות רבה על מנת לגרום להם להודות, וככל הנראה התנהגות זו נובעת מהפרעת דחק פוסט-טראומטית. סמנתה מגלה שהיא בהריון כתוצאה מיחסי-מין חד פעמיים עם מוזג בשם בריאן. ג'ק וצוותו עובדים ביחד עם גיל גריסום (מהסדרה CSI) בפרק "Where and Why", והם מנסים לאתר רוצח סדרתי שעשוי להיות החוטף של ילד שנעלם לפני שש שנים.
נאהבים

רקע היסטורי

הרקע ההיסטורי לעלילה הנו מלחמה אפוקליפטית שהתרחשה בעבר בין תושבי כדור הארץ לבין מתיישבים על המאדים. במהלך מלחמה זו הושמדו רוב תושבי כדור הארץ באמצעות נשק ביולוגי, ולאחר מכן רוב תושבי המאדים. על פני כדור הארץ נותרו מספר קטן מאוד של ניצולים, למעט מספר אזורים חריגים שלא נפגעו כלל ומהם התפתחה האנושות מחדש: איי הוואי, איסלנד וישראל. המדינות שלא נפגעו השתלטו על שטחי כדור הארץ ויצרו מערך כוחות חדש, הכולל שני מוקדי כוח ראשיים: ברית הייג'אק והרפובליקות הישראליות.

הרקע לעלילה

העלילה מתרחשת בקרב אנשי ברית הייג'אק. מדינת הייג'אק היא מדינה דתית טוטליטארית המפעילה על אזרחיה שיטות של דיכוי ושליטה המוכרות מההיסטוריה של גרמניה הנאצית וברית המועצות, כאשר האידאולוגיה המצדיקה את מערך השלטון הנה דת שפותחה על ידי נביא בשם סיגמן, דת שנועדה מלכתחילה להשיג שליטה בתושבי המדינה על ידי הצדקת שלטון טרור והצגת כל מתנגד אפשרי כחוטא. המדינה שולטת לחלוטין בחיי אזרחיה – מחינוכם כילדים והתנייתם לשיטות המדינה, בחירת מקצוע עבורם, בחירת בן/בת זוג וכן הלאה.
עלילת הספר עוסקת בחבר במשלחת לכוכב לכת דמוי ארץ שהתגלה במרחק 40 שנות אור. משימת המשלחת הנה מחקר ביולוגי שיאפשר פיתוח נשק להשמדת כל תושבי הכוכב על מנת לאכלסו על ידי אזרחים מברית הייג'אק.

הפלנטה, המכונה כמועוץ, הנה פלנטה בה עיקר בעלי החיים התפתחו מחרקים, בהם מספר גזעים תבוניים. יחד עם זאת, התקיימו בעבר הרחוק על הפלנטה יונקים דמויי אדם, ומחקרם מהווה את הכיסוי לפעילות האמיתית של המשלחת.

גזעים

בני אדם - במובנו המוכר. 
חפשפושים - חייזרים חרקים. זהו גזע תבוני לחלוטין, אך ברמת התפתחות טכנולוגית נמוכה יחסית – רמה המזכירה את סוף המחצית הראשונה של המאה ה-20. החפשפושים עולים על בני אדם ביכולתם לקרוא שפת גוף ואף במידה מסוימת לזהות מצבי רוח וכוונות נסתרות כתוצאה מרגישות רבה לריחות ופרומונים.
לאליתה – חייזרים מפריקי רגל מדומים. זהו מין טפילי לדמויי האדם אשר שרד על הפלנטה על אף שדמויי האדם נכחדו. זהו גזע תבוני בעל אינטליגנציה גבוהה, המורכב מנקבות בלבד. בנות הגזע עשויות בתנאים מסוימים לחיות זמן רב מאוד – מאות ואף אלפי שנים.

בנוסף, מאוכלסת הפלנטה בצורות חיים רבות נוספות, רובן חרקים.

