פרישה סמוך לווסת

בהלכות טהרת המשפחה פרישה סמוך לווסת היא החיוב על בני זוג להימנע מקיום יחסי אישות, במועד הצפוי על פי ההלכה של וסת האישה. חיוב זה מצריך מעקב אחר הופעת המחזור של האישה בכל פעם כדי לדעת מתי על בני הזוג לפרוש זה מזה.

מקור הדין

מובא בתלמוד הבבלי:
תניא: "והזרתם את בני ישראל מטומאתם" (ויקרא ט"ו, ל"א)
 מכאן אמר רבי ירמיה: אזהרה לבני ישראל שיפרשו מנשותיהן סמוך לוסתן. וכמה? אמר רבה: עונה
— מסכת נידה דף ס"ג עמוד ב'
הגמרא לומדת מפסוק זה כי יש חיוב לפרוש מן האישה סמוך לווסתה. הגמרא מגדירה כי זמנו של איסור זה הוא במשך "עונה" אחת.
נחלקו הראשונים מהו גדר חיוב זה. יש מהם הסוברים כי זהו חיוב מהתורה, יש הסוברים כי רק חלקו מהתורה וחכמים הרחיבו אותו מעט, ויש הסוברים כי כל החיוב הוא רק מתקנת חכמים והפסוק המובא הוא רק אסמכתא. כדעה זו נפסק להלכה בשולחן ערוך.

טעם החיוב

טעם החיוב על פרישה סמוך לווסת הוא מפני שזמן זה הוא זמן בו צפוי והאישה תראה דם, שיגרום לה להפוך להיות נידה, ולהאסר בקיום יחסי אישות עם בעלה באיסור כרת.
על כן, מחשש שמא תראה האישה דם תוך כדי קיום יחסי האישות, חייבו חכמים את בני הזוג לפרוש האחד מן השני מעט קודם לזמן בו היא צפויה לראות דם וסת, וזאת על מנת להרחיק את האדם מן העבירה.

משך זמן הפרישה קודם לווסת

בגמרא שהובאה לעיל נאמר: "וכמה? אמר רבה: עונה". פירוש המילה "עונה" הוא יום אחד (מהנץ החמה ועד שקיעת החמה) או לילה אחד (משקיעת החמה ועד הנץ החמה).
כלומר, אם אישה צפויה לראות דם נידה ביום מסוים, על בני הזוג לפרוש האחד מן השני כבר מתחילת אותו יום, אם היא אמורה לראות דם נידה בלילה מסוים עליהם לפרוש האחד מן השני כבר מתחילת אותו הלילה.

עונת אור זרוע

בספר אור זרוע כתב דיש לאישה לפרוש מבעלה עונה קודם העונה שראתה בה, כגון אישה שראתה בליל ה' לחודש, צריכה לפרוש בחודש הבא עונה קודם, בד' לחודש ביום, מלבד היום הוסת עצמו.
באחרונים התקשו בדבריו, מאחר שבתלמוד נאמר מפורש דאין צורך לפרוש קודם לעונת ראייתה. על מנת ליישב את דבריו נאמרו הסברים שונים.
להלכה, הרב יוסף קארו, לאחר שדחה את דברי האור זרוע בספרו בית יוסף, לא הזכיר חומרא זו בספרו ה'שולחן ערוך'. אמנם בש"ך ועוד הביאו את דברי האור זרוע ויישב את דבריו, ודעתם להחמיר בזה. בין פוסקי זמננו] יש מי שכתבו שאין לחוש לכך כפי שפסק השולחן ערוך, אך אחרים כתבו שיש להחמיר בזה. ובשם החזון איש הובא שעכ"פ לבני תורה יש להחמיר בדבר.

