google/wiki40b huggingface dataset:
אלי נצר

ביוגרפיה

אלי נצר נולד בהונגריה בשנת 1933. עלה ארצה עם משפחתו בשנת 1949. הצטרף לקיבוץ דליה לאחר שירותו הצבאי, והוא מתגורר בקיבוץ עד היום. ספר שיריו הראשון, "שקדיה בגשם", יצא לאור בשנת 1961.
אלי נצר היה מורה ומדריך, שליח להונגריה, כלכלן והקים חברת הוצאה לאור בקיבוץ דליה. בשם "מערכת" דליה. פרסם כתריסר ספרי שירה, ערך והוציא לאור עשרות ספרים, ובהם ספרים מתורגמים מהונגרית, ספרי זיכרון ועוד. אלי נצר נתן כתב גם ספרות ילדים ונוער, ופרסם כעשרה ספרי ילדים.
ספריו תורגמו למספר שפות.
מובי דיק (סדרת טלוויזיה)

הבדלים בין הספר לסדרה

בסדרה לא מופיע המספר ולא מופיעים המלחים האחרים של אחאב ובסדרה זו מופעים גיבורים שהם בעצם ילדים בגלל שלא היו ילדים שמגנים על הלוויתן מובי דיק, בספר מובי מתואר כמסוכן אבל בסדרה הוא טוב לב וניצל מאחאב על ידי רומי וסאטיה.
דאגלס מקגרת'

ביוגרפיה

מקגרת' נולד במידלנד שבמדינת טקסס. הוא בנם של ביאטריס ור' סירל מקגרת', מפיק נפט עצמאי ממידלנד. הוא בוגר בתי הספר טריניטי מידלנד, The Choate School, ואוניברסיטת פרינסטון. בפרינסטון היה חבר ב-Princeton Triangle Club ולאחר סיום הלימודים הצטרף למועצת המנהלים שלו.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (באפט"א) על התסריט שכתב לסרט "קליעים מעל ברודוויי". הוא היה פעמיים מועמד לפרס גילדת הכותבים של אמריקה, ב-1995 עבור "קליעים מעל ברודוויי", וב-1997 על התסריט לסרט "אמה".

חיים אישיים

ב-1995 התחתן מקגרת' עם ג'יין ריד מרטין, עוזרת לשעבר של וודי אלן, ואחותה של הסופרת אן מ' מרטין. לבני הזוג יש בן בשם הנרי.
דקימאטיו

דקימאטיו (בלטינית: decimatio) הייתה שיטת ענישה קולקטיבית בצבא הרומי, לפיה הוצא להורג חייל אחד מתוך כל תוך עשרה. העונש ננקט ביחידה צבאית, שהיו בה מקרי מרד, נטישה או שנחלה מפלות עקב מורך לב. והיו בו ניסיון לאזן בין ביצוע עבירות חמורות לבין התמודדות עם מספר רב של עבריינים. פירוש המילה הוא "נטילת החלק העשירי", מן decimus - עשירי.

השיטה

יחידה צבאית בצבא הרומי אשר נדונה לענישה שכזו, חולקה לקבוצות בנות עשרה חיילים. אחד החיילים מהקבוצה נבחר בהגרלה והוצא להורג על ידי תשעת חבריו הנותרים, לעיתים קרובות ברגימה באבנים או במכות אלה. לאחר מכן נדונו חבריו להישאר מחוץ למחנה, ללא ההגנה של המחנה, וקיבלו לחם שעורה במקום חיטה. היות שהקורבן נבחר בהגרלה, הסיכון ליפול בו היה על כלל החיילים ללא הבחנה בדרגה או באומץ לבם האישי.
התיעוד המוקדם ביותר של מקרה כזה שאירע ב-471 לפנה"ס, נרשם על ידי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס.  
ההיסטוריון היווני פוליביוס מתאר את השיטה כפי שהייתה נהוגה בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס: כאשר היו מקרים שנדרשה ענישה של יחידות צבאיות גדולות, העדיפו מפקדיה להעניש רק מעטים. זה נעשה כך שנבחרה רק קבוצה קטנה יחסית של חיילים, כמה עשרות לכל היותר, כך שהנבחרים ייצגו את מקרי הפחדנות שאירעו ביחידה כולה.
חוסאם א-דין ג'אראללה

חוסאם א-דין ג'אראללה (6 במרץ 1884–1954) היה מנהיג מוסלמי סוני בתקופת המנדט הבריטי, והמופתי של ירושלים מ-1948 עד מותו.