דמויות ראשיות

האל יארו – הפרוטגוניסט. יארו הוא תושב ברית הייג'אק שמקצועו מכיל אלמנט של התמחות כללית. כתוצאה מכך הוא נחשף למידע רב ומגוון – הרבה מעל למה שהמשטר מרשה לאזרחים רגילים. עובדה זו ונטייתו הטבעית גורמות לו למתח פנימי רב ואי יכולת להסתדר עם התכתיבים של המדינה. יארו מצורף למשלחת בשל העובדה כי חברי המשלחת לא ישובו לכדור הארץ, תוצאה של המסע במהירות האור, דבר שהופך אותו כטיפוס "גבולי" לאזרח שהמדינה מעדיפה לוותר עליו.
פורנסן – ה"גאפט" של יארו – משגיח תקינות דתי/פוליטי. 
פובו – חפשפוש. במקצועו הוא מעין פסיכולוג, ממונה מטעם החפשפושים על תרגום בין השפות.
ז'אנט - לאליתה הסוחפת את האל יארו לרומן אסור.

תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי המתרגם אריאל כהן, וראה אור בהוצאת זמורה-ביתן-מודן, תל אביב 1979.
פרנצ'סקו בוטיצ'יני

קורות חייו

המידע על חיי בוטיצ'יני הוא קלוש. אביו, ג'ובאני דומניקו, היה צייר של קלפי משחק. פרנצ'סקו עצמו למד אצל קוזימו רוסלי ואנדריאה דל ורוקיו. לאחר מכן עבד תקופה קצרה כעוזר של נרי דה ביצ'י (Neri di Bicci). לאחר מכן הקים סדנה משלו. עבודתו המתועדת היחידה היא ה-tabernacle באמפולי שהוזמנה ב-1484. בנו רפאלו היה צייר אף הוא. בתחילה עבד כעוזר בסדנה של אביו, אותה גם ירש לאחר מות האב. בוטיצ'יני נפטר בפירנצה ב-22 ביולי 1497.

יצירתו

סגנונו האמנותי של בוטיצ'יני הושפע ממספר אמנים בני תקופתו, ביניהם: ורוקיו, בוטיצ'לי, פיליפינו ליפי ופייטרו פרוג'ינו, כתוצאה מכך יש חוקרים המגדירים את סגנונו כאקלקטי.

גילויו מחדש

דמותו של בוטיצ'יני כמעט ונשכחה במשך הדורות, אולי בגלל סגנונו האקלקטי. יצירותיו יוחסו לאמנים אנונימיים או לאמנים מפורסמים יותר מבני תקופתו. לדוגמה, "טוביה ושלושת המלאכים" שבגלריה אופיצי שויכה בעבר לורוקיו, "סבסטיאן הקדוש" שבמטרופוליטן שויכה בעבר ל- Andrea del Castagno. בוטיצ'יני התגלה מחדש רק החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19.
תערוכה מוקדשת לבוטיצ'יני, ובמיוחד ל"עלית מרים לשמים" נערכה בגלריה הלאומית בלונדון בין ה-4 בנובמבר 2015 ל-26 במרץ 2016.
קרל פון פישר-טרויינפלד

תחילת דרכו

פישר-טרויינפלד נולד ב-31 במרץ 1885 בעיר פלנסבורג שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. מצד אביו הוא היה נצר למשפחת אצולה, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים מליבק. ב-1904 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולמד באקדמיית המלחמה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 השתתף בקרבות ואף נפצע, ובדצמבר 1915 הועבר למטכ"ל ושמש כאחד מאנשי צוותו של אריך לודנדורף. על חלקו במלחמה הוא קבל את צלב הברזל מחלקה שנייה, ואת עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות. עם סיום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הפך טרויינפלד למנהיג מיליציה שפעלה באזור המבורג. ב-5 ביוני 1919 נישא ללאונורה ניומן. הוא המשיך לשמור על קשר עם לודנדורף, וב-1922 הציג אותו לודנדורף בפני אדולף היטלר שבאותו זמן החל לתכנן את הפוטש במרתף הבירה. היטלר תכנן שלאחר שהקושרים ישתלטו על בוואריה, ינועו המיליציות של טרויינפלד מהמבורג דרך סקסוניה, ויחברו אל הכוחות של היטלר ולודנדורף שיעלו על ברלין. לאחר כישלון הפוטש וכישלונו של לודנדורף בבחירות ב-1925 נעכרו היחסים בינו לבין היטלר, וטרויינפלד היה זה שקישר בין היטלר לבינו. באותה תקופה טרויינפלד פתח חברת ייבוא, אולם היא פשטה את הרגל ב-1929. בדצמבר 1938, לאחר עליית הנאצים לשלטון, קיבל טרויינפלד דרגה של מיור בצבא, ובאפריל 1939 הצטרף לאס אס וקיבל את מספר החבר 323.792. בטופס ההצטרפות שלו הוא האשים בין היתר את היהודים והבונים החופשיים בקריסת החברה שלו. עם זאת הוא לא היה חבר במפלגה הנאצית עד ה-10 בינואר 1945.

