google/wiki40b huggingface dataset:
משה אדד

ביוגרפיה

משה אדד נולד בשנת 1939 בעיר בג'ה בתוניסיה, בן לסוזאן שושנה וניסים חנאני. בשנת 1951 עלה לישראל. למד בישיבה התיכונית כפר הרא"ה. שירת בצה"ל, ואחר כך למד בחוגים לפסיכולוגיה ולביולוגיה-כימיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1968 קיבל תואר ראשון. בשנת 1975 קיבל תואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. בתקופת לימודיו היה מורה לכימיה בישיבה התיכונית כפר הרא"ה, ובבית ספר תיכון בחדרה ובמדרשיית נעם בפרדס חנה.
בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור בקרימינולוגיה מהסורבון (פריז-2). באותה שנה הצטרף לסגל המחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בשנים 1982–1986 היה ראש המחלקה.
אדד ייסד את החוג לקרימינולוגיה במכללת כנרת שבעמק הירדן, ועמד בראשו במשך 15 שנה. כן ריכז במשך שמונה שנים את לימודי הקרימינולוגיה מטעם מערך המכללות של אוניברסיטת בר-אילן.
אדד זכה בתואר "יקיר החינוך הדתי", תשנ"ח והוכרז כחתן פרס ישראל לקרימינולוגיה ה'תש"ע (2010).
בשנותיו האחרונות שימש כראש אקדמי במכללה האקדמית צפת וכן כמרצה במרכז האקדמי פרס ברחובות בתחומים: פסיכולוגיה וקרימינולוגיה למשפטנים.
בשנת 2018 נקרא רחוב על שמו בחדרה.
משה אדד נפטר ב-25 במרץ 2019, ונקבר בבית הקברות החדש בחדרה.

מחקריו

אדד פיתח והרחיב את תאוריות הענישה והבלימה של סלין (1936) בהוסיפו גורמים פסיכוביולוגיים. אחדים ממחקריו של פרופ' אדד עוסקים בעבריינים "מפגרים בשכלם" או "חולי נפש קשים". אדד טוען כי לא הפיגור השכלי הוביל לעבריינות, אלא רצונם של המפגרים להשתייך חברתית לעבריינים, כדי לזכות בעילוי עצמי בעיני עצמם. מחקרים אלה הביאו את אדד ובנזש לפרסם ב-1978 ספר על האחריות הפלילית של מוגבלי האינטליגנציה ושל חולי הנפש.
במחקר נוסף ב-1981 חקר אדד את העבריינות בקרב חולים אפילפטיים (עבריינים ולא עבריינים). במחקרים אחרים בדק, על בסיס חקר מקרים (case studies), בעלי סטיות אישיות, כמו פירומנים, קלפטומנים, והסובלים מפטישיזם ומסטיות מיניות אחרות.
בתחום התיוג, הרחיב אדד את ההיבט התאורטי, והביא בחשבון את הסביבה בה גדל האדם והזכרונות אותם צבר בילדותו.
תפיסתו של אדד את מקורן של התנהגויות אלימות מבוססת על ביוסוציופסיכולוגיה.
אדד חקר גם את עניין הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ואת פיגועי ההתאבדות. אדד טוען כי רוב המחבלים המתאבדים עושים זאת בשל מצב סוציו-אקונומי קשה והתמכרות לסמים ואלכוהול.
דקלה אלקסלסי

ראשית חייה והשכלה

נולדה בקריית ים וגדלה בחיפה.
ב-1997 עברה להתגורר בניו יורק ולמדה אנימציה בבית הספר School of Visual Art. ב-2002 שבה לישראל. ב-2003 החלה ללמוד משחק במסלול המלא בבית הספר לאמנויות הבמה 'הדרך', של איל כהן. ב-2016 סיימה תואר ראשון בקולנוע מבית הספר מנשר לאמנות והייתה מצטיינת המחזור.

