google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר זיסקינד מימון

אלכסנדר זיסקינד מימון (1809 – 12 ביולי 1887) היה סופר ופרשן תלמוד ומשנה.

חייו

מימון נולד בעיירה סרהיי בליטא. בין בני דורו עימם גדל בעיירה היו דוד גורדון ויעקב מרדכי לוינזון. מאמריו בנושאי יהדות וספרות תורנית ופרשנויותיו למשנה, תלמוד ופסקי הלכה החלו להתפרסם בצעירותו.
מימון נמנה שנים רבות בין כותביו של העיתון העברי "המגיד". מרבית מאמריו נחתמו בשם א"ז ברמ"מ ז"ל, ראשי התיבות של שמו ושם אביו (אלכסנדר  זיסקינד בן רבי משה מימון ז"ל).
בשנות חייו האחרונות חי בעיר קלם והחל בכתיבת ספר. הספר "קובץ מאמרים ועניינים שונים" הודפס על ידי משפחתו לאחר מותו, בשנת 1894, ונכללה בו אסופת מאמרים ומחקרים שמימון כתב לאורך השנים.
נכדו, משה מימון, היה מחשובי הציירים בקרב יהדות רוסיה.
אליס בערים

עלילה

בתפנית בלתי סבירה מוצא עצמו עיתונאי דיכאוני בשם פיל וינטר תקוע עם ילדה קטנה (אליס), בחיפוש בערי גרמניה אחר סבתה, שאת שמה וכתובתה אליס לא זוכרת. הרמז היחידי שברשותם הוא תמונה של כניסת הבית, ללא מספר וללא דמויות ברקע. נושא הסרט בישר על סרט מאוחר יותר של ונדרס, "פריז, טקסס". התרחיש של ילדה צעירה ועיתונאי ביחד הושפע  מניסיונו של  הסופר והתסריטאי פטר הנדקה, שכתב רבים מהתסריטים לסרטיו של ונדרס, כאב חד-הורי.
השפעתו של "מכתב קצר, פרידה ארוכה", הרומן של הנדקה מ-1972, שאף הוא מציג יליד גרמניה מנוכר שמטייל ברחבי ארצות הברית, יכולה להיגזר מהשימוש של הסרט מקליפים של "מר לינקולן הצעיר", סרטו של הבמאי ג'ון פורד, שגם הוא נרמז רבות ברומן.
שלד בורסאי

שלד בורסאי היא חברה, שמניותיה רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך, אך לרוב המסחר בה נמוך מאוד משום שאין לחברה כל פעילות בגלל שהיא מכרה את פעילותה או בגלל שהיא כשלה מבחינה עסקית והפסיקה את פעילותה.
אדם או חברה יכולים לקנות שלד בורסאי בעלות נמוכה יחסית, למזג לתוכו פעילות חדשה, ובכך להכניס את הפעילות לחברה ציבורית, שיכולה לגייס הון עם פחות מגבלות לעומת הנפקה ראשונה. כלל אצבע מתמחר את שוויו של שלד בורסאי בכמיליון דולר, תוך התחשבות בחסכון ההוצאות בגין רישום, פרסום תשקיף והוצאות רגולטוריות שונות נוספות. רכישת השלד מתבצעת לרוב בדרך של רכישה במהופך (נקראת גם מיזוג הפוך), שבו הבעלים של החברה הפרטית, שרוצה להפוך אותה לציבורית, מזרים נתחים מהחברה לתוך השלד, ובתמורה מקבל נתח מהחברה הציבורית. ניתן להסתכל על זה גם בצורה כזאת שהחברה הפרטית מחזיקה בציבורית, והציבורית רוכשת את הפרטית.
פעמים רבות לשלד הבורסאי רשומים הפסדים כתוצאה מפעילותו הקודמת, וניתן, בתנאים מסוימים, לקזז הפסדים אלה לצורכי מס מהרווחים בפעילות החדשה. לפיכך להפסדים אלה יש ערך, שיש להביאו בחשבון בעת קביעת ערכו של השלד הבורסאי.
בשנים האחרונות יש בישראל מספר גובר של שלדים בורסאיים, בשל חוסר הכדאיות הכלכלית של חברה ציבורית. כיוון שגם עלויות ההנפקה עלו משמעותית, ערך השלדים לאו דווקא ירד, ובפרט מרבית המקרים בהם חברה פרטית מחליטה להפוך לציבורית נעשים דרך שלדי בורסאי כדי לחסוך את עלויות ההנפקה.
דברק

