google/wiki40b huggingface dataset:
אל-מסיח א-דג'ל

אל-מסיח א-דג'ל (בערבית: المسيح الدجّال) הוא דמות מרושעת באסכטולוגיה האסלאמית. משמעות השם היא "משיח שקר".
על פי התאולוגיה האסלאמית, משיח השקר יופיע באחרית הימים, ויטען שהוא המשיח, דבר אשר יבשר על בואו הקרב של קץ העולם.
הוא מקביל לאנטיכריסט באסכטולוגיה הנוצרית, ולארמילוס באסכטולוגיה היהודית.
חסד אלוהים

הדמות והתמה

קלווין כהן, פלאונטולוג ובנו של רב, שהה בקרקעית האוקיינוס בזמן שהמין האנושי השמיד את עצמו במלחמה תרמו-גרעינית, ונותר לבדו אחרון מבני-מינו. הספר מתחיל בשיחה בין כהן לאלוהים, אשר מסביר ומתרץ כי קיומו של כהן הוא טעות זניחה, אשר תתוקן במהרה. לאחר שיח ודברים מסכים אלוהים להניח לכהן "להתקין עצמו למוות." נוכחותו הישירה של אלוהים נעלמת לאחר דין ודברים אלו. מקץ השיחה הראשונית ועד סיום הספר רומז אלוהים את רמיזותיו באותות, סימנים ושליחים. כהן נותר לבדו, נאלץ לפרש את כוונתו של האל, ולפעול כמיטב הבנתו לפי תוכנית האל.
אולם כהן לא נותר בודד זמן רב. שימפנזה שהיה בספינת המחקר שרד אף הוא את החורבן. במהרה מתברר כי השימפנז, הודות למתקן מיוחד שהושתל בו על ידי מדען, מסוגל לדבר. כהן פותח ספר תנ"ך באקראי ומעניק לשימפנז שם: בוז. כהן והשימפנז (שהוטבל לנצרות על ידי המדען), מגיעים לאי בודד. 
בתחילה האי נטוש – אפילו החרקים אינם. אולם במהרה מצטרפים אל כהן ובוז קבוצת שימפנזים שמופיעים לפתע. כהן מחליט כי עליו להקים באי קהילה אלטרואיסטית, חקלאית. זהו, על-פי פרשנותו, רצון האל – או לפחות ציפייתו מכהן. כהן מייסד מדרשה ומלמד את קהילת השימפנזים פילוסופיה, היסטוריה ומוסר. בוז מלמד את השימפנזים לדבר, והקהילה חרוצה ומשגשגת. כהן מאלתר לנתיניו סדר פסח, מגדיר שבעה דיברות חדשים ומנגן פרקי חזנות של אביו על גבי גרמופון שחילץ מן הספינה. נראה כי האדם האחרון על-פני כדור הארץ הופך מעתה להיות מייסדה של הקהילה הראשונה של העולם החדש. 
אולם הדברים משתבשים. השימפנזית הפורייה היחידה בקבוצה מעדיפה את חברתו של כהן על-פני חברתם של הזכרים בני-מינה. לאחר לבטים רבים מחליט כהן להיענות לשימפנזה העונה לשם מרים, והם מולידים תינוקת אדם שימפנזה. כהן רואה בהצלחת ההיריון אישור אלוהי להעזתו. הוא רואה בתינוקת את תחילתו של גזע חדש, זולתני, שיירש את הארץ. חבורת בבונים מופיעה באי, ומעוררים יצרים מודחקים אצל השימפנזים – טריטוריאליות, כוחניות, הדחף לבשר טרי.
אט-אט, כמגדל קלפים, קורסת האוטופיה ששאף ליצור כהן. האם הייתה זו יומרה מצדו? האם חטאיו ויהירותו הכעיסו את האל? ידוע וברור לו, כי יראתו מהאל גדולה מאהבתו אליו. האם על כך העניש אותו אלוהים?
אולם עם כל נוכחותו של האל באותות והתערבותו בהרכב המשתנה אוכלוסיית האי, עדיין נראה כי הבחירה החופשית והחלטותיו של כהן קובעות את גורלו וגורל קהילתו. כהן עומד בפני צמתים חשובים ודבק שוב ושוב בהנחה כי ברואי האל טובים הם מיסודם. 
השאלה העולה היא האם גורלו של כהן היה נתון מראש? האם הניסוי הכביר שלו היה אך כמשחק בעיני האל?
הספר הוא אלגוריה עזה ונוקבת על יחסי האדם והאל. מצויה בו ביקורת על אדישותו או צימאון דמו של האל מצד אחד, ועל יהירותו ותעוזתו של האדם מצד שני.
מתן צורי

מתן צורי (נולד ב-6 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי ישראלי, כתב ידיעות אחרונות ו-ynet, עוסק רבות בסיקור נושאים ביטחוניים בעוטף עזה וכן בנושאי כלכלה, תיירות, בריאות ופוליטיקה. בנוסף הוא מרצה על כתיבה עיתונאית בבתי ספר.

