טביעת הצוללת סקורפיון

תכנון

הצוללות מסדרת "סקיפג'ק" נבנו כצוללות לחימה בצוללות סובייטיות. המאפיין סדרה זאת לראשונה בחתך דמעה. הותקן בהן הכור האטומי S5W של חברת וסטינגהאוז. היו אלה צוללות מהירות ביותר בצי ארצות הברית. נבנו 6 כאשר הסקורפיון השלישית בהן.

השקה ופעילות

הצוללת נבנתה במספנת אלקטריק בואט של גנרל דיינמיקס בגרוטון. ב-19 בדצמבר 1959 קיבלה את שמה והושקה למים. המשיקה הייתה גב' אליזבת ס. מוריסון בתו של מפקד הצוללת "סקורפיון" SS-278 שאבדה עם כל אנשיה בשנת 1944 במלחמת העולם השנייה. 

לאחר ההשקה נמשכו עבודות החימוש והרכבת המתקנים הייעודיים. הצוללת הוכרזה כמבצעית ב-29 ביולי 1960.
לאחר תקופה קצרה של אימונים עם הצי השישי של ארצות הברית והשתתפות בתרגילים של נאט"ו. חזרה ה"סקורפיון" לחוף המזרחי של ארצות הברית והתבססה בנורפוק (וירג'יניה). משם יצאה לאימונים בים הקאריבי ולאורך החוף האטלנטי כולל ברמודה ופוארטו ריקו. 

בין 4 באוגוסט עד 8 באוקטובר 1964 ערכה סיור הכולל חציית האוקיינוס האטלנטי. ובאביב 1965 עשתה סיור במימי צפון אירופה.
בשנת 1966 קיבל מפקד הצוללת וחלק מהקצינים מדליה על מנהיגות ויכולת מקצועית. ה"סקורפיון" תצפתה וצילמה ניסוי טילים של הצי הסובייטי שנערך במימי החופים בים הצפוני.
ב-1 בפברואר 1967 נכנסה 'סקורפיון' לשיפוץ במספנת הצי בנורפוק (וירג'יניה). אך לא נערך שיפוץ מלא שמאוד היה נחוץ. היא קיבלה סדרת תיקונים הכרחיים וחזרה לפעילות שהייתה מאוד נחוצה. בבניית הצוללת וגם בתקופת השיפוץ לא הוחלו עליה התנאים המחמירים בבטיחות צוללות שנקבעו לאחר טביעת הצוללת ת'רשר.

ההפלגה הגורלית

הצוללת בפיקודו של סגן אלוף Francis Atwood Slattery הגיעה לים התיכון בפברואר 1968 וביצעה סיור מבצעי במעקב על הצי הסובייטי בקרבת מצריים. כן השתתפה אימונים עם הצי השישי של ארצות הברית.

בחודש מרץ שלח מפקד הצוללת בקשה לתיקונים דחופים בנוגע לשסתומים דולפים, מה שהגביל את עומק הצוללת ל-300 רגל.
במאי החלה בדרכה חזרה מסיור מבצעי נכנסה לבסיס הצי רוטה בספרד ומשם יצאה לנמל הבית בנורפוק (וירג'יניה). צוללת לפני טיפול תקופתי וסבלה מתופעה שבמהירות 22 קשר החלו רעידות בחרטום.

תקלה וטביעה

ב-21 במאי 1968 יצאה סקורפיון מבסיס הצי רוטה לשייט של 3,000 מייל ימי לנורפוק, צפי הגעה 27 במאי. הצוללת מפליגה בשיוט תת-מימי בעומק כ־110 רגל, בדרך הביתה מהירות כ 18+ קשר. מדי פעם רעידות בחרטום כתוצאה מהמהירות.

ב-22 במאי, טורפדו מופעל במדור האחסון. צוללת פונה ב-180 מעלות מקורס מערבי למזרחי. סגירת דלתות אטימה במדורים ומכינים את הטורפדו לקראת הכנסה לצינור והטלתו לים. הטורפדו מופעל באוויר מתחמם ולאחר כמה דקות מתפוצץ במדור. כמה שניות לאחר מכן מתפוצצים טורפדות נוספים במדור, חור גדול נפער בחרטום צד ימין.

הכור האטומי מבצע הדממת חרום אוטומטית. בדיעבד מוצלחת היות שאין ממנו קרינה. ה'סקורפיון' מוצפת בחרטום לא מצליחה להשתלט על המשקל האדיר ושוקעת במהירות למעמקים פוגעת בקרקעית בעומק 3,000 מטר ומתפרקת חלקית.

חקירה וחיפוש

הוקם צוות חקירה בראשות וייס אדמירל אוסטין  ממפקדת הצוללות האסטרטגיות בפנטגון. ראש המבצעים הימיים אדמירל בורק מינה את קרייבן להיות ראש הצוות לבדיקת הכשלים שגרמו לטביעה ולאיתור מיקום הצוללת הטבועה, כולל קביעת תהליך וציוד נדרש למציאת שברי הצוללת.