דיני עונת הפרישה

בשולחן ערוך נפסק כי בעת הפרישה עקב דין זה, קודם שהאשה תראה דם וסת ותהפך לנידה, אסורים רק יחסי אישות מלאים. אולם, שאר צורות של קרבה בין האיש ואשתו- מותרות.
לעומתו, בחלק מן הפוסקים האשכנזים הובא שראוי להחמיר בזמן פרישה סמוך לווסת גם בחיבוק ונישוק ושאר דברים העלולים להיגרר ליחסי אישות מלאים. אולם, גם הפוסקים הללו מודים כי אין צורך להרחקות כמו באישה נידה בוודאות, ורק צורות הקירבה הקרובות ליחסי אישות נאסרו.
כמו כן, בעונת הפרישה על האישה לבדוק האם לא התחיל אצלה המחזור. בדיקה זו נעשית בדומה לבדיקת הפסק טהרה באמצעות החדרת בד לבן ונקי לתוך הנרתיק ובדיקה האם אין עליו כתם המסמל על התחלת דימום. לכתחילה רצוי שהבדיקה תעשה סמוך לסוף העונה. בעונת יום - סמוך לשקיעה, ובעונת לילה - אחת לפני שהולכת לישון ואחת כשקמה בבוקר. בדיעבד אם בדקה בכל שעה בתוך העונה או לאחריה - יצאה ידי חובה.
אם עברה עונת הפרישה ולא בדקה את עצמה נחלקו הפוסקים: יש אומרים שמותרת אף בלי בדיקה, ויש אומרים שבווסת קבוע או בווסת שאינו קבוע בעונה בינונית (הגדרות אלו יפורטו בהמשך) אסורה עד שתבדוק ובשאר עונות הפרישה מותרת אף בלי בדיקה. דעה נוספת מחמירה יותר סוברת שבעלת וסת קבוע שלא בדקה תיאסר לבעלה כנידה עד שתיטהר.
בשולחן ערוך מובאות שתי הדעות (הראשונה כסתם והשנייה כיש אומרים) והרמ"א כותב שנוהגים כדעה השנייה. להלכה נפסק כדעה השנייה בשולחן ערוך, שאישה שיש לה וסת קבוע או אישה שאין לה וסת קבוע בעונה הבינונית שלה צריכות לבדוק אף בדיעבד, אישה שאין לה וסת קבוע בעונת החודש ובעונת ההפלגה - אם לא בדקה בדיעבד אינה צריכה לבדוק.

ימי המבוכה

אישה המתחילה לראות דם וסת באופן קבוע בטווח קצר של ימים אינה נקראת בעלת וסת קבוע. אולם, יש מי שהחמירו וחייבו אותה לפרוש בכל הימים הללו. ימים אלו נקראים ימי המבוכה - ימים בהם היא נבוכה ואינה יודעת באיזה מהם תראה דם. לעיתים מכונים ימים אלו גם ימים המשתנים או ימים המתחלפים. קיים דיון הלכתי מהו מספר הימים המקסימלי שיכולים להיחשב לימי המבוכה, יש אומרים שלושה ימים ויש שמחמירים עד שבעה ימים.
לדוגמה, אישה המתחילה לראות דם וסת באופן קבוע בהפרש של 28 - 30 ימים מתחילת הווסת הקודמת (אבל אף פעם לא בהפרש גדול יותר או קטן יותר) - יש שהחמירו וקבעו שעליה לפרוש בכל חודש במשך שלושה ימים, החל מ-28 ועד 30 יום אחר תחילת הווסת הקודמת.

כיצד נקבעת וסת

כדי שווסת של אישה תהפוך להיות קבועה, עליה להופיע באותה צורה במשך שלוש פעמים ברציפות.

וסת הגוף

אישה שראתה דם לאחר שהרגישה הרגשה מסוימת בבטנה או במקום אחר בגופה במשך שלוש פעמים ברציפות - קבעה לעצמה וסת הגוף ובכל פעם שתרגיש את ההרגשה הזאת עליה לפרוש מבעלה למשך עונה אחת ולבדוק את עצמה.
בדומה לצורות אלו, ישנם עוד צורות רבות של וסתות הבאות באופן קבוע. וסתות אלו מפורשות בספרי הפסיקה השונים. אישה המגלה שיש עקביות מסוימת בסדר הופעת הווסתות שלה מומלץ לה לשאול שאלת חכם אצל רב פוסק כדי לדעת האם קבעה לעצמה וסת או לא.