ביוגרפיה

ג'אראללה נולד בירושלים ולמד באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר.  כיהן כמפקח על בתי הדין השרעיים והיה מראשי המועצה המוסלמית העליונה. מבחינה פוליטית, היה ג'אראללה בעל ברית של משפחת נשאשיבי יריבתה של אל משפחת חוסייני. בבחירות שנערכו לתפקיד המופתי של ירושלים ב-1921, לאחר מותו של כאמל אל-חוסייני, זכה ג'אראללה במספר הקולות הרב ביותר, אך בעקבות התערבותו של אנשי השלטון הבריטי בראשות הנציב העליון, הרברט סמואל, הסיר ג'אראללה את מועמדתו לתפקיד. ויתורו של ג'אראללה אפשר את בחירתו של אמין אל-חוסייני שהיה המועמד המועדף על השלטון הבריטי באותו זמן, למרות גילו הצעיר והשכלתו הדתית המועטה בייחס לג'אראללה ולמתמודדים האחרים. 
ב-20 בדצמבר 1948, לאחר כיבוש יהודה ושומרון על ידי ממלכת ירדן, מינה עבדאללה, מלך ירדן את השייח' ג'אראללה למופתי של ירושלים במקומו של חוסייני, במסגרת הפעולות שנקט כנגד חוסייני, מתוך רצון לבסס את מעמדו כשליט האזור הכבוש. בהמשך מונה ג'אראללה גם לנשיא המועצה המוסלמית העליונה, תפקיד שלא אויש מאז הדיחו הבריטים את חוסייני ב-1937. 
ג'אראללה נפטר ב-1954. ב-1970 קראה עיריית ירושלים רחוב על שמו בעיר העתיקה.
גוגוש

קריירה

גוגוש נחשבה לזמרת ההקלטות הידועה ביותר בשנות ה-70 של המאה ה-20 באיראן. בנוסף לעיסוקה במוזיקה, הופיעה בסרטים פרסיים רבים בשנות השישים והשבעים. לאחר המהפכה באיראן בשנת 1979, ועד שנת 2000, הפסיקה להקליט ולהופיע עקב האיסור להופעת יחיד של זמרות באיראן. אולם חוג מעריציה גדל, צעירים גילו אותה מחדש בזכות הקלטות במחתרת (בוטלג) של שיריה גם בארצות שמחוץ לאיראן, במזרח התיכון ומרכז אסיה. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס בארצות-הברית וממשיכה בצורה חלקית את הקריירה שלה.
לגוגוש יש בן יחיד מנישואים קודמים.
והאביה

היסטוריה

הווהאבים ניהלו מאז ומתמיד יחסים הדוקים עם בית סעוד. בתו של עבד-אל-והאב אף נישאה למוחמד אבן סעוד, מנהיגו הראשון של בית סעוד וסולטאן נג'ד, אשר הכריז באמצע המאה ה-18 על הווהאביה כדתה הרשמית של נג'ד. תחת חסות שליטי בית סעוד ניסו הווהאבים לאורך המאה ה-19 להפיץ את דתם גם בחיג'אז, בתימן ובדרום עיראק, תוך שהם מכריזים ג'יהאד על מתנגדיהם וכופים עליהם את דתם. בגין התנגדותם הנחרצת לפולחן הקברים פשטו הווהאבים על קברו של הנביא מוחמד במדינה ב-1804, ותקפו את שיירות החג' (העלייה לרגל). האימפריה העות'מאנית פעלה נגדם בתקיפות, עד כי לקראת סוף המאה דעך כוחם עם דעיכתו של בית סעוד והגלייתו לכווית.
בשנת 1902 שב ועלה בית סעוד לגדולה עם כיבושה של ריאד על ידי עבד אל עזיז אבן סעוד וצבאו הבדואי-והאבי, האח'וואן. לאחר כיבושה המחודש של נג'ד (1922), החיג'אז (1925) ועסיר (1933) הכריז אבן סעוד על הווהאביה כדתה הרשמית של מדינתו החדשה - ממלכת ערב הסעודית.
עושר הנפט העצום שצברה ערב הסעודית במהלך המאה ה-20 איפשר לווהאבים להפיץ את השקפותיהם למדינות מוסלמיות רבות באפריקה ובאסיה, באמצעות הקמת מסגדים, מוסדות דת, מוסדות חינוך וארגוני צדקה. מוסדות דומים הוקמו בחצי האי ערב עצמו. מחוץ לערב הסעודית מרוכזים הווהאבים בעיקר בקטר ובכמה מאמירויות המפרץ הפרסי.
אצטדיון אל מולינון

