google/wiki40b huggingface dataset:
מעבר קיקינג הורס

מעבר קיקינג הורס (באנגלית: Kicking Horse Pass - "מעבר הסוס הבועט") הוא מעבר הרים גבוה (גובהו 1,627 מטרים מעל פני הים) החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים, בגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה והפארק הלאומי יוהו בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. האתר נחשב אתר היסטורי לאומי של קנדה, מאחר שנבנה בו קו הרכבת הקנדית הפסיפית, בין העיירה אגם לואיז באלברטה לבין העיירה פילד בקולומביה הבריטית. תוואי זה נבחר בשנת 1880, תוך העדפתו על תוואי צפוני יותר, שאמור היה לעבור דרך מעבר ילוהד.
במעבר ההרים נמצא נחל דיווייד (Divide Creek) הייחודי בכך שהוא מתפצל לשני עברי קו פרשת המים של אמריקה.

היסטוריה

המעבר נחקר לראשונה על ידי חוקרים אירופאים בשנת 1858. הייתה זו משלחת פאליסר, בראשות קפטן ג'ון פאליסר שחקרה את מעבר ההרים, ונתנה לה את שמו.

מקור השם

מקור שמו של מעבר קיקינג הורס, ונהר קיקינג הורס העובר בו, באירוע בו חוקר הטבע והגאולוג ג'יימס הקטור, קיבל בעיטה מסוסו בעת שסייר באזור.

תוואי הרכבת הקנדית הפסיפית

מסלול הרכבת המקורי שהוקם במעבר עבור מסילת הרכבת הקנדית הפסיפית היה בין פסגת המעבר לבין אגם ואפטה והעיירה פילד נודע, בשל השיפוע החד של (שיפוע של 4.5%) בשם "הגבעה הגדולה" - קו הרכבת התלול ביותר באמריקה הצפונית.
עקב תדירות התאונות הגבוהה, והעלות הגבוהה שנדרשה עקב חיבור מנועי עזר בטיפוס הרכבת במעלה הגבעה הגדולה, הוחלט על הקמת שתי מנהרות ספירליות, ואלה החליפו בשנת 1909 את המסלול הישיר. אמנם המנהרות האריכו את המסלול במספר קילומטרים, אולם הם הורידו את שיפוע המסילה לשיפוע של 2.2%.
בשנת 1962 נבנה דרך המעבר הכביש המהיר הטרנס-קנדי. בעוברו דרך מעבר ההרים מגיע הכביש לנקודתו הגבוהה ביותר בקנדה - גובה 1,643 מטרים.
החיים בקבר

תוכן הספר

גיבור הספר הוא סמל קוסטולאס, בן דמותו כביכול של המחבר וסמל לכל החיילים הצעירים במלחמה. קוסטולאס נשרף באש להביור ובתיבת חפציו נמצאו מכתבים וזכרונות שכתב לאהובתו שבאי לסבוס ותיאורים של חבריו המובאים בסדרת פרקים קצרים ורבי עוצמה. חלק ניכר מהרשמים הוא תיאור ריאליסטי מפורט של חיי היום-יום בשוחות, עיסוקי החיילים, תקוותיהם ותשוקותיהם, געגועיהם ומחשבותיהם הן הבנאליות ביותר והן הנאצלות. מאידך, ובאותו טון ריאליסטי, מתוארים באדישות-של-הרגל התנאים ההיגייניים המזעזעים, חולדות האוכלות גוויות חיילים, זעקות פצועים, התעללות המפקדים, החרדה הבלתי-נשלטת בהשמע שריקות הפגזים וריח אבק השריפה ושרירותיות המוות הבא במפתיע. בניגוד לתיאורי זוועות מלחמת החפירות מציג המחבר ביד חומלת ועדינה תמונות חדות ואידיליות של חיי השלום ותיאורי טבע הנגלה באופן אבסורדי בלב התופת. הוא מעלה על נס את ההגיון והרגש של אמהות משני הצדדים לעומת הטמטום והאטימות של המדינאים והגנרלים.
ים הגשמים