היסטוריה

דברק שגשגה מבחינה כלכלית בשל מיקומה על ציר המסחר גונדר-מאסאווה, היא אחת התחנות על אחד הצירים של ה-1840s, זאת על פי רשימה אתה ערך אנטוני ת'ומסון ד'אבדי  ב-Geodesie d'Ethiopie אותה כתב. ריצ'רד פנקהרסט מציין שבתחילת המאה ה-19 השוק של דברק היה חשוב מספיק להיות אחד מתוך ששת השווקים היחידים באתיופיה של אותו זמן שנדרש שיהיה להם ראש שוק (nagadras) שתפקידו לפקח על השוק ולגבות אגרות. ההכנסות מהמיסים שהוטלו על השוק בשנות ה-30 של המאה ה-19 שהגיעו לידי שליט מחוז סמן הסתכמו לכלל 3,000 מריה תרזה תאלרים  וסכום דומה לראש השוק.
תוודרוס השני, קיסר אתיופיה ראה את חברו הקרוב ויועצו ג'ון בל נהרג בקרב בדברק ב-1860 במהלך מאבק כנגד אחייניו המורדים. על אף שאחייניו נהרגו במתקפה ו-1,700 תומכיהם נכנעו הוא החליט בכל זאת לנקום ולמחרת הוציא להורג בעריפת ראש את כל הגברים.
החזית העממית לשחרור תיגראי שלחה לדברק יחידה התקפית כדי להילחם כנגד האוגדה ה-603 של החונטה הצבאית האתיופית, ולאחר כיבוש דברק והשמדת הכוחות של השלטון שחנו בה הם משלו בה החל מ-3 בינואר 1989.

דמוגרפיה

על פי סוכנות הסטטיסטיקות המרכזית  באתיופיה, אוכלוסיית דברק ב-2005 מנתה 24,997 איש, מתוכם 11,850 גברים ו-13,147 נשים. מפקד האוכלוסין שנעשה ב-1994 דיווח על אוכלוסייה כוללת של 14,474 מתוכם 6,235 גברים ו-8,239 נשים. הכפר הוא היישוב האנושי הגדול ביותר בדברק .
חוסר באלפא 1 אנטיטריפסין

בדיקה גנטית לחסר אנטיטריפסין

1 מכל 90 יהודים אשכנזים נושא את הגן הפגום של אנטיטריפסין. אם שני בני השוג נשאים של המחלה, הסיכוי שלהם להולדת תינוק החולה בחסר אנטיטריפסין שווה ל-25%. עם זאת, מאחר שמדובר במחלה במידה שלא מוגדרת כקשה, בדיקה גנטית לחסר אנטיטריפסין לא נמצאת בסל הבריאות. הבדיקה ניתנת לביצוע לפי שיקול דעתם של בני הזוג באופן פרטי.
חזקה (מתמטיקה)

חזקה טבעית

המקרה הפשוט ביותר של חזקה הוא חזקה עם מעריך טבעי - מקרה זה מתאים לתפיסה האינטואיטיבית של חזקה כקיצור לפעולת כפל חוזרת. חזקה כזו אפשר להגדיר באמצעות נוסחת נסיגה: , ולכל  מגדירים .

בסיס מרוכב ומעריך שלם

כפל וחילוק מוגדרים היטב בין מספרים מרוכבים ולכן הכללת חזקה שלמה למספרים מרוכבים נעשית ללא קושי וללא שינוי בהגדרות.

מגדל חזקות

ביטוי מהצורה  (מעלים n מספרים אחד בחזקת השני) נקרא "מגדל חזקות" (סדר החישוב הוא מהחזקה העליונה לתחתונה. כלומר, תחילה מחשבים את הביטוי , לאחר מכן, מחשבים את הביטוי , וכן הלאה). כאשר איברי מגדל חזקות זהים כולם, כלומר מספר a מועלה בחזקת עצמו n פעמים (מספר טבעי) קוראים לפעולה "טטרציה" (Tetration) ומסמנים אותה , או בסימון החץ של קנות' . טטרציה היא חזקה מקוצרת כפי שחזקה היא כפל מקוצר. לדוגמה: .
כשם שניתן להגדיר סכום אינסופי ומכפלה אינסופית, ניתן להגדיר גם מגדל חזקות אינסופי. טטרציה אינסופית מוגדרת כגבול: , כאשר הגבול קיים. נסמן את הגבול ב-x. מתקיים: . כלומר הגבול (אם הוא קיים) הוא פתרון של המשוואה . אוילר הוכיח כי הגבול מתכנס בתחום  (החסם העליון נובע מהשוויון  שיצוין בהמשך).