קריירה

ב-2007 שימשה פרזנטורית של "WE המועדון של הצרכנים", והשתתפה בפרסומת שביים שלומי אלקבץ. באותה שנה החלה לשחק בתיאטרון קרוב של ניקו ניתאי בהצגות "12 המושבעים" שביימה אילנה קיוויתי ו"מעגל הגיר הקווקזי" שביים מוטי אברבוך. ב-2008 גילמה את דמותה של איריס בסרט "שבעה" של רונית ושלומי אלקבץ. ב-2009 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקצרה "לחיות מחדש" של חיים בוזגלו, סדרה המגוללת את סיפורה של "יהודה הלוי" אוניית המעפילים הראשונה שהגיעה לארץ ממרוקו, בשנת 1947.
ב-2010 ביימה את סרטה הקצר הראשון "הירושה" (10 דקות). הסרט מציג משפחה המתמודדת עם מות האב. את הסרט צילם עמית יסעור והפיק מרקו כרמל. כמו כן שיחקה בעונה השנייה של "רביעיית רן", בתפקיד קומי של אושרת, מזכירתו של מוריס כהן ובבימויו של שלומי אלקבץ.
את החשיפה המשמעותית הראשונה שלה קיבלה ב-2011, בעונה השלישית של הסדרה "סרוגים", בה גילמה את תהילה, אמנית חוזרת בתשובה המתגוררת בנחלאות, שנתי (אוהד קנולר) מתאהב בה. באותה שנה שיחקה בסרט "אחותי היפה" של הבמאי מרקו כרמל. היא גילמה בו את לבנה, בתם של רוברטו (משה איבגי) וראמה (אוולין הגואל). כמו כן ביימה באותה שנה את הסרט הקצר "ילדה שלי" (My Girl,‏ 20 דקות), לו גם כתבה את התסריט ובו שיחקה בתפקיד הראשי לצדם של אוולין הגואל ומיכאל אלוני. בנוסף כתבה את התסריט ושיחקה באחד משני התפקידים הראשיים בסרט "Pretty Mess", שאותו גם ביימה יחד עם דני טננבאום. הסרט צולם במשך חודש בשפה האנגלית בעיר ניו יורק.
ב-2013 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן "יונה" על חייה של יונה וולך, בתפקיד נעמי. במסגרת לימודיה במנשר לאומנות היא ביימה, באותה שנה, את סרטה " הרי אני...הרי אתה...". הסרט עוסק ברגע אחד בין זוג נשוי, בעיצומו של משחק מקדים פרוורטי, אשר כביכול אמור להוביל להגשמת פנטזיה סדו-מזוכיסטית, אך נתקע בשלב המאבק על השליטה. היא גילמה בו את אחד התפקידים הראשיים לצד אוהד קנולר. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל סאנדנס 2014, הוקרן בעשרות פסטיבלים בעולם והיה מועמד לפרס אופיר על הסרט הקצר הטוב ביותר לשנת 2014.
ב-2014 ביימה אלקסלסי שני סרטים קצרים עבור המרכז לסיוע לנפגעות מינית, הסרטים מוקרנים בבתי ספר תיכון בכל רחבי הארץ. היא גילמה באותה שנה דמות ראשית בצילומי סטלינג בפרויקט של האמנית יעל ברתנא.]
ב-2015 ביימה את סרטה עד מחר אלוהים גדול בכיכובם של אורי פפר, ריימונד אמסלם וחוה אורטמן. את הסרט צילם גיורא ביח. הוא הופק בסיוע קרן יהושע רבינוביץ וקרן גשר. באותה שנה צורפה אלקסלסי כבמאית נוספת לעונה השנייה של סדרת הנוער שוברי גלים. את הסדרה, שעלתה לאוויר ביוני 2015, הפיקו טדי הפקות עבור yes וערוץ הילדים. על עבודתה המוערכת אלקסלסי הייתה מועמדת לשני פרס אופיר: פרס על הבימוי ופרס על סדרת הדרמה לילדים ונוער הטובה ביותר לשנת 2015.

משפחתה

רונית אלקבץ ושלומי אלקבץ הם בני דודיה מצד אמה. בתה היא מנואל אלקסלסי, שחקנית קולנוע וטלוויזיה.
קוויקסטפ

הקוויקסטפ (Quickstep) הוא ריקוד קלאסי שנמנה כאחד מעשרת הריקודים הסלוניים.
הקוויקסטפ הוא המהיר ביותר מכל חמשת הריקודים הקלאסיים, והוא מכיל קפיצות רבות, בהן הזוג עדיין חייב להישאר צמוד זה לזה. הריקוד נרקד בדרך-כלל אחרון או לפני האחרון בתחרויות קלאסיות, מכיוון שהוא (או הוואלס הווינאי) המהיר מכולם.
הקוויקסטפ הוא ריקוד שקשה לתפוס את קצבו, ובעל אופי חייכני ושמח. הריקוד מצריך עבודה קשה של כפות הרגליים ושל כל החלק התחתון של גופי הרקדנים.
מקורו של סלוופוקסטרוט (SlowFoxtrot), הוא בקוויקסטפ, כאשר שני הריקודים דומים באופיים ומצעדם, אם כי קצבו של הקוויקסטפ איטי יותר.
כביש 222

היסטוריה

התחלת סלילת הכביש ב-1951, כדי לחבר את צאלים, גבולות ומבטחים לכביש 232.
קטע הכביש שבין צומת משאבים (ביר עסלוג') ובין קיבוץ רביבים נסלל ב-1953 לאחר שבמשך 10 שנות קיום הקיבוץ עברה במקום דרך עפר.
קטע הכביש שבין רביבים ובין קיבוץ צאלים נסלל כדרך זמנית לצורך הנחת צינור מים מצאלים לרביבים בעת הנחת קו המים ירקון-נגב, ועל כן איכותו הייתה גרועה והיא נחסמה בכל פעם שירדו במקום יותר ממספר מילימטרים של גשם. הכביש נסלל מחדש ב-1971. אחת הסיבות לסלילת הכביש הייתה הצורך של ילדי רביבים לנסוע לבית ספר שנמצא בקיבוץ מגן בדרך ארוכה שעברה בבאר שבע.
קטע הכביש שבין צאלים ובין קיבוץ גבולות נפתח לתנועה בנובמבר 1964.
קטע הכביש שבין קיבוץ גבולות ובין צומת גבולות נפתח לתנועה בפברואר 1959.
הוויגלס