ים הגשמים או ים הממטרים (בלטינית: Mare Imbrium), ים ירחי גדול בירח. ים הגשמים נוצר כאשר לבה הציפה מכתש ענק שנוצר בעקבות פגיעת עצם גדול בעבר הרחוק. הים הירחי בעל פחות תווי נוף מאזורים אחרים בירח מאחר שלבה מותכת כיסתה את המכתשים וכך נוצרו פני שטח חלקים יחסית. עם זה, ים הגשמים איננו ישר כפי שהיה במקור, וזאת מאחר שאירועים מאוחרים יותר שינו את פניו. גילו של ים הגשמים נאמד בכ-3.85 מיליארד שנה.
קוטרו של ים הגשמים 1123 ק"מ, ומכיוון שכך הוא שני רק לאוקיינוס הסערות (Oceanus Procellarum) בגודלו, והוא הימה הגדולה ביותר השייכת לאגן פגיעה. אפולו 15 נחתה באזור דרום מערב הים, קרוב להרי האפנינים.
ים הגשמים מוקף בשלוש טבעות הרים קונצנטריות, אשר נוצרו בעקבות אירוע הפגיעה שיצר את ים הגשמים. טבעת ההרים הקיצונית ביותר היא בעלת קוטר של 1,300 ק"מ ומחולקת לשלושה רכסים שונים: הרי קרפטוס (Montes Carpatus) בדרום, הרי האפנינים (Montes Apenninus) בדרום מזרח והרי הקווקז (Montes Caucasus) במזרח. טבעות ההרים בצפון ובמערב לא מפותחות, ונראה כי אירוע הפגיעה לא גרם להתנשאות הרים לגובה באזורים אלו. טבעת ההרים התיכונה מהווה את הרי האלפים (Montes Alpes) והאזורים ההרריים קרוב למכתשים אפלטון וארכימדס. הטבעת הפנימית ביותר, שקוטרה 600 ק"מ, נקברה במידה רבה תחת הבזלת של הים, ונותרו רק גבעות נמוכות הבולטות בתוך מישורי הימה וקצות הימה, ויוצרות צורה דמוית מעגל.
טבעת ההרים הקיצונית מתנשאת לרום של כ-7 ק"מ מעל פני ים הגשמים. מוערך כי החומר המכסה את הימה מגיע בעומקו ל-5 ק"מ, כלומר עומקה הכולל של הימה מגיע לכ-12 ק"מ; מעריכים כי המכתש המקורי שנוצר בים הגשמים הגיע בעומקו עד ל-100 ק"מ, אך תחתית האגן חזרה למעלה מיד לאחר מכן. 
האזור המקיף את ים הגשמים מכוסה בחומר שהועף מאירוע הפגיעה, ונזרק עד למרחק של 800 ק"מ. בנוסף סביב אזור אגן הגשמים יש תבנית של חריצים רדיאלים, Imbrium Sculpture, שנוצרו כנראה בעקבות פגיעה של חלקים שהועפו באירוע הפגיעה.
במרכז ים הגשמים יש ריכוז מסה, אשר משפיע על תנועתם של לוויינים במסלול ליד הירח, השפעה הגורמת לשינוי גובה של 60-100 מטר בקירוב.
הרחבה נורמלית

תכונות של הרחבות נורמליות

הרחבת שדות היא הרחבת גלואה אם ורק אם היא נורמלית וספרבילית. לכן מעל שדות ממאפיין אפס, כל הרחבה נורמלית היא הרחבת גלואה, והדבר מאפשר להפעיל שם את המשפט היסודי של תורת גלואה ביתר קלות. 
אם L הרחבה נורמלית של F, אז L נורמלית מעל כל שדה ביניים.
אם K ו-E הן הרחבות נורמליות של F המוכלות ב-L אז הצירוף שלהם EK והחיתוך שלהם  הם הרחבות נורמליות של F.
אם E/F הרחבת גלואה וחבורת גלואה שלה היא , ואם  שדה ביניים, מתאימה לו לפי המשפט היסודי של תורת גלואה תת-חבורה  של G. תת-חבורה זו היא נורמלית אם ורק אם K/F היא הרחבה נורמלית של שדות.
קנקון

היסטוריה

אזור קנקון היה מיושב כבר בתקופת המאיה, עת נקרא האזור "ניסוק" - שמשמעו "נקודת עשב". לאחר הכיבוש הספרדי של אימפריית המאיה נהרגו מרבית תושבי האזור כתוצאה ממחלות, ונותרו כפרים קטנים באי מוחרס ובאי קוסומל.
מקורו של השם "קנקון" במאה ה-18, והוא מופיע לראשונה במפות מתקופה זו (לעיתים כ-Cankun או Kankun). משמעות המילה בשפת המאיה הוא "קן הנחשים".
עד 1970 היה האי קנקון נטוש. ב-23 בינואר 1970 החלו עבודות פיתוח במטרה להקים במקום אתר נופש. המימון לפיתוח ניתן על ידי ממשלת מקסיקו ונבנו באתר תשעה מלונות ברמה בינלאומית. המלון הראשון שניתן עבורו מלון הוא מלון האייט קנקון קאריב (Hyatt Cancun Caribe), אולם המלון הראשון שהושלם הוא מלון פלאיה בלאנקה (Playa Blanca, לימים מלון בלו ביי, וכיום Temptation Resort).
אתר הנופש זכה לפופולריות רבה בשל חופי הרחצה היפים שבו, ומקומות העבודה הביאו לגידול באוכלוסייה של עיירת הנופש.

גאוגרפיה

לעיר שני חלקים - אזור התיירות הממוקם לחוף הים הקריבי, ואזור ה"יבשת" - אזור המגורים של עובדי המלונות ובמרכזו "אל סנטרו" ("El Centro" - "מרכז העיר"). שדרת טולום (Tulum) מהווה השדרה המרכזית החוצה את העיר מצפון לדרום, מקשרת בין מרכז העיר לבין נמל התעופה הבינלאומי קנקון. שדרת קובה (Cobá) חוצה את העיר ממזרח למערב, כאשר מזרחית לשדרת טולום נקראת השדרה בשם שדרת קוקולקאן (Kukulcan) ומקשרת את אזור המלונות למרכז העיר.

כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על התיירות. העיר מהווה אתר תיירות פופולרי בשל חופי הרחצה היפים שלחוף הים הקריבי, בשל ספורט המים המתבצע בלגונה, ובסיורי הג'ונגל היוצאים מן העיר. מוקדי משיכה נוספים הם האתרים הארכאולוגיים מתקופת המאיה המצויים בקובה ובטולום.

תחבורה

שדה התעופה המרכזי של העיר הוא נמל התעופה הבינלאומי קנקון, אשר הורחב בשנת 2010. בשדה התעופה נוחתות טיסות מצפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה, אסיה ואירופה ועוברים בו כ-10 מיליון נוסעים מדי שנה.
בעיר קנקון פועלת מערכת אוטובוסים ציבורית המקשרת בין בתי המלון למרכז העיר.
ארי גולדוואג

ארי גולדוואג (באנגלית: Ari Goldwag; נולד ב-1979) הוא פזמונאי, זמר ומלחין של מוזיקה חסידית ומוזיקה יהודית מקורית. התפרסם כסולן מקהלת הילדים פרחי מיאמי בגיל 10, וכיכב בחמישה אלבומים ושלושה סרטונים של המקהלה בטרם השתנה קולו בגיל 14. הוא המשיך בקריירה מוזיקלית, כתב והלחין שירים עבור אמנים אחרים, והפיק חמישה אלבומי סולו.

ביוגרפיה

נולד וגדל בווסט המפסטד, ניו יורק. אביו הוא מורה למתמטיקה לשעבר ובעליה של חנות קמעונאית גדולה בסאות' פולסברג. ארי למד בבית הספר היהודי HANC  המזוהה עם האורתודוקסיה המודרנית במחוז נסאו בניו יורק, ובתיכון בישיבת פאר רוקאוואי. לאחר תום לימודיו בישיבה זו נסע ללמוד בישראל, בישיבת מיר.
ב-2001 הכיר את טליה, ילידת סיאטל, וושינגטון, הם נישאו ונשארו לגור בישראל. תחילה בירושלים ובהמשך ברמת בית שמש. לזוג ששה ילדים.

אלבומים בהפקתו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פטר הורקוס

פועלו

הורקוס הצהיר בגלוי בתוכנית טלוויזיה בשנת 1960, לאחר שנשא הרצאה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בפני צוות מדענים, שהוא מוכן להשתתף בכל ניסוי שיבדוק את יכולתיו תחת כל תנאי. אולם, הקוסם והספקן ג'יימס רנדי טען שהורקוס סירב שיכולותיו ייחקרו בפני כל איש, מלבד פגישה אחת שערך עם פרופסור צ'ארלס טארט מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. בדיקותיו של טארט העלו שהורקוס חסר כל כוחות מיוחדים ורנדי אמר "אם טארט לא יכול למצוא כוחות כאלה, בוודאי שהם אינם קיימים כלל!".
הפאראפסיכולוג אנדריאה פוהריץ' התרשם מהסיפורים ששמע אודות הורקוס והחליט להזמינו לארצות הברית בשנת 1956 כדי לחקור את "יכולותיו" העל-חושיות. פוהריץ' חקר ובחן את הורקוס בסביבה שאותה הגדיר כסביבה מבוקרת, והוא השתכנע שהורקוס אכן מחזיק ביכולות בלתי רגילות. המבדקים שפוהריץ' ערך להורקוס לא נוסו על ידי מדענים אחרים והיו אנשים שכינו אותו בלעג "חוקר שמאמין לכל דבר".
בתחילת דרכו בתור בדרן, הורקוס סיפר שעשה שימוש בכוחותיו כדי לאתר מידע אישי על הנוכחים בקהל. מבקרים שונים, וביניהם רונלד שוורץ טענו שבהופעותיו הוא ביצע קריאה קרה וכך הונה את קהל הנוכחים.
ג'יימס רנדי צפה בתוכניותיו של הורקוס והגיע למסקנה שהוא עושה שימוש תמידי בקריאה קרה. לדוגמה, הורקוס ניגש לאחד מהאנשים בקהל ואמר שהוא "רואה" ניתוח בעברו. הורקוס לא טען שהמתנדב עבר ניתוח, אלא דיבר באופן כללי על ניתוחים, או של המתנדב עצמו או של אחד מקרובי משפחתו. אם המתנדב שלל את הטענה הורקוס היה מנסה לעודד אותו להיזכר באומרו "היזכר, היה זה לפני זמן רב". כך, כל ניתוח שעבר מישהו מבני משפחתו של המתנדב בעבר היה נחשב ל"פגיעה" וכך היה נוצר הרושם שהורקוס אכן מחזיק ביכולות בלתי רגילות. רנדי ביקר גם את קולו של הורקוס ואמר שהוא מדבר בתקיפות ובקול רם כדי להיראות סמכותי ומלא בביטחון לעומת המתנדב שנתפס כמבולבל.
שיטה נוספת של הורקוס הייתה למלמל ולומר הרבה מילים לא ברורות. אדם ששמע את מילותיו הלא ברורות היה יכול לקשר אליהן מילים אחרות כראות עיניו. מבקרים מספרים שהוא נהג ל"נחש" את מספר הנפשות במשפחה הקרובה של מתנדב מהקהל ואז שינה את נבואתו כדי שתתאים למספר המדויק בו נקב המתנדב. שיטה אחרת בה הרבה לנקוט היה לנקוב בשם "אן" בתור קרוב משפחה או חבר של המתנדב. הוא זכה להרבה "פגיעות" הודות לשימוש בשם זה, שכן השם נפוץ מאוד בארצות הברית בצורותיו השונות כגון אנה, אנני, אנסטסיה ועוד, וכמעט כל מתנדב נזכר בבוסית, מורה או עמיתה לעבודה בעלת שם זה.
מרלה מייפלס

