google/wiki40b huggingface dataset:
סשה גיטרי

ביוגרפיה

גיטרי נולד בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, לזוג שחקנים צרפתים: לוסיין גיטרי (1860–1925), שחקן תיאטרון מפורסם ששיחק תשע שנים בתיאטרון מיכאילובסקי שבבירת רוסיה דאז, ורנה דלמאס דה פון-ז'סט, שנודעה גם כ"רנה דה פונטרי". סאשה, שזכה להיות בן סנדקות של הצאר אלכסנדר השלישי היה השלישי מבין שלושה בנים. בהיותו בן חמש שנים בלבד הופיע עם אביו כשחקן, לרבות הופעה בפני המשפחה המלכותית הרוסית. אחרי גירושי הוריו בעקבות הפרשיות הרומנטיות המרובות של לוסיין, הילד עבר לזמן מה לחזקת אמו. אולם האב חטף אותו באוקטובר 1889 ולקח אותו איתו לרוסיה. עד גיל 17 הוא הספיק לכתוב כ־120 מחזות. החל משנת 1918 מחזותיו הוצגו בפריז וזכו להצלחה רבה. בין מחזותיו "נונו" (1905), "דבירו" (1918) ו"ז'אן דה לה פונטן" (1922).
גיטרי נודע בחוגים החברתיים של פריז. הוא נישא לזמרת איבון פרנטאן, והם הופיעו יחד במסע הצגות בצפון אמריקה (ניו יורק, בוסטון, מונטריאול) והציגו בין היתר את מחזהו "מוצרט". גיטרי כתב תסריטים לקולנוע, והיה במאי ושחקן קולנוע. הוא ביים כ־30 סרטים ובהם: "מזל טוב" (1935) "סיפורו של נוכל" (1937), "פניני הכתר" (1938) ו"אירוע ממלכתי בורסאיי" (1953).
ב־1931 העניקה לו ממשלת צרפת את התואר "אביר לגיון הכבוד". בשנות כיבוש צרפת על ידי הנאצים המשיך גיטרי להיות פעיל בתיאטרון, תחת חסותם, ואף פרסם מעין שיר הלל למארשאל פטן. עם שחרור צרפת נעצר והואשם בשיתוף-פעולה. גיטרי הצליח להחלץ בעור שיניו, אך שמו הוכתם.
גיטרי נפטר ב־1957 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר, במונמארטר שבצפון פריז.
יחסי ישראל–קוסטה ריקה

היסטוריה

קוסטה ריקה התאפיינה בתמיכה בעם היהודי עוד בטרם הקמת המדינה. בשנת 1962 ביקר נשיא קוסטה ריקה בישראל. בשנת 1963 הודיעה קוסטה ריקה על הקמת שגרירותה בירושלים, והייתה אחת המדינות היחידות שעשו זאת. לאורך השנים קוסטה ריקה הוגדרה בתקשורת הישראלית כ"ידידתה הגדולה של ישראל". בשנת 1983 ביקר שר הביטחון של קוסטה ריקה בישראל.
בשנת 2006, בלחץ בינלאומי כבד, העבירה קוסטה ריקה את שגרירותה לרמת גן (בכל המסמכים הרשמיים מצוין כי השגרירות נמצאת בתל אביב). בנוסף, ישנה שגרירות של ישראל בקוסטה ריקה הממוקמת בעיר סן חוסה. ישנו פטור מהצטיידות באשרת כניסה מראש לישראלים הנכנסים לקוסטה ריקה. רשויות ההגירה מעניקות אשרה ל-90 יום עם הכניסה למדינה, ובכל מקרה הסמכות להענקת אשרה זו נתונה לשיקול דעתן הבלעדי של רשויות אלה.
ביולי 2015 הקימה קוסטה ריקה קרן פרו ישראלית במדינתה, והייתה המדינה ה-33 בעולם לעשות זאת. לאחר ההקמה חתמו 20 חברי פרלמנט קוסטה ריקנים על עצומה הקוראת להנהגת המדינה להכיר ברמת הגולן כשטח ישראלי, ובירושלים כבירת ישראל. העצומה נכשלה וקוסטה ריקה לא שינתה את עמדתה.
פאקראץ

היסטוריה

היישוב מתועד לראשונה בכתובים מ-1237 עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1542 נכבשה העיר על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עברה העיר לחזקת ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ אשר סיים את המלחמה. בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה עברה פאקראץ לחזקת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר שינתה בהמשך את שמה לממלכת יוגוסלביה.
במקום התפתחו בהדרגה תעשיית טקסטיל ועץ, וכן הפך האזור מרכז חקלאי לגידול ענבי יין. ב-6 באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. בהמשך נמסר אזור פאקראץ לחזקת ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי 1944 שוחררה העיירה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה נכללה פאקראץ בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עברה לחזקת קרואטיה.

