יבגניה פטרסון

יבגניה וסיליבה פטרסון (רוסית: Евгения Васильевна Петерсон; ‏12 במאי 1899 - 25 באפריל 2002) נודעה בשם אינדרה דבי הייתה מורה ליוגה פורצת דרך, מתלמידיו הראשונים של קרישנהמצ'ריה והאישה הראשונה שלמדה אצלו יוגה.

חיים מוקדמים

נולדה בריגה באימפריה הרוסית לוסילי פטרסון, מנהל בנק שוודי ולאלכסנדרה לבונסקיה, אשת אצולה רוסית. כילדה למדה בבית ספר לדרמה במוסקבה. בגיל 15 החלה לגלות עניין בהודו לאחר שקראה ספר של רבינדרנת טאגור וחוברת הדרכה ביוגה של יוגי רמצ'קה.

בעקבות המהפיכה הבולשביקית ב-1917 נמלטה עם אמה ללטביה, משם נדדה לפולין ולבסוף, ב-1921, הגיעה לברלין, שם הצטרפה בזכות הכשרתה כרקדנית ושחקנית לקבוצת תיאטרון, עמה הופיעה ברחבי אירופה.

ב-1926 השתתפה בכנס של האגודה התאוסופית של אנני בסנט באומן שבהולנד, שם התרשמה עמוקות משירתו של ג'ידו קרישנמורטי.
ב-1927 קיבלה הצעת נישואין מבנקאי עשיר בשם הרמן בולב. יבגניה התנתה את הסכמתה בכך שיממן לה נסיעה להודו. לאחר ששהתה בהודו שלושה חודשים חזרה לגרמניה אך הודיעה לבולב כי החליטה שמקומה בהודו ולא תינשא לו. יבגניה מכרה את תכשיטיה על מנת לממן את חזרתה להודו.

הודו

עם הגעתה להודו שבה לעסוק במשחק ובריקוד, והייתה לכוכב עולה בקולנוע ההודי. יבגניה אימצה לה שם במה עם צליל הינדי - אינדרה דבי ("דב" הוא השורש ההינדי ל"אלוהים"). ב-1930 נישאה ליאן סטרקטי, נספח מסחרי בשגרירות צ'כוסלובקיה בבומביי. נישואיה לדיפלומט הובילו אותה להתערות בחברה הגבוהה בבומביי, אך במקביל ניסתה להכיר גם את בני הקסטות והמעמדות הנמוכים בהודו. ודבי השתתפה לצד בעלה באירועים חברתיים, קבלות פנים, מירוצי סוסים ומשחקי כדור. באירועים אלו הכירה והתיידדה עם מהטמה גנדי, ג'ווהרלל נהרו, טאגור ואחרים. על אף שבעלה ידע שהתנהגותה אינה תואמת את הקודים החברתיים המקובלים, הוא קיבל זאת בהבנה. במהלך תקופה ארוכה זו סבלה דבי מכאבים עזים בחזה, ולאחר ארבע שנים של טיפולים ללא הצלחה הציע ידיד שלה שתנסה לתרגל יוגה.

ראשית העיסוק ביוגה

דבי ניסתה להתקבל ללימודי יוגה אצל קרישנהמצ'ריה אך סורבה בטענה כי אינו מלמד לא נשים ולא זרים. רק לאחר התערבותו של המהרג'ה של מייסור אותו הכירה באמצעות בעלה, ואשר בארמונו שכן בית ספר ליוגה בו לימד קרישנהמצ'ריה. ב-1938 הייתה דבי לתלמידתו הראשונה שאינה גבר ואינה הודית.