עקירת וסת

עקירת וסת קבוע מתבצעת בדומה לקביעת וסת. וסת קבוע שלא הופיע במשך שלוש פעמים ברציפות - נעקר, ומעתה אין צריך לחשוש לו. לאחר עקירת הווסת הקבוע, חוזרת האישה לנהוג כשאישה שאין לה וסת קבוע ועליה לנהוג בשלושת תאריכי הפרישה כאמור לעיל. אישה שיש לה וסת קבוע ובחודש אחד לא ראתה ביום הקבוע, בחודש הבא יהיה עליה לפרוש גם ביום הווסת הקבוע, וגם ביום הווסת שהיה בפעם הקודמת. למשל, אישה שיש לה וסת קבוע לליל א' בחודש, ובחודש אחד לא ראתה בליל א' וראתה בליל ב' - בחודש הבא עליה לפרוש גם בליל א' (כווסת קבוע) וגם בליל ב' (כווסת שאינו קבוע). בנוסף, יהיה עליה לפרוש בשני התאריכים הנוספים השייכים לראייה החריגה (עונת ההפלגה ועונה בינונית).

וסת גלולות

אישה המשתמשת בגלולות למניעת היריון או באמצעים תרופתיים אחרים המשנים את סדר המחזור החודשי שלה, עשויה לפתח וסת גלולות. בספרי ההלכה נפסק כי אישה המשתמשת בגלולות אלו, כאשר סיימה את המנה החודשית, עליה לפרוש מבעלה החל מ-36 שעות לאחר נטילת הכדור האחרון ואסורה בקיום יחסי אישות עד שיחלפו שבעה ימים מעת לקיחת הכדור האחרון. לאחר שבעה ימים (אם לא ראתה דם) יכולה לחזור ולקיים יחסי אישות.
אם לאחר שלושה חודשים בהם השתמשה בגלולות באופן קבוע, ראתה כי יש לה זמן קבוע בו היא רואה דם לאחר הפסקה בנטילת הכדורים, הרי קבעה וסת וצריכה לחשוש ליום הזה בלבד. לדוגמה, אם במשך שלושה חודשים ראתה דם שלושה ימים לאחר שהפסיקה ליטול את הכדור, עליה לפרוש בפעם הבאה רק ביום השלישי ודינה כבעלת וסת קבוע.
יש לציין כי ההלכה מתייחסת בהסתייגות לנטילת גלולות למניעת היריון וכן בשימוש באמצעי מניעה אחרים. בספרות ההלכה מובא כי יש להתייעץ עם רב פוסק לפני כל שימוש באמצעים אלו.

מסולקות דמים

ישנן נשים אשר פסקו מלראות דם וסת לזמן קבוע או לזמן מוגבל. נשים אלו נקראות בהלכה מסולקות דמים ויש להן התייחסויות שונות בעניין הפרישה.

מעוברת

אישה בהיריון אינה אמורה לקבל מחזור, ולכן נחשבת למסולקת דמים. אולם, ההלכה מתייחסת רק לאישה ש"הוכר עוברה" כלומר לאחר שלושה חודשים, כאישה בהיריון.
לכן, אישה שיש לה וסת קבוע, צריכה להמשיך ולפרוש מבעלה בכל פעם שיגיע זמן הווסת הקבוע עד שתסיים את שלושת החודשים הראשונים להריונה. אולם, אם הווסת הקבוע שלה הוא וסת ההפלגה חל עליה דין פרישה רק בהפרש הראשון של הימים. למשל, אם רגילה לראות כל 31 יום עליה יהיה עליה לפרוש אחרי 31 יום מהפעם הקודמת, ואם לא תראה דם ביום זה (מפני ההיריון) אינה צריכה לפרוש יותר.
אישה שאין לה וסת קבוע צריכה לפרוש בשלושת ימי הפרישה (עונת החודש, עונה בינונית ועונת הפלגה) בפעם הראשונה, ואם לא תראה דם בימים אלו אינה צריכה לפרוש יותר. יש המחמירים ומציעים לפרוש בעונה בינונית (כל שלושים יום) עד שלושה חודשים לתחילת ההיריון.
מעוברת שרואה דם במהלך ההיריון דינה כנידה גמורה, ומתייחסת לראייה זו כווסת שאינו קבוע וצריכה לפרוש בחודש הבא בשלושת ימי הפרישה (חודש, הפלגה, בינונית). בזמן ההיריון לא נקבעת וסת אף אם במשך שלושה חודשים תראה באותו יום.