הקהילה היהודית

יהודים הגיעו לפאקראץ במחצית השנייה של המאה ה-19 עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-1875 הוקמו בית עלמין ובית כנסת קהילתיים. במועד זה התגוררו בעיירה 350 יהודים. מבין יהודי העיירה נמנו סוחרים קמעונאיים וסיטונאיים וכן תעשיינים. מבין המשפחות האמידות ניתן לציין את משפחות: אדלר, פיק, דרוקר, מאוטנר ושרנקר. בשלהי מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי הקאדר הירוק שפרקו עול ונגרם נזק רב לרכוש אישי וקהילתי. חלק מבני הקהילה עזבו את העיירה לבלי שוב.
ב-1921 נמנו בפאקראץ 282 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה 209 נפשות. בקרב הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה. המשבר הכלכלי העולמי (1929) לא פסח על יוגוסלביה ובתוכה על הקהילות היהודיות. אחת מתוצאות המשבר הייתה תנועת הגירה פנימית לקהילות גדולות ומבוססות. וכך מספר בני הקהילה הלך וירד. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בפאקראץ 99 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת השלטון לאוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. ב-1947 התגוררו בפאקראץ 2 יהודים.
ב-1941 הוחרב מבנה בית הכנסת על ידי שלטונות האוסטאשה. ב-1958 הופקע השטח על ידי השלטונות היוגוסלביים. במועד זה הופקע גם שטח בית העלמין. נכון ל-2006 עמד בית העלמין על תילו. הוא היה מגודר ולא מתוחזק.
סביאטוסלב פודגאייבסקי

קריירה

בזמן לימודיו באוניברסיטה עבד כעורך וידאו באולפני הקולנוע על שם גורקי וגם ביים מספר סרטי טלוויזיה עבור ערוץ NTV.
בשנת 2004 יצא סרט קצר בן 10 דקות שביים, בשם "ג'דיי"  שהיה מבוסס על יקום מלחמת הכוכבים של ג'ורג' לוקאס, מאוחר יותר הוא ביים סרטים קצרים נוספים כדוגמת "המסע", "הבוגד", "קרובים" ו"בלתי אנושיים". 
בשנת 2009 הקים את חברת STGCinema שהפיקה פרסומות וקליפים עבור זמרים ולהקות.
בשנת 2001 השלים את סרט הקולנוע באורך מלא הראשון שביים, שהצליח להוציא לאקרנים רק בשנת 2014. בשנת 2015, יצא סרטו השני מלכת העלים: הטקס האפל, שזכה להצלחה רבה ברוסיה.
הוא החל בבימוי סרט האימה "המעטפה", אך עזב לפני השלמת ההפקה והוחלף על ידי הבמאי ולדימיר מרקוב.
בשנת 2017 הקים את חברת ההפקות QS Films שעוסקת בהפקת סרטי אימה, מדע בדיוני ומותחנים פסיכולוגיים.
הרמן ברנשטיין

ראשית ימיו

נולד למשפחה יהודית דתית בעיירה ולדיסלבוב שבמחוז שאקי בליטא, ובהיותו בן 6 עבר עם משפחתו למוהילב.
בשנת 1893 היגר עם משפחתו לארצות הברית, ונאלץ לעבוד בנעוריו בסדנאות היזע בניו יורק כדי לפרנס את משפחתו.
בשנת 1901 נישא לסופי פרידמן, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
הוא ייסד בניו-יורק את כתב העת ביידיש Der Tog.

עבודתו העיתונאית

משנת 1900 החל לפעול כעיתונאי, ופרסם ידיעות בעיתונים שונים בניו יורק, ובהדרגה, נעשה העורך של מספר עיתונים יומיים, כגון "The New London Day", "The Jewish Tribune" ו- "Jewish Daily Bulletin".
נעשה כתב של עיתון ניו יורק טיימס, ולשם כך נסע באופן תדיר לאירופה. בשנת 1915 נסע לסקר את מצב היהודים הנמצאים באזורי הקרבות של מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן, דיווח לעיתון ניו יורק הרלד על אודות המפכה הבולשיביקית בשנת 1917, ובמסגרת זו חשף תכתובת טלגרמות סודית שהתנהלה בין הצאר ניקולאי השני והקיסר הגרמני וילהלם השני. 
ברנשטיין כיסה גם את ועידת השלום בפריז בשנת 1919, וערך ראיונות עיתונאיים לאישים רבים, ובהם לב טולסטוי, ברנרד שו, אנרי ברגסון, אוגוסט רודין, ליאון טרוצקי, וודרו ווילסון, חיים ויצמן ואלברט איינשטיין.