קבוצות ועוצמות

בתורת הקבוצות הקבוצה  מוגדרת כקבוצת כל הפונקציות מהקבוצה B אל הקבוצה A. בהתאם, אם  ו- הן עוצמות, אז מגדירים: . תוצאת פעולת החזקה בין שתי עוצמות אינה תלויה בקבוצות הנציגות A ו-B שנבחרו לשם הצגת העוצמה. אם נבחן את הפעולה ביחס לעוצמות סופיות נקבל כי חזקה בין עוצמות מתלכדת עם חזקה בין מספרים טבעיים (כולל אפס). התלכדות זו מבטאת תוצאה קומבינטורית חשובה: לכל שני מספרים טבעיים n, m מספר הסדרות עם n איברים המורכבות ממספרים בין 1 ל-m (כולל הקצוות וחזרות מותרות) הוא  (ובשפת הקבוצות: מספר הפונקציות מקבוצה מעוצמה n לקבוצה מעוצמה m הוא mⁿ). למשל מספר הקודים בני שלוש ספרות המורכבים מהספרות 1–5 הוא 5³=125. הגדרה זו מכסה גם את המקרה . לפיה תוצאת הפעולה שווה למספר הפונקציות מהקבוצה הריקה לעצמה. יש בדיוק פונקציה אחת כזאת (הפונקציה הריקה), ולכן התוצאה היא 1.
הגדרת החזקה בין עוצמות מאפשרת להתייחס גם לחזקות בין גדלים אינסופיים. לפי משפט קנטור לכל עוצמה  מתקיים  (הקבוצה , שהיא קבוצת כל הפונקציות המציינות של A, שקולה לקבוצת החזקה של A). זוהי תוצאה טריוויאלית לחזקות סופיות, אולם היא מבחינת חידוש מהפכני לחזקות אינסופיות, ומשמעותה שלכל עוצמה אינסופית יש עוצמה אינסופית גדולה ממנה. בפרט, ניתן להראות כי  (2 בחזקת אָלֶף אֶפֶס שווה לעוצמת הרצף).
חוקי חזקות תקפים גם לחזקות של עוצמות, זאת מלבד החוקים המערבים חילוק, כיוון שפעולה זו אינה מוגדרת לעוצמות. כפל עוצמות מוגדר  (הכפל באגף הימני הוא מכפלה קרטזית). כיוון שהקבוצה  (הפונקציות מקבוצת המספרים מ-1 ל-n ל-A) שקולה לקבוצה  (המכפלה הקרטזית של A עם עצמה n פעמים), מתקיים כי חזקת עוצמות היא כפל עוצמות מקוצר, בהתאם לתכונה המוכרת של חזקה. לכן מקובל הסימון  לסימון המכפלה הקרטזית של A בעצמה n פעמים - היא קבוצת ה-n-יות הסדורות של איברי A (לדוגמה המרחב האוקלידי ה-n ממדי שמסומן  מורכב ממכפלה של n עותקים של הישר הממשי ).
הקונצרט (ורמיר)

תיאור היצירה

ביצירה מתוארת שלוש דמויות הלבושות בלבוש פלמי האופייני לתקופת יצירתה. אישה אחת מנגנת בצ'מבלו, השנייה שרה, ודמות שלישית - דמות גבר, יושבת בגבה לצופה, וככל הנראה מאזינה לשירה ולמוזיקה (או, לפי סברה אחרת, מדובר במורה למוזיקה). ברקע מצוירות שתי יצירות אמנות התלויות בחדר.
יצירה זו היא אחת משתי יצירות של ורמיר העוסקות במוזיקה (השנייה היא "שיעור המוזיקה").

השוד

במסגרת השוד, שנחשב לשוד האמנות הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, נכנסו למוזיאון שני גנבים הלבושים כשוטרים של משטרת בוסטון, וגנבו 13 יצירות אמנות השוות יחד למעלה מ-500 מיליון דולרים, בהם יצירתו של רמברנדט: "ים הגליל".
המוזיאון הציע פרס של 5 מיליון דולרים למי שיסייע להשיב את היצירות אולם אלה לא נמצאו. בשל תנאי הצוואה של גארדנר, אשר הורישה את יצירותיה למוזיאון - אין להציג יצירות אחרות במקום היצירות במסגרת הירושה, ועל כן במוזיאון מוצגות המסגרות הריקות של התמונות.

אזכורים תרבותיים

בשנת 2006 הופק סרט תעודה בשם "גנוב" (Stolen) המתאר את גניבת היצירה.
באחד מפרקי הסדרה הסימפסונים, מר ברנס נכלא לאחר שמתגלה כי הוא מחזיק במרתפו את היצירה "הקונצרט".
חנו (בן בומילקר)

חנו (בלטינית: Hanno) היה מצביא קרתגי. אחיינו של חניבעל ברקה, נכדו של חמילקרת ברקה, ובנו של בומילקר.