ביוגרפיה

מייפלס נולדה בדלטון, ג'ורג'יה שבארצות הברית, למשפחה ממוצא סקוטי, אנגלי ואירי. בתם של אן, פקידה במשרד לשעבר וסטן, מפתח נדל"ן. כשהייתה בגיל צעיר מאוד, הוריה התגרשו, ואביה התחתן בשנית עם חברתה לספסל הלימודים.
במהלך לימודיה בתיכון שיחקה בנבחרת הכדורסל של בית ספרה. היא זכתה במקום ראשון בתחרות יופי מקומית בעיר הולדתה, ובמקום שני בתחרות "מיס ג'ורג'יה".
היא קרובת משפחה של השחקנית הת'ר לוקליר, סבה מצד אמה של מייפלס היה אחיו של סבה מצד אביה.
מייפלס החלה לצאת עם טראמפ ב-1986 בחשאי כאשר היה עדיין נשוי. פרשת היכרותם התגלתה לאחר מכן ב-1991, כאשר מייפלס ואשתו של טראמפ נפגשו ביחד במדרון סקי באספן, בעת שמייפלס באה לבקר את בעלה, דבר שהוביל לגירושיו המתוקשרים של טראמפ. 
בשנת 1993 נישאו טראמפ ומייפלס, ובשנה זו גם נולדה בתה היחידה, טיפאני טראמפ. היא לקחה חלק בהנחיית תחרויות מיס תבל ו"מיס ארצות הברית" הנמצאות בבעלותו של טראמפ. ב-1999 בני הזוג התגרשו, ובין היתר נפוצו שמועות שהם בגדו זה בזו. זמן קצר לאחר גירושיה חתמה עם הוצאה לאור על הוצאת ספר פרי כתיבתה תחת השם "כל הנוצץ זהב", אך בסופו של דבר ספרה לא פורסם בטענה שהוא מפר את זכויותיו של טראמפ, והוא אף איים בתביעת דיבה. 
ב-1999 הודיעה על אירוסיה למפיק מייקל מיילר, בנו של הסופר נורמן מיילר, אך אירוסין אלו בוטלו לאחר כמה חודשים.

קריירת משחק

מייפלס הופיעה בסרטים "החלטה גורלית", "Maximum Overdrive" ו"אושר". היא השתתפה גם בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "נני" ובסדרת האגרוף של האלק הוגאן.
קוואנטס

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-16 בנובמבר 1920 בעיר וינטון שבקווינסלנד, בשם "Queensland and Northern Territory Aerial Services" ("השירות האווירי של קווינסלנד והטריטוריה הצפונית"), והשם Qantas הוא ראשי תיבות של שם זה. מטוסה הראשון של החברה היה AVRO-504K.
בשנת 1998 הקימה החברה יחד עם חברות נוספות את ברית חברות התעופה Oneworld.
מקום מושבה של החברה כיום בסידני שבניו סאות' ויילס והיא חברת התעופה האוסטרלית הגדולה ביותר. היא נסחרת בבורסה האוסטרלית תחת קוד החברה QAN.
בפברואר 2017 התחילה החברה במגעים לחתום על הסכם שותפות קוד יחד עם אל על הצפוי להחתם באמצע 2017
בשנת 2018 התחילה לטוס מאוסטרליה לבריטניה בטיסה ישירה].
דעתנות

