google/wiki40b huggingface dataset:
טרנוגרוד

תולדות היישוב

טרנוגרוד היא מהעתיקות שבערי פולין, ושוכנת באזור מיוער, לצד מספר נהרות. אזכורה הראשון הוא משנת 1241. בשל מיקומה על הדרך הראשית שבין ורשה ולובלין התפתחה טרנוגרוד בהתמדה, ובשנת 1567 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי טרנוגרוד

יהודים ישבו בטרנוגרוד מראשיתה. בעת פרעות ת"ח ות"ט כמעט שהושמדה הקהילה ביישוב, אך זו השתקמה לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,515 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של החוגים הציוניים ושל אגודת ישראל.
ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו פרעו ביהודיה, והטילו עליהם תשלום כופר והגבלות תנועה. לאחר כשבוע נכנס לעיירה הצבא האדום, אך בהמשך החודש שבו למקום הגרמנים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. בדצמבר 1939 הגיעו לעיירה 371 פליטים יהודים מלודז'. יודנרט שמונה בעיירה נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה. במרץ 1941 הובאו לעיירה כ-200 פליטים יהודים מבילגוריי.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-3,000 איש. בשל התנאים הקשים מגטו, מתו רבים מיושביו. ב-9 באוגוסט 1942 שולחו כ-800 יהודים מהגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ, ובהם ראש היודנרט. ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כ-2,500 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לבילגוריי, וממנה נלקחו למחרת לבלז'ץ. כ-50 קשישים וחולים יהודים נרצחו בשעת האקציה.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום שבו אליה יהודים בודדים ששרדו את המלחמה בברית המועצות, אך לאחר רצח אחד מהם בידי תושבים מקומיים, עזבו אותה כולם.
רוסן פלבנלייב

ביוגרפיה

פלבנלייב נולד בגוצה דלצ'ב למשפחת פליטי מלחמת הבלקן השנייה, אשר הגיעה לבולגריה מאזור מזרח מקדוניה ותראקיה. את לימודי התיכון עשה פלבנלייב בעיר בלגואבגרד, ב-1989 סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית בסופיה ובמשך שנים אחדות עבד בשוק הפרטי בניהול חברת בנייה. הוא נשוי ואב ל-3 ילדים.
ב-2009 התמנה לשר לפיתוח אזורי בממשלתו של בויקו בוריסוב וב-4 בספטמבר 2011 הוכרז כמועמדה לנשיאות של מפלגת השלטון "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" (GERB), שהיא מפלגת מרכז-ימין בבולגריה. בסיבוב הראשון של הבחירות לא עלה בידיו להשיג למעלה מ-50 אחוזים מהקולות הנדרשים לזכייה כבר בסיבוב זה. ב-30 באוקטובר נערך הסיבוב השני ופלבנלייב זכה ב-52.6 אחוזים מהקולות, תוך שהוא גובר על מועמד המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית איבאיילו קאלפין.
ב-19 בינואר 2012 הושבע רוסן פלבנלייב על ידי האספה הלאומית הבולגרית, וב-22 בינואר נכנס לתפקידו והחליף את גאורגי פרבאנוב.
אקדמיה ללשון

אקדמיות ללשון הערבית

לשפה הערבית, כשפה המדוברת במדינות רבות, אקדמיות אחדות העוסקות בה. הוותיקה שבהן היא האקדמיה הערבית בדמשק, שהוקמה בשנת 1918, במהלך שלטונו של פייסל הראשון, מלך עיראק. האקדמיה הירדנית ללשון הערבית הוקמה בשנת 1924, ובשנת 1934 הוקמה האקדמיה ללשון הערבית בקהיר, לשם קידום והכוונה של השפה הערבית במצרים. בשפה הספרדית עוסקות 25 אקדמיות, במדינות השונות הדוברות שפה זו.

אקדמיות ללשונות שאינן שפות רשמיות

גם שפה שאיננה שפה רשמית במדינה מסוימת זוכה לאקדמיה ללשון העוסקת בה. דוגמה לכך היא שפת יידיש, שבה עוסק מכון ייווא.
אפרים בואנו

אפרים חזקיה בּוּאֶנוֹ (Ephraim Hezekiah Bueno; ‏1599 – ~1656) היה סופר ורופא יהודי מפורסם יליד פורטוגל  שפעל באמסטרדם במאה ה-17.