היסטוריה

האצטדיון נבנה סביב מגרש כדורגל שהיה קיים במקום מאז שנת 1908, והוא מגרש הכדורגל המקצועני העתיק בספרד. ספורטינג חיחון החלה להשתמש באצטדיון כמגרשה הביתי בשנת 1915, והמשחק הרשמי הראשון נערך בו בשנת 1917. בשנת 1920 נערך באצטדיון גמר הגביע הספרדי, בו ניצחה ברצלונה את אתלטיק בילבאו.
בשנת 1924 רכשה ספורטינג חיחון את האצטדיון, אך בשנת 1944 נמכר האצטדיון בחזרה לידי עיריית חיחון בשל קשיים כלכליים אליהם נקלע המועדון. בשנת 1968 הותקנו באצטדיון עמודי תאורה שאפשרו עריכת משחקים בשעות החשכה, ובשנת 1969 הושלם הגג מעל היציעים, ובכך הפך אל מולינון לאצטדיון הראשון בספרד בו כל המושבים מקורים.
בשנת 1998 נערך שיפוץ נוסף באצטדיון במסגרתו הוסבו כל היציעים ליציעי ישיבה, בהתאם לתקנות UEFA ו-FIFA, בעקבותיו ירדה תכולתו מ-38,000 צופים לכ-26,000 צופים בלבד. בשנת 2010 הושלמה הרחבה של האצטדיון, במסגרתה גדלה תכולתו לכדי 29,029 מושבים.

משחקים בינלאומיים

לאורך שנותיו אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרות בינלאומיות, הראשון שבהם נערך בשנת 1928 בין נבחרות ספרד ואיטליה. בנוסף, האצטדיון אירח מספר משחקים בינלאומיים נוספים של נבחרת ספרד, משחקי בית של ספורטינג חיחון במסגרת גביע אופ"א, שלושה משחקים במסגרת מונדיאל 1982 (ביניהם חרפת חיחון) ואף משחקי ידידות של נבחרת אסטוריאס.

שימושים נוספים

פרט למשחקי כדורגל, משמש האצטדיון מעת לעת לקיום מופעי מוזיקה, ובין היתר הופיעו בו בון ג'ובי, פול מקרטני, האבנים המתגלגלות, ברוס ספרינגסטין, סטינג, טינה טרנר ואמנים נוספים.
פרס שאנון

זוכי הפרס

בין הזוכים: רוברט פאנו, אירווינג ריד, אנדרו ויטרבי, אלווין ברלקמפ ורוברט גריי. בין הזוכים גם מספר מדענים ישראלים, בהם: יעקב זיו ושלמה שמאי.
ג'ודי שלום ניר מוזס