ביוגרפיה

חנו היה בנו של השופט בומילקר, ושל בתו הבכורה של המצביא חמילקרת ברקה. על שנות ילדותו לא ידוע דבר. הוא נזכר לראשונה במהלך מסע חניבעל לאיטליה, מסע מלחמה שעליו פיקד דודו חניבעל ברקה. לפני קרב נהר הרון נשלח חנו עם יחידה מובחרת מרחק של כארבעים קילומטרים מהמחנה העיקרי, כדי לאגף כוח גאלי עוין שחנה בגדתו הצפונית של נהר הרון. הגאלים לא שמו לב לכך, וחנו ואנשיו הלכו ללא הפרעה. כשמצאו מקום מתאים החלו לבנות דוברות שבעזרתן יוכלו לחצות את הנהר. לאחר שהיו בידם מספיק כאלו, חצו את הנהר במהירות והלכו בדממה מאחורי המחנה הגאלי. כשכבר היו בעורף הגאלים חנו הורה לאנשיו להדליק מדורות ולסמן בעשן לחניבעל שהוא הגיע. עוד לפני כן חניבעל פרש את חייליו הכבדים על החוף, ואת הפרשים וקלי הנשק העלה על הסירות וחיכה לאות. כשראה את העשן הורה לחיילים שעל הספינות לחצות את הנהר בפעולה ראוותנית. הגאלים שראו זאת התארגנו על החוף והרעישו במטרה להרתיע את הקרתגים. הגאלים היו כל כך מרוכזים בחניבעל ואנשיו עד שלא שמו לב לאנשיו של חנו שהתגנבו בשקט למחנה שלהם. כשראה חנו שחניבעל מתחיל לחצות, הורה לאנשיו לבזוז את המחנה הגאלי ולהבעיר את האוהלים. כמו כן הקרתגים החלו לתקוף את המאסף הגאלי. הגאלים שהבחינו בכך מיהרו להציל את אוהליהם ולהתגונן על נפשם. בינתיים חניבעל נחת על החוף ללא הפרעה, ערך את חייליו ותקף את הגאלים שנמצאו מכותרים משני הצדדים. הללו ספגו אבדות כבדות ולבסוף נאלצו להימלט. הקרב הסתיים בניצחון קרתגי מוחץ.
ידוע שלקח חלק בקרב קאנאי בשנת 216 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן הוא קיבל הוראה להעביר לצד קרתגו את ערי יוון הגדולה. הוא ניסה את מזלו ברגיום אולם נכשל, לוקרי נכנעה בפניו בתנאי שלא יבזוז אותה. אולם הברוטים (שבט גאלי) שמלכתחילה הצטרפו אל חניבעל במטרה לשדוד ולבזוז, התאכזבו מכך ותקפו את נמל קרוטון בלי לבקש אישור מהמפקדים הקרתגיים, וזאת במטרה שהשלל יהיה שלהם בלבד. קרוטון הייתה עיר עשירה ששכן בה מקדש מפורסם של יונו. חניבעל ידע שביזת עיר כזו תבאיש את ריחו בעיני שאר הערים, ועל כן הורה לחנו לפנות את נכבדי התושבים ובראשם אדם בשם אריסטומאכוס, אל לוקרי, ולהתיר לברוטים לשדוד באופן מפוקח את האחוזות הריקות. בשנת 212 לפנה"ס הטילו הקונסולים הרומים אפיוס קלאודיוס פולכר, וקווינטוס פולוויוס פלאקוס מצור על קאפואה, ובזזו את השדות באזור. חניבעל שלח את חנו כדי לדאוג להגנת השדות. חנו הגיע מברוטיום, אולם הקונסולים התקיפו אותו והסבו לו אבידות כבדות.
מאז אותו מאורע חנו נעלם מהמקורות, ונזכר שוב רק בשנת 203 לפנה"ס כמפקד יחד עם עזרובעל בן גיסקו על המערכה נגד סקיפיו אפריקנוס בצפון אפריקה, במהלכה הובסו בקרב המישורים הגדולים בידי סקיפיו ומסיניסה הנומידי. לא ידוע מתי חזר לאפריקה או למה, אולם הוא ועזרובעל לא הצליחו למנוע מאוטיקה ליפול בידיו של סקיפיו, ובלית ברירה קראה מועצת הזקנים של קרתגו לחניבעל לשוב לאפריקה. מכאן ואילך חנו לא נזכר עוד במקורות.
Ryzen

Raven Ridge- דור המעבדים השני בסדרה

מנכ"לית AMD, ליסה סו, אישרה במהלך חודש מרץ 2017 ב Reddit שגם יחידות APU ימותגו כ-Ryzen. באופן מסורתי, יחידות APU של AMD מותגו בנפרד מיחידות ה-CPU. המיתוג עודכן מאוחר יותר ל-Ryzen Mobile ו-AMD הצהירה שהמוצרים יהיו בעלי ביצועים גבוהים יותר וצריכת חשמל נמוכה יותר מאשר הדור הקודם של APU. כמו כן, המעבדים מסדרה זו התבססו על ארכיטקטורת ״Zen+".

הדור השלישי

הדור השלישי של סדרת המעבדים מבוסס בשיטת ייצור של 7 ננומטר ועל הארכיטקטורה ״Zen 2". המעבדים מסדרה זו הם אף המוצרים הראשונים אי פעם שמשוחררים לצרכנים כשהם מבוססים על שיטת הייצור של 7 ננומטר
מרדכי לימון

עד מלחמת העולם השנייה

לימון נולד בפולין ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1932. הוא גדל והתחנך בתל אביב, הצטרף לתנועת השומר הצעיר, אך הורחק ממנה כאשר החל לעסוק בפעילות ימית במסגרת הפלוגה הימית של "הפועל". במסגרת זו למד תחילה חתירה וביולי 1939 עבר קורס מפקדי סירות, בהדרכת שמואל טנקוס ואהרון לישבסקי.

במהלך מלחמת העולם השנייה

בימי מלחמת העולם השנייה הצטרף לימון לפלמ"ח ועם הקמת המחלקה הימית (לימים הפלי"ם) הצטרף אליה. הדריך בשני הקורסים הראשונים של המחלקה הימית בשדות ים, אך הגיע למסקנה שאין בכך די, וכי עדיף שיפליג בצי הסוחר כדי לצבור ניסיון ימי מעשי, שיהיה נחוץ כאשר תחודש ההעפלה.
ללא אישורם של הממונים עליו יצא לנמל חיפה ולאחר זמן מה הצליח לעלות כאיש צוות פשוט על ספינת הסוחר "שיקמונה" שהפליגה בדגל בריטי. מאז צאתו מהארץ ועד סוף מלחמת העולם השנייה הפליג ברחבי העולם. בין היתר באוקיינוס השקט, במזרח הרחוק והגיע אף למורמנסק (על סיפון המכלית הנורווגית "סוֹדֶרהוֹלְם") בשיירות שהעבירו אספקה לברית המועצות דרך הים הצפוני.
עם סיום המלחמה הגיע לאלכסנדריה שבמצרים על סיפון מכלית אמריקאית, ומשם חזר לישראל.