הגדרה

דעתנות היא היכולת של אדם לבטא את אמונתו ולהגן על זכויותיו מבלי לפגוע בזכויותיהם של אחרים. זוהי גישה התנהגותית של תגובה באופן נחוש לאירועים, לצורך פיתוח של יחסים הרמוניים עם הסביבה.
דעתנות היא צורת ביטוי מודעת, עקבית, ברורה, ישירה ומאוזנת, שמטרתה העברת הרעיונות והרגשות של האדם, או הגנה על זכויותיו מבלי לפגוע באחרים, תוך כדי פעולה מתוך מצב פנימי של ביטחון עצמי.
להיות אסרטיבי פירושו לקחת אחריות על חייך ועל בחירותיך, ולא להיות נתון להיסחפות אחר בחירותיהם של אנשים אחרים. פירושו לפעול מתוך אמונה שאתה שולט בחייך ולהימנע מחשיבה המאשימה אחרים או "נסיבות" במה שקורה לך. התנהגות אסרטיבית מקדמת שוויון בין בני האדם ומאפשרת ליחיד לפעול למען מיטב רצונותיו, מעודדת הבעת רגשות כנים בנוחות, אך תוך שמירה על הגינות בסיסית ומבלי לפגוע או לשלול את זכויותיהם של האחרים.
לקחת אחריות על חייך ועל בחירותיך מתייחס לזכות שלך להחליט על הקריירה שלך, היחסים שלך ואורח חייך. המשמעות היא לסמוך על כושר השיפוט שלך יחד עם בקשת עזרה והנהגת אחרים בסביבתך. בתוך כך נכלל הנושא של מימוש זכויותיך כאזרח, כחבר בקהילה, כלקוח, כעובד, כמשתתף בדיונים. זכותך לקבל את מה שמגיע לך, זכותך להביע דעה וזכותך להגיב על הפרת זכויותיך שלך או של אחרים. עמידה על זכויותיך כוללת גם את היכולת לומר "לא" ולהציב גבולות זמן ואנרגיה בחייך. זכותך להביע עמדה המטיבה עמך, להגיב לביקורת, זלזול או כעס, להביע דעה, לתמוך בדעה של מישהו אחר או להתנגד לה.
שמירה על הגינות בסיסית משמעותה להגיע למלוא הפוטנציאל האישי מבלי להביע ביקורת בלתי הוגנת כלפי אחרים, וללא נקיטת התנהגות פוגענית, כינויים מעליבים ומניפולציות. התנהגות אסרטיבית היא הצהרה חיובית לא רק כלפי עצמך, אלא גם הערכה של האנשים האחרים בחייך.

דעתנות - תכונה מולדת או נרכשת?

דפוס ההתנהגות האסרטיבי הוא דפוס נרכש של תהליכי חשיבה, תהליך רכישה שמתחיל החל מגיל הינקות ונמשך במהלך כל חייו של האדם, לכן הוא גם ניתן לשיפור מתמיד.
המקור ההיסטורי של למידת הדעתנות הוא בפסיכולוגיה התנהגותית: עבודתם של פבלוב, סלטר וולפה. האחרון, ג'וזף וולפה, היה החוקר הראשון בתחום זה אשר השתמש במונח "אסרטיביות" (וולפה 1958). במסגרת מחקרו הוא מצא שאדם אינו יכול לחוות ברגע אחד שני מצבים רגשיים מנוגדים - אדם אינו יכול להיות רגוע ומתוח בעת אחת. וולפה הראה שהתנהגות אסרטיבית במצבים של חרדה עיכבה את החרדה והובילה לכך שהיה קל יותר למטופל להתנהג בצורה אסרטיבית במצבים אלה. נמצא ששיטה זו יעילה יותר מהניסיון לא להיות חרד, מכיוון שקל יותר להיות משהו מאשר לנסות לא להיות משהו.
בהמשך, ההבנה על הגישה האסרטיבית פותחה על ידי אלברטי, אמונס, לזרוס ופנסטר-היים. התפתחות זו כללה התבוננות, בידוד, ניתוח וסיווג של התנהגות אסרטיבית. התפתחויות אלו באו לידי ביטוי באיתור והערכה של טכניקות יעילות להוראת התנהגויות אלו.
התנהגות אסרטיבית זהו תהליך נרכש שכל אדם יכול ללמוד, לסגל לעצמו ולפעול על פיו כדי להפיק מחייו את המיטב וכדי להעשיר את יחסיו עם הסובבים איתו. אומנם יש דפוסי חשיבה והתנהגויות שהאדם מסגל בגיל צעיר, אפילו תכונות מולדות מסוימות, שמעודדות להתנהגות אסרטיבית באופן טבעי יותר, אך עדיין עיקרה של התנהגות זו היא נרכשת וכל אחד יכול לאמצה.
כפועל יוצא לתפיסה זו, הדעתנות הפכה לנושא חם בתהליכי ההכשרה השונים, קורסים רבים נפתחו בנושא לקהל הרחב ולטיפולים ייחודיים, ספרים רבים נכתבו ותהליכי הוראה בנושא מיושמים באוכלוסיות בני הנוער בעיקר בחוגים.
מוחמד עלי אל-ג'עברי