ביוגרפיה

צורי נולד בקיבוץ מפלסים ב-6 בספטמבר 1979, שם התגורר עם אחיו והוריו. בשנת 1998 סיים את לימודי בבית הספר התיכון "כפר סילבר", שם למד במגמה ללימודי ארץ ישראל וחקלאות. שירת בצה"ל כלוחם ורס"פ בהנדסה קרבית- גדוד 601.
ב-2012 סיים תואר ראשון בלימודי מדיניות ציבורית באוניברסיטת בר-אילן.
בספטמבר 2002, מתן צורי נפגע בעינוי השמאלית ואיבד את ראייתו בעין זו. זה היה אירוע מכונן בחייו שהפנה אותו לקריירה העיתונאית.
בשנת 2008 צורי זכה בפרס העובד המצטיין של 'ידיעות אחרונות' והוענק לו הפרס על ידי עורך ידיעות אחרונות לשעבר, רון ירון. בשנת 2018 הוא נבחר לאחד האנשים המשפיעים של השנה בדרוג שנעשה על ידי אגף הצעירים של התנועה הקיבוצית.
הוא מתגורר בעוטף עזה, אב ל-3 ילדים.

קריירה

צורי החל את דרכו כעיתונאי בשנת 2002 בעיתון המקומי "סקופ". בשנת 2003 המשיך צורי במסגרת "רדיו דרום" (באר שבע והסביבה). משנת 2005 צורי הוא כתב באזור הדרום ב"ynet" ו"ידיעות אחרונות". ב-2011 יזם והנחה הכשרת תלמידים בבתי הספר התיכוניים באשדוד בנושאי תקשורת.
סיקר את מלחמת לבנון השנייה, את אשפוזו והלווייתו של אריאל שרון ודיווח באופן שוטף על המתיחות בעוטף עזה, מקום מגוריו. בדצמבר 2008 סיקר את מבצע עופרת יצוקה, בנובמבר 2012 סיקר את מבצע עמוד ענן, וביולי 2014  את מבצע צוק איתן.
רכס לבן

תוכניות פיתוח

שטח רכס לבן נכלל בתוכנית ספדיה להרחבת ירושלים מערבה. התוכנית אושרה בוועדת המשנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה לנושאים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) בדצמבר 2002. התוכנית גררה התנגדויות רבות מצד רבים בעיקר בשל העובדה שהיא מתוכננת לפגוע בטבע ובנוף הייחודי, והיא בוטלה בשנת 2007. בשנת 2011, במסגרת הדיונים על תוכנית מתאר חדשה למחוז ירושלים, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה דחתה הצעה לאפשר פיתוח באזור רכס לבן. בשנת 2015, במסגרת תוכנית המתאר הארצית החדשה - תמ"א 1, הוחלט שוב לקדם תוכנית בנייה ברכס לבן. מטרת התוכנית לצמצם את המחסור בדיור בירושלים ולהוריד את מחירי הדירות. בנוסף מוצע להקים במסגרתה גם 690 יחידות דיור מוגן. בתחילה, ראש העיר ירושלים, ניר ברקת התנגד לבנייה, אך בנובמבר 2016 חזר בו והחליט לתמוך בבנייה באזור רכס לבן.
בספטמבר 2017, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה בניית 4,500 יחידות דיור ברכס לבן על שטח של 600 דונם. בדצמבר 2018 הופקדה תוכנית לבניית 5,250 יחידות דיור ו-300 חדרי מלון. ב-28 בפברואר 2019, הוגשו 6,124 התנגדויות של הציבור לתוכנית הבנייה.
עגלה (דמות מקראית)

עֶגְלָה אֵשֶׁת דָּוִד הייתה אחת מנשות המלך דוד ואמו של בנו יתרעם. בין נשות דוד שנמנות בספר שמואל ב', פרק ג' היא היחידה שלאחר שמה נמסר כי היא אֵשֶׁת דָּוִד וכך היא מכונה גם בספר דברי הימים א', פרק ג', פסוק ג'. מוצאה של עגלה אינו ידוע ולא ברור מדוע כונתה אשת דוד. ניתן לשער שזו הייתה אחת מנשות דוד העיקריות וזאת לפי סדר הכתיבה המופיע במקרא לדוגמה: בראשית, מ"ו, י"ט: בְּנֵי רָחֵל, אֵשֶׁת יַעֲקֹב, יוֹסֵף וּבִנְיָמִן, גם שם הכינוי "אֵשֶׁת יַעֲקֹב" מציין את חשיבותה של רחל בעיני יעקב.
שמותיהן של דמויות רבות במקרא נקראו על שמות חיות. עגלה נקראה כנראה על שם עגל, בדומה לרחל ולאה.