במלחמת העצמאות

עם הקמת חיל הים הצטרף לימון לשורותיו והתמנה לסגן מפקד אח"י הגנה (ק-20). בהמשך השתתף במבצע שודד, שבמהלכו השתלטו ספינות חיל הים על הספינה ארג'ירו שהובילה משלוח נשק צ'כי לערבים. במבצע נתפסו 8,000 רובים צ'כים שהועברו לשימוש צה"ל.
באוקטובר 1948, במהלך פעילות של ספינות חיל הים בחופי דרום ישראל התנהל קרב עם אונייה של הצי המצרי ולאחריו תקפו מטוסים מצריים את הספינות הישראליות. אחד המטוסים המצריים נפגע וכתוצאה מהתפוצצותו נהרג אחד מאנשי הצוות של אח"י הגנה ואחדים נפצעו, בהם לימון. אחרי כשלושה שבועות, כשהחלים מפציעתו, חזר לימון לשרת בים וקיבל את הפיקוד על אח"י וג'ווד (ק-18).

במשרד הביטחון

בקיץ 1954 יצא לימון לארצות הברית ולמד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת קולומביה במשך שנתיים. מאמצע 1956 עד אמצע 1957 ניהל את חברת אינקודה.
לאחר מכן מונה לסמנכ"ל משרד הביטחון לתפקידים מיוחדים. במסגרת תפקידו זה טיפל בין השאר בקשרים עם בורמה, גאנה ונפאל. כמו כן היה הממונה על המשק לשעת חירום.
בחודש יולי 1962 מונה לראש משלחת הרכש של משרד הביטחון בפריז. בתפקידו זה היה מעורב בעסקות רכש רבות של צה"ל ובזירוז אספקת אמצעי לחימה בעתות משבר בהתאם לצורכי הצבא. במהלך השנים יצר קשרים ענפים עם צמרת השלטון בצרפת ועם ראשי תעשיות הנשק במדינה זו, והצליח להשיג בעבור ישראל אמצעים מתקדמים במחירים סבירים.
לימון פעל להסיר את אמברגו הנשק שהטילה צרפת על ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, אך ללא הצלחה. בשנת 1969, כאשר התברר שהצרפתים אינם מוכנים לשחרר את ספינות הטילים שנבנו בשביל חיל הים הישראלי בשרבורג (ספינות שרבורג), הגה את רעיון חילוצן מצרפת באמצעות "מכירתן" לגורם שלישי. הרעיון יצא אל הפועל בדצמבר 1969, ולאחר שהספינות הגיעו לישראל הורתה ממשלת צרפת ללימון לעזוב את צרפת (אם כי נמנעה מלהכריז עליו כעל אישיות בלתי רצויה).
בתחילת ינואר 1970 חזר לימון לישראל ובשדה התעופה קיבלו את פניו, בצעד חריג, שר הביטחון וצמרת צה"ל. עם חזרתו לישראל עלתה האפשרות שימונה לתפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לימון פנה לעסקים פרטיים, ומונה לנציגו של אדמונד דה רוטשילד (הנכד) בישראל. בתו של לימון, נילי, נישאה לצאצא אחר של משפחת רוטשילד, נתנאל.
מרדכי לימון נפטר ב-16 במאי  2009, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו.
קראסטי הליצן

ביוגרפיה

קראסטי הליצן נולד בשם "הרשל שמויקל פנחס ירוחם קראסטופסקי" ב"לואר איסט סייד" של ספרינגפילד והוא הבן של הרב היימן קראסטופסקי. היימן לא רצה שקראסטי יגשים את חלומו ויהפוך ליצן, ותחת זאת דחק בו ללמוד בישיבה. אולם קראסטי ערך מופעי סלאפסטיק בלי לספר לו. יום אחד הופיע באיפור כבד בכנס רבנים שבו נכח אביו; אחד המשתתפים התיז עליו מי סודה וחשף את פניו, לתדהמתו של היימן. הליצן עזב את העיירה והרחיק נדוד. שנים רבות לאחר מכן התפייסו קראסטי ואביו (בפרק שהיה מחווה ברורה ל"זמר הג'אז") תודות לבארט וליסה. 
בפרק "היום אני ליצן", גילה קראסטי שמעולם לא נערכה לו בר מצווה ובזכות ליסה הוא החליט לעשות בגיל מבוגר עם אביו בתור רב. 
בפרק "Clown in the Dumps", הפותח את עונה 26, מת היימן קראסטופסקי במהלך שיחה עם בנו. מות אביו השפיע על קראסטי ובאותו הפרק הוא הודיע על פרישה מהטלוויזיה.
עד העונה השישית קראסטי גר ברחוב סנטר מס' 534 והמספר החם שלו הוא 1-909-6855696. באמצע עונה זו שוחד על ידי מר ברנז בפסטיבל סרטים ועבר לבית גדול יותר באזור העשיר.