ביוגרפיה

בשנת 1939 נבחר לראשונה לראש עיריית חברון והחזיק בתפקיד זה גם אחרי מלחמת ששת הימים וכיבוש חברון בידי ישראל, עד 1976. ב-1948 הוא היה מתומכי סיפוח ערביי ארץ ישראל לממלכת ירדן ועמד בראש קונגרס יריחו שקיבל את החלטות יריחו, תמיכה פלסטינית בשלטונו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן נגד חאג' אמין אל-חוסייני. באוקטובר 1948 עמד ג'עברי בראש משלחת של אנשי חברון שהגישה לעבדאללה את מפתחות מערת המכפלה בהבעת נאמנות למלך.
בשנת 1950 מונה לחבר הסנאט הירדני ובדצמבר 1955 מונה לשר המשפטים והחקלאות בממשלה קצרת הימים של היזאע אל-מג'אלי. הוא מונה שוב לשר המשפטים בממשלה הירדנית שנתמנתה עם יצירת האיחוד עם עיראק במאי 1958. ג'עברי המשיך לכהן כשר המשפטים עד יוני 1961. ב-1964 הוכנס למועצת עיריית חברון במינוי מיוחד של הממשלה הירדנית שהייתה זכאית לשני תקנים ייחודיים, וכך שינה את הרוב במועצת העיר וזכה במינוי נוסף לראשות העירייה.
לאחר שישראל כבשה את יהודה ושומרון מירדן במלחמת ששת הימים, כונן אל ג'עברי קשרים טובים עם הרשויות במדינת ישראל ועם פוליטיקאים ישראלים הוא ניהל מגעים עם הצד הישראלי, והציע שישראל תישאר בשלטון רק חמש שנים, שלאחריהן ישמרו הפלסטינים על זכות ההגדרה העצמית. למרות זאת כאשר הוצע להקים ממשלה גולה של אש"ף במחצית השנייה של שנות ה-70, התנגד אל ג'עברי למהלך ובינואר 1977 נפגש עם ראש ממשלת ישראל דאז יצחק רבין כדי לקדם עמדה פרו-ירדנית לפתרון הסכסוך.
ג'עברי היה קרוב משפחתו של סולימאן ג'עברי, המופתי של ירושלים (1993–1994) הוא נפטר במאי 1980.
משפחת פוליאקוב

משפחה פּוֹליאקוב (ברוסית: Поляков) הייתה משפחה יהודית נודעת ברוסיה בתקופה האמנציפציה המשפחה הייתה כמעט שקולה בעושרה למשפחת רוטשילד המפורסמת ממערב אירופה.
משפחת פוליאקוב הייתה משפחה של תעשיינים ובנקאים. שלושה מבניה – יעקב (רו'), שמואל (סמואיל) ואליעזר (לזר) (רו') – זכו בתואר אצולה רוסי והקימו את "החברה הרוסית הדרומית לעיבוד פחם ואבן". במפעלים רבים שהקימו, סיפקו עבודה לעובדים יהודים רבים.
המשפחה בנתה מכספה יותר מ-20,000 ק"מ של מסילות ברזל ברוסיה. המסילות הוקמו בשיטה שנקראת כיום B.O.T: יזמים פרטיים זכו במכרזים וקיבלו אדמות וערובות כספיות מהמדינה, בנו על חשבונם והפעילו תמורת תמלוגים. שמואל פוליאקוב ואחיו זכו במספר מכרזים לסלילת מסילות רכבת והעסיקו אף בזה יהודים כסוכנים וספקי ציוד.
בנוסף לכך המשפחה הנציחה את שמם בשל תרומתם הרבה לקהילה היהודית של מוסקבה והקימה במוסקבה את בית הכנסת בולשאיה ברונאיה  הנודע בעיר.
בגלל עושרה המשפחה משכה אש רבה והייתה גורם לאנטישמיות, לדוגמה הפרוטוקולים של זקני ציון מבוססים, בין היתר, גם עליה.
בתו של לזר פוליאקוב, ציטה, נישאה לימים לאליהו ברלין, ממנהיגי היישוב ומחותמי מגילת העצמאות של ישראל.
קתרין קינר

ביוגרפיה

קינר נולדה במיאמי, פלורידה, לאוולין וג'ים קינר ולה 4 אחים ואחיות. היא ממוצא אירי מצד אביה ומוצא לבנוני מצד אמה. קינר למדה בבית ספר קתולי בפלורידה, כאשר הגיעה לתיכון מונסינגנור אדוארד החלה ללמוד משחק. קינר למדה במכללת ווהאטון בצפון מסצ'וסטס וסיימה בהצלחה את לימודיה ב-1983.
לאחר סיום לימודיה עברה קינר לניו יורק, שם שימשה כיועצת לסוכנת השחקנים גייל אייסנסטאדט, כאשר אייסנסטאדט עברה ללוס אנג'לס עברה בעקבותיה. לאחר שיחה עמוקה עם סוכנת השחקנים הבינה קינר שהיא רוצה לנסות את קריירת המשחק, אייסנסטאדט הפעילה את קשריה בתעשייה והחלה לקדם את קינר בתפקידי משנה בסרטים קטנים. בין הסרטים הבולטים בהם שיחקה בתחילת דרכה ניתן למצוא את "בלונדינית אמיתית", "סיבוב שני לאהבה" ו-"8 מ"מ".  
בשנת 1996 שיחקה בסרט הטלוויזיה של HBO, "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר", לצידן של דמי מור, אן הייש ושר. שיחקה גם בסרטה של ניקול הולופסנר "הולכים ומדברים".  
ב-1999 הופיעה קינר בסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'", על תפקידה בסרט הייתה קינר מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב. ב-2002 הופיעה קינר בקומדיה של דני דה ויטו, "סמוצ'י חייב למות" והשתתפה בסרט "סימון". ב-2005 שיחקה קינר בסרט "מזימות זרות" של הבמאי סידני פולאק, קינר שיחקה באותה שנה גם בקומדיה של ג'אד אפאטו, "בתול בן 40".
בשנת 2005 שיחקה קינר בסרט "טרומן קפוטה", ועל משחקה בסרט הייתה מועמדת בשנית לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. בשנת 2006 שיחקה בדרמה הקומית "חברות עם כסף" לצד ג'ניפר אניסטון. ב-2007 השתתפה בסרטו של שון פן, "עד קצה העולם", ובסרט הפשע "פשע באמריקה" לצד ג'יימס פרנקו. ב-2010 שיחקה ב"פרסי ג'קסון וגנב הברק" את סאלי ג'קסון, אימו של פרסי ג'קסון, ושיחקה בקומדיה השחורה "נותנים ת'לב" לצידו של אוליבר פלאט. ב-2011 שיחקה בסרט "הכתומים" בתפקיד פייג'. ב-2012 שיחקה בסרטו של ירון זילברמן, "כלים שלובים" (A Late Quartet). ב-2016 השתתפה בסרטים "אהבה בהפרעה" ו"המלכודת", ובשנת 2017 שיחקה בסרט האימה "תברח", בדרמת הפשע "פושעי נובמבר" ובסרט הדרמה "אנחנו לא שייכים לכאן" . ב-2018 שיחקה בסרט "סיקאריו: הנקמה", ובסרט "נוסטלגיה" לצד ג'ון האם.