קורות חיים

אחרי גירוש היהודים מספרד בשנת 1492, נמלטה משפחת בואנו היהודית לפורטוגל השכנה. בשנת 1498 היהודים שסירבו להתנצר נאלצו לעזוב גם את פורטוגל. רבים מבני בואנו נאלצו בסופו של דבר להמיר את דתם לנצרות. 
אחד מבני המשפחה ,אפרים בן יוסף בואנו, שנולד בשנת 1599 בקשטלו רודריגו שבפרוטוגל, קיבל את השם הנוצרי "מרטין אלוורש". מסיבות עלומות הוא סיים את לימודי הרפואה בבורדו, בדרום צרפת, רק בשנת 1641, כלומר בגיל 42-41. "הנוצרים החדשים" לא סבלו אז בדרום צרפת מאותן הרדיפות האכזריות שהיו נהוגות באנוסים בספרד ובפורטוגל. אפילו יהודים כשרים הורשו ללמוד רפואה באוניברסיטת בורדו אך בלי רשות לטפל בנוצרים. התנאים הורעו שם בשביל היהודים אחרי שנת 1615, אולם אפרים בואנו, כנוצרי, הצליח לסיים כאמור, ב-1641 את התואר דוקטור ברפואה בהצטיינות - תוך קבלת הציון "מגנוס ברפואה" (בלטינית -"גדול ברפואה"). שלושת בוחניו היו בעצמם ממשפחות של יהודים מומרים, ביניהם הפרופסור לופס שהיה ידיד ותיק של אביו יוסף והדריך את עבודת הדוקטורט שלו.
אפרים בואנו חזר בהולנד ליהדות והיה אחד מנכבדי הקהילה היהודית באמסטרדם שכללה 400 יהודים פורטוגלים. הוא למד אצל מנשה בן ישראל את מלאכת הדפוס ובעקבותיו שיתף פעולה עם יונה אברבנאל, תלמיד אחר של בן ישראל, בהבאתם לבית הדפוס של ספרים עבריים.
הוא עצמו פרסם שירים, תרגם לספרדית את ספר תהלים ובשנת 1650 הוציא לאור את "פנה רבא",מפתח דברים לקטעים מן התנ"ך המצויים במדרש רבא.
הוא נמנה עם הרופאים המוערכים באמסטרדם ויחד עם אביו יוסף,ייעץ גם לעוצר של הולנד, הנסיך אוראניה.
בשנת 1656 הקים בואנו בשיתוף פעולה עם אברהם פררה את החברה המדעית והפילנתרופית "תורה אור" באמסטרדם.
הוא נפטר באמסטרדם ונקבר בבית הקברות "בית חיים" של קהילת היהודים הפוטוגזים באודרקרק אן דה אמסטל. היה נשוי לאישה בשם יהודית.
לארי אברמסון

ביוגרפיה

לארי אברמסון נולד בשנת 1954 בדרום אפריקה, ובשנת 1961 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בירושלים. למד בליד"ה, התיכון שליד האוניברסיטה העברית בירושלים. שם גם פגש את מי שלימים הפכה לבת זוגו, הסופרת שלומית אברמסון. בשנת 1970 היה אחד מן החותמים על "מכתב השמיניסטים". בשנת 1973 למד אברמסון אמנות בבית הספר לאמנות בצ'לסי שבלונדון. עם שובו ארצה הצטרף כדפס וכאוצר תערוכות בסדנת ההדפס ירושלים, שם עבד ופעל בין השנים 1975–1986. 
את תערוכת היחיד הראשונה שלו הציג בשנת 1975. עבודותיו במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 עסקו במבחר סמלים של האמנות המודרניסטית האירופית, ובראשם "הרבוע השחור" של קזימיר מלביץ', דרכם יצר מצבים דינמיים המשלבים בין הפשטה לסגנון ציור פיגורטיבי. 
בין השנים 1993–1994 יצר אברמסון את סדרת העבודות "צובה", שהוצגה בגלריית "הקיבוץ". הסדרה כללה 38 ציורי נוף (שמן על בד), 38 הטבעות על ניירות עיתון של ציורי הנוף, וכן ציורי טבע דומם על פי דגימות צמחייה שנלקחו מן האתר.
סדרת עבודות זו מתייחסת לחורבות הכפר סובא הסמוכות לקיבוץ צובה, אתר אותו צייר עשר שנים קודם לכן הצייר יוסף זריצקי (תחת השם "צובא"). בעוד שזריצקי התעלם מנוף החורבות הערביות המצויות במקום והשטיח בכך את המרחב, הרי שאברמסון צייר את הנוף באופן ריאליסטי, כשהוא כולל את חורבות הכפר הערבי, ובכך מבקר למעשה את נקודת המבט הישראלית המבקשת למחוק את הנוכחות הערבית מהציור.
בשנת 1984 הצטרף אברמסון לצוות המורים במחלקה לאמנות בבצלאל. בשנת 1992 התמנה לראש המחלקה לאמנות וכראש תוכנית בצלאל לאמנים צעירים (תואר שני).
בין השנים 2002–2003, הוזמן לשמש כמרצה אורח בבית הספר הגבוה לאמנות בסן פרנסיסקו, כשבמקביל החל להקים מחלקה לאמנות בבית הספר הגבוה לעיצוב שנקר.
במאי 2002 פרסם אברמסון בכתב העת "סטודיו" מאמר שכותרתו "כולנו פליקס נוסבאום", ובו העלה את הבעייתיות של יצירת ציור היסטורי בעידן שלאחר השואה. בשנת 2004 הציג אברמסון תערוכת עבודות בשם "ערימות", שכללה רישומי פחם של ערימות פסולת בניין, שהתייחסו אל הנושא של תיאורי חורבות באמנות ואל דמותו של הצייר היהודי-גרמני פליקס נוסבאום. סדרה זו שהוצגה במוזיאון פליקס נוסבאום באוסנבריק, גרמניה ומשכן לאמנות על שם חיים אתר.
בשנת 2007 וב-2012 הציג אברמסון תערוכות ציורים ב"גלריה גורדון" בתל אביב.
הציג מאז סוף שנות ה-70 בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בישראל ובעולם. תערוכתו "tsooba" (גלריה הקיבוץ, תל אביב, 1995) הפכה למוקד בדיון על האידאולוגיה של הנוף הישראלי וייצוגיו, ותערוכתו "מיני ישראל" (מוזיאון ישראל, 2006, בהשתתפותם של 45 אמנים) הציעה מודל אוטופי אלטרנטיבי של המרחב הישראלי. 
ב-25 השנים האחרונות השתתף בתערוכות ובפרויקטים רבים למען דו-קיום שוויוני בין ישראלים לפלסטינים. היה ממייסדי "אמנים ללא חומות", קבוצה משותפת של אמנים ישראלים ופלסטינים נגד הכיבוש.
ב-2019 התפטר מחברותו במועצה להשכלה גבוהה במחאה על הרחבת סמכויותיה לשטחים הכבושים. את התפטרותו נימק בכך ש"לפני כשנה החליטה הכנסת להרחיב את סמכויות המל"ג אל מוסדות שאינם בגבולות מדינת ישראל ומיועדים ליהודים בלבד. זוהי חקיקת אפרטהייד, שמחילה עקרונות גזעניים על מערכת ההשכלה הגבוהה. אני לא יכול לשרת בגוף שמקור הסמכות שלו הוא חוק גזעני."
תערוכה מקיפה של ציוריו הוצגה במוזיאון תל אביב ב-2010.
עד שנת 2011 התגורר ויצר בירושלים, כיום מתגורר ויוצר בתל אביב. אברמסון הוא אב לשלושה.
המאור (ברלין - תל אביב)