ביוגרפיה

ג'וּדי (יהודית) מוזס נולדה ברמת גן, בת לפולה ונח מוזס, בעלי השליטה בעיתון "ידיעות אחרונות", בת שלישית אחרי גלעד מוזס, שנהרג בתאונת דרכים (1959), וארנון מוזס, המוציא לאור של העיתון ידיעות אחרונות. היא אחותה הגדולה של תמי מוזס, בעלת שליטה בחברות ישראליות שונות. היא קרויה על שמו של סבה, איש התקשורת יהודה מוזס.
מוזס למדה בבית הספר היסודי "ניצנים", ברחוב ניצנים (לימים רחוב נח מוזס) ברמת גן, ובהמשך בבתי הספר "אהל שם" ו"תיכון חדש". את שירותה בצה"ל עשתה כמלוות אנשי ציבור בשדה דב. למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1982 נישאה לעיתונאי עמירם ניר. לשניים נולדו שני בנים. בשנת 1985 נדרס אביה למוות, והבעלות על העיתון עברה לידי אמה - פולה. בשנת 1988 נהרג בעלה, עמירם ניר, סוחר נשק בשירות ישראל, בהתרסקות מטוס מסתורית. אירוע זה יצר יריבות עזה בין משפחת מוזס, המחזיקה בעיתון ידיעות, ובין יעקב נמרודי, מו"ל עיתון מעריב באותה העת, ומעורב גם הוא במסחר בנשק עם איראן. האחרון אף כתב ספר אשר מתאר את הפרשה מנקודת מבטו. בשנת 1993 נישאה לחבר הכנסת סילבן שלום ששימש לאחר מכן גם כשר במספר תפקידים. לשניים נולדו שלושה ילדים.
בשנת 1994, עם מותה של פולה מוזס, אמה של ג'ודי, הועברו סמכויות השליטה על העיתון לאחיה של ג'ודי, ארנון. ביחד הצליחו ג'ודי וארנון לגבור על אחותם, תמי, בני דודם והעורך דב יודקובסקי במלחמת הירושה שהתנהלה במשך שנים על השליטה בעיתון. כמה שנים לאחר מכן מכרה תמי את מניותיה בעיתון לארנון וג'ודי, ולמספר גופים נוספים.
בנוסף להיותה בת למשפחה העוסקת בתקשורת הישראלית, ולהיותה עצמה בעלת שליטה תקשורתית, כותבת ג'ודי במשך שנים במוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", היא מגישה תוכנית רדיו קבועה ביום שישי בשם "השבוע על פי ג'ודי" ברשת ב' והתארחה במספר גדול של תוכניות טלוויזיה. במשך מספר שנים הנחתה מוזס תוכניות טלוויזיה בזכיינית השידור "רשת", ובהן התוכניות "ג'ודי" ו"ג'וד לאק".
דמותה זכתה לחיקוי תכוף במשך חמש עונות בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" (אותה גילמה אורנה בנאי). במספר הזדמנויות הביעה מורת רוח על החיקוי המציג אותה באופן נלעג כשטחית ומנותקת. חיקוי נוסף אם כי מתון יותר שודר ב"שידורי המהפכה" בפרודיה על תוכנית האסטרולוגיה שהנחתה ("כוכבים ומזלות", שם גילמה אותה רותם אבוהב).
מוזס השתתפה כחברת פאנל בתוכנית אקטואליה של עמנואל רוזן הנקראת "נדבר על זה בבית".
היא מתפקדת גם כיו"ר עמותת "חום". לפי אתר העמותה, היא עוסקת במתן סיוע במזון, ביגוד, הנעלה, שמיכות לחורף וכן חוגי העשרה לאלפי ילדים עניים.
בשנת 2012 נבחרה ליו"ר כבוד של האספה הכללית השנתית של הקרן הישראלית למען יוניסף. חודשים ספורים אחר כך, לאחר קמפיין להדחתה, בעקבות התבטאויות שלה במהלך מבצע "עמוד ענן", הודיעה על התפטרותה.
בשנת 2013 החלה להשתתף כחברת פאנל בתוכנית "מועדון המבקרים" בערוץ 2.
ב-8 באפריל 2016 כינתה את חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' "סמרטוטריץ'" ו"היהודי הנאצי", והמשיכה בהשוואתו להיטלר. מאוחר יותר התנצלה על דבריה.
בשנת 2017 נפרדו מוזס וסילבן שלום, אחרי 24 שנות נישואים.
בשנת 2018 שימשה כפאנליסטית של "חדשות הבוקר" של קשת 12, כשלאחר מכן עברה לרשת 13, שם מנחה עד היום יחד עם אלירז שדה את התוכנית "ג'ודי ואלירז", שמסכמת את השבוע שהיה בבית "האח הגדול".
מ-5 באוקטובר 2018 מגישה מוזס יחד עם אורנה דץ את התוכנית "מקבלות שבת", שמשודרת בימי שישי ברשת 13.
מזכרת