היסטוריה

במהלך שנות ה-80 פילד ופאט היו חברים בלהקת הפופ האוסטרלית The Cockroaches. קוק היה גם הוא חבר במספר להקות שונות במהלך שנות ה-80. בתחילת שנות ה-90, בעת שקוק, פילד, ווילצ'ר ופייג' למדו פדגוגיה לגיל הרך באוניברסיטת מק'גווייר שבסידני הארבעה ייסדו את ההרכב והחלו להפיק ביחד הופעות מוזיקליות לילדים בגיל הרך. השילוב של שירי הילדים הפשוטים והקליטים אותם הם ביצעו, והדמויות החביבות אותם הם גילמו בהופעותיהם הובילו במהרה לכך שההרכב זכה להצלחה אדירה בקרב ילדי אוסטרליה במהלך שנות ה-90, ולכך שבהמשך ההרכב זכה לחשיפה ופופולריות בינלאומית עצומה במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. ההצלחה הרבה לה זכה ההרכב נבעה בין היתר מן ההצלחה לה זכו מספר קלטות וידאו ההוויגלס אשר הופקו על ידי תאגיד השידור האוסטרלי. בארצות הברית קלטות וידאו אלו שודרו בערוץ דיסני. בשנת 1997 אולפני פוקס המאה ה-20 הפיקו סרט באורך מלא של הוויגלס בשם "The Wiggles Movie" אשר דורג במקום החמישי מבין הסרטים הרווחיים ביותר באוסטרליה ב-1998. בשנת 2003 ההרכב ביצע 12 הופעות חיות במדיסון סקוור גארדן שבניו יורק כאשר כל הכרטיסים לכל ההופעות נמכרו. באותה השנה הוויגלס הרחיבו את העסק לאסיה כאשר השיקו גרסה טייוונית של הוויגלס. בעקבות ההצלחה בטיוואן הוויגלס השיקו גם גרסה ספרדית של הוויגלס עבור ילדי אמריקה הלטינית, כאשר לתפקיד נבחרו אוסטרלים דוברי ספרדית. סדרות הטלוויזיה של ההרכב שודרו לאורך השנים במעל ל-100 מדינות שונות. 
וויצל'ר היה הראשון שעזב את ההרכב לאחר שההרכב הוציא את אלבומם הראשון "The Wiggles" ב-1991. פייג' פרש מההרכב ב-2006 מטעמי בריאות והוא הוחלף בסאם מורן, אך חזר להרכב באופן זמני ב-2012 כשהוא מחליף את מורן. בסוף 2012 פייג', קוק ופאט פרשו מההרכב.
לאורך השנים נוספו להרכב דמויות קבועות נוספות (קפטן פת'רסורד, דורותי הדינוזאור, וואגס הכלב, והנרי התמנון) וכמו גם קבוצת הרקדניות "The Wiggly dancers" אשר כולם מופיעים באופן קבוע בתקליטורים, בתקליטי ה-DVD, ובסדרות הטלוויזיה של ההרכב.
צוללן צפוני

תיאור

אורך גופו של פרט בוגר נע בין 61 ל-100 ס"מ, מוטת כנפיו בין 122 ל-152 ס"מ ומשקלו נע בין 1.6 ל-8 ק"ג. המידה הממוצעת היא 81 ס"מ אורך, מוטת כנפיים של 136 ס"מ ומשקלו 4.1 ק"ג, קטן במעט מהמין הדומה לו צוללן לבן-מקור. בגיל הרביה הראש הוא שחור, החלק התחתון לבן והצוואר מפוספס בשחור ולבן ובחורף הצבע משתנה לאפור. צבע הנוצות של הצעירים הוא חום והצוואר והסנטר לבנים. המקור הוא כחול-שחור והוא מאוזן, בשונה מצוללן לבן־מקור. העין אדומה. העצמות כבדות מעט ולא חלולות, דבר שמאפשר לו לצלול בקלות. רגליו קצרות ואינן מתאימות להליכה.