יצירתו הספרותית

עסק בתרגום ספרות מרוסית לאנגלית, ובין היתר, תרגם יצירות של לב טולסטוי, מקסים גורקי ואיוון טורגנייב.
כמו כן, כתב שני מחזות שהופקו והוצגו בתיאטראות ברודוויי, וחיבר שירים וסיפורים קצרים, שחלקם נאספו עוד בספר משנת 1902 בשם "In the Gates of Israel: Stories of the Jews". בשנת 1903 גם פרסם רומן שחיבר ("Contrite Hearts").

פועלו הדיפלומטי והציוני

פעל למען בחירתו של וודרו ווילסון לנשיאות ארצות הברית בשנת 1912, וצידד במדיניות הגירה קלה לארצות הברית. מונה על ידי הרברט הובר כאחראי מטעם הממשל ליחסים עם אלבניה, ובמסגרת זו פעל לכריתת אמנות בין המדינות, אשר זיכו אותו בפרס מטעם זוגו הראשון, מלך אלבניה. הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באלבניה מפברואר 1930 עד ספטמבר 1933.
בעקבות פרסום כחצי מיליון עותקים של הפרוטוקולים של זקני ציון בארצות הברית בשנת 1921 על ידי הנרי פורד, פרסם ברנשטיין ספר בשם "ההיסטוריה של השקר". כמו כן, פתח בהליכים משפטיים בייצוגו של סמואל אונטרמאייר נגד פורד, אשר בסופו של דבר פרסם התנצלות על מעשהו.
ברנשטיין היה פעיל במספר ארגונים יהודיים וציוניים בארצות הברית, כגון אורט עולמי וג'וינט, וכיהן כמזכיר הועד היהודי-אמריקני וכמנהל ארגון ציוני אמריקה.
נפטר במסצ'וסטס בשנת 1935.
שועל חול טיבטי

תיאור

השועל קטן יחסית, אורכו 60-70 ס"מ, אורך הזנב 29-40 ס"מ ומשקלו 4-5.5 ק"ג. הם בעלי פרוות גדולות ומלאות העוזרות להם להתמודד עם האקלים הקשה. הפרווה על רובו של הגוף אדמונית וצידי הגוף והחלקים העליונים של הרגליים והזנב אפורים כשהמשך הזנב לבן. הראש כהה מעט ומוזר עם לחיים מרובעות, חוטם ואף גדול העוזר לשועל לנשום ביעילות בתנאי ההר ופה לבן קטן בעל שפם בולט, אך בעל ניבים ארוכים יחסית לשועל. האוזניים קטנים ומשוטחים והעיניים ירוקות. לעומתם הבטן לבנה. כריות הרגליים מרופדות בפרווה עבה למנוע קפיאה ולהשקיט את צעדיהם מטרפם.

אקולוגיה

השועלים חיים באזורי המרעה היבשים והצחיחים של רמת טיבט בגבהים של 3,500-5,200 מ' מפני הים ומותאמים לקור העז ששם ומדי פעם יורדים מעט למורדות הגבעות. הם טורפים חיות קטנות כשהעיקרי ביניהם הוא פיקת הרמה (Ochotona curzoniae) - המין הקטן הנפוץ ביותר בערבה. השועל מתגנב אל פיקה שיצאה ממאורתה ומשטח את אוזניו מתקרב אליה באיטיות. כשהוא קרוב למאורתה הוא מנסה לקפוץ עליה ולתפוס אותה לפני שהיא תברח למסתור והורג אותה בנשיכה עם ניביו הארוכים. הוא יאכל גם מרמיטות, ארנבות שעירות (Lepus oiostolus) ולטאות רמה וינסה לתפוס ציפורים וביציהם וגם יאכל נבלות של פרסתנים גדולים כמו אנטילופה טיבטית, איילי מושק וכבשים כחולים. הוא צייד בודד שפעיל בציד בעיקר בשעות היום. 
לעיתים השועל משתף פעולה בציד עם דוב חום מתת-מין Ursus arctos pruinosus האנדמי לטיבט. הדוב חופר בטפריו את מאורות הפיקות ואם הפיקה נמלטת (מה שקורה בדרך כלל) השועל תופס אותה.
בעונת הרבייה השועלים חיים בזוגות ולעיתים גם צדים יחדיו. הנקבה נמצאת בהיריון של 50-60 יום וממליטה במאורה סלעית 2-4 גורים שנשארים עם הוריהם עד גיל עשרה חודשים. בשביל ההמלטה הזוג יורד נמוך יורד לטווח מחייתו הרגיל למורדות הרמות.
Head, Shoulders, Knees and Toes