יצירה

קראסטי הופיע לראשונה ב"המופע של קראסטי הליצן" ששודר במופע של טרייסי אולמן, הוא הופיע לראשונה ב-15 בינואר 1989. קראסטי נוצר על ידי היוצר מאט גריינינג. קראסטי מבוסס על ראסטי ניילס, ליצן טלוויזיוני מעיירת הולדתו של גריינינג.
דמותו של קראסטי היא למעשה הומר עם שיער ובגדי ליצן, גריינינג אישר את הדבר. קראסטי לובש תמיד את בגדי הליצן שלו וזאת הוחלט לאחר דיונים לקראת עליית הסדרה. למרות זאת, בכמה מן הפרקים הראשונים בסדרה נראים פניו הרגילות של קראסטי.

יהדותו של קראסטי

בפרק "אוהב את אבא, אוהב את קראסטי", נודע לראשונה כי קראסטי הוא יהודי. מי שדיבב באותו הפרק את אביו של קראסטי, ג'קי מייסון, זכה מאוחר יותר בפרס על הדיבוב. בנוסף, בפרק "היום אני ליצן" חגג קראסטי בר מצווה. עם אלו, בפרק "היה היה פעם בספרינגפילד" התחתן קראסטי חתונה לפי המנהג היהודי.

ביקורת

דן קסטלנטה זכה פעמים רבות בפרס אמי על דיבוב לדמות. מבקרי טלוויזיה רבים אומרים כי קראסטי הוא אחת מהדמויות האהובה ביותר בסדרה. ב-2003 נכלל קראסטי בתערוכה מיוחדת לבדרנים יהודים במוזאון היהודי בניו יורק.
זווארטנוץ

היסטוריה

האתר נבנה בין שנת 643 ו-662 בזמן שארמניה התאוששה מפלישת הערבים הראשונה. הקתדרלה הוקמה כקתדרלה הראשית במדינה ונועדה להאפיל בהדרה על הקתדרלה באצ'מיאדזין. היא הוקדשה לגרגוריוס המאיר (Գրիգոր Լուսաւորիչ - "גריגור לוסווריץ'"), מייסד הכנסייה הארמנית והקתוליקוס הראשון שלה, ולפי עדותו של ההיסטוריון הארמני מובסס קלאנקטוואצי, נכח הקיסר קונסטנס השני בטקס ההקדשה בשנת 652, והוא אף התכוון לבנות מבנה דומה בקונסטנטינופוליס. הקתדרלה חרבה ברעידת אדמה בשנת 930, נותרה בהריסותיה ונשכחה, עד שנתגלתה מחדש בתחילת המאה ה-20 ונחקרה בין 1900 ו-1907. החפירות נערכו בהנהגת הורדאפט חאצ'יק דאדייאן.

השרידים

פנים הקתדרלה היה בנוי בצורת צלב יווני שארבע זרועותיו מעוצבות בצורת ארבעה אפסיסים. במבנה היו שלוש קומות שכל אחת מהן הייתה קטנה מזו שמתחתיה. הקומה הראשונה הוקפה בקירות חיצוניים  בצורת פאון בן 32 צלעות, ולכן נראתה כעגולה מרחוק. הקומה השנייה הייתה למעשה המשכו של הצלב היווני מקומת הבסיס, אך ללא המבנה המעגלי ההיקפי, ואילו הקומה השלישית הייתה פאון בן 16 צלעות ונראתה גם היא כעגולה. כיפת המבנה בצורת חרוט נישאה לגובה של 45 מטר. בשלוש הקומות היו קבועים חלונות כמספר צעותיו של הבניין. קירות הקתדרלה כוסו בפרסקות, פסיפסים ובתבליטים המתארים מוטיבים מעולם הצומח. במרכזו של המבנה שכנה בריכת טבילה.
בצידה הדרום-מערבי של הקתדרלה הוקם ארמונו של הקתוליקוס, שהיה עשוי משני חלקים שביניהם חצץ מסדרון. בחלק המערבי היו שני אולמות ומספר חדרים. האולם הגדול בו נערכו כינוסים וקבלות פנים, חולק על ידי שישה עמודים לשלוש ספינות; ואילו האולם השני, מעט קטן יותר, שימש כחדר אוכל ואולי אף כחדר כס. חלקו המזרחי של ארמון הקתוליקוס כלל חדרי מגורים ושירות, בית מרחץ וחדרי איכסון. מדרום לארמון שכנה כנסייה נוספת מהמאה ה-5 או ה-6. עוד שכנו במקום גת ומיכלי אבן ליין. מהקתדרלה שרדו מספר קשתות וכמה עמודים מעוטרים, הניצבים בלב החורבות. דגם של הקתדרלה שאמינותו מוטלת בספק מוצג במוזיאון ההיסטוריה הארמנית בירוואן והוא מופיע על שטר של 100 דראם ארמני.
אינגיביירג סולרון גיסלדוטיר

השכלה

אינגיביירג קיבלה תואר בוגר בהיסטוריה ואמנות מאוניברסיטת איסלנד בשנת 1979. לאחר מכן עברה לדנמרק ולמדה באוניברסיטת קופנהגן. בשנת 1981 חזרה לאיסלנד וסיימה לימודי מוסמך (cand.mag) בהיסטוריה באוניברסיטת איסלנד.