המאור היה כתב עת תורני שיצא לאור כירחון בברלין ובהמשך בסדרה חדשה בתל אביב בשנות ה-30 של המאה ה-20.
עורך כתב העת היה הסופר מרדכי ליסמן, שעלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, וחידש את הדפסת כתב העת בתל אביב.

תכנים

במשך שנות פעילותו פרסם כתב העת כתבי יד רבים של רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות") ושל רבי עזריאל הילדסהיימר, וכתבי יד של רבנים מפורסמים אחרים. ד"ר אברהם חיים פריימן פרסם בו מתשובותיהם של מהר"ם מרוטנבורג, הרא"ה, חסדאי קרשקש וראשונים נוספים.
משתתפים בולטים אחרים בגליונות כתב העת: הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב חיים העליר, הרב שמואל יצחק הילמן, פרופ' שאול ליברמן, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב חיים טוביאס מקרשאנוב, הרב שלמה יוסף זווין, הרב מאיר סטולביץ, הרב אליעזר יהודה וולדנברג, ד"ר שמואל ביאלובלוצקי והרב פתחיה מנקין.
סיהאם דאוד

סיהאם דאוד (בערבית:  سهام داود; נולדה ב-1953) היא משוררת, עיתונאית ומתרגמת ערבית-ישראלית. נולדה ברמלה, לאביה שהיה נוצרי ממוצא מצרי ולאמה המקומית. היא משמשת כעורכת של כתב העת הספרותי משארף אותו ייסדה עם אמיל חביבי בשנת 1995, ומנהלת את עזבונו  הספרותי-פוליטי של חביבי, ממאי 1996 ועל פי צוואתו.