זיהוי שמה ודמותה לפי חז"ל

לדעת חז"ל עגלה היא מיכל בת שאול. ייתכן שדרשה זו נסמכת על הכינוי "אשת דוד" הרומז שהיא אשתו הראשונה והחשובה. "אמר רבי: עגלה זו מיכל. ולמה נקרא שמה עגלה? שחביבה עליו כעגלה. וכן הוא אומר  (שופטים, י"ד, י"ח) לוּלֵא חֲרַשְׁתֶּם בְּעֶגְלָתִי". (ילקוט שמעוני שמואל ב' ג': סנהדרין כ"א, ע"א.) יהודה קיל בפירוש דעת מקרא מתבסס על חז"ל בזיהוי עגלה כמיכל: "ולפי שהייתה ראשונה יעודה לו, ועוד הייתה בת מלך".  חז"ל אף פירשו את שמה של מיכל במדרש הבא:  "כי הייתה ממלטת את דוד מן הבית, לכן קורא את מיכל עגלה, שלא הייתה עליה עול אביה אלא קינטרה אותו" (ילקוט שמעוני תהילים נ"ט). במדרש שמואל ניתן הסבר אחר מדוע נקראה  מיכל, עגלה : "למה נקראה מיכל, עגלה? על שפעתה (געתה) לפני אביה ואמר לו 'אבא, לא היה לך להשיאני לאדם בעולם, אלא לליסטים שלך השיאתני? שלף חרבו עלי ואמר לי: אם אין את מבריחה אותי, הריני ממיתך." (מדרש שמואל כ"ב)

בפרשנות ימי הביניים

רד"ק בפרשנות לשמואל ב', י"במפרש כי עגלה הייתה מקודם אשתו של שאול, ונישואיה לדוד הם הרמוזים בנבואה "ואתנה לך את נשי אדוניך": "את נשי אדוניך - עגלה אשת שאול כמו שפירשנו ומיכל בת שאול ושתי הנשים של שאול היו האחת היא אשתו והאחת בתו או נאמר כי גם רצפה פלגש שאול לקח דוד לאשה כדברי הדרש שכתבנו"

במחקר

מספר חוקרים טוענים כי היה בתחילה היה כתוב בפסוק שמו של בעלה הראשון, כשם שכתוב באותה רשימה "אביגיל אשת נבל הכרמלי", ולאחר מכן שמו הוחלף בדוד. חוקר המקרא שמואל אברמסקי סובר כי כינוי זה בא רק לסיים את רשימת הנשים בהדגשה.
Suus

אירוויזיון 2012

עם השיר השתתפה רונה נישליו באירוויזיון 2012. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע אל המקום ה-2 עם 146 נקודות בסך הכל. בגמר האירוויזיון הצליח השיר להגיע אל המקום ה-5 עם 146 נקודות בסך הכל גם כן, ובכך הפך למצליח ביותר של אלבניה בתחרות זו.
הופעתה של נישליו עם השיר צברה מיליון צפיות בסך הכל.
מוחמד אל-בדר