תפוצה והתנהגות

הוא מתרבה בצפון אמריקה, גרינלנד, איסלנד ובריטניה. הקן נבנה כתלולית של עפר וצמחים סמוך למים והתטולה היא אחת עד שלוש ביצים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בבניית הקן, בדגירה על הביצים ובתזונת האפרוחים. בחורף הוא נודד דרומה ועושה את העונה לחופי ימים ואגמים בדרום אירופה, דרום ארצות הברית ובמערב אפריקה. הקינון מצוי הרבה גם באיים, שם הוא מוגן מטורפים יבשתיים גדולים. הסכנה העיקרית לביצים ולאפרוחים מגיעה משחפיים, עורביים, דביבונים, בואשיים, חורפנים, שועלים וצבים נשכניים. בוגרים עלולים להיטרף על ידי לוטרות או עיטמים. בעת איום עליו או על הקן, הוא עשוי לתקוף בחזרה תוך תעופה מהירה לעבר הטורף וכיוון המקור לבטנו, ראשו או צווארו.
כמו כל בני סדרת צוללנאים, הוא ניזון בעיקר מדגי מים מתוקים ומלוחים, אותם הוא תופס בצלילה עמוקה לתוך המים. עומק הצלילה יכול להגיע ל-60 מטרים והיא נועדה גם למחסה בשעת סכנה. מהירות התעופה שלו עשויה להגיע ל-120 קמ"ש.
העובדה שרגליו קצרות ונמצאות באחורי גופו מועילה בצלילה, אך מאלצת אותו לצבור תנופה על פני מרחק גדול כדי להמריא והוא מגושם בעת הליכה על הקרקע. בזמן נחיתה על המים, הוא מרחף מעליהם ומאט כשבטנו נוגעת במים ולא רגליו.

נזקי האדם

הצוללן הצפוני נעלם מאגמים באזורים מסוימים במזרח ארצות הברית לאחר שנפגע מגשם חומצי, זיהום הסביבה, הרעלות עופרת ממשקולות דיג והרעלות כספית משפכי תעשייה. בכמה אגמים נבנים אתרי קינון צפים כדי לצמצם את הפגיעה באתרי הקינון כתוצאה משינויים בגובה פני המים שנגרמים מסכרים וכדומה.

בתרבות

הצוללן הצפוני הוא אחד מסמלי קנדה והוא מופיע על מטבע דולר קנדי אחד ועל שטר 20 דולרים מהסדרה הקודמת. כמו כן, הוא הציפור הלאומית של פרובינציית אונטריו שבקנדה. הדואר הקנדי הוציא כמה בולי דואר עם דמותו של העוף.
 בנוסף, בסרט מוצאים את דורי, הציפור בקי שעוזרת למרלין ונמו להגיע מהים למכון לשיקום בעלי חיים היא צוללן צפוני.
רכס רות (אנטארקטיקה)

גילוי הרכס ומקור שמו

דוקטור אוטו נורדנשלד, שעמד בראש המשלחת השוודית לאנטארקטיקה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1904–1901 גילה את הרכס, וחשב כי מדובר בלשון יבשה.
נורדנשלד קרא לרכס "כף רות" על שמה של אחותו.
בשנת 1947 סקר שטחי חסות איי פולקנד גילה כי מדובר ברכס ולא בלשון יבשה, ובהתאם שונה שמו.
Diwon

חיים אישיים

סאפאר נולד ב-2 במאי 1979, בסן דייגו, קליפורניה לאבא ואמא יהודים אמריקאים ממוצא תימני. סאפאר גדל בבית יהודי אורתודוקסי וגם כיום הוא יהודי אורתודוקסי. סאפאר בילה חלקים מנעוריו בטוקיו, צ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, נאפולי, וסקוקי באילינוי. לאחר מכן, סאפאר החל ללמוד בבית הספר התיכון בוושינגטון, "תיכון אתיקה בוושינגטון". הוא קיבל את תואר בוגר אוניברסיטת מרילנד בשנת 2003 ועבר לברוקלין באותה שנה.
סאפאר נשוי ואב לילד אחד.

קריירה

הקריירה המוזיקלית של סאפאר החלה בשנת 2001. באותה שנה הוא הקים "Modular Moods", חברת תקליטים עצמאית, והחל להופיע תחת הכינוי DJ הנדלר, בערבוב סגנונות של היפ הופ, אפרוביט ומוזיקה ערבית, באולמות ברחבי ארצות הברית. באותה שנה, השנייה שלו באוניברסיטת מרילנד, סאפאר יסד את "Juez" (עיוות של ג'אז וג'וז, יהודים באנגלית), רביעיית כלייזמרים בג'אז שבה הוא ניגן בתופים, יחד עם מתיו ווסטסטיין, חברו לספסל הלימודים, (ניגן בחצוצרה), גלעד סאברי (ניגן בסקסופון) ויושי פרוכטר (ניגן בגיטרה בס). בשנת 2004, יצא האלבום היחיד של הלהקה, Shemspeed Alt Schule, דרך Modular Moods. הלהקה התפרקה רשמית בשנת 2007.
בשנת 2005 השיק סאפאר את פסטיבל המוזיקה הספרדית, מאמץ שנתי להביא את מוזיקה הספרדית לקהל גדול יותר. פסטיבל של שבעה ימים מתקיים מדי שנה בחודש דצמבר באזור חנוכה במקומות ברחבי ניו יורק. ניו יורק טיימס תיאר את הפסטיבל כבעל "ההרכב האקלקטי של אמנים מסורתיים ועכשוויים, כולל רבים המוקדש פיוזינג צלילים שונים או גישור חדשים וישנים". "Shemspeed" פרסמה בשנת 2010 אלבום אוסף מפסטיבל המוזיקה הספרדית, "Vol. 1". את השירים ביצעו אמנים יהודים מפורסמים, כולל מתיסיהו, בת פרעה, דיסקרייב ולהקת המושב.
בשנת 2007, נבחר סאפאר ל"Forward 50", רשימה שנתית של היהודים המשפיעים ביותר בעולם שנבחרו על ידי העורכים של Forward. הוא נבחר בזכות עבודתו כ-DJ הנדלר, הקמת Modular Moods, הקמת והפעלת הפסטיבל ספרדי, והקמה באותה שנה של Shemspeed. באותה שנה, בכתבת שער על DJ הנדלר, האלטר אגו של סאפאר באותו הזמן,ה-Jerusalem Post הגדיר אותו כ"one of the top visionaries of young Jewish cool’s celebrated vanguard". וילג' ווייס הצהיר כי "בתור מפיק ו-DJ [סאפאר] הוא בין ההרפתקנים ביותר בזירת המוזיקה היהודית החדשה".