פעילותה הספרותית והאמנותית

אחרי לימודי התיכון שימשה ככתבת ועורכת בעיתונות הערבית. בין השנים 1973‬-1989 רכזת המערכת בעיתון "אל-אתיחאד" בעריכת אמיל חביבי, חתן "אות ירושלים" הפלסטיני היוקרתי, וחתן פרס ישראל, והיה לה תפקיד חשוב בהפיכתו של העיתון הדו-שבועי לעיתון יומי. למרות תפקידיה המכובדים בעיתון, דאוד מעולם לא הייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית הישראלית. 
בשנת 1982 יצא לאור ספר שיריה הראשון בשפה הערבית בלבנון על ידי הוצאת הספרים של "אש"ף" בביירות, שקובץ ונערך על דעתם.
בשנת 1985 השתתפה בהקמת "ועד היוצרים הישראלים והפלסטינים נגד הכיבוש ובעד שלום וחופש היצירה" שאיגד את מיטב היוצרים הישראלים והפלסטינים (משני צידי הקו הירוק), ביניהם: דליה רביקוביץ, נתן זך, נסים קלדרון, יורם קניוק, עמוס קינן, אורי ברנשטיין, חוה אלברשטיין, ועוד רבים. פעילות הוועד נמשכה באינטנסיביות עד ליום מותו של אמיל חביבי ב-1 במאי 1996 ששימש יו"ר שותף.
ב-1989 חברה לאמיל חביבי בהקמת "ערבסק - הוצאה לאור" הוצאה זו הוציאה גם את כתב העת "משארף" לתרבות פלסטינית. דאוד הייתה עורכת שותפה. כתב-עת זכה לתפוצה גדולה בעולם הערבי והמערבי.
בין השנים ‫1992‬-1995 עסקה במחקר אקדמאי עבור משרד הבריאות האמריקאי (NIH).
בין 1 ל-3 במאי 1996 - הזמינה ואירחה את ידידה מחמוד דרויש בביקורו הסודי הראשון במולדתו אחרי גלות של 26 שנים, כדי להשתתף בסרטה של דליה קרפל על חייו של אמיל חביבי ("נשארתי בחיפה"), שהלך לעולמו מספר שעות לפני הגעתו של דרויש לישראל, שלא הספיק לפוגשו, אלא הספידו.
ב-1997 הוענק לה על ידי אוניברסיטת בן-גוריון פרס ברלסון על פועלה התרבותי להבנה בין שני העמים הישראלי והפלסטיני.
בשנים ‫1998-2001‬ חזרה לעבוד במערכת עיתון "אל-אתיחאד".
בשנים 2000-2006‬ יוזמת, עורכת ומנהלת שותפה עם אירית סלע של כתת-השירה העברית-ערבית בכתב העת "הליקון". בין בוגריה, מיטב המשוררים הצעירים כותבי העברית והערבית, כיום.
ב-2001 יזמה, ערכה והפיקה את מסלול "אמיל חביבי - בדרכו" - בשיתוף עם "בית הגפן". על הרעיון זכתה באות הוקרה מ"רוטרי" העולמי וראש העיר חיפה דאז עמרם מצנע. בעקבות המסלול הזה, נוצרו מסלולי "חג החגים" הספרותיים. המסלול הוא מעין מראה מקום לאתרים חשובים בחייו וביצירתו של אמיל חביבי ובני עמו בוואדי ניסנאס וסביבתו.
בשנים 2001-2009 ערכה את "יום הקולנוע הפלסטיני" במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסינמטק חיפה.
בשנת 2007, ערכה והוציאה לאור את "כל כתבי אמיל חביבי בערבית", במהדורה מעודכנת, מקומית באמצעות "ערבסק, הוצאה לאור", חיפה. ומהדורה לכלל העולם הערבי "דאר אלשורוק", בירדן ו"ערבסק, הוצאה לאור", חיפה.
בשנת 2007 אירגנה דאוד את הבאת המשורר מחמוד דרוויש להקראת שיריו בחיפה,
וב-2008 יזמה, ערכה והפיקה את הקונצרט הארצי היחידי לזכרו של מחמוד דרויש במקום בו הופיע שנה קודם לכן, ב"אודיטוריום חיפה".
מחודש מרץ 2010‬ נבחרה להיות חברת ועד "היום הלאומי לתרבות פלסטינית", ויו"ר "ועד 13 במרץ לתרבות הלאומית הפלסטינית", נציגת התרבות הפלסטינית בישראל, מינוי של משרד התרבות הפלסטיני. ערכה והפיקה את אירועי שבוע התרבות הלאומית הפלסטינית בחיפה באותה שנה.
הקומה השביעית

עלילה

הסרט מתרחש בשכונת פאלרמו בבואנוס איירס, בבניין בן 7 קומות, כאשר סבסטיאן, עורך דין מצליח, יוצא מדירת אשתו בנפרד, דליה, בקומה השביעית, כדי לקחת את ילדיו לבית הספר. הם משחקים משחק תחרותי כשהוא יורד במעלית והילדים במדרגות אלא שבהגיעו לקומת הקרקע, הוא מגלה כי הילדים נעלמו.
סבסטיאן מתחיל בחיפוש אחר ילדיו הנעלמים ומנסה לגלות האם זה אחד השכנים שחטף אותם, או מישהו מבחוץ. עד מהרה הוא נחרד לחשוב שאולי זו תחבולה של איש העולם התחתון המנסה לסחוט את סבסטיאן, המשמש כעורך דין בתביעה נגדו.