מיניקה

אישה שילדה, נחשבת מסולקת דמים במשך 24 חודשים מהלידה. דין זה איננו קשור להנקה בפועל, ואף אם אינה מניקה את התינוק בפועל נחשבת מיניקה למשך 24 חודשים.
אם במהלך 24 החודשים הללו רואה דם - עליה לפרוש בחודש הבא באותו תאריך עברי. אם רואה פעם נוספת עליה לפרוש בחודש הבא ביום החודש ובעונת ההפלגה ויש אומרים שצריכה לפרוש גם בעונה בינונית. אם היה לה וסת קבוע לפני ההיריון אינה צריכה לפרוש ביום הזה אלא אם פעם אחת תראה דם באותו אופן כמו לפני ההיריון. אם במהלך 24 החודשים הללו קבעה וסת חדשה, קביעות הווסת תקפה למשך 24 החודשים הללו, ולאחריהן חוזרת למה שהיה לפני ההיריון.
כאשר מסתיימים ימי ההנקה, 24 חודשים, עליה לחזור לכל הדינים שהיו לה לפני ההיריון. אם הייתה לה וסת קבועה - עליה לפרוש ביום זה. אם לא הייתה לה וסת קבועה אין היא צריכה לפרוש בתאריכים הישנים שהיו לפני ההיריון אלא מתחילה לספור מחדש את ימי החודש וזמני ההפלגה.

מבוגרת

אישה שהגיעה לגיל זקנה והפסיקה לראות דם במשך 90 יום נחשבת מסולקת דמים ואינה צריכה לפרוש יותר אף בימים בהם הייתה לה וסת קבועה. ואף אם תראה שוב דם, אינה צריכה לפרוש שוב בחודש הבא. אולם, אם תראה דם בתאריך בו הייתה לה וסת קבועה או שראתה דם במשך שלוש פעמים - אינה נחשבת מסולקת דמים וצריכה לחזור ולפרוש מבעלה כדיני הפרישה. אישה כזו יכולה אף לקבוע וסת אחת ל-90 יום ותצטרך לפרוש כל תשעים יום. אם לא ראתה דם במשך חצי שנה - אינה צריכה לפרוש יותר, ואינה צריכה לחשוש שוב לראיית דם.

מעקב אחרי הווסתות

מובא בספר חכמת אדם של הרב אברהם דנציג:
הרוצה לקיים מצות פרישה כתיקונה, יזהר לכתוב תמיד יום הווסת, ואז יוכל לחשב ימי וסתה. כך קיבלתי מרבותי, וכך הייתי נוהג כל ימי, ולא אנה לי כל אוון, ברוך השם המקדש עמו
— כלל קי"ב סעיף מ'
אכן, עצה זו חשובה ביותר, מפני שהווסתות באות בהפרשים של חודש (ולעיתים בהפרשים גדולים יותר) וקל לשכוח מתי היה הווסת האחרון ומתי צריך לפרוש. בייחוד כאשר מדובר בווסת שאינו קבוע, או בצורך לקבוע וסת שבא במשך שלושה חודשים.
כדי לזכור את ימי הווסתות ולהקל על חישובם מוצע בספרי ההדרכה לזוגות כי בני הזוג ינהלו יומן או לוח שנה מיוחד לצורך זה. בלוח זה ירשמו את ראיות הדם של האישה, את ההרגשות שחשה בעת הראייה ואת ימי הפרישה הבאים. בצורה כזו יהיה קל יותר לבדוק אם ישנה עקביות בצורת הופעת הווסת ואם ניתן לקבוע וסת קבוע. עוד מוצע בספרים, כי בחורות רווקות ינהלו יומן כזה עוד לפני האירוסין כדי שידעו ויכירו את צורת הווסת שלהן עוד לפני הנישואין ולפני שההתרגשות של ימי החתונה תשנה את הווסת.