עבודות של Diwon כיום

בשנת 2008 החליט סאפאר להחליף את הכינוי DJ הנדלר לטובת Diwon, שהיה אמור להוביל את קול המוזיקה המזרח תיכונית וחזרה לשורשים התימניים שלו. המשמעות של Diwon היא ספר שירים בפרסית ואורדו. "עם DJ הנדלר התחלתי עוד לפני שהפכתי ל-DJ, ואני אף פעם לא הרגשתי שזה אני - זה לא ממש מתאים", אמר סאפאר כשהסביר את הצעד שלו, "בביצוע המוזיקה התימנית תחת השם DJ הנדלר, השם היה נשמע קצת מגוחך ... ולא במובן הטוב".
Diwon פרסם שורה של מיקסטייפים, מאש אפים ורמיקסים, שרבים מהם זמינים להורדה בחינם באתר האינטרנט שלו. בשנת 2009, חבר Diwon לגיטריסט מטקסס, Dugans, והם הקימו ביחד את "Dreams In Static". הצמד הוציא את "Serene Poetic" על אריך נגן ב-2 בפברואר 2010. פארווערטס כתב שהאלבום "משתרע מהעולם, רוק פוסט, אלקטרו אינסטרומנטלי היקום". DJBooth.net קרא לדי-וון "buzzmaking beatsmith".
Diwon עובד כיום על אלבום סולו הבכורה שלו, כמו גם בהפקת האלבום המתקרב של Y-Love, "זוהי אחדות" (השם המקורי הוא "This is Unity"), שאמור לצאת לחנויות בתחילת שנת 2012.
Diwon וג'יימס קולמן יצרו יחד את הרכב הפופ "Bonhom". הצמד הוציא את הסינגל "Live for Now", המשותף להם ולניסים, בשנת 2013‏.
חאמרנבטי השנייה

ביוגרפיה

ידוע כי חאמרנבטי הייתה אשתו ואחותו של הפרעה מנכאורע. לטענת מנתון, מנכאורע היה בנו של פרעה בשם ביכריס. לדברי הרודוטוס הוא היה בנו של ח'ופו (חיאופס). אולם על פי עדויות ארכאולוגיות מנכאורע וחאמרנבטי היו בניו של חאפרו, ולפיכך נכדיו של ח'ופו. אמם נקראה חאמרנבטי הראשונה. ישנם רמזים כי חאמרנבטי הראשונה הייתה למעשה בתו של חאפרו, ולפיכך גם אחות מאב של מנכאורע וחאמרנבטי השנייה.
מנכאורע עלה לשלטון לאחר מותו של חאפרו באזור שנת 2532 לפנה"ס, ושלט בין 18 ל-28 שנים. מבין ילדיו השונים של מנכאורע, ידוע בוודאות כי חאמרנבטי הייתה אמו של בנו ח'ונר. בקבר גלארזה, המהווה חלק ממתחם הפירמידות בגיזה, נמצאו פסל וטקסטים המזכירים את חאמרנבטי השנייה לצד חאמרנבטי הראשונה. ייתכן שחאמרנבטי הראשונה החלה בבנייה זו וחאמרנבטי השנייה השלימה אותה. ייתכן והיא נקברה בפירמידה G3a או פירמידה G3b המהוות חלק ממתחם פירמידת מנכאורע.
אורליאן ז'ואקים

קריירה

ז'ואקים גדל במחלקת הנוער של וירטון ובשנת 2004 עלה לקבוצה הבוגרת. ב-2006 עבר לבוכום מהבונדסליגה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ושנה לאחר מכן עבר למילואים של אלמניה אאכן. בשנת 2008 עבר ז'ואקים לדיפרדנג' 03 מליגת העל הלוקסמבורגית.
במאי 2011 עבר ל-F91 דודלאנג'. לאחר שזכה עימה באליפות בשנת 2012, זכה ז'ואקים להשתתף עם המועדון במוקדמות ליגת האלופות. ב-2 המשחקים נגד טרה פנה מסן מרינו כבש 4 שערים, ב-2 משחקים והוסיף עוד שתיים בצמד המשחקים מול רד בול זלצבורג בסיומו עברה דודלאנג' שלב ונעצרה על ידי מאריבור הסלובנית. ב-29 באוגוסט 2012 הושאל לוילם II עד לסיום העונה. בשנת 2013 עבר לשחלק בקבוצת וואלבייק ההולנדית.
בקיץ 2014 חתם בצסק"א סופיה הבולגרית, ב-17 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מוקדמות הליגה האירופית נגד זימברו קישינב.