תולדות חייו

מוחמד אל-בדר נולד בשנת 1926 כבנו הבכור של אחמד בן יחיא חמיד א-דין, אשר היה לימים לאימאם הזיידים ומלך צפון תימן. בשנת 1944 עקר מוחמד לתעז בדרום המדינה, שם שימש אביו כסגנו של האימאם יחיא במשך מספר שנים, זאת כדי להמשיך בלימודיו. זמן קצר לאחר רציחת האימאם יחיא, בחודש פברואר 1948, הגיע אל-בדר לבירה צנעא תוך שהוא מביע הסכמה שבשתיקה למשטר החדש. בינתיים הצליח סייף אל-אסלאם אחמד להימלט מתעז ולהגיע לחג'ה, שם גייס תמיכת שבטים מקומיים והכריז על עצמו האימאם אל-נסיר. בתוך חודש ממועד הרצח גייס אל-נסיר די תמיכה כדי להשתלט על צנעא ולהוציא להורג את מנהיג המרד. עוד בטרם היה בן 20 מונה אל-בדר, על ידי אביו אל-נסיר, כמושל עיר הנמל חודידה. אל-בדר אף מונה לשר הפנים בממשלת תימן.
לאל-בדר היה תפקיד מרכזי בדיכוי המרד נגד האימאם אחמד בשנת 1955, אותו הוביל אחיו של האימאם סייף אל-אסלאם עבדאללה, ועם תום המרד הוא הוכרז כנסיך הכתר. בשארית תקופת שלטונו של האימאם אחמד היה אל-בדר שר החוץ, והחל משנת 1958 שימש כמושל מטעם האימאם בצנעא. בשנת 1959, במשך החודשים שבהם שהה האימאם באיטליה לצורך טיפול רפואי, שלט אל-בדר בתימן כולה. האימאם אחמד נפצע קשה לאחר ניסיון התנקשות בחייו בחודש מרץ 1961 ואל-בדר תפס למעשה את השלטון במדינה.
ב-19 בספטמבר 1962 נפטר האימאם אל-נסיר בשנתו, ואל-בדר הוכרז אימאם ומלך ואימץ את השם אל-מנצור. אולם, שבוע לאחר המלכתו הפגיזו מורדים את ארמונו בצנעא והכריזו על הקמת רפובליקת תימן.
אל-בדר, בדומה למנהיגים צעירים אחרים בעולם הערבי, העריץ את נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ובעת שאביו שהה באיטליה לצורך טיפולים רפואיים הזמין אל-בדר מומחים מצרים כדי לסייע במודרניזציה של תימן בתחום הצבאי ובתחומים אחרים. אביו אף צירף את תימן לרפובליקה הערבית המאוחדת. על רקע זה היה זה אך אירוני שהמרד שפרץ ב-26 בספטמבר 1962 נערך בתמיכה ובעידוד של מצרים והרפובליקה הערבית התימנית שקמה בעקבותיו לא הייתה מחזיקה מעמד לולא נוכחות הסיוע המצרי.
אף שהמורדים הכריזו כי אל-בדר נהרג בעת הפגזת ארמונו, הוא הצליח להימלט ללא פגע לצפון המדינה. בנדודיו בצפון המדינה גייס את תמיכת השבטים המקומיים אשר השתייכו לזרם השיעי של הזיידים, ואשר עבורם היה צאצא ישיר של הנביא מוחמד. ימים ספורים לאחר הימלטו מן הבירה כינס אל-בדר מסיבת עיתונאים בתחום ערב הסעודית. דודו, אשר הוכרז כאימאם בעת שנפוצה הידיעה על מותו של אל-בדר, ויתר על תוארו מיד לאחר שנודע כי אל-בדר בחיים, והכריז על נאמנותו למלך. עד מהרה הודיעו השבטים באזורים ההרריים בצפון ומרכז תימן על תמיכתם באל-בדר ועל כוונתם להילחם במשטר המורדים.
במהלך שמונה השנים שלאחר הדחתו התחוללה בתימן מלחמת אזרחים עקובה מדם שבה היה לאל-בדר תפקיד מרכזי. הוא פיקד על תומכיו בקרבות, בתנאי שדה קשים. מפקדתו נדדה בין מערות בהרי צפון-מערב תימן. בשנת 1967 עזב אל-בדר את תימן ועבר לערב הסעודית, שם שהה עד לתום מלחמת האזרחים. בשנת 1970 הכירה ערב הסעודית ברפובליקה הערבית של תימן, זאת למרות שאל-בדר המשיך להחזיק בתמיכת רוב השבטים במדינה. מדינות נוספות, בהן בריטניה הכירו אף הן ברפובליקה. אל-בדר, אשר נדהם מן השינוי בעמדת ערב הסעודית, עזב את ערב הסעודית והיגר לבריטניה, שם התגורר בקנט, אותה עזב רק לצורך עלייה לרגל, או לביקורי ידידים בעולם.
אל-בדר נפטר בשנת 1996 בלונדון, ונקבר בסארי, אנגליה.
זלאטוגרד

היסטוריה

במסמכים מהמאה ה-18 מתועד על אדמות זלאטוגרד המודרנית כפר בשם בֶּלוֹבִידוֹבוֹ. התיעוד היה בהקשר בנייתה של כנסייה ביישוב. ב-1834, בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית הושלמה בניית הכנסייה וב-1852 הוקם בית ספר ללימודי דת. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכלל היישוב בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. לאחר מלחמת בולגריה-סרביה (1885) הועבר השטח לחזקת האימפריה העות'מאנית ובתקופה זו מתועדת אוכלוסייה שרובה מוסלמית סונית. ב-1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבש השטח בידי צבא ממלכת בולגריה ומאז נותר בחזקת הבולגרים. ב-1934 נקרא היישוב דָרֵדֶרֶה. לאחר מלחמת העולם השנייה זכה היישוב למעמד של עיירה.

גאוגרפיה ואקלים

זלאטוגרד ממוקמת בשיפולי רכס הרודופי בגובה ממוצע שנע בין 420 ל-550 מטרים. באזור שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.8ᵒc וערכי הקיצון נעים ממינוס 0.8ᵒc בינואר ועד 20.6ᵒc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 1,000 מילימטרים בממוצע לשנה.
סקראוצקי

סקראוצקי או סקראוסקי (ברומנית: Scaraoţchi או Scaraoschi) הוא אחד מכינויו של ראש השדים במיתולוגיה הרומנית.
השם הרומני סקראוצקי נגזר מהשם איסקריוצקי, הנוסח הסלאבי לשם יהודה איש קריות.
זיהויו של היהודי השנוא ביותר על הנוצרים עם השטן היה חלק מהדמוניזציה של היהודים בקרב השכבות העממיות. סקראוצקי מככב באגדות עם רומניות, לעיתים יחד עם דמויות אגדיות נוספות וגם סופרים קנוניים השתמשו בדמותו בחלק מיצירותיהם.
וושינגטון על הכוונת

עלילת הסרט

הסרט מספר על מאבטח במשטרת וושינגטון די. סי. בשם ג'ון קייל (צ'נינג טייטום), סמל לשעבר בצבא ארצות הברית שלחם באפגניסטן ועוטר על גבורתו בכוכב הכסף, אשר חולם להיות מאבטחו של נשיא ארצות הברית אך לא זוכה בתפקיד. המאבטח המאוכזב לוקח את בתו לסיור מודרך בבית הלבן, במטרה לספר לה שהוא זכה בתפקיד עליו הוא חולם. במהלך הסיור המאבטח ובתו נקלעים לניסיון התנקשות אמיתי והמאבטח מוצא את עצמו במשימת הגנה על הנשיא כנגד אדם בשם מרטין ווקר שביחד עם צבא של שכירי חרב, מבקש לפתוח במתקפה גרעינית שתמחק את איראן, רוסיה וסין.