אחריתו

לאחר סיום המלחמה נפל טרויינפלד בשבי צבא ארצות הברית. הוא התאבד במחנה שבויים בעיר גיסן ב-6 ביוני 1946 בגיל 61.
חסידות ראדומסק

חסידות ראדומסק היא חסידות שנוסדה בעיירה ראדומסק שבפולין באמצע המאה התשע עשרה וראשיה היו האדמו"רים למשפחת רבינוביץ.

האדמו"ר רבי שלמה חנוך הכהן

רבי שלמה חנוך הכהן רבינוביץ היה עשיר וייסד רשת של שלושים ושש ישיבות ברחבי פולין בשם "כתר תורה".
בתו היחידה, רייזל, נישאה לרבי דוד משה רבינוביץ, שהיה בן דודו האדמו"ר רבי נתן נחום רבינוביץ מקרימילוב. הרב דוד משה שימש כראש רשת הישיבות והיה מועמד לעמוד בראש ישיבת חכמי לובלין אחר פטירת הרב מאיר שפירא. נולד להם בן יחיד, אברהם אלימלך יחזקאל אהרן, שנפטר בהיותו בגיל ארבע ונטמן בבית החיים בעיר סוסנוביץ.
כאשר ניסו חסידיו להבריחו מאירופה בשנת ת"ש דרך איטליה השיב: "רצוני להיות עם כל היהודים". לאחר שהגרמנים התעללו בו קשות הועבר לגטו ורשה, שם חי במסתור בדירת אחד מחסידיו, עד שקיבלו הגרמנים מידע על מקומו, באו לביתו וירו בו, בבתו ובחתנו, בפתח ביתם. כשהתפרצו לביתו וציווהו לרדת לרחוב עם כל בני משפחתו סירב בתוקף ואמר להם: "רצוני למות בביתי ולא באשפתות שדה". ירו והמיתו אותו ואת כל בני משפחתו, בן 58 היה במותו. עם הירצחו בי"ח באב תש"ב נפסקה שושלת האדמו"רות.

החסידות אחר השואה

לאחר השואה פנו חסידי ראדומסק בניו יורק אל רבי אברהם ישכר אנגלרד, מצאצאי שושלת ראדומסק, שכיהן אז כרב קהילת סוסנוביץ (ולימים האדמו"ר מראדזין בבני ברק), וקיבלוהו כרבם. בעזרתו נפתח בית מדרש לחסידי ראדומסק בשכונת בורו פארק. הוא ערך לעיתים טישים בבית מדרש זה.
החסידים בישראל הכתירו בשנת תשכ"ז לאדמו"ר את הרב מנחם שלמה בורנשטיין, שכבר כיהן כאדמו"ר מסוכטשוב וכרבה של שכונת יד אליהו בתל אביב. הוא פתח בית מדרש וכולל ברחוב ירושלים בני ברק, וכן הקים בית מדרש בנתניה, אולם שנתיים לאחר הכתרתו, בכ"ז באב ה'תשכ"ט, נהרג בתאונת דרכים. בנו, רבי אברהם נתן בורנשטיין (חתנו של הרב מרדכי אוירבך, רב קהילת "אביר יעקב" בתל אביב), הוא רבם של חסידי ראדומסק בבני ברק. כראש הכולל כיהן בעבר הרב יוסף הכהן פלשניצקי וכיום הרב חיים פנחס בניש.
בעיר בת ים פועל בית הכנסת "כתר תורה ראדומסק" מיסודו של ירחמיאל וייסלר. בירושלים פעלה במשך שנים ספורות ישיבת "כתר תורה", בראשות הרב משה בונם קראוס.
בית המדרש של חסידי ראדומסק בבורו פארק ממשיך לפעול בראשות הרב יהודה לייביש פראנד. כוללים הקשורים לחסידות נמצאים גם במונטריאול ובלייקווד. במשך שנים ספורות התקיימה ישיבת "כתר תורה" בבית המדרש בבורו פארק, בראשות הרב ליבוש פרוינד.
אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל

אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל (בעבר: אגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל או אגודת הסופרים העבריים) היא אגודה מקצועית של הסופרים והמשוררים כותבי העברית בישראל (קיימות בישראל גם אגודות של סופרים כותבי שפות אחרות, כגון ערבית) והיא מקבילה לאיגוד כללי של סופרים בישראל.