נבחרת

בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים בינלאומיים של נבחרת לוקסמבורג כשהוא רק בן 19. את השער הראשון שלו כבש ב-7 בפברואר 2007 בניצחון 1-2 במשחק ידידות על גמביה כאשר ז'ואקים כבש את שער השוויון.
רענן אלכסנדרוביץ'

ביוגרפיה

נולד לזאב אלכסנדרוביץ', יליד פולין שעלה ארצה במסגרת "ההעפלה", ולגבריאלה לבית טאו, ילידת בלגיה שעלתה ארצה במהלך שנות השישים.
אלכסנדרוביץ' הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. סרט הגמר שלו "רק במקרים בודדים" זכה בפרסים בפסטיבלים של קרקוב ולודז'. 
לאחר גמר לימודיו ביים את הסרט התיעודי "מרטין", העוסק באסיר לשעבר במחנה הריכוז דכאו, שגר בעיירה דכאו ומגיע יום יום לאתר הזיכרון במחנה. הסרט זכה בפרס וולג'ין ובפרסים בינלאומיים רבים. 
בשנת 2001 ביים את הסרט התיעודי "הטיול הפנימי", העוקב אחר טיול בן שלושה ימים של קבוצת פלסטינים תושבי השטחים בישראל. הסרט זכה במקום השני בפסטיבל דוקאביב 2002 והוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם. 
בשנת 2003 כתב וביים את הסרט העלילתי באורך מלא "מסעות ג'יימס בארץ הקודש" במסגרת הסדרה "שיעור מולדת", שזכה בפרסים בישראל ובעולם. 
אלכסנדרוביץ' מקיים שיתוף פעולה מתמשך עם המלחין והזמר אהוד בנאי, שזכה בפרס אופיר למוזיקה עבור הסרט "מסעות ג'יימס בארץ הקודש". אלכסנדרוביץ' ביים רבים מהקליפים של בנאי בשנים האחרונות.
בשנת 2011 ביים אלכסנדרוביץ את הסרט התיעודי "שלטון החוק", המתאר את מערכת החוק והצדק בשטחים, באמצעות ראיונות עם שופטים צבאיים, ראשי הפרקליטות הצבאית, ובראשם מאיר שמגר  שבתור הפרקליט הצבאי הראשי ב-1967 עיצב את התשתית המשפטית של הממשל הצבאי. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, פרס ון ליר, בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס חבר השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2019 ביים את הסרט התיעודי "מראה".
מינהל הביון הלאומי של קולומביה

היסטוריה

בנובמבר 2011, הודיע הנשיא חואן מנואל סנטוס, כי יפרק את מחלקת הביטחון, לאחר שהסוכנות ספגה ביקורת הולכת וגוברת בשל שערוריות שונות, בהן היו מעורבים סוכני המחלקה שריגלו אחר פוליטיקאים ושופטים. מלבד שערוריות, יצירת ה-DNI נועדה לשפר את עבודת המודיעין ולאגד תחת קורת גג אחת את כל גורמי הביטחון והמודיעין בקולומביה. בניגוד לקודמו, ה-DAS, מינהל הביון הלאומי אינו נוטל חלק במבצעי אכיפת חוק, ואינו מנהל מבצעים למניעת הגירה לא חוקית. המשימה העיקרית היא איסוף מודיעין הן פנימית והן חיצונית.
בועת נדל"ן

בועת נדל"ן או בועת דיור היא סוג של בועה כלכלית בתחום הנדל"ן.
בועת הנדל"ן מאופיינת בעלייה חדה ומהירה בשווי נכסי מקרקעין עד אשר השווי המוערך מגיע לרמות גבוהות באופן לא פרופורציונלי ביחס להכנסה הממוצעת של התושבים או לאינדיקטורים כלכליים אחרים. 
התרסקות של בועות נדל"ן בדרך כלל מלווה בירידה משמעותיות בשווי של נכסי המקרקעין אשר יכולה להוביל למצב בו חוב המשכנתא של בעלי הנכסים יהיה גבוה באופן משמעותי מהערך הנוכחי של הנכס. בדומה לשאר סוגי הבועות הכלכליות, לרוב ניתן לזהות בועת נדל"ן רק בדיעבד, לאחר הדפלציה.
בארצות הברית נהוג להעריך את סבירות עלות נכס נדלן באמצעות מדד כללי, לפיו משווים בין מחיר קנייה של דירה לעומת מחיר השכרתה. בארצות הברית, במשך שנים ארוכות, היה מקובל שמחיר קנייתה של דירה גבוה בערך פי חמישה עשר ממחיר השכרתה השנתית. 
בישראל, היחס המסורתי גבוה יותר כך שמחיר קניית הנכס גבוה לטובת הקניה. מצב שבו אין הסבר מניח את הדעת (כמו למשל שיפור או פגיעה בתשתיות אזוריות) על יחס שונה בהרבה מהיחס הזה, עשוי להעיד על בועת נדל"ן.
קלוד לורן