קריירה פוליטית

אינגיביירג החלה את הקריירה הפוליטת שלה במפלגת הנשים "הברית הנשית", מפלגה שייצגה במועצת העיר רייקיאוויק משנת 1982 לשנת 1988. היא גם ייצגה את המפלגה בפרלמנט בין השנים 1991–1994.
בשנת 1994 היא הפכה לראש עיריית רייקיאוויק והובילה קואליציה של ארבע מפלגות פוליטיות. היא כיהנה כראש עיר עד 2003.
בשנת 2005 הפכה אינגיביירג למנהיגת מפלגת הברית הנשית, לאחר שזכתה בהתמודדות מול המנהיג הקודם אוֹסוּר סְקַרְפְּהְיֵדִ'ינְסוֹן, שר החוץ הנוכחי של איסלנד.
תומכיה של אינגיביירג השוו אותה לטוני בלייר, וראו בה את ראש הממשלה הבאה של איסלנד. עם זאת, לבסוף נתן נשיא איסלנד אולפור רגנר גרימסון את תפקיד ראש הממשלה ליוהאנה סיגורדרדוטיר בינואר 2009, שזכתה בו לאחר מכן בבחירות של אפריל באותה שנה.
אלן ויינשטיין

חיים אישיים

ויינשטיין נולד בניו יורק בשנת 1937 לשמואל ויינשטיין ולשרה פופקוב, מהגרים יהודיים מרוסיה, הצעיר מבין שלושה ילדים. להוריו היו כמה מעדניות בברונקס ובקווינס. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דוויט קלינטון ובסיטי קולג' של ניו יורק, ולאחר מכן קיבל דוקטורט בלימודים אמריקאיים מאוניברסיטת ייל.

פרופסור ועורך

הוא לימד במכללת סמית בין השנים 1966–1981. בשנת 1981, שירת במערכת העריכה של "וושינגטון פוסט" והיה עורך בכיר של הרבעון בוושינגטון עד 1983.
בין השנים 1981–1984 עבר לאוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם הוא היה פרופסור
בשנת 1982 הוא היה חבר המשלחת האמריקאית לוועידה העולמית של אונסק"ו למדיניות תרבותית, ובשנת 1983 הוא שירת במשלחת האמריקאית לתוכנית הבינלאומית לפיתוח תקשורת של אונסק"ו.
בשנים 1984 עד 1989 היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בוסטון
בשנת 2009, לאחר שהתפטר מתפקיד הארכיוניסט של ארצות הברית, הוא לימד היסטוריה באוניברסיטת מרילנד.

בחירות בינלאומיות

בשנת 1985 ייסד וינשטיין את המרכז לדמוקרטיה, שם כיהן כנשיא עד אשר התמזג הארגון עם הקרן הבין-לאומית למערכות הבחירות (IFES) ב-2003. לבקשת הסנאטורים של ועדת החוץ קלייבורן פל וריצ'רד לוגר של הסנאט, המרכז לדמוקרטיה ארגנה קבוצה דו-מפלגתית של עורכי דין בבחירות שתפקידה לפקח על ההכנות לקראת הבחירות בפברואר 1986 בפיליפינים. לבקשתו של רונלד רייגן חזר ויינשטיין לפיליפינים כדי להמשיך לפקח על הליכי הבחירות. המרכז גיבש את הדו"ח הרשמי של משלחת המשקיפים האמריקנית, והמשיך לעבוד עם ממשלתו של הנשיא אקינו בנושאי הליכי הבחירות. בעת נשיאותו הוא ניהל את משימות התצפית של הארגון בפני אל סלבדור (1991), ניקרגואה (1989-1989, 1996), פנמה (1988-89) ורוסיה (1991, 1996, 2000). לאחר שהארגונים התמזגו, נשאר וינשטיין בצוות של "IFES" כיועץ הבכיר שלהם עד שנבחר כארכיביסט של ארצות הברית. הוא חזר ל-"IFES" בשנת 2009.

תפקידים במועצת המנהלים והייעוץ

ב-1985 היה וינשטיין חבר מייסד של מועצת המנהלים של מכון השלום של ארצות הברית ויו"ר ועדת החינוך וההכשרה שלו, שהינו דירקטור עד 2001, וכעת מכהן במועצה המייעצת של היושב ראש.
מ־1989 עד 2001 היה קצין מייסד של המכון הבינלאומי לדמוקרטיה של שטרסבורג.
בין השנים 1995 ל-2003 הוא ניהל את חבר השופטים בפרס הספרות הבינלאומי השנתי של אימפ"ק דבלין.
כיהן במועצה המייעצת של בית הספר לעניינים ציבוריים של אוניברסיטת טקסס-אוסטין (LBJ).
בשנים 1993 ל-1998 היה יו"ר המועצה המייעצת של ספריית הנשיאות של וודרו וילסון והיה יו"ר "גלובל פאנל" השנתי בהולנד.
בשנים 1982–1991 הוא היה חבר במועצה המייעצת של אגף מדיניות החוץ.

מותו

וינשטיין מת מדלקת ריאות ב-18 ביוני 2015, בגיל 77, בבית אבות בגיתרסבורג מרילנד, לאחר שסבל ממחלת פרקינסון.