"Head, Shoulders, Knees and Toes" (שפירושו "ראש, כתפיים, ברכיים ובהונות"), הוא שיר ילדים מפורסם, בשפה האנגלית, שיש לו ריקוד מפורסם. כותבי המילים והלחן של השיר אינם ידועים. השיר נכתב, ככול הנראה, במחצית הראשונה של המאה העשרים.
השיר הוקלט למחרוזות שירים רבות לילדים (כמו "מאה שירי ילדים" / מרי קרפנטר) והוצג בסדרות טלוויזיה לילדים רבות, כמו הטלטאביז. חלק מתוכניות הילדים בהן השיר דובבו לשפות רבות וכך תורגם השיר לשפות רבות. מילות תרגום השיר לעברית אינן מסתדרות היטב עם המנגינה שלו והוא אינו מקובל בשפה זו. 
למרות שלא הרבה תרגמו את שיר זה לעברית, כששרים אותו בעברית הרוב משתמשים במילים "ראש, כתפיים, ברך ואצבעות" היושבות טוב במקצב של השיר.
מילות השיר יצאו גם בספרים מאוירים לילדים.
מילות השיר נוקבות בשמות איברים בגוף האדם שונים ומי ששר ורוקד אותו נוגע בשתי ידיו בכול איבר שהשיר מזכיר. נוהגים לשיר את השיר שוב ושוב, במהירות הולכת ועולה – קרשנדו.
סטפן ספירובסקי

קריירה

ספירובסקי החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פליסטר, ובשנת 2007 הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. בינואר 2010 חתם בבוראץ' צ'אצ'אק מליגת העל הסרבית. ב-20 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1–0 על יאגודינה, בו גם כבש את שערו הראשון במועדון. ב-29 באוגוסט 2012 חזר ספירובסקי למקדוניה והושאל לרבוטניצ'קי קומטל סקופיה עד לסיום העונה, ובינואר 2013 חזר לבוראץ'.
ב-25 בינואר 2014 חתם בברואה סטארה זאגורה מליגת העל הבולגרית, במדיה שיחק שנה וכבש שני שערים ב-19 הופעות. בינואר 2015 חזר ספירובסקי למקדוניה וחתם בוארדאר סקופיה, עמה זכה בשלוש אליפויות רצופות, ובעונת 2016/2017 כבש ארבעה שערי ליגה ונבחר לכדורגלן המקדוני של העונה. בסך הכל שיחק שנתיים וחצי במועדון, במהלכן ערך 64 הופעות בכל המסגרות, כבש שישה שערים והוסיף שישה בישולים.
את עונת 2017/2018 התחיל ספירובסקי בווארדאר, אך ב-28 באוגוסט 2017 חתם בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית, אשר שילמה עבורו כחצי מיליון אירו. בעונתו הראשונה במועדון כבש שני שערים ב-25 הופעות, והקבוצה סיימה במקום השני. בתחילת עונתו השנייה כבש שני שערים ב-14 הופעות, אך בנובמבר 2018 נפצע וחזר לשחק רק בתחילת העונה שלאחר מכן, לאחר שקבוצתו זכתה באליפות.
ב-12 בספטמבר 2019 הגיע ספירובסקי לישראל וחתם לשלוש שנים בהפועל תל אביב. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב ובישל למרווין פירסמן את השער הראשון במשחק מול סקציה נס ציונה, שהסתייים בתיקו 1–1.