חיים אישיים

ב-1990 התחתנה קינר עם השחקן דרמוט מלרוני, וב-1999 נולד בנם. ב-2005 נפרד הזוג וב-2007 התגרש.
משולם פייביש לנגנר

ביוגרפיה

נולד בעיירה סטרטין שבגליציה, לרב יצחק אייזיק לנגנר ולרבקה רייזל בת בנו של הרב משולם פייש מטאש.
בנערותו גדל אצל אביו, היה הוגה בתורתו בצנעה, עד כדי כך כשליצני הקהילה פגשו בו הם שאלו לשמו. כך הסתגר בחדרו בראשית ימיו, ואף מסופר שלאחר נישואיו כשבאו בני משפחה לבקרו היה פונה אליהם באמירת שלום, ומתנצל כי עליו לעזוב באומרו "אין לי זמן, חייב אני לשוב ללימודי".
הרב לנגנר נישא ב- י"ט בחשוון תרע"ב לעלקא ביילא בתו של האדמו"ר רבי יוסף מאיר וורצברגר, רבה של אונטר וישוו. אשתו זו נפטרה בצעירותה בעודה כבת 28, ב- א' באלול תרפ"ח. הרב לנגנר נישא בשנית ב- תר"צ לחנה מלכה בתו של הרב יוסף הלפרין.
ב- י"ז באלול תרפ"ב הוא היגר עם אביו וחלק גדול מבני הקהילה לארצות הברית, והשתכנו בעיר ניו יורק. שם יחד עם אביו הוא ייסד את הקהילה מחדש, ופעל רבות בהקמת מוסדות חינוך חרדי, לבני הקהילה כמו גם לחרדים מניו יורק כולה.
כבר בימי אביו פתח בית מדרש לחסידי סטרטין בבראונזויל, שבמזרח ברוקלין, והתפרסם כקדוש ופועל ישועות. הוא הקפיד מאד על המצוות, בפרט בהלכות שבת ופסח.
מיד לאחר פטירת אביו (כ"ב בתמוז תש"ז) החל ממלא את מקומו בהנהגת הקהילה, אך לא לזמן רב, כי הוא נחלה קשות וברחובות ניו יורק החרדית פורסמו מודעות הקוראות לכולם להתפלל לשלומו. באותו זמן גם הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לרפואה ואריכות ימים. מחוליו זה הוא נפטר ב- כ' בחשוון תשי"ג, ונקבר בחלקת חסידות סטרטין בניו יורק.
אונה שימאיטה

אונה שימאיטה (בליטאית: Ona Šimaitė;‏ 6 בינואר 1894, אקמנה - 17 בינואר 1970, פריז) הייתה ספרנית באוניברסיטת וילנה וחסידת אומות העולם מליטא.

קורות חיים

שימאיטה למדה במוסקבה ועבדה בתור מתורגמנית בספרייה בקובנה. היא הייתה אוהדת של המפלגה הסוציאל-רבולוציונית ובתקופת עצמאותה של ליטא בין מלחמות העולם אחזה בהשקפת עולם ליברלית ודמוקרטית. 
ערב מלחמת העולם השנייה עברה שימאטיה לווילנה וקיבלה משרה של ספרנית באוניברסיטת וילנה.

הצלת יהודים

בעת עבודתה באוניברסיטת וילנה כספרנית, התיידדה שימאיטה עם מספר יהודים שעבדו במקום. זמן קצר לאחר הקמת גטו וילנה ניסתה שימאיטה לסייע ליהודים. היא הייתה אשת קשר בין היהודים בגטו וילנה וגטו קובנה. היא ביקשה וקיבלה אישור להיכנס לגטו וילנה, בתירוץ שיהודים רבים צריכים להחזיר ספרים לספרייה של אוניברסיטת וילנה, בה עבדה, ועליה להיכנס לגטו כדי לקבל את הספרים מידיהם. בתירוץ זה העבירה ליהודי הגטו ידיעות, ניסתה לפעול להצלת יהודים, וכן שימרה נכסי תרבות יהודיים, בעיקר יצירות ספרות - שירה ופרוזה - של יהודים מגטו וילנה. 
שימאיטה סיפקה ליהודים מסמכי זהות מזויפים, שאותם יצרו ומסרו לה שניים מחבריה. היא נהגה להעביר ליהודי הגטו חפצי ערך שאותם הפקידו יהודי הגטו למשמרת בידי מכרים מחוץ לגטו. כך יכלו היהודים למכור חפצים אלה ולהוסיף על התזונה הדלה שלה זכו בגטו. בעשותה זאת הסתכנה שימאיטה בכך שהליטאים המקומיים שמהם לקחה את חפצי הערך של היהודים יבקשו לנקום בה ויסגירו אותה. כמו כן הבריחה שימאיטה מספר יהודים מהגטו ומצאה להם מקומות מסתור.