הפקה וביקורות

הסרט צולם החל מיולי 2012 במונטריאול, קנדה ותחילה תוכנן כי ייצא לאקרנים בנובמבר 2013, אך לבסוף יצא ב-28 ביוני 2013.
הסרט זכה לביקורות מעורבות ממבקרי הקולנוע, כשאתר Rotten Tomatoes העניק לו 50 אחוזי טריות מהמבקרים.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין הארלד קלוסר, המוזיקאי הקבוע של רולנד אמריך שהלחין את המוזיקה לסרטיו הרבים והקודמים של אמריך.
מירקו ג'נארי

ביוגרפיה

ג'נארי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סן מרינו ב-19 בפברואר 1992, במשחק ידידות שבו הפסידה סן מרינו לנבחרת איטליה בתוצאה 0 - 4. את הופעתו האחרונה הוא ערך ב-6 בספטמבר 2003, במשחק שבו סן מרינו הפסידה לנבחרת שוודיה בתוצאה 0 - 5. ג'נארי הופיע בסך הכל ב-48 משחקים במדי נבחרות (שיא ההופעות לשחקן), שבהם הנבחרת הפסידה ב-47 משחקים וסיימה בתיקו באחד, במשחק נגד נבחרת טורקיה ב-10 במרץ 1993. 3 מהמשחקים היו משחקי ידידות, 20 במוקדמות המונדיאל ו-25 במוקדמות אליפות אירופה. ג'נארי לא הצליח להבקיע במשחקים הללו.
המועדון האחרון בו שיחק ג'נארי הוא פיטאנו (Faetano), ובעבר הוא שיחק עבור ג.ס. דוגאנה, דומאגנאנו, ס.ס. קוסמוס, וא.ס חובנס/דוגאנה.
הפריימריז בניו המפשייר

הפריימריז בניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire primary) הם שלב מוקדם וחשוב במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכים מדי 4 שנים במפלגה הדמוקרטית ובמפלגה הרפובליקנית. מאז 1952 במדינת ניו המפשייר נערכת  ההתמודדות השנייה, לאחר אסיפות הבחירה באיווה, וכן ההתמודדות הראשונה המתקיימת במתכונת של פריימריז.
הפריימריז בניו המפשייר נמצאים בראשית לוח הזמנים של ההתמודדויות עוד מתחילת המאה ה-20, אולם בשנים הראשונות לרוב נבחרו בה צירים שלא היו מחויבים למועמד מסוים, והבחירות לא היו בעלות חשיבות רבה. הפריימריז בניו המפשייר החלו לקבל את מעמדם המיוחד ב-1952, כאשר נשיא ארצות הברית המכהן הארי טרומן הפסיד בפריימריז בניו המפשייר, וזמן קצר אחרי זה פרש מהמרוץ על מועמדות מפלגתו לכהונה נוספת. בצד הרפובליקני ניצח בניו המפשייר דווייט אייזנהאואר, שבהמשך אותה שנה זכה במועמדות ובבחירות לנשיאות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1968, שנערכו על רקע הסתבכות ארצות הברית במלחמת וייטנאם וההתנגדות הציבורית לה, זכה הנשיא המכהן, לינדון ג'ונסון, ברוב דחוק יחסית (עבור נשיא מכהן) של 49% מול 42% לסנטור יוג'ין מקארתי שהתנגד להמשך המלחמה. תוצאה זו גרמה בסופו של דבר לג'ונסון לוותר על המשך המרוץ כשלושה שבועות אחר כך.
ב-1972 המוביל המיועד במרוץ לנשיאות היה המועמד לסגנות מהבחירות הקודמות, אדמונד מאסקי. הוא אומנם ניצח בניו המפשייר את ג'ורג' מקגאוורן, אולם ברוב קטן מהצפוי דבר שהוביל להמשך דעיכת המועמדות של מאסקי והתנופה של מקגאוורן. במיוחד פגעה במאסקי תקרית בה במהלך נאום בו הוא הגיב להתקפת אישיות עליו בעיתונות המקומית הוא נראה כאילו דמעות זולגות מעיניו. למרות שהוא טען שזה היה רק פתית שלג שנמס, בעיתונות הוא הוצג כמי שנשבר ופרץ בבכי.
ב-1992 מילאו הפריימריז בניו המפשייר תפקיד חשוב בתהליך הבחירות בשתי המפלגות, ובשתיהן התגלה שהפער בין הציפיות לתוצאות חשוב לא פחות מהתוצאות עצמן. במפלגה הדמוקרטית הגיע ביל קלינטון למקום השני עם 25% מהקולות, לאחר פול צונגס שזכה ל-33% מהקולות. אולם אנשי קלינטון הצליחו להציג את התוצאה כהישג, עקב הגעתו של צונגס ממסצ'וסטס השכנה וכן בשל פרשת ג'ניפר פלאוורס, שטענה כי היה לו רומן איתה ושהתפוצצה זמן קצר לפני כן. קלינטון הוצג כ-"comeback kid", והמומנטום שהוא קיבל מהתוצאה בניו המפשייר הביא אותו לבסוף לזכייה במועמדות מפלגתו ובנשיאות עצמה. בצד השני התמודד הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש מול איש הימין הקיצוני פט ביוקנן. בוש ניצח בתוצאה של 53% מול 37%. למרות הניצחון, תוצאה מפתיעה זו גילתה את חוסר שביעות הרצון מהנשיא, ותרמה להפסדו של בוש בבחירות הכלליות לקלינטון.
ב-2000 ניצח במפתיע בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית ברוב גדול של 19% ג'ון מקיין את יקיר הממסד הרפובליקני והמועמד המוביל ג'ורג' בוש הבן, בזכות הסנטימנט האנטי-ממסדי של רבים מהבוחרים בניו המפשייר, ובייחוד של מצביעים עצמאיים, שיכולים להשתתף בפריימריז בניו המפשייר. אולם ניצחון זה לא הצליח לגרום לו לזכות במינוי המפלגה בבחירות אלה. שמונה שנים אחר כך, ניצחון נוסף של מקיין החזיר אותו למרוץ הרפובליקני בו דישדש, והיווה את תחילת דרכו לזכייה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירות הכלליות.
בפברואר 2016 ניצח ברני סנדרס בפריימריז של הדמוקרטים, ודונלד טראמפ ניצח בפריימריז של הרפובליקנים.
SkyLink