מזכרת היא חפץ הנרכש או ניתן במתנה לשם סימול הזכרונות המקושרים אליו. המונח "מזכרות" מקושר לרוב למוצרי הקיטש הנמכרים בחנויות מתנות ומזכרות הנמכרות לתיירים סביב העולם, אך מזכרת יכולה להיות כל חפץ העשוי לשמש מושא אספנות, שאדם יביא עמו בשובו מטיול, מסע או אירוע. לחפץ עצמו עשוי להיות ערך פסיכולוגי בלבד, של סימול חוויה מהעבר.
מזכרות הנמכרות לתיירים כוללות לרוב מידע על המיקום (שם המקום, מפה) או דימויים ויזואליים אופייניים כגון מבנים, נופים, אתרי תיירות, פריטי פולקלור ואמנות מקומיים וכדומה. 
מזכרות מעוצבות לרוב באופן שמתאים לאספנות. עיצובים נפוצים הם גלויות, מיניאטורות של מונומנטים, תמונות ותבליטים שבחלקם האחורי מגנט המיועדים להצמדה למקרר, כלים כגון ספלים, כפיות, מאפרות, אצבעונים, פעמונים, מחזיקי מפתחות, כלי כתיבה. גם אביזרי אופנה ולבוש משמשים כמזכרות כאשר מודפסים עליהם דימויים אופייניים. בעיקר משמשים למטרה זו חולצות טי, כובעים, סינרי מטבח וצעיפים.
מכירת מזכרות משרתת את הכלכלה המקומית באופן ישיר וכן עשויה לתרום לתיירות חוזרת או נוספת למדינה, בדומה לפרסום מ"פה לאוזן". 
מזכרות מאירועים מוגדרות כ"ממורביליה". ביניהן נכללות מזכרות מאירועים היסטוריים (פיסות בטון מחומת ברלין נאספו עם הפלתה, תרמילי פגזים שימשו כאגרטלים בבתים ישראלים רבים לאחר מלחמת ששת הימים) ומאירועי ספורט, תרבות ובידור (כרטיס כניסה, תוכניה, סיכות בגד, פוסטרים).
במדינות רבות מקובל לתת מזכרות לאורחי אירועים משפחתיים כגון חתונה, בר מצווה, ברית מילה וכדומה. המזכרות כוללות הן עיצובים הדומים לעיצובי מזכרות תיירים (מיניאטורות, מגנטים, סימניות) והן צילומים מהאירוע, ממוסגרים או בהדפסה על מגנט. באירועים בעלי הקשר דתי או מסורתי יש לעיתים מזכרות אופייניות כגון מחזיק מפתחות עם ספרון תהילים או תורה, חמסה.
היועץ הכלכלי למערכת הביטחון