חייו

קלוד לורן, ששמו המקורי היה קלוד ז'לה, נולד למשפחה ענייה בכפר שמפאן בדוכסות לורן (כיום חבל לורן שבצפון מזרח צרפת). למד בבית הספר שבכפר והיה שוליה אצל אופה עוגות. נתייתם מהוריו בהיותו בן שתים עשרה בלבד, ועבר להתגורר אצל אחיו הבכור שעסק בתחריטי עץ בעיר פרייבורג שבגרמניה. כשהיה בן ארבע עשרה שנה הצטרף לחבורת אופי עוגות והגיע אתה לרומא. הוא מצא עבודה כטבח אצל הצייר אוגוסטינו טאסי, ערבב צבעים עבור אדוניו והתחקה אחרי ציוריו. ניסה לצייר בעצמו, וטאסי שהשתומם מציוריו שלח אותו ללמוד את אמנות הציור. מ-1617 עד 1621 למד בנאפולי אצל צייר הנוף גופרדו טדסקו. ב-1625 יצא למסעות בשווייץ, בבוואריה ובצרפת. קארל דרבנט, שהיה צייר החצר של דוכס לורן, העסיק אותו כעוזרו במשך שנה שבמרוצתה עיטר לורן את תקרת הכנסייה של מסדר הכרמליתים בעיר נאנסי (שהייתה בירת דוכסות לורן).
ב-1627 שב לורן לרומא, ועיצב את סגנונו בהשפעת ציוריו של צייר הנוף האיטלקי אניבלה קראצ'י. השפעת האור והצל בציור הפכה לנושא ההתעניינות העיקרי של לורן. שני ציורי נוף שצייר עבור הקרדינל בנטיווליו זיכו אותו בתמיכתו של האפיפיור אורבנוס השמיני. החל ב-1637 התפרסם כצייר נוף, בעיקר של ציורי ערי נמל דמיוניות ובהם: "עיר נמל עם שקיעת החמה" (1639), "קלאופטרה יורדת בחוף העיר טרסוס" (1642). קלוד לורן התיידד עם הצייר ניקולא פוסן שהתגורר בשכנותו ברומא. הם יצאו יחדיו לסיורי ציור בנוף הכפרי של אזור קמפאניה שבדרום איטליה. על פי עצתו של פוסן הכניס לורן לציוריו מבנים קלאסיים, מקדשים, הריסות, ואף הסכים לצרף להם דמויות אדם, אך לבו לא היה נתון אלא לנוף בלבד. הוא עסק גם בציורים על נושאים מיתולוגיים ומסורתיים ובהם: "חוף ים עם אפולו" (1647), "נישואי יצחק ורבקה"(1648). שמות הציורים נועדו לקונים, אך עבור לורן לא היה קיים נושא אחר מלבד הנוף המשתנה בהשפעת אור וצל.
החל ב-1663 סבל לורן ממחלת פרקי הרגליים. במשך עשרים שנותיו האחרונות לא הרבה לצאת מביתו, אך המשיך בציורים ואף הקדיש את כספו למטרות צדקה לעניים. הוא נפטר ב-1682 ונקבר בכנסייה ברומא.
לומדת ללכת (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידו ועל ידי מתן דרור והופק על ידי דרור גם כן. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב ואף העניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, ביצעה קדרי את השיר בשידור חי באולפן של גלגלצ.
נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-18.5 מיליון צפיות.
פיידה

פיידה (באסטונית: Pöide, בגרמנית: Peude) היא נפה אסטונית במחוז סארה. פיידה ממוקמת במזרח האי סארמאה, היא גובלת בצפון ובמערב בנפת אוריסארה, בדרום בנפת ליימיאלה ובמערב במפרץ ריגה.
שטחה של פיידה מקיף 123 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה, נכון לשנת 2006, 953 נפשות. היישוב הגדול והמרכזי בפיידה ("בירת הנפה") הוא העיירה טורנימאה (Tornimäe) בה מתגוררים כ-119 תושבים. מלבד טורנימאה ישנם בנפה 28 כפרים נוספים.
כנסיית פיידה, על צריח השמירה שלה, נחשבת למרשימה ביותר, כמו גם טחנת הרוח של הכפר קורקברה (Kõrkvere).
צחוק מוקלט

צחוק מוקלט (Laugh Track) הוא פסקול של צחוק מוקלט אותו מוסיפים בעריכה לסדרות טלוויזיה, בעיקר קומדיות מצבים, ובתוכניות רדיו. את הרעיון לפסקול הגה מהנדס הצליל צ'ארלס דגלאס בשנות ה-40 של המאה ה-20, בזמן שעבד עבור CBS. את הפסקול, שנדגם מראש בנפרד מהפסקול של הסדרה, נהוג להצמיד לקטעים משעשעים בתוכנית כתחליף לצחוק חי של קהל באולפן.