מעצר

באביב 1944 התגלה ששימאיטה השתמשה במסמכים מזויפים לשם סיוע ליהודים. היא נעצרה והוטל עליה עונש מוות על ידי הגסטפו. חבריה שילמו סכומי כסף גדולים לגרמנים, ועונשה הומר במעצר במחנה הריכוז דכאו. לקראת סוף המלחמה הועברה שימאיטה למחנה ריכוז בלודלאנז' (צר') שבצפון צרפת, על גבול לוקסמבורג, שם שוחררה על ידי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

שימאיטה נותרה בצרפת. היא הגיעה לפריז, ושם עבדה בתור ספרנית עד מותה, כשהיא מתקיימת בדלות.
בין השנים 1956-1953 התגוררה שימאיטה בישראל, אך שבה לפריז.

הכרה

ב-1966 העניק יד ושם לאונה שימאיטה את התואר "חסידת אומות העולם".  בשנת 2015 נקרא על שמה רחוב בווילנה.
יחסי סיירה לאון–קנדה

היסטוריה

הרפובליקה של סיירה לאון וקנדה מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קנדה לסיירה לאון כוננו באופן רשמי בשנת 1961.
קנדה וסיירה לאון הן מדינות מחוברות באופן היסטורי. פריטאון, הבירה של סיירה לאון, הוקמה ב-1792 על ידי יותר מאלף תושבים לשעבר מאמריקה הצפונית, חלקם מהליפקס ומאזורים אחרים בנובה סקוטיה. התושבים לשעבר מאמריקה הצפונית היו ברובם עבדים מארצות הברית אשר ברחו אל החופש לטריטוריות השונות שנשארו לממלכה המאוחדת באמריקה הצפונית לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית. גם במאה העשרים ואחת ניתן לצפות בהשפעה של המחוזות הקנדיים הגובלים בחוף המזרחי על פריטאון בשמות הרחובות והעסקים.
בשנים 2017–2018 תרמה קנדה לסיירה לאון 14.77 מיליון דולר אמריקאי עזרה הומניטרית דרך ערוצים וגופים מולטילטרליים שונים.
בשנת 2017 ביקרה משלחת מטעם חיל הים הקנדי המלכותי בסיירה לאון.
ז'ואן קורומינס

ביוגרפיה

נולד בברצלונה בשנת 1905. אביו היה פרה קורומינס - סופר, כלכלן ופוליטיקאי. למד בפקולטה לפילוסופיה וספרות באוניברסיטת ברצלונה, לימודים אוניברסיטאיים קטלאניים (Estudis Universitaris Catalans), ובמוסד ברנאט מג'ה ללימודים קלאסיים והומניזם. המשיך את לימודיו במונפלייה, מדריד, ציריך ופריז. עבודת הדוקטורט שלו הייתה כתיבת מילון לשפה הארנית, הניב האוקסיטני שמדובר בעמק ארן בצפון-מערב קטלוניה.
בהזמנת פומפאו פברה הצטרף בשנת 1930 למחלקה הלקסיקוגרפית במכון ללימודים קטלאניים. כמו כן שימש פרופסור לפילולוגיה רומאנית באוניברסיטת ברצלונה. ב-1939 גלה מספרד עקב השתלטות הפרנקיסטים והיה פרופסור באוניברסיטה הלאומית בקוז'ו (Cuyo) בארגנטינה ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1952 חזר לקטלוניה והמשיך בעבודת מחקר במכון ללימודים קטלאניים.
היה בעל מומחיות מעמיקה בבלשנות של שפות רומאנית וכן של שפות הודו-אירופיות אחרות. בעבודתו התרכז בעיקר באטימולוגיה, מילונאות, בלשנות היסטורית ודיאלקטולוגיה. היצירות החשובות ביותר הן מילון אטימולוגי של קטלאנית (Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana, תשעה כרכים), מילון השמות הקטלאני (Onomasticon Cataloniae, ששה כרכים) ומילון אטימולוגי ביקורתי של הספרדית (Diccionario crítico etimológico de la lengua castellana). כמו כן ראוי לציון ספרו "מה צריך לדעת על הלשון הקטלאנית", שיצא בשנת 1954, תחילה באנגלית ואחר כך בקטלאנית, ובו קורומינס מציג בסגנון פופולרי את הלשון הקטלאנית, שסבלה באותה תקופה מדיכוי מצד השלטונות הפרנקיסטיים.