"היועץ הכלכלי למערכת הביטחון" - גוף המטה המרכזי לניתוח וייעוץ כלכלי לגורמי מערכת הביטחון.   
ייעודו להציג למקבלי ההחלטות את המשמעות והעלות הכלכלית של כל החלטה חשובה לקראת קבלתה  ולהטמיע את השיקול הכלכלי  הרחב והמאוזן בתהליך קבלת ההחלטות במערכת הביטחון, תוך התחשבות בשיקולים תעשייתיים, משקיים ומאקרו כלכליים.  
הוא משמש הסמכות הכלכלית העליונה במערכת הביטחון המתווה מדיניות כלכלית ברכש והמנחה את אנשי הרכש והכלכלנים במשרד הביטחון.
עיסוקיו המרכזיים בהתאם לייעודו ומטרותיו במהלך השנים: תאום התעשיות והתאגידים שבאחריות שר הביטחון,  פיתוח מודלים כלכליים לניתוח יחסי הגומלין בין פעילות מערכת הביטחון ותקציב הביטחון למשק הלאומי, קביעת תעריפים ומחירים, קביעת המדיניות הכלכלית של הרכש והפרויקטים, עקרונות התמחור והטמעת שיקולים כלכליים בפעילות מערכת הביטחון.
ליועץ הכלכלי הייתה לאורך השנים השפעה ומעורבות מכרעת בהחלטות על פרויקטים מרכזיים במערכת הביטחון (פרויקט הלביא, מרכבה, סער 5), בתהליכי התייעלות ואזרוח (עקרונותMake Or Buy  , תוכנית ההתייעלות בעקבות וועדת ברודט מ-2006) באימוץ והטמעת שיטות רכש מתקדמות מהסקטור האזרחי ( PPP/BOT והטמעתן במסגרת פרויקטי הבינוי של צהל בנגב כמו  הקמת עיר הבה"דים, מכרזים דינמיים), במשא ומתן על הסיוע האמריקאי וקביעת העקרונות לשימוש בו, בגיבוש מבנה התעשיות הביטחוניות וקידום שינויים מבניים בהן (הפיכת יחידות סמך לחברות – רפא"ל ותעש, הפרטה, מיזוגים ורכישות),  בניתוח תרומת התעשייה הביטחונית לכלכלה ובהטמעת כלים כלכליים לביצוע רכש מיטבי (עקרונות ההצמדה והרווח, הטמעת מתודולוגיית LCC, אומדני מחיר).
היועץ הכלכלי הראשון היה פרופ' פנחס (סיקו) זוסמן (1968) אשר הניח את יסודות הניתוח וההתנהלות הכלכלית במערכת הביטחון ואשר לימים אף מונה למנכ"ל משרד הביטחון. בהמשך כיהנו בתפקיד, דוד כוכב, יעקב ליפשיץ נחמיה חסיד, צבי טרופ, אמרי טוב, דוד ואיש, חמדה מרק.  
עד שנת 2011 פעל היועץ הכלכלי למערכת הביטחון כאגף במשרד הביטחון. בעקבות שינויים ארגוניים במשרד הביטחון והקמת אגף מטה, הוטמעו תחומי עיסוקיו של היועץ הכלכלי,  במסגרת אגף זה תחת אחריות "הכלכלן הראשי למערכת הביטחון". כיום מכהן בתפקיד זאב זילבר.האגף יועד להיות "גורם-על אזרחי, שמנחה מקצועית את גופי מערכת הביטחון בתחום הכלכלי במנותק מהטיפול השוטף של אגף תקציבים בתכנון, בניהול ובבקרה של תקציב הביטחון." מטרתו הייתה "לשמש גורם אזרחי, עצמאי ואובייקטיבי, שיכול להציג בפני שר הביטחון, הרמטכ"ל ומנכ"ל משהב"ט עמדה מקצועית נוספת, שאינה נשענת בהכרח על עבודת המטה שמקיים צה"ל, ובכך לאפשר קבלת תמונה כלכלית רחבה ומאוזנת יותר על משמעות ההחלטה הנדונה על מערכת הביטחון והמשק הנדרשת לגיבוש עמדות מנכ"ל משהב"ט ושר הביטחון בנושאים כלכליים."
בדו"ח מבקר המדינה של 2014 נמתחה ביקורת על ההחלטה למזגו ללא בחינה ראויה של חלופות.
הנצחת זכר השואה

כללי

פרויקטים של הנצחת השואה קיימים במקומות רבים. חלק גדול אינו קיים ברשת אלא במוזאונים מקומיים ואף בבתים פרטיים של משפחות ניצולי שואה.
יהודית באומל) מפרטת מספר פונקציות שממלאת ההנצחה, וביניהן השימוש בה כמקור לליכוד והמשכיות וכן לטיפוח אתוסים והעברתם מדור לדור. כמו כן, היא מתארת את ההבדלים בין הנצחה בתרבות הרשמית לבין זו העממית והאידיבידואלית.
בעולם הסיבות להנצחה שונות: חינוך, הצו היהודי לזכור, הצורך של מדינות אירופה להסביר ולהתגונן, כפרה מאשמה, והתקווה למשוך תיירות
בעשורים האחרונים אנו עדים לתופעה של תביעות משפטיות בהקשר השואה. אחד התחומים הפופולריים לתביעות נוצר מתוך התפתחות הקשר בין תאגידים וארגונים שונים לפשעי המלחמה, שמזוהים כפשעים המוניים בתחום הפלילי. במאמר על תביעות שואה טרנס לאומיות, כתבה פרופ' ליאורה בילסקי על תביעות רכוש בגרמניה, שווייץ וארצות הברית.