SkyLink (ברוסית: Скай Линк) הוא סמל מסחרי המופעל על ידי Tele2 רוסיה ומספק שירותי תקשורת סלולרית בתקני IMT-MC-450 ו-LTE-450. החברה התקיימה משנת 2003 עד 2015 והחזיקה ברישיון הפעלת רשת בתדר 450 מגה-הרץ ב-73 מחוזות רוסיה (לשימוש ב-CDMA), 1,800 מגה-הרץ ב-45 מחוזות (לשימוש עבור GSM), 1,920—1,935 מגה-הרץ ו-2,110—2,125 מגה-הרץ ב-73 מחוזות (לשימוש ב-CDMA ו-UMTS).
מטה החברה היה במוסקבה.

היסטוריה

החברה הוקמה על בסיס ספקית התקשורת הסלולרית דלתא טלקום (Дельта Телеком) ומפעילת תקשורת הסלולרית של מוסקבה, "תקשורת הסלולר המוסקבאית" («Московская сотовая связь»), שהתקיימה מדצמבר 1991 עד 1 באוקטובר 2016 ועל בסיס מפעילה סלולרית בשם "סונט".
עד 2005 פעלה בתדר האנלוגי NMT-450 (ו-NMT-450i). ב-2003 עברה לשידור בתדרים דיגיטליים והצטרפה לספקיות נוספות שפעלו על תקן NMT-450.‏.
ב-22 בדצמבר 2010 הנהלת החברה החליקה על השקת רשת GSM בכל מחוזות רוסיה, אך בפועל ההשקה מעולם לא יצאה לפועל. ביולי 2008 נרכשה על ידי חברת ההשקעות סיסטמה, אך באוקטובר 2010 עברה לבעלות חברת ההחזקות "סביאזאינווסט", שמכרה את מניותיה ביולי 2012 לידי חברת רוסטלקום.
במרץ 2014 הוקמה Tele2 רוסיה שקיבלה את השליטה על SkyLink. ביוני 2015 Tele2 השלימה מהלך לארגון מחדש תוך התמזגות עם 33 חברות בת, ביניהן SkyLink. המהלך הביא לפירוקה של SkyLink.
הלנה סוקובה

קריירה

הלנה סוקובה נולדה במשפחת טניסאים. אמא שלה שיחקה בגמר אליפות וימבלדון 1962 ואבא היה יושב ראש פדרציית הטניס של צ'כוסלובקיה. אחיה גם היה טניסאי חזק וביחד עם אחותה זכה שלוש פעמים בתחרות גראנד סלאם לזוגות מעורבים.
הלנה סוקובה הייתה חלק של נבחרת גביע דייוויס של צ'כיה וזכתה איתה 4 פעמים בגביע.
היא שיחקה בנבחרת גביע הפדרציה של ארצות הברית וזכתה פעמיים בגביע.
לאחר הפרישה היא סיימה דוקטורט בפסיכולוגיה. היא עובדת בתחום זה וגם מכהנת בתפקידי ניהול בטניס הבין-לאומי.
אלי הדינגטון