הפקה

צילומי הסרט נערכו בבניין מגורים בן ארבע קומות שנוספו לו לצורך הצילומים 3 קומות, באמצעים דיגיטליים.
בית הספר הימי זבולון

היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1928 בתל אביב, פעל כבית ספר ימי יומי עד שנת 1934 וכבית ספר ימי (ערב) עד שנות השישים המאוחרות. מטרת ייסודו של בית הספר הימי הייתה הכנת בני היישוב היהודי בארץ ישראל לכיבוש העבודה בים. כאגודה בלתי תלויה, הקימה האגודה הימית בית ספר ימי ראשון בארץ ישראל בכוונה להפעילו באמצעות תרומות מיהדות העולם ומהיישוב. מייסד בית הספר מאיר גורביץ החל מרכז תלמידיו מהגימנסיה העברית "הרצליה" ללמדם ימאות בחוף תל אביב.
האגודה פעלה בארץ ישראל ובגולה ועסקה בגיוס הון למימון כלי שיט ולימוד ולהקמת סניפי תנועת ימית ללימוד הנוער והבוגרים ימאות, לאורך חופי הים התיכון ולשפת הכנרת. משנת 1930 נקראה התנועה בשמה החדש "אגודת יורדי ים זבולון א"י", ומייסדה העביר אליה את מטרות ועדת המים. בית הספר הימי החל מתמסד בסיועם של חיים לייבוביץ ועמנואל טובים, שהצטרפו לניהול פעילות הלימוד עת נעדר גורביץ בשליחות היישוב.
בית הספר הימי של "אגודת יורדי ים זבולון א"י" פעל במספר מקומות, עד שנכנס לבניין שנבנה עבורו על גדת הירקון תל אביב. משכנו הראשון של בית הספר הימי היה בהתארגנות על חוף בוגרשוב. משכנו השני היה בצריף הציידים "נמרוד", שמאחורי "הבית האדום" ממזרח לו. משכנו השלישי נבנה בידי חניכי זבולון, בצמוד לבית האדום ומצפון לו. משכנו הרביעי היה הצריפים בנחל הירקון בגדה הדרומית, בשנת 1938. משכנו החמישי היה בבית הסירות החדש - מבנה עץ דו קומתי באותו מגרש. משכנו האחרון היה בבניין הידוע כבית זבולון, ושוכן על אותו מגרש ברחוב אוסישקין 9. משכן זה הוקם על פי צוואתה ובכספי עזבונה של פטרונית אגודת זבולון, הנדבנית הנרייטה דיאמונד.
בשנות השלושים והארבעים עבדו חניכי בית הספר על ספינות, סירות ואוניות עבריות, מצריות ואנגליות ובצי הסוחר הבריטי. הם גויסו ושרתו בצי המלחמה הבריטי, הקימו צי עברי ופעלו במחתרת (אצ"ל) ובהגנה, בפלי"ם ובצי הסוחר העברי והיו ממקימי חיל הים הישראלי.
עקב הקושי הרב במימון, רבים עשו בבית הספר בהתנדבות, מהם דמויות מוכרות וידועות, ואחרים הידועים פחות עקב היעלמם בעודם באיבם. דמויות אלה כוללות את רבי החובלים הוותיקים אריה באייבסקי וזאב הים, את רב החובל אריה גרבנוב ואנשי צוותו על עמנואל - הקצין בנימין לוין, והמכונאי רוזין אליהו, וכן רבים אחרים.
משנות החמישים ביקש בית הספר להשתלב בתוכניות משרד החינוך, והצליח משהוקמה מסגרת לימודי ימאות על פי תוכנית ממשלתית, בה למד נוער בכתות ד' עד ו' ימאות ושיט כחלק משעות לימוד ספורט.
מאות מתלמידי בית הספר הימי התגייסו לחיל הים וחלקם הגיעו לדרגות בכירות בו. יושב ראש אגודת "יורדי ים זבולון", תא"ל (מיל.) שבתאי לוי, היה בעבר חניך בית הספר ולימים, סגן-מפקד חיל הים.
מישל בקמן

מישל מארי בקמן (באנגלית: Michele Marie Bachmann; נולדה ב-6 באפריל 1956) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית, שכיהנה בשנים 2007–2015 כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של מדינת מינסוטה. נחשבת לאחת הנציגות המרכזיות של תנועת מסיבת התה.

ביוגרפיה

נולדה בשם מישל מארי אמבל (Michele Marie Amble) בעיר ווטרלו שבמדינת איווה למשפחה נוצרית-לותרנית ממוצא נורווגי. לאחר גירושי הוריה, היא גדלה אצל אמה בעיירה אנוקה שבמדינת מינסוטה.
היא סיימה תואר ראשון בוינונה סטייט יוניברסיטי (Winona State University). לאחר מכן למדה משפטים באוניברסיטת אורל רוברטס (Oral Roberts University) המזוהה עם הזרם האוונגליסטי וקבלה תואר (JD) בשנת 1986. היא קבלה תואר שני עם התמחות בדיני מיסים (LL.M) מקולג' ויליאם ומרי (College of William & Mary).
בקמן היא מלכת יופי לשעבר.
היא נשואה למרכוס בקמן, פסיכולוג קליני ובעל מרפאה. הם הורים ל-5 ילדים ובנוסף גידלו כמשפחת אומנה כ-23 נערות במהלך השנים.