היסטוריה

האגודה הוקמה בתל אביב בשנת 1921 על ידי חיים נחמן ביאליק, באספה הראשונה השתתפו כ-70 סופרים ונחום סוקולוב נבחר לנשיא כבוד. באותו מעמד נבחרו כדירקטורים לוועד האגודה: חיים נחמן ביאליק, אחד העם, מרדכי בן הלל הכהן, יעקב פיכמן, אשר ברש, אהרן אברהם קבק ואלכסנדר זיסקינד רבינוביץ'.
ב-1928 נבחר חיים נחמן ביאליק לנשיא האגודה, תפקיד שמילא עד שנפטר ב-1934.
ב-1938 נבחר שאול טשרניחובסקי להחליפו בתפקיד נשיא האגודה,  תפקיד שמילא עד שנפטר ב-1943.
ב-1958 נבחר דב חומסקי, תפקיד שמילא עד 1974.
ארכיון האגודה נקרא "גנזים", ומטרתו שימור המורשת הספרותית בשפה העברית. האגודה מוציאה לאור ירחון ספרותי בשם "מאזנים". בית האגודה הוא "בית הסופר" בתל אביב, הקרוי על שם שאול טשרניחובסקי, ובו שוכנים הארכיון ומערכת הירחון של האגודה.

תנאי הקבלה לאגודה

במקור חברות באגודה הייתה מותנית בכתיבת שני ספרים בשפה העברית. בתחילת שנות השבעים, כאשר מספר חברי האגודה היה כ-300, הוחלט לצרף גם לשורות האגודה סופרים חדשים שעלו לא מכבר אל הארץ. סופרים אלו לא פרסמו עבודות בעברית. במקביל האגודה יזמה מאמץ לתרגם את היצירות של סופרים אלו לעברית, לסייע בקליטתם לתרבות הישראלית. 
בתחילת שנת 2016 הצטרפו לאגודה כ-40 עורכים ומתרגמים, לאחר שתנאי הסף לקבלה לחברות באגודה שונו והתאפשרה הצטרפות גם של עורכים ומתרגמים "בהוצאות ספרים מרכזיות".
נכון לשנת 2016 מאגדת האגודה כ-520 סופרים, משוררים, עורכים, מתרגמים, במאים ומחזאים.
מצב רוח לאהבה

תקציר עלילה

העלילה מתרחשת בקהילה של יוצאי שנגחאי בהונג קונג של שנת 1962. עיתונאי שוכר חדר בבית דירות בסמוך למזכירה בחברת ספנות. כאשר הם מגלים שבני זוגם בוגדים בהם זה עם זה, הם מפתחים רגשות אהבה.
זה מסובך

תקציב והכנסות

הכנסות בשבוע הראשון ליציאתו של הסרט היו גבוהות - כ-22 מיליון דולר. נכון לינואר 2010 הסרט הכניס כ-155 מיליון דולר. זהו הסרט השני של סטריפ בשנה זו שעבר את רף 100 מילון דולר (סרטה השני שיצא בשנה זו הוא "ג'ולי וג'וליה").
חרס

חרס הוא חומר קרמי (סיליקט) שלאחר שיובש לחלוטין נצרף בכבשן להקשייתו. תהליך זה משמש לייצור כלים וחפצי אמנות. 
המילה חרס היא מילה עתיקה, היא מופיעה במקרא (בכתיב חרשׂ) וכן במשנה ובתלמוד, בעברית מודרנית היא משמשת לצידה של המילה קרמיקה. כלי החרס עשויים מחומר (טעות לשונית נפוצה: חימר).