קרישנהמצ'ריה, שנאלץ לקבלה כתלמידתו כנגד רצונו, ניסה לשבור את רוחה בשורה של דרישות ואתגרים שכללו משמעת עצמית חמורה, שעות רבות של אימון, תזונה קפדנית, הימנעות משימוש בחימום מלאכותי ובנוסף לכך עמידה בכל הדרישות הפיזיות בהן עמדו תלמידיו הגברים. לצד דבי למדו אצל קרישנהמצ'ריה איינגר ופטבי ג'ויס, מגדולי מורי היוגה בעולם. להפתעתו של קרישנהמצ'ריה עמדה דבי בכל האתגרים שהציב בפניה, מה שהוביל אותו לשנות את דעתו הקודמת לגביה. כשנודע לו כי דבי עומדת לעבור לסין עקב הצבתו של בעלה בשגרירות שם, ביקש ממנה להורות יוגה שם.

סין

ב-1939 פתחה דבי בית ספר ליוגה בביתה של מאדאם צ'אנג קאי שק בשנגחאי. היו אלה ככל הנראה שיעורי היוגה הראשונים שניתנו בסין. בין תלמידיה היו אמריקאים ורוסים רבים, והיא זכתה לכינוי "מאטאג'י", שפירושו בהינדית "אמא". עם גמר מלחמת העולם השנייה היא חזרה להודו שם המשיכה ללמד יוגה ופרסמה את ספרה הראשון "יוגה - האומנות להגעה לבריאות ואושר". בעלה חזר לצ'כוסלובקיה, שם נפטר במפתיע ב-1946.

ארצות הברית

דבי החליטה לעבור לארצות הברית, לשם היגרה בשנת 1947. שנה לאחר מכן פתחה בהוליווד סטודיו ליוגה. דבי פיתחה תרגילי יוגה, טכניקות נשימה ותזונה ייחודיים לה. בהמשך הדגישה כי שיטות אלו הסתמכו על היוגה הקלאסית של פטנג'אלי. בין תלמידיה המפורסמים היו גרטה גרבו, איב גאבור, גלוריה סוונסון, רוברט ריאן ג'ניפר ג'ונס ויהודי מנוחין.

ב-1953 נישאה דבי בשנית, לד"ר זיגפריד קנאור, רופא והומניסט נודע ממוצא גרמני. באמצע שנות החמישים קיבלה אזרחות אמריקאית, ואימצה באופן רשמי את השם אינדרה דבי. ד"ר קנאור רכש עבורה אחוזה בת 24 חדרים בטקאטה, מקסיקו, לשם עברה בשנת 1961 ופתחה את "מכון אינדרה דבי" בו לימדה יוגה.

ב-1960 ביקרה בברית המועצות, שם שיכנעה את השלטונות כי היוגה אינה סוג של אמונה דתית ויש להתירה במדינה. בעקבות ביקורה הפכה היוגה חוקית בברית המועצות.

דבי החלה להשתתף בכנסים, בתוכניות רדיו, להופיע בטלוויזיה ולנסוע סביב העולם וללמד יוגה, כשהיא נעזרת בשליטתה המושלמת ב-5 שפות - רוסית, גרמנית, אנגלית, ספרדית וצרפתית ומפיצה את בשורתה על יתרונות היוגה. בנוסף הוציאה ספרים נוספים בתחום.

שנים אחרונות

החל מ-1966 התקרבה מאוד לגורו היוגה סת'יה סאי באבא, והחלה לכנות את היוגה אותה לימדה "סאי יוגה". בעקבותיו נסעה דבי תכופות לבנגלור ולפוטפרתי. ב-1977, עקב מחלתו הקשה של בעלה, סגרה את המכון במקסיקו ועברה עמו לבנגלור.

ב-1984 נפטר בעלה בעת שהות בסרי לנקה. ב-1985 עברה לארגנטינה בה לדבריה "התאהבה" במהלך מסעותיה, שם התגוררה עד יומה האחרון. ב-1999 חגגה את יום הולדתה המאה במסיבה בה השתתפו מעל 3,000 אורחים. היא נפטרה בשלווה ב-25 באפריל 2002 בבואנוס איירס, בגיל 103. גופתה נשרפה ואפרה פוזר על נהר הריו דה לה פלטה.