קריירה

בין השנים 1988 ל-1993 שימשה כתובעת של מס הכנסה בבית המשפט הפדרלי לענייני מיסים בסיינט פול במינסוטה.
בקמן נולדה במשפחה התומכת במפלגה הדמוקרטית, אך הפכה לרפובליקאית במהלך לימודיה. לדבריה, מה שהשפיע עליה היו התיאורים הנלעגים של ג'ורג' וושינגטון בספר "בר" של גור וידאל. היא החלה להיות פעילה בתנועה נגד הפלות וערכה תפילות מחוץ לקליניקות המבצעות הפלה.
בשנת 2001 נבחרה לסנאט של מדינת מינסוטה מטעם הרפובליקנים ושימשה בתפקיד עד לשנת 2007. בנובמבר 2006 נבחרה כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של מדינת מינסוטה, הכולל את פרבריה הצפוניים והמזרחיים של מיניאפוליס-סיינט-פול, מטעם המפלגה הרפובליקנית. היא נבחרה שוב ב-2008 וב-2010.
ביולי 2010 הקימה את שדולת מפלגת התה בקונגרס (Congressional caucus), והצטרפו אליה עשרות חברי קונגרס, כולם מהמפלגה הרפובליקנית.
ב-13 ביוני 2011 הכריזה על מועמדותה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בקמן הייתה מהמועמדים הבולטים במירוץ, ובחודשים יולי – אוגוסט אף דורגה במקום השני בסקרים. אך בזמן שחלף מאז ועד התחלת הבחירות התקשתה בקמן לשמור על מעמדה, ושיעורי התמיכה בה פחתו. באסיפות הבחירה באיווה שהתקיימו ב-4 בינואר 2012 הגיעה בקמן למקום השישי עם חמישה אחוזים בלבד מהקולות. בשל התוצאות הודיעה בקמן באותו יום על פרישתה מהמירוץ.
ב-29 במאי 2013 הודיעה כי לא תתמודד שוב בבחירות 2014 על מקומה בקונגרס.

עמדות

בקמן תומכת בלימוד האמונה הבריאתנית של תכנון תבוני בשיעורי מדע בבית ספר ציבוריים. בשנת 2003 אמרה בראיון לרדיו כי תאוריית האבולוציה מעולם לא הוכחה. בשנת 2006 אמרה במהלך כי "ישנה מחלוקת בקרב מדענים האם האבולוציה היא עובדה או לא... ישנם מאות ומאות של מדענים, מהם רבים המחזיקים בפרסי נובל, המאמינים בתכנון תבוני".
היא נחשבת לתומכת בישראל והתנדבה בקיבוץ בארי לאחר סיום לימודי התיכון בשנת 2010 אמרה בכנס של קואליציית היהודים הרפובליקנים כי מתוך אמונתה הנוצרית החזקה, היא מאמינה כי אם ארצות הברית תדחה עזרה לישראל, היא תקולל על ידי אלוהים.
בקמן מתנגדת נחרצות לזכויות להט"ב ולהומוסקסואליות. היא התבטאה בחריפות כנגד הומואים בהזדמנויות שונות, ובין היתר אמרה: "הם חלק מהשטן".
בקמן איננה מאמינה בהתחממות עולמית, ואף טענה, כי פחמן דו-חמצני איננו גז מזיק.
ב-1 בדצמבר 2011 הודיעה כי בכוונתה לסגור את שגרירות ארצות הברית באיראן, דבר שהתפרש כתמוה הואיל ושגרירות זו כבר סגורה מ-1980 בעקבות משבר בני הערובה באיראן.
הוגו ספיר

ביוגרפיה

ספיר נולד בהרוגייט שבצפון רידינג של יורקשייר, ולמד בבית הספר הרוגייט. הוא למד משחק ב-"Tring Park School for the Performing Arts".
בתחילת קריירת המשחק שלו הופיע ספיר בסדרות הטלוויזיה, "מק'קלום", "The Bill" ו-"Heartbeat". היה לו תפקיד קטן בסרט הדרמה "Bhaji on the Beach". ההופעה הבולטת הראשונה שלו הייתה בתפקיד גאי בסרט הקולנוע "ללכת עד הסוף". הוא הופיע בסרטי קולנוע נוספים כמו "סווינג" (1999), "משמרת המוות" ובסרט "מזימות זרות" בו גילם את אחיה של ניקול קידמן.
ספיר מרבה להופיע בתוכניות טלוויזיה בהם הסיטקום "Men Behaving Badly", סדרת הדרמה "לדפוק שעון", הסדרה "The Last Detective", סרט הטלוויזיה "המלכה הלוחמת" (2003), והעיבוד לספר "The Rotters' Club" מאת ג'ונתן קו (2005). עוד ב-2005 השתתף בעיבוד של ה-BBC לרומן "בית קדרות" מאת צ'ארלס דיקנס. ב-2006 שיחק בתפקיד דוור בסדרה "Sorted". בשנת 2008 הופיע ספיר לצדה של מרטין מקוצ'ון  בסדרה הקומית "Echo Beach". ב-2011 שיחק בסדרה הדרמה "Haven". ספיר היה הקריין בסדרה "Cops with Cameras" של ITV1, "הרווק" של ערוץ 5 ובסדרה "Seaside Rescue" של ה-BBC. בסדרה "סקינס" שיחק בתפקיד ג'ון פוסטר בשני הפרקים האחרונים של העונה הרביעית.
ב-2013 השתתף ספיר בתסכית רדיו של הדרמה המשטרתית "Stone". מ-2013 ועד 2014 כיכב בתפקיד המפקח ולנטיין בגרסה חדשה של הסדרה "האב בראון" של ה-BBC.
בשנת 2014 החל ספיר להשתתף בסדרה "המוסקטרים" בתפקיד קפטן טרביל.
ב-2010 ביים ספיר לראשונה סרט קצר בשם "MAM" שכתבה ויוויין הארווי ובכיכובם של ג'וזי לורנס, פול ברבר ורונאן קרטר.