היסטוריה של הצחוק המוקלט

אף שהוא מזוהה ביותר עם המדיום הטלוויזיוני, הצחוק המוקלט הופיע לראשונה בתוכניות רדיו בארצות הברית לקראת סוף שנות ה-40.
תוכנית הטלוויזיה הראשונה שעשתה שימוש בפסקול של צחוק מוקלט הייתה "המופע של האנק מק'קיון" (The Hank McCune Show) בשנת 1950. באותה תקופה תוכניות הטלוויזיה שלא היו מועברות בשידור חי היו מצולמות בטכניקה של מצלמה אחת, בדומה לקולנוע. שיטת צילום זו לא אפשרה להקליט את התוכניות מול קהל חי, כפי שהיה נהוג בתוכניות טלוויזיה ורדיו אחרות, כך שהפסקול של התוכנית לא כלל צחוק של הקהל באולפן. מהנדס הקול צ'ארלס דגלאס לקח על עצמו לתקן את המצב: הוא דגם קטעי צחוק רבים, מחיאות כפיים וקולות נוספים, אותם ערך לתוך פסקול שדימה את התגובות של הקהל.
מעט לאחר הצגתו של הצחוק המוקלט פיתחו לוסיל בול ודזי ארנאס שיטה לצילום מול קהל חי, על ידי שימוש בכמה מצלמות במקביל. התוכנית "לוסי אהובתי" (I Love Lucy) בכיכובם, שעלתה לשידור בשנת 1951, לא עשתה שימוש בפסקול של צחוק מוקלט. עם זאת, תוכניות מאוחרות יותר שצולמו מול קהל חי נהגו להוסיף צחוק מוקלט על מנת לחזק ולהדגיש את הצחוק "הטבעי" של הקהל באולפן.
למרות ההצלחה של "לוסי אהובתי", מרבית הקומדיות בארצות הברית בשנות ה-50 וה-60 עדיין צולמו בטכניקה של מצלמה אחת, ונהגו לעשות שימוש נרחב בפסקול של צחוק מוקלט. ברשתות השידור אף החלו להתייחס לצחוק המוקלט כאל אמצעי למיתוג תוכניות טלוויזיה כקומדיות, לאחר שמבחני צפייה הראו כי הקהל מגיב באופן חיובי הרבה יותר לתוכניות עם צחוק מוקלט.
למרות זאת, השימוש בצחוק מוקלט עורר גם התנגדות בקרב חלק מהיוצרים והצופים. יוצר סדרת הטלוויזיה מ.א.ש, לארי גלברט, רצה להקליטה ללא צחוק מלאכותי, "כפי שהיה במלחמת קוריאה האמיתית", אך רשת CBS התנגדה לכך. בסופו של דבר הושגה פשרה, לפיה רוב הסצינות שצולמו בחדרי הניתוח לא לוו בצחוק מוקלט. גם צ'ארלס מ. שולץ, יוצר הקומיקס "פינאטס" והדמויות של סנופי וצ'רלי בראון, התבקש להוסיף צחוק מוקלט לספיישל הטלוויזיוני הראשון של הקומיקס, אך הוא סירב. למרות זאת, התוכנית זכתה להצלחה רבה בקרב מבקרים ובקרב הקהל הרחב. 
נורמן ליר, מפיק הסדרה "הכל נשאר במשפחה" ששודרה בשנות ה-70, מתגאה בהזדמנויות רבות בכך שהסדרה הוקלטה בפני קהל, והצחוקים שנשמעים הם תגובות לסצנות בסדרה, ללא שימוש בצחוק מוקלט. הדבר אף הוכרז בקולו של רוב ריינר בזמן כתוביות הסיום של כל פרק. העונה התשיעית והאחרונה צולמה ללא קהל, והפרקים הערוכים הוקרנו לקהל כדי לקבל תגובות אותנטיות. ההכרזה בסוף הפרק שונתה בהתאם.
בסוף שנות ה-90 ובראשית שנות האלפיים, ההימנעות המכוונת משימוש בצחוק מוקלט הפכה נפוצה יותר, בעיקר בסדרות שהפקתן יקרה יותר, ושלא צולמו באולפן אחד, כגון "מלקולם באמצע", "סקראבס", "בטי" או "המשרד". לצדן, נמשך שידורן של סדרות טלוויזיה שהשתמשו בצחוק מוקלט, כגון "כולם אוהבים את ריימונד" ו"מופע שנות ה-70".

צחוק מוקלט בטלוויזיה הישראלית

בקומדיות מצבים ישראליות, כמו "החיים זה לא הכל" או "ייסורי אפרים", נעשה שימוש בצחוק מוקלט. בסדרות קומיות אחרות שאינן קומדיות מצבים בחרו גם באופציות אחרות: ב"קצרים" משתמשים בצחוק מוקלט, "זהו זה" צולמה בפני קהל חי, ואילו הפסקול של "החמישייה הקאמרית" לא לווה בצחוק.