קריירה בינלאומית

בצעירותו שיחק ספירובסקי בכל הנבחרות הצעירות של מקדוניה. ב-10 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה, במשחק ידידות נגד אזרבייג'ן. ב-28 במרץ 2017 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול בלארוס.
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה

היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1905, אחרי שקיבלה נורווגיה את עצמאותה. אולם, היחסים בין העמים החלו במהלך התקופה הוויקינגית כאשר הוויקינגים פשטו על האיים הבריטיים, והקימו יישובי קבע במערב אנגליה, האי מאן, האיים ההיברידיים בסקוטלנד ואיי אורקני ושטלנד. כתוצאה מכך, השפה האנגלית הושפעה מאוד מהשפה הנורווגית, וכתוצאה מכך יחסי התרבות בין שתי המדינות נותרו מאוד קרובים.
לאחר שקיבלה נורווגיה עצמאות מלאה משוודיה, נבחר קרל, נסיך דנמרק למלך נורווגיה, ובחירתו הושפעה במידה רבה, בשל שני גורמים יוצאי דופן: ראשית, דנמרק הייתה מדינה קטנה ולא היה חשש לערעור מאזן הכוחות באירופה, ושנית, אשתו של קרל, מוד, הייתה נסיכה בריטית, מה שהיה צפוי להוביל מערכת יחסים קרובה עם הממלכה המאוחדת, אשר יכלה לספק לנורווגיה הגנה מההגמוניה הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נורווגיה הייתה נייטרלית. עם זאת, בשל העדפתה את הבריטים על פני הגרמנים, קיימה נורווגיה מערכת יחסים עם בריטניה של בעלת ברית נייטרלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשו הגרמנים לנורווגיה וכבשו את המדינה, ובעקבות כך הוקמה ממשלה גולה בלונדון. הצבא הבריטי עזר לארגן כוחות קומנדו נורווגים לתקוף את המתקנים הגרמניים בנורווגיה. כאות הערכה עץ חג המולד נורווגי נשלח כל שנה מאוסלו לכיכר טרפלגר בלונדון.

היחסים כיום

נורווגיה ובריטניה חולקים גבול משותף באנטארקטיקה, ומכירים הדדית בטענות על השטחים שם, כמו גם על אלה של אוסטרליה, צרפת וניו זילנד.
שתי המדינות הן חברות מלאות של נאט"ו ושל מועצת אירופה. ישנם כ-18,000 נורווגים החיים בבריטניה, ו-13,395 בריטים שחיים בנורווגיה. הבריטים הם אחת מקבוצות המהגרים נגדולולת בערים רבות. הערים עם הכי הרבה בריטים הן אוסלו (2,535), סטוונגר (1,542), ברגן (1,014), ברום (716), טרונדהיים (360), אסקר (307), קריסטיאנסנד (238), דראמן (144), ופרדריקסטד (111).
המלכה אליזבת השנייה ביקרה שלוש פעמים בנורווגיה במהלך שלטונה, בשנים 1955, 1981, ולאחרונה בשנת 2001, כאשר היא התקבלה על ידי המלך האראלד החמישי.

יחסים דיפלומטיים

נורווגיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-16 קונסוליות באברדין, בלפסט, דנדי, אדינבורו, גלאזגו, גרימסבי, אינברנס, האי מאן, ג'רזי, קירקוול, לרוויק, ליברפול, מנצ'סטר, ניוקאסל, פלימות' וסאות'המפטון. מאידך, בריטניה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו ו-5 קונסוליות באלסונד, בודו, סטוונגר, טרומסו וטרונדהיים.
אלסנדרו וולטה