חיים אישיים

עד 2005 היה לספיר מערכת יחסים עם השחקנית שרה פאריש, ששיחקה לצדו בסדרה "לבבות ועצמות". ב-19 בפברואר 2015 נשא לאישה את ויוויין הארווי.
אחרי ההצלחה של הסרט "ללכת עד הסוף" עבר ספיר לגור בלונדון, וחי שם כ-15 שנה ואחר כך חזר לחיות בצפון יורקשייר. ספיר הוא אוהד של קבוצת הכדורגל לידס יונייטד.
חיים בכבוד

היסטוריה

את המפלגה הקים עו"ד סער עמית בחודש אוקטובר שנת 2012 לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה. מטרות המפלגה הן שיפור חייהם של האזרחים הנמנים עם השכבות החלשות בישראל ושלא מצליחים "לחיות בכבוד", בכלל זה האזרחים הוותיקים, מעוטי היכולת, הנכים, המובטלים, המשתכרים שכר נמוך, העולים החדשים והסטודנטים. אחת ממטרות המפלגה היא הגנה על בעלי החיים (בעיקר חיות המשק) ושיפור חייהם.

בחירות לכנסת ה-20

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הגישה המפלגה רשימה בשם "שכירות בכבוד", במטרה להוריד את דמי השכירות בישראל, את המשכנתא ואת מחירי הדירות.
לאחר ספירת כל הקולות קיבלה המפלגה סך של 423 מתוך הקולות הכשרים שהסתכמו ב 0.01% מסך הקולות הכשרים.
פסגת פרידמן

מקור השם

הפסגה נקראת על שמה של רוזלי אוקאמפו פרידמן (Roseli Ocampo Friedmann), פרופסורית למיקרביולוגיה, באוניברסיטת פלורידה לחקלאות ולמכניקה (Florida A&M University), בטלהסי במדינת פלורידה שבארצות הברית.
פרידמן חקרה במשך חמש עונות מחקר בעמקים היבשים מקמרדו, וגילתה, יחד עם אימרי פרידמן (Imre Friedmann), מיקרואורגניזמים המצויים באבן החול שבעמקים.
מארי תרז פריאל

ביוגרפיה

פריאל נולדה וגדלה בניו יורק, ב-1979 נבחרה למיס ניו יורק ולאחר מכן למיס ארצות הברית כשדורגה במקום הראשון בתחרות בגדי הים ובראיונות ובאותה שנה עלתה לשלב 12 המועמדות הסופיות בתחרות מיס תבל.
כמלכת יופי היא הובילה קמפיינים שונים למטרות צדקה וביניהם לספיישל אולימפיקס ולתסמונת דאון ושימשה כשגרירה של האגודה האמריקנית לריאות וכמיס ארצות הברית הוזמנה להיות אורחת בקונצרט של הרולינג סטונז ו-The Beach Boys וטיילה ביחד עם חוליו איגלסיאס במהלך מסע ההופעות שלו ונפגשה בין היתר עם קריס קריסטופרסון.
לאחר שנת כהונתה הלה ללמוד באוניברסיטת פורדהם בניו יורק וחתמה על חוזה דוגמנות עם סוכנות פורד ודגמנה במקומות רבים בארצות הברית ובאירופה והופיעה על שער מגזין האופנה "גלאמור" ומגזין הנשים "משק בית טוב".
היא לקחה חלק בכתיבת הספר "את יכולה להיות הדוגמנית שאת".
ב-1987 היא הקימה סוכנות דוגמנות משלה העוסקת גם בהדרכה אישית לנערות העובדות כדוגמניות והיא משמשת גם כמאמנת ויועצת אישית לתחרויות יופי.
המתבגרים

על הסדרה

בכל פרק בסדרה מתראיינים בני נוער בגילי 14–16, ומספרים על נושאים שנוגעים לנוער בגילם כמו שינויים גופניים במהלך גיל ההתבגרות, יחסי מין, מחזור, הטרדות מיניות, דימוי גוף, מגדר, סיפוק מיני ואחרים.
יוצרי התוכנית פתחה אותה במטרה לתווך תכנים הקשורים לחינוך מיני לנוער. תחילה חשבו היוצרים להציג בתוכנית דמות מקצועית שעל דבריה יגיבו הילדים המשתתפים בתוכנית, אולם לאחר שעשו אודישנים החליטו שהילדים משרתים את המטרה טוב יותר, משום שבשונה מדמות סמכותית ילדים יזדהו טוב יותר עם דוברים בגילם המדברים אליהם בגובה העיניים, לא מתוך מטרה לחנך אלא מתוך מטרה לשתף.