היסטוריה של השימוש בחרס

חפצי אמנות העשויים חרס יוצרו כבר בתרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה של אירופה, לפני כ-30,000 שנים, כמו הצלמיות באתר דולני וייסטוניצה. כלי החרס הקדומים בעולם יוצרו על ידי ציידים-לקטים נוודים בסין לפני כ-20,000 שנים ושימשו כנראה לבישול. כ-6000 שנה לאחר מכן יש כלי חרס גם בתרבות הג'ומון של יפן. בפרהיסטוריה של המזרח הקדום כלי חרס מופיעים אצל הכפרים החקלאיים של התקופה הנאוליתית, לפני כ-8000 שנה, ומסמנים את המעבר מהנאולית הקדם-קרמי לנאולית הקרמי. בארץ ישראל, הופעת תעשייה של כלי החרס בהיקף נרחב אירעה בתרבות הירמוכית של התקופה הנאוליתית הקרמית. הכלים האופייניים לאותה תקופה מעוטרים במגוון עיטורים מוטבעים וצבועים. כאלף שנה מאוחר יותר, במהלך התקופה הכלקוליתית, החל השימוש באבניים. 
עם היותם של כלי החרס זולים לייצור, שהרי חומר הגלם ניתן היה להשגה בקלות, והעובדה שכלי חרס שנשבר אינו ניתן להתכה מחדש, אתרים ארכאולוגיים מניבים שפע רב של חרסים המשמשים את הארכאולוגים בטיפולוגיה על פי סגנונם המשתנה של הכלים.
חרסים שימשו כמצע כתיבה, ועליהם נכתב בכתב היתדות וסוגי כתב דומים.

סוגי חרס

סוגי חומר שונים משמשים לייצור חרס, ולפי סוג החומר וטמפרטורת השריפה מתקבלים סוגי חרס שונים.
חומר חרסיתי הנשרף בטמפרטורה של 800-1250 מעלות צלזיוס ונשאר נקבובי מעט, קרוי בפשטות "חרס", זהו הסוג הנפוץ ביותר.
חומר לבן עדין הנשרף בטמפרטורות גבוהות יותר ועובר תהליך של כמעט-התכה נקרא בעברית חרסינה ובלועזית פורצלן. כאשר הדופן דקה, הוא שקוף למחצה.
לוכסן שמאלי

שימושים

בשפות מחשב רבות, כאשר התו מופיע בתוך מחרוזת, הוא משמש כ"תו מילוט" (escape sequence) על מנת לציין שלתו הבא אחריו משמעות שונה מהרגיל. שימוש דומה יש גם בביטויים רגולריים.
מחוץ למחרוזת, בשפות תכנות רבות, כאשר התו מופיע כתו אחרון בשורה, הוא משמש כהוראה להתייחס לשורה הבאה כהמשך השורה הנוכחית, ולא כשורה חדשה.
במערכות ההפעלה CP/M, ‏DOS ונגזרותיה (חלונות בגרסאותיה השונות, DR-DOS וכן הלאה), התו משמש כמפריד (delimiter) בין רכיבי המסלול (path), באופן דומה לתו / במערכת ההפעלה Unix ונגזרותיה.
חברת הנסיעות והתיירות נצרת

פעילות

בבעלות החברה נמצאות שתי חברות אוטובוסים נוספות: חברת שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בנצרת,נוף הגליל ובסביבתה וחברת נתיב אקספרס המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בערים צפת ונהריה וקווי אוטובוס בינעירוניים רבים בהם:קווי כרמיאל–נהריה, נהריה–חיפה עפולה–צפת, ועפולה–בני ברק, 
לחברת הנסיעות נצרת קשרי בעלות צולבים עם חברת הנסיעות נזארין טורס והיא מפעילה עבור נזארין טורס בע"מ קווי אוטובוסים לעמאן.