ביוגרפיה

וולטה נולד והתחנך בקומו שבאיטליה. כבר בשלב מוקדם בחייו החל להתעניין בתורת החשמל, כפי שעולה גם משיר בלטינית שכתב בהיותו תלמיד צעיר, שנושאו הוא תגלית חדשה זו (דאז). ב-1774 קיבל את תואר הפרופסורה שלו, והחל לעבוד בבית הספר המלכותי בקומו כפרופסור לפיזיקה. פרסומו המדעי הראשון היה המאמר "De vi attractiva ignis electrici phaenomenis inde pendentibus". ב-1775 תכנן ויצר את האלקטרופור, מכשיר שהפיק מטען חשמל סטטי. בין 1776 ל-1777 למד וחקר את המבנה הכימי של גזים, גילה את הגז מתאן, ותכנן וביצע מספר ניסויים מדעיים מתוחכמים, כגון הצתה של גזים על ידי ניצוץ חשמלי בתוך כלי קיבול סגור.
ב-1779 התמנה כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת פאביה, משרה שבה החזיק ב-25 השנים הבאות. ב-1782 פיתח את קבל הלוחות, שהיה שדרוג של האלקטרופור. 
ב-1794 התחתן וולטה עם תרזה, בתו של הברון פרגריני, ובמשך השנים נולדו לזוג שלושה בנים.
ב-1794 זכה במדליית קופלי.
ב-1800, כתוצאה מאי הסכמה מקצועית עם הפיזיקאי לואיג'י גלווני, בקשר לתאוריית "החשמל החייתי" שלו, יצר את עמוד וולטה, המכשיר הראשון שהיה מסוגל לייצר זרם חשמלי קבוע שאינו מבוסס על פעילויות מגנטיות (למעשה - הסוללה החשמלית הראשונה). עמוד וולטה היה הוכחה מדעית לכך שמגע בין כימיקלים מסוימים ומתכות יוצר זרם חשמלי. במקרה הזה, מתקן שיוצר מגע בין דסקיות אבץ, דסקיות נחושת, ובין מי מלח, שגורמים ליצירת זרם חשמלי. וולטה דחה את מושג "החשמל החייתי" וקבע שמקור החשמל שגילה גלווני הוא במגע בין שתי המתכות השונות. ב-1801 פרסם את "שורת המתחים", שבה פרסם לראשונה את התאוריה שפיתח, על מגע המוליכים כמקור למתח החשמלי.
וולטה היה מקורב לשלטון הצרפתי באיטליה הצפונית. הוא מונה לסנאטור, ונפוליאון הפך אותו לברון ב-1810. ב-1815 מונה על ידי הקיסר האוסטרי פרנץ השני לפרופסור באוניברסיטת פדובה.
ב-1816 יצאו כתביו לאור לראשונה (מהדורה שנייה יצאה בשבעה כרכים בין השנים 1918 - 1929)
וולטה מת ב-1827, ונקבר בעיר קומו. מוזיאון "טאמפיו וולטיאנו" ליד אגם קומו, מוקדש לו ולעבודתו המדעית, ומציג את כל עבודותיו ומכשיריו המדעיים המקוריים.
אונוד

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מאמץ לחיצה

מאמץ לחיצה נוצר כתוצאה מפעולה של זוג כוחות הפועלים לאורך ציר אחד כשהם מכוונים זה כלפי זה. הלחיצה היא תופעה הדומה למתיחה, אך פועלת בכיוון הפוך.

מאמץ לחיצה

בדומה למאמץ המתיחה, מאמץ הלחיצה מוגדר ככוח הלחיצה כשהוא מחולק בשטח החתך של החלק המועמס בכוח הלחיצה. חלקים הנדסיים העומדים ללחיצה הם מוטות, עמודים וכדומה. החוזק ללחיצה נקבע לפי המאמץ המרבי שהחלק הנתון למתיחה יכול לשאת לפני שהוא נכשל. מוט או עמוד גבוה נכשל בתופעה שונה מתופעת הלחיצה והיא נקראת קריסה. הקריסה מאופיינת על ידי הגבהות של המוט או של העמוד והיא מסומנת לרוב באות היוונית למדא: .
האל האב

האל האב בדתות פוליתאיסטיות

בדתות פוליתאיסטיות רבות, אל אחד או יותר נחשב למנהיג שאחריו שאר האלים והאנושות. בניגוד לדתות מונותאיסטיות, בדתות בעלות אלים רבים לאל האב מיוחסות גם תכונות אבהיות לא-חיוביות. לדוגמה, במיתולוגיה היוונית זאוס היה אביהם של אלים ומספר בני אדם, כתוצאה מיחסים מחוץ לנישואים. גם בדת הכנענית אל, ראש הפנתיאון, נחשב לאב האלים ובני האדם, ואף מכונה בתואר "אב אדם" - אבי האדם, ואף "אב שנם" - אבי השנים.

האל האב במונותאיזם

בשתיים מהדתות המונותאיסטיות העיקריות, יהדות ונצרות, האל מכונה "אבינו" בשל מעורבותו הפעילה בחייהם של בני האדם, בדומה לדרך בה מתעניין אב במעשי ילדיו. לפיכך, מאמינים מונותאיסטים כי ביכולתם לפנות לאל באמצעות תפילה, אם כדי להלל אותו או כדי להשפיע על התנהלותו. המתפללים מצפים כי האב ייענה לבקשות ילדיו, בין השאר על ידי הענשת אלו שאינם מתנהגים כשורה, בדומה לדרך בה מעניש אב את ילדיו השובבים, כדי להחזיר את הסדר ואת הצדק למאמינים בו.