ביוגרפיה

הדינגטון נולדה באברדין שבסקוטלנד. בשנים 1975 עד 1977 למדה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
היא שיחקה בתפקיד פרופ' דוצ'רטי בפרקי הסיום של העונה השלישית של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" "Last of the Time Lords". עוד בטלוויזיה הופיעה הדינגטון בסדרת הדרמה "Life Begins", בדמות הילדה פירס בסדרה "המלחמה של פויל", בסדרה "Always and Everyone", בסדרת הפשע "המפצח", בסדרה "הולבי סיטי", בסדרה "Wire in the Blood", באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", בסדרה התקופתית "המוסקטרים", בסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" ובסדרה "The Bill" בה גילמה שתי דמויות שונות, האחת ב-1997 והשנייה ב-2007.
בתיאטרון הופיעה הדינגטון במחזה "בינגו" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר  ובתיאטרון יאנג ויק .
מ-2011 ועד 2013 שיחקה הדינגטון בתפקיד קרול פוטר בסדרה הקומית "בית הקפה" של Sky1.
ב-2015 גילמה הדינגטון את ג'ינה קורבין בסדרת הדרמה "Ordinary Lies", ואת פאני ביגטיוויץ' בסדרה "עלילות דיקנס".
Mr. Vain

רקע

השיר נכתב על ידי סטיבן לוויס, נוזי קצמן, וג'יי סופרים והופק על ידי המפיק טורסטן פנסלאו. "Mr. Vain" היה לסינגל הנמכר ביותר באירופה בשנת 1993.
הסינגל פרץ תחילה בגרמניה ובמהלך הקיץ של 1993 הגיע לראש המצעדים ב-12 מדינות. הוא הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100, והגיע למכירות זהב. טניה אוואנס הבריטית היא הזמרת השרה בשיר, כאשר ג'יי סופרים האמריקאי הוא הראפר בשיר.
הקליפ לשיר בוים על ידי מאט ברודלי.
בנובמבר 1993 יצא טורסטן פנסלאו למסע קידום השיר Mr. Vain בארצות הברית. ביום חזרתו לגרמניה נסע פנסלאו במכוניתו ונהרג בתאונת דרכים.
לב כלב

עלילת הספר

הסיפור מציג כלב תועה ושמו שריק (כינוי נפוץ בשפה הרוסית לכלבים) הלובש צורה אנושית של איש פרולטריון מרושל. דמות נוספת בסיפור הוא פרופסור פיליפ פיליפוביץ' פראוברז'נסקי אשר משתיל בלוטת יותרת המוח ואשכים לתוך גופו של שריק. 
בחלוף הזמן הופך שריק בהדרגה להיות אנושי, בוחר לעצמו את השם פוליגרף פוליגרפוביץ' שריקוב, בונה לעצמו קריירה ב"מחלקת הניקיון של מוסקבה האחראית לסילוק המשוטטים-על-ארבע ברחובות (חתולים, וכדומה)", והופך את החיים בביתו של הפרופסור לחלום בלהות עד שמחליט אותו פרופסור להחזיר את המצב לקדמותו. 
הסיפור הפך למפורסם ברוסיה, ידוע ומדובר בקרב ילדי בית-ספר ועד פוליטיקאים. הסיפור הוסרט הן בשפה הרוסית והן בגרסה איטלקית, הועלה כמחזה וכאופרה בשפה האנגלית, וגרם לפולמוס ביקורתי תוסס. בשנת 2003, עיבדו וביימו עידית הרמן ודמיטרי טולפנוב את הספר למחזה בעברית בתיאטרון קליפה.

נושאים

השמות בעלי חשיבות ברורה בסיפור. השם פראוברז'נסקי נגזר מהמילה הרוסית Преображение (פראוברז'נייה) שפירושה "שינוי צורה". שריק (Шарик) הוא שם נפוץ לכלבים ברוסיה. השם ושם המשפחה "פוליגרף פוליגרפוביץ'" הוא תרגום גס ל"רוטגרוורה (טכניקת הדפסה), בנו של רוטגרוורה" ומהווה הד למסורת ההבל של השמות הכפולים בספרות הרוסית ששורשיה בגיבורו של גוגול אקאקי אקאקיאביץ' בסיפורו "האדרת". השם הוא גם סאטירה על מוסכמות חדשות לגבי נתינת שמות בברית המועצות המוקדמת. אף על פי כן, נבחר השם על פי המסורת הרוסית הישנה, של "היוועצות בלוח השנה", כאשר יום שמו של פוליגרף הוא 4 במרץ.
השם של תורם האיברים השיכור הוא צ'וגונקין (Чугун ,"צ'וגון" משמעו ברזל יציקה) שיכול לקבל משמעות פארודית על השם של סטלין (Сталь "סטאל" פלדה ברוסית). 
האבטיפוס בחיים האמיתיים שהיווה השראה לדמותו של פרופסור פראוברז'נסקי הוא קרוב לוודאי המנתח הרוסי-צרפתי סרג' וורונוף שהיה נודע בניסוייו לבצע השתלות אשכים ובלוטות התריס של חיות בבני אדם.
לסיפור קיימות אנלוגיות עם דוקטור פאוסטוס, פרנקנשטיין, והאי של ד"ר מורו. הוא יצא לאור בברית המועצות בשנת 1987, יותר משישים שנה לאחר השלמתו, אולם היה מוכר לקוראים רוסים דרך סאמיזדאט. בשנת 1968 פורסם בשפה האנגלית על ידי "דפוס הארוויל", בתרגומו של מיכאל גלני.
דני שמעון

דאני שמעון (בערבית: داني شمعون; 26 באוגוסט 1934 - 21 באוקטובר 1990) היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי מארוני, בנו של נשיא לבנון כמיל שמעון ומנהיג המיליציה שכונתה "הנמרים".