היסטוריה

החברה נוסדה בשם "נצרת–חיפה" ב-1927, וב-1943 נרשמה להסעת נוסעים בין נצרת לספוריה, חיפה ותל אביב. עוד הפעילה החברה באותה עת קווים סדירים לעבר הירדן. לאחר קום המדינה אימצה החברה את שמה הנוכחי והרחיבה את שירותיה לכפרי הצפון.
בתחילת שנות ה-70 החלה החברה לספק שירותי הסעה ולינה גם לתיירים.
בעבר, לחברה הייתה חברה בת בשם "אומני אקספרס" אשר הפעילה קווי אוטובוס באזור יקנעם–קריית טבעון והפעילה את קווי "עפולה–חיפה", בחודש דצמבר 2014 כל קווי האוטובוס שהיו ברשות החברה הועברו לחברת סופרבוס בעקבות הפסד החברה במכרז שהיה להפעלת אשכול זה ובכך הסתיימה פעילות החברה כולה.
נחש העמוני

נחש העמוני הוא דמות מקראית, מלך בני עמון בתקופת שאול ודוד. נזכר כמי שתקף את אנשי יבש גלעד.
נראה שהשם נחש הוא שם תאופורי, אשר נהוג היה לתת בקרב עמי כנען.
כאשר אנשי יבש גלעד נכנעו, הם ביקשו ממנו לכרות איתם ברית. ברית וסאלית. משמעות ברית זו היא שהצד החלש מתחייב לעבוד את הצד החזק או בעבודה כפשוטו, או במיסים וזאת בתנאי לתשלום קבוע, והצד החזק מתחייב להגן על הצד החלש. נחש דרש לנקר את עיניהם של אנשי העיר. אנשי יבש גלעד מבקשים ממנו ארכה של שבעה ימים : וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו זִקְנֵי יָבֵישׁ, הֶרֶף לָנוּ שִׁבְעַת יָמִים, וְנִשְׁלְחָה מַלְאָכִים, בְּכֹל גְּבוּל יִשְׂרָאֵל; וְאִם-אֵין מוֹשִׁיעַ אֹתָנוּ, וְיָצָאנוּ אֵלֶיךָ.( שמואל א' יא' ג') שתי המילים האחרונות מסבירות את הרצון להיכנע ללא תנאי.
אנשי יבש מודעים לעזרה הקרובה ומודיעים לנחש וַיֹּאמְרוּ אַנְשֵׁי יָבֵישׁ, מָחָר נֵצֵא אֲלֵיכֶם; וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם.. במגעים המועטים שמנהלים אנשי יבש גלעד עם העמונים יש אירוניה: הם פונים למי שאיים עליהם בנקירת עין ימין: וַעֲשִׂיתֶם לָנוּ, כְּכָל-הַטּוֹב בְּעֵינֵיכֶם. מילים אלו מעצימות את ההפתעה בעת התקפת בני ישראל בראשות שאול.
עם הגעת הידיעה אל שאול, שחט שאול צמד בקר, ניתחו ושלח לכל ישראל כאיום: מי שלא יבוא למלחמה, כן ייעשה לבקרו. העם התגייס למלחמה, והכניע את בני עמון.
נחש העמוני נזכר גם כמי שסייע לאחי דוד, כשמשפחתו ברחה משאול למואב ונרצחה על ידי מלך מואב. אחד מאחיו של דוד, אליהוא, הצליח להימלט והגיע אל נחש העמוני, שמתוך שנאתו לשאול (ממלחמת יבש גלעד) לא הסגיר את אחי דוד. לפיכך נמנע דוד ממלחמה בבני עמון עד מותו של נחש. עם מותו שלח דוד שליחים לחנון בן נחש לנחמו, אך הלה חשד כי הם באים למטרת ריגול, גילח את חצי זקנם, חתך את חצי בגדיהם ושלחם בבוז חזרה ליהודה. בנו השני, שובי בן נחש, הגיש עזרה לדוד בזמן מרד אבשלום (ספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז). נראה כי לאחר שדוד כבש את בני עמון (שמואל ב יב, כט), הוא הכתיר את שובי בן נחש למלך, במקום אחיו חנון, וכרת אתו ברית. במסגרת הברית הזאת השיא דוד את בנו, שלמה, לנעמה העמונית (מלכים א יד, כא), שהייתה כנראה בתו של שובי ונכדתו של נחש העמוני. בנם, רחבעם, המשיך את שושלת בית דוד ביהודה.
בעל ספר דברי הימים מוסר בקצרה על מותו של נחש: וַיְהִי אַחֲרֵי-כֵן וַיָּמָת נָחָשׁ מֶלֶךְ בְּנֵי-עַמּוֹן.