האל האב ביהדות

ביהדות, לעיתים אלוהים מכונה "אבינו" או "אבינו מלכנו", למשל בתפילות: תפילת אבינו מלכנו, שבה כל בקשה נפתחת במילים "אבינו מלכנו", ותפילה לשלום המדינה, הפותחת ב"אבינו שבשמים". אלוהים נחשב ל"אב" משום שהוא "אבי העולם" אשר יצר אותו והוא קובע החוקים. 
בראייה היהודית, אלוהים מקיים עם עמו מערכת יחסים הדומה לזו שבין אב ובניו, על ידי הענקת התנ"ך, המצוות ועוד. לאל היהודי מיוחס גם התפקיד האבהי של הגנה - הוא מכונה אביהם של העניים, האלמנות והיתומים, כמגינם ומבטיח כי צדק ייעשה עמם. הוא גם מכונה אביהם של המלכים, כמורה המסייע להם לשפוט על שבטי ישראל.
ישנן מצוות ביהדות שטעמן הוא בקרבה הזו, כמו איסור על אבלות יתירה על המת: ""בנים אתם לה' אלהיכם, לא תתגדדו ולא תשימו קרחה בין עיניכם למת" (ספר דברים, פרק י"ד, פסוק א'). במקרא, מכת בכורות של מצרים מוצדקת בהתעללות מצרים בישראל, ולכן זו פעולת מידה כנגד מידה: "ואמרת אל פרעה כה אמר ה': בני בכרי ישראל: ואמר אליך שלח את בני ויעבדני ותמאן לשלחו, הנה אנכי הרג את בנך בכרך" (ספר שמות, פרק ד', פסוק כ"ב).

האל האב באסלאם

באסלאם, האל אינו לובש דמות אב. תפיסת היחסים בין האל ומאמינו כיחסים בין אב לבן נאסרת בקוראן. 
היהודים והנוצרים אמרו, אנו בני אלוהים ואהוביו. אמור, אם כן, מדוע העניש אתכם על חטאיכם? אינכם אלא בשר ודם מאשר ברא. הוא סולח לאשר יחפוץ ומעניש את אשר יחפוץ, ולאלוהים מלכות השמים והארץ ואשר ביניהם, וסוף כולם לשוב אליו.
— הקוראן - סורה 5, איה 18. תרגום אורי רובין, הוצאת אוניברסיטת ת"א
ספינר

ספינר (באנגלית: Fidget spinner) הוא צעצוע שלרוב מגיע בצורת ארבעה עיגולים היוצרים משולש מעוגל. הספינר מעוצב כמסב העשוי ממגוון של חומרים כגון נירוסטה, טיטניום, נחושת ופלסטיק.
הספינר הפך לצעצוע פופולרי ב-2017. הצעצוע נפוץ מאוד בקרב ילדי בית ספר מכל הגילאים.

עיצוב

ספינר מתוכנן ככלי שמטרתו להקל על לחץ ולהפיג שעמום. הבסיס של הספינר מורכב ממסב מעגלי. את הספינר מחזיקים בדרך כלל כאשר האגודל והאמה מחזיקות את הבסיס בעוד האצבע מסובבת את הספינר הלוך ושוב. נוסף על הספינרים הרגילים, יש ספינרים שברגע שמסובבים אותם הם רוטטים, רועשים וזוהרים.

פופולריות (2017)

ב-23 בדצמבר 2016 פרסם הכתב ג'יימס פלאפק ממגזין "פורבס" מאמר המתאר את הספינר כ"צעצוע משרדי חובה לשנת 2017". בסוף חודש מרץ בשנה שלאחר מכן החלו אנשים להעלות לאתרי מדיה חברתית כגון YouTube ו-Reddit מדריכים המלמדים כיצד להשתמש בספינר וסרטים קצרים המראים טריקים ותרגילים שאפשר לעשות איתו. באתר "Etsy" דווח כי באתר נמכרים ספינרים בעיצוב והתאמה אישית. בעיתון "בוסטון גלוב" דווח כי הספינר השתלב בזרם המרכזי של הצעצועים ברחבי העולם יחד עם הקובייה "Fidget Cube" (בישראל קובייה זו מכונה "קוביית עצבים").
באביב 2017 החלה הפופולריות של הספינר לעלות במידה ניכרת; המגזין "Money" דיווח כי שיעור החיפוש של "ספינר" במנוע החיפוש גוגל עלה בחודש אפריל. עד 4 במאי, וריאציות שונות של ספינרים היו 20 המוצרים הנמכרים ביותר באתר אמזון במדור הצעצועים.
ב-14 במאי 2017 החל לדרוש מכון התקנים הישראלי בדיקות התאמה לספינר. משום כך עלות ייבוא הספינר עלתה וליבואנים יהיה קשה יותר לשווק את המוצר בישראל.