הפולמוס הציבורי על התוכנית

התוכנית עוררה ביקורת ציבורית בטענה שהתוכנית אינה מתחשבת בכך שגם ילדים צעירים מאד צופים בערוץ, במיוחד לאור העובדה שהיא משודרת בשעה מוקדמת. ח"כ זוהר טען כי "אין לי שום התנגדות לחינוך מיני אבל לא בגיל חמש או שש או עשר — וזה הגיל הממוצע של הצופים בערוץ". בעקבות פניית ארגון "שומרים על הילדים" הוא אף זימן ישיבה בוועדת החינוך של הכנסת. בהמשך הוצא צו מניעה לתוכנית ונדחה שידור פרק שעוסק בפורנוגרפיה משעה שמונה וחצי לשעה עשר.
מנגד טענו המצדדים שכיום ילדים חשופים מגיל צעיר לנושא, ואם לא ידברו איתם ויחנכו אותם בצורה מבוקרת, הם עלולים לקבל את כל המידע שלהם על מיניות מהאינטרנט ומחבריהם, ללא יד בוגרת ומכוונת.
אליזבת אנדריאסן

ביוגרפיה

אנדריאסן נולדה בגטנבורג שבשוודיה להורים נורווגים, ב-1979 התגלתה על ידי המוזיקאי לאס הולם וב-1980 הצטרפה אליו כחברה בהרכב המוזיקלי "Chips".
לאחר עזיבתו של הולם את ההרכב היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1982 ביחד עם הזמרת קיקי דניאלסון עם השיר "Dag efter dag" והם הגיעו למקום השמיני. ובאותה השנה אף הופיעה בסרט הדרמה "Klippet".
בשנת 1985 הגיעה למקום הראשון באירוויזיון, שנערך בעיר הולדתה, ביחד עם האנה קרוג כצמד "בוביסוקס!" עם השיר "La det swinge".
בנוסף, היא ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 1994 ביחד עם יאן ורנר דניאלסן וכזמרת סולנית באירוויזיון 1996, בכך היא מחזיקה בשיא כאחת מהזמרת שהשתתפו במספר הרב ביותר של פעמים בתחרות. כמו כן, היא השתתפה עוד מספר פעמים במלודיפסטיבלן ובקדם האירוויזיון הנורווגי.
ב-2006 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Fridtjofs jul".
נשואה לטור אנדרסן ולהם שתי בנות.
Britney & Kevin: Chaotic (אלבום)

רקע

ב-30 בדצמבר 2004, ספירס הופיעה בהפתעה בתחנת הרדיו "FM-KIIS" ב-לוס אנג'לס וחשפה כי תוציא שיר חדש ששמו; "Mona Lisa". תגובתה של "קינה הליריקה" הייתה ירידה על השיר; "Mona Lisa", והיא קראה לו "בלתי נשכח" שלה "בלתי צפוי", וגם המאזינים לא "התמוטטו ממנו". היא גם גילתה שהיא רוצה שהשיר היה הסינגל הראשון מתוך האלבום המתקרב שלה.
הצניחה הגדולה

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1968 במהלך מלחמת וייטנאם. קצין הכומתות הירוקות, סרן ת.ס. דויל (בגילומו של ריי ליוטה), נשלח להחליף את קצין הכומתות הירוקות סאם קייהיל (אותו מגלם דני גלובר) המוצב בכפר דאק-נה שבצפון וייטנאם, שמשתחרר מן הצבא. הכפר משמש עבור קייהיל ואנשי הכוחות המיוחדים שבפיקודו ככבסיס תצפית קדמי על נתיב הו צ'י מין, נתיב הברחת אמצעי לחימה ותחמושת מצפון וייטנאם לטובת הווייטנקונג בדרום. כוחות מצבא צפון וייטנאם הורגים את הפיל של הכפר כפעולת עונשין על שהכפר מסייע לכוחות צבא אמריקניים, נדרשים קייהיל ודויל לספק פיל חדש לכפר בתוך שבוע במטרה להבטיח את תמיכת הכפר במאמץ הצבאי האמריקני. דויל, קייהיל, קצין האספקה דייוויד פול (בגילומו של דניס לירי) ושני צנחנים נוספים מההדיוויזיה המוטסת ה-101 מלווים את הפילה בו-טאט ואת הנער הנוהג בה, לין, במסעם על פני וייטנאם שסועת הקרבות. בשל העובדה שהקבוצה נרדפת על ידי הווייטקונג וצבא צפון וייטנאם נדרשים קייהיל ודויל לתכנן כיצד להצניח את הפילה, שמשקלה כשני טון, מעבר לקווי האויב.