הטענות על תקיפה מינית

ב-2018 התברר כי התפטרותו של ויינשטיין מן הארכיון הלאומי נכפתה עליו. חקירה של משרד המפקח הכללי קבלה כמהימנות תלונות של שש נשים על הטרדה מינית ותקיפה מינית בשנים 2005–2007. ויינשטיין התגונן בטענה שהתרופה שנטל נגד מחלת פרקינסון גרמה לכך. למרות התנגדות של משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן, הוא הסכים בסופו של דבר להתפטר, אבל הסיבה לא נחשפה לציבור עד הגשת בקשות לפי חוק חופש המידע בשנים 2017–2018. על פי מקורות אנונימיים שצוטטו במאמר ב"דיילי ביסט", במהלך כהונתו של ויינשטיין כפרופסור באוניברסיטת מרילנד, ב-2010, נטען שהוא תקף מינית סטודנטית לתואר מתקדם. הסיבה האמיתית לעזיבתו, שבועיים מאוחר יותר, הייתה פיטורים בעקבות התלונה, ולא מנסיבות רפואיות.
שחרור בעורף האויב

תקציר העלילה

הסרט פותח בטבח של שבויי מלחמה אמריקאיים על ידי היפנים בפאלאוון (Palawan) במטרה למנוע את שחרורם. לאחר מכן מתוארת שיגרת חייהם של למעלה מ-500 שבויים במחנה שבויים בקאבנטואן בחורף 1944. השבויים ששרדו את צעדת המוות בבטאן מוחזקים כבר 3 שנים בשבי וסובלים מיחס קשה מצד היפנים, מעינויים וממלריה.
בעקבות תבוסת היפנים והתקדמות הצבא האמריקאי גדל החשש לשלומם של השבויים במחנה קבנטואן, ולוטננט קולונל מיוסי מקבל פקודה לצאת לשחרר את השבויים במהירות המרבית. חייליו של מיוסי מאומנים למשימות קומנדו אך חסרים ניסיון קרבי. למרות זאת, מטיל מיוסי על קפטן פרינס לתכנן תוכנית לחילוץ השבויים ועוד באותו יום יוצאים כ-100 לוחמים מפלוגתו של פרינס יחד עם מפקד הגדוד מיוסי במבצע נועז לעומק קווי האויב תוך שהם נעזרים בדרכם בלוחמי גרילה מהמחתרת הפיליפינית. 
בליל ה-30 בינואר 1945 הם מגיעים למחנה השבויים ומתקדמים אליו בזחילה תוך שהם נהנים מפעולת הסחה של מטוס הפצצה מסוג P-61. בשעה 7:40 הם פורצים למחנה ומשחררים את השבויים כמעט ללא התנגדות של היפנים שהופתעו ממכת האש החזקה. באותו הזמן לוחמי המחתרת הפיליפנית בולמים הגעת תגבורות יפניות. 
מאות חיילים יפנים נהרגו במבצע לעומת אבידות האמריקאים שהיו מועטות יחסית. שני חיילים, בהם רופא הגדוד, ד"ר פישר, נהרגו וכ-23 נפצעו. מבין לוחמי המחתרת הפיליפינית נהרגו כ-20 לוחמים.
הסרט מסתיים במסע של 511 השבויים המשוחררים לעבר קווי הצבא האמריקאי בשילוב צילומים אותנטיים מ-1945. לאורך הסרט עוברת המצלמה בין תיאור חיי השבויים במחנה, התקדמות חיילי הקומנדו ותיאור התנגדות המחתרת הפיליפנית ליפנים דרך סיפורה האמיתי של מרגרט יוטינסקי, אחות אמריקאית שפעלה בשיתוף המחתרת להברחת מזון ותרופות לשבויים במחנה.
אנפת מקור-סירה

מאפיינים

אורכה של האנפה הוא כ-46 עד 53 ס"מ, ומשקלה כ-600 גרם. המקור ארוך יחסית - אורכו כ-7.5 ס"מ, ורוחבו כ-5 ס"מ. הראש, החזה והגרון לבנים; הכנפיים והגב התחתון אפורים, החלק התחתון של הבטן אדמדם, ומפוספס בשחור. המקור והכיפה שחורים. הזכר והנקבה דומים במראם ובגודלם.
זהו מין ישיב (לא נודד). בתי הגידול העיקריים בהם חיה האנפה הם מנגרובים, ביצות, גדות אגמים ונחלים, ובריכות; היא מצויה בדרך כלל ברום של כ-800 עד 2600 מטרים מעל גובה פני הים. האנפה ניזונה בעיקר מדגים, חרקים ופראונים, אך גם ממכרסמים, ביצים ודו-חיים. מקורה דמוי-הסירה רגיש מאוד, והוא נפתח כשהוא בא במגע עם טרף. זהו מין פעיל-לילה; במהלך היום, האנפה ישנה על עצים או בין העלווה במנגרובים.
במהלך החיזור הזכר והנקבה מחככים את מקורם ו"נלחמים" כביכול זה בזה. הקן עשוי מזרדים ונבנה על ידי הזכר והנקבה, בדרך כלל סמוך למים - על עצים, שיחים או בצמחייה מימית (כגון סוף). אם הקן מוקם על עץ, הוא בדרך כלל יהיה בגובה של כ-10 מטרים מהקרקע. הנקבה מטילה 2-4 ביצים כחלחלות בתטולה. אנפות מקור-הסירה מאוד טריטוריאליות, ויגנו על קנן מטורפים ממינים אחרים של עופות.