ד"ר ג'ון פינה קרייבן שהיה בעל ניסיון באיתור תת-מימי כמו בטביעת הצוללת ת'רשר ופיתח שיטת איתור תוד שימוש בהסתברות בייסיאנית. 

קרייבן הקים שתי ועדות נפרדות. אחת שתבדוק כשלים טכניים בחימוש ובמערכות ושנייה שתבדוק את מבנה הצוללת. 

בוועדות השתתפו 16 מפקדי צוללת בדימוס. אנשיי צי ומומחים נוספים. נחקרו התהליכים בענף חימוש והיצור של הטורפדו והמצברים. נבדקו כלי השיט ומטוסים בזירה למצוא קשר לצי הסובייטי ולא נמצא קשר כזה.

איתור השברים

על סמך דיווח ה'סקורפיון' מיום 21 במאי חישובי תנועה ונתוני מערך הסונר חישב קרייבן אליפסה באורך של כמייל ימי אחד. ביוני 1969 יצא עם אניית החיפושים "מיזר" (USNS Mizar (T-AGOR-11)) שהוכשרה במיוחד לעבודת איתור במים עמוקים. ועליה הבתיסקף טרייסט 2 . החיפושים נעשו באתר שנקבע לפי הצלבת רעשים שנרשמו במערכת (SOSUS), כאשר העומק באותו אזור הוא כ-3,000 מטרים. החיפושים נעשו עם מכשירי סונאר, על ידי אוניית המחקר האוקיינוגרפי של הצי "מיזר", 
הסונאר של ה"מיזר" החל לסרוק לאורך הקו הארוך של האליפסה, בתנועה ממערב למזרח. לאחר שלא נמצאו שברים בתחום האליפסה, הגיע קרייבן למסקנה שיש להתחשב בפניית הצוללת מזרחה. והורה ל"מיזר" לחפש מזרחה מהאתר המחושב. שברי ה'סקורפיון' נמצאו תוך שבוע ימים. השברים התגלו באתר 32°55′N 33°09′W. הבתיסקף ירדה והביאה צילומים.

בעיית הטורפדות

תצורת פעולת טורפדו רגילה היא: טורפדו מאוחסן במדור, מצבר לא פעיל, מחובר לכבל מדידת טמפרטורה.

המדחפים נעולים עם מחבק נעילה. לקראת השימוש מוכנס הטורפדו לצמ"ט מחובר לכבל העברת נתונים דרכו יקבל פקודות והתקנות.

לקראת הירי מותקנים נתוני המטרה, חלל הצמ"ט מוצף מים ונעשית השוואת לחצים עם הים בחוץ.

עם פקודת הירי - מיכל האלקטרוליט נפרץ ושופך את החומצה לתוך המצבר. תוך 2 שניות המצבר פעיל, המנוע מופעל, כבל ההתקנות נחתך והטורפדו יוצא לדרך.
הוועדה שבדקה את הנושא הטכני מצאה כי תחום המצברים היה בעייתי. יצרן המצברים עבור טורפדו Mk37 התקשה לספק את הכמות הנדרשת עקב קושי בעמידה במפרט. הוספת יצרן מצברים לא משפרת משמעותית.

בדיקות חדשות של מחלקת החימוש מחריפות את הפער. דיווח יצרן החימוש התת-מימי למחלקת חימוש -ענף נשק תת-מימי. מציג כשלים של המצברים. ברעידות חזקות המצבר מפעיל את עצמו והופך ל"חם".

היו אירועי הפעלה לא רצוניים מהם פעמיים בצוללות. טורפדו פעל במדור נתקבלה התרעת התחממות וקורר עם צינור מים. במקרה אחר הופעל הטורפדו בתוך הצמ"ט והוא נורה לים.
כשלים במצברים יצרו תובנה שקיימים בצי מצברים בצי "לא תקינים", נעשה תהליך החזרת מצברים לכל הסדרות עם תוצאות חשודות.

'סקורפיון' קיבלה מברק לים להחזיר מצברים לבדיקה כשהייתה בסיור בים התיכון. נאמר לה שבחזרתה לנמל הבית תפרוק טורפדו "חשודים" לבדיקה. מספר מצברי טורפדו בצוללות אחרות נפסלו לשימוש.

תאוריות קונספירציה

היו מי הגיעו למסקנה שהצוללת הוטבעה על ידי הסובייטים. וכי הממשל בארצות הברית יודע על כך ונמנע מפרסום כדי לא ליצור עימות גלובלי. ואף כתבו ספרים על כך. " Sunk by the Soviets, Buried by the Pentagon"
ההנחה שהצי הסובייטי היה מסוגל באותה עת לגלות בלב האוקיינוס צוללת אטומית אמריקאית בתנועה תת-מימית. ועוד להטביע אותה בלי שצי ארצות הברית ידע על כך, מתארת נחיתות מבצעית אמריקאית קיצונית בתחום החשוב ביותר של המלחמה הקרה.

בדיקות למניעת זיהום סביבתי

החשש מזיהום רדיואקטיבי באזור השברים נובע מהכור האטומי של הצוללת ומשתי פצצות אטום שהיו חלק מחימוש הצוללת ונמצאות בין השברים.