ביוגרפיה

שמעון נולד בעיירה דיר אל-קמר שבהרי השוף. בתור ילד הוא למד בבית הספר היסודי אינטרנשיונל קולג'. את לימודיו הוא המשיך בבית ספר פרטי בבריטניה, בזמן שאביו כיהן כשגריר בלונדון. כאשר דני היה בן 14, חזרה המשפחה ללבנון והוא סיים את לימודיו התיכוניים. הוא בעל תואר מהנדס מאוניברסיטת לובוראו (Loughborough) שבבריטניה. הוא עבד בתחום ההנדסה והבניין. בשנת 1957 הוא התחתן עם אשתו הראשונה, פטי מורגן. מאותם נישואים יש לו בת אחת, טרייסי.
בשנת 1975 הוא מונה להיות המזכיר הביטחוני של המפלגה הליברלית-הלאומית  שבראשה עמד אביו. יחד עם אביו, כמיל "נמר" שמעון הוא יסד את "הנמרים" - פלוגות מזוינות שמילאו חלק חשוב בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית.
בתחילת 1976 קיבל שמעון את פניו של אלוף-משנה בנימין בן אליעזר, שהגיע ללבנון בספינת-טילים של חיל הים. לשאלת בן אליעזר, מדוע פנו הנוצרים אל ישראל לעזרה במלחמת האזרחים, ענה שמעון: "עשינו זאת על פי עצתם של גורמים ערביים. הם אמרו לנו, שאם אנו רוצים להישרד באזור, עלינו לפנות לישראל - רק היהודים יוכלו להבטיח את קיומכם".
ב-1980 הותקפו "הנמרים" והובסו בהפתעה על ידי הפלנגות הנוצריות של בשיר ג'ומייל ביום הסכינים הארוכות. דני שמעון ומנהיג הפלנגות הפכו לאויבים. מערכת היחסים שלו עם ג'ומאייל הביאה את המארוני הלאומן לעשות צעד חריף במיוחד ולהעביר את משרדיו לאזור המערבי (המוסלמי) של ביירות.
לאחר תקופה קצרה בה פרש שמעון מהחיים הפוליטיים, הוא חזר בשנת 1983 ומונה כמזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-הלאומית, ובשנת 1985 הוא החליף את אביו בתור ראש המפלגה. בשנת 1988 הוא עמד בראש החזית הלבנונית - קואליציה שהורכבה בעיקר ממפלגות ופוליטיקאים נוצרים. באותה שנה הכריז על רצונו לרוץ לנשיאות לבנון, אך סוריה, שכבר שלטה בכ-70% מלבנון, הטילה וטו על בחירתו.
עם סיום הקדנציה של הנשיא דאז, אמין ג'ומייל, ב-23 בספטמבר 1988 לא נבחר יורש. שמעון הביע את תמיכתו בגנרל מישל עאון, שנתמך על ידי ג'ומייל, לעמוד בראש ממשלת מעבר. מינוי זה נתקל בהתנגדות מצד המוסלמים מכיוון שתפקיד זה שמור, לפי האמנה הלאומית, לסונים. הסורים הקימו ממשלת-נגד ובראשה סלים אל-חוס. מצב מלחמתי זה בין שני הצדדים נמשך עד 1990, כאשר ארצות הברית נזקקה לתמיכת סוריה, או לפחות לאי-הפרעתה, במלחמת המפרץ הראשונה. כך הסירה ישראל את המצור האווירי מעל שמי לבנון ובזאת הרשתה למטוסים הסורים להשלים את המלאכה ב-13 באוקטובר.
דני שמעון היה ממתנגדי הסכם טאיף, אשר חיזק את כוחם של הסונים על חשבון המרונים ולא הזכיר במפורש את מועד נסיגתם המוחלטת של  הכוחות הסוריים מלבנון. 
ב-21 באוקטובר 1990 נרצח דני שמעון בהתנקשות בה נהרגו גם אשתו השנייה, אינגריד, ממוצא גרמני, ושני בניו, טארק בן ה-10 וז'וליאן בן ה-5. חוץ מטרייסי מנישואיו הראשונים, הותיר דני עוד ילדה מנישואיו עם אינגריד (עבד אל-נור), תמרה שמה. הממשלה הפרו-סורית עצרה את סמיר ג'עג'ע ושפטה אותו באשמת רצח. אחיו של דני, דורי שמעון, צוטט כאומר שלפי דעתו, ג'עג'ע חף מפשע והאחראים לרצח הם סוכנים סורים שיש למצוא אותם בחקירה מחודשת.