הספינר בבתי הספר


עם הגידול המהיר בפופולריות של הספינר ב-2017 יחד עם פרסומו ברשתות חברתיות ואתרי קניות בינלאומיים,
הספינר החל לצוץ בבתי ספר רבים. כתוצאה מהשימוש הנפוץ של הספינר בקרב תלמידי בית ספר, מספר רב של בתי ספר אסרו על שימוש בצעצוע בזמן השיעור. האיסור נובע מטענות של מורים הטוענים כי הספינרים מסיחים את דעתם של התלמידים מביצוע עבודתם בבית הספר.

שימושים בריאותיים


כאשר הספינרים הפכו לפופולריים ב-2017, פורסמה טענה לא מבוססת מחקרית בתיאור המוצר, שהספינרים יכולים להועיל לאנשים בעלי הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, אוטיזם קלאסי או חרדה. כמה ספינרים שנמכרו על ידי אמזון פורסמו כ"משככי לחץ". טענות אלו, נכון למאי 2017, לא הוכחו באופן מחקרי.
רק על עצמי

תוכן השיר ומבנהו

השיר נכתב ללא כותרת, המילים "רק על עצמי" פותחות אותו, ונלקחו לכותרתו בקובצי שירה שנדפסו לאחר פטירתה של המשוררת.
יש המפרשים את השיר כארספואטיקה, ודיון עצמי אוטוביוגרפי על דרך חייה ויצירתה. 
בשיר משווה את עצמה רחל לנמלה בשלושה אופנים: עולמה הצר כנמלה, משאה הנפשי הכבד המשווה לגרגרי המזון אשר הנמלה סוחבת ואת המסע הקשה שלה להשגת מטרות כשם שהנמלה צריכה להעלות מזונה לראש העץ. בשיר ישנה גם קובלנה על הכוחות המקשים על הנמלה.
השיר המחורז כולל שלושה בתים.
 בבית הראשון בשתי השורות הראשונות כתוב: "רק על עצמי לספר ידעתי" ו"צר עולמי כעולם נמלה", מקבילה רחל המשוררת את חייה ועולמה כאל חייה ועולמה של נמלה השוואה המורה על צניעות ועל דימוי עצמי נמוך לכאורה, בשל זעירותו ופשטותו של החרק. בשתי השורות האחרונות כתוב: "גם משאי עמסתי כמוהָ" ו"רב וכבד מכתפי הדלה". בשורות אלו, מספרת הדוברת על משאה הנפשי והפיזי הכבד אשר נפשה וגופה אינם יכולים לעמוד בו.
 
בבית השני כוללות ארבע השורות את המילים: "צמרת", "דרך מכאוב ודרך עמל", ו"יד ענקים זדונה ובוטחת". בשורות אלו, מספרת המשוררת על דרכה אל פסגת חלומותיה, "צמרת". אך ישויות איתנות, שלא בשליטתה, מונעות ממנה את הצלחתה לממש את רצונותיה.
 
בבית השלישי מתארת הדוברת את אכזבתה, מהציפיה ועל פחדה מדבר שלא בשליטתה שהוא מחלת השחפת ואפילו הפחד מהמוות שיגרם ממחלתה. השיר נגמר בשתי שאלות רטוריות שמביעות את יאושה מהרדיפה אחר מילוי מאוויה ואף מתשוקת החיים.
המילים: " רַק עַל עַצְמִי לְסַפֵּר יָדַעְתִּי", הפכו, כתוצאה מפרסום השיר, לביטוי בשפה העברית, בהקשרים של ענווה מול גאווה, והתכנסות פנימית לעומת פיאור הזולת והסביבה.

לחני השיר וביצועיו

השיר הולחן על ידי יוסי מוסטקי; על ידי נסים נסימוב ובוצע בשנת 1948; על ידי יצחק לוי; על ידי אלברט פיאמנטה. לחנו של פיאמנטה בוצע לראשונה על ידי חוה אלברשטיין, ודני גרנות במופע "שירי רחל" ב-1968, בתקליטם בכותר זה ב-1969, ובביצוע משנת 2004. בגרסתם של אלברשטיין וגרנות, הוחלפה בבית הראשון המלה "עמסתי" ב"מאסתי".