יד ושם

המוסד העיקרי שעוסק במחקר והנצחת השואה הוא יד ושם. ביוזמת מוסד זה קם מפעל מאגר שמות קורבנות השואה, שנקרא "לכל איש יש שם".

יום הזיכרון הבינלאומי לשואה

יום הזיכרון הבינלאומי לשואה הוא יום זיכרון בינלאומי לזכר השואה המצוין ב-27 בינואר. תאריך זה נבחר משום שהוא היום שבו שוחרר מחנה ההשמדה אושוויץ מידי הנאצים, ושימש מדינות אחדות, ובהן גרמניה ובריטניה, כיום הזיכרון לשואה עוד קודם להחלטת האו"ם. לראשונה צוין יום זיכרון זה בשנת 2006, וההחלטה עליו התקבלה פה אחד. ההחלטה מציינת את רצח היהודים ומיעוטים נוספים בידי הנאצים.
בחלקה האופרטיבי של ההחלטה קוראת העצרת הכללית למדינות לפתח תוכניות לימוד בתחום זיכרון השואה, דוחה כל ניסיון להכחשת שואה, מעודדת מדינות לשמר את אתרי מחנות הריכוז וההשמדה, מגנה תופעות של שנאת זרים ואלימות על רקע מוצא אתני או אמונה דתית, ולבסוף מבקשת ממזכ"ל האו"ם לפתח במסגרת מזכירות האו"ם תוכנית "האו"ם והשואה" ולדווח לעצרת הכללית על הפעולות השנתיות של התוכנית.
ארנסט שוסון

חייו

שוסון למד משפטים ובתום לימודיו היה לעורך דין בבית הדין לערעורים, אך מעולם לא השלים את תקפת ההתמחות המעשית. בגיל 25 נכנס ללמוד בקונסרבטואר של פריז והיה תלמידם של ז'יל מאסנה ו- סזר פרנק. בשלב זה הספיק כבר לחבר כמה קטעים לפסנתר ושירים אחדים, אבל כתבי היד הראשונים שהשתמרו הם אלה, שמאסנה תיקן.
בשנים 1882 ו-1883 יצא אל פסטיבל ביירוית, בפעם הראשונה עם ונסן ד'אנדי לחזות בהצגת הבכורה של פרסיפאל, ובפעם השנייה עם כלתו הטריה, ז'אן אסקודיה.
משנת 1886 עד מותו היה מזכיר האגודה הלאומית למוזיקה. הוא קיבל רבים מן האליטא האמנותית של פריז בסלון שלו, ביניהם פורה, דביסי, מלארמה, טורגנייב, אלבניס ומונה. כמו כן יצר אוסף חשוב של אמנות אימפרסיוניסטית.
מקובל לחלק את יצירתו לשלוש תקופות. בראשונה ניכרת השפעתו המובהקת של מאסנה והיא מאופיינת במלודיות זורמות ואלגנטיות. השנייה מתחילה בשנת 1886 ומצטיינת באופי דרמטי יותר. תקופה זו יצאה נשכרת מקשריו עם החוג האמנותי שבו חי ופעל. התקופה השלישית התחילה עם מות אביו בשנת 1894 ובולטת בה השפעתם של המשוררים הסימבוליסטיים והספרות הרוסית שקרא, בעיקר מיצירות טורגנייב, דוסטויבסקי וטולסטוי.
ביצירתו ניכרת השפעתן של מאסנה, פרנק, ריכרד וגנר ויוהנס ברהמס והיא מגשרת על הפער שבין מאסנה ופרנק לדור הבא של מלחינים צרפתיים, כמו דביסי.
בגיל 44 נהרג בתאונת אופניים. נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
יצירותיו של שוסון הן בעיקר יצירות קאמריות ושירים, שהידוע בהם הוא "Chanson Pepetuelle" לקול בליווי חמישיית פסנתר. כמו כן, שוסון כתב גם סימפוניה אחת.
יצירתו המפורסמת ביותר והמנוגנת לעיתים תכופות גם בימינו היא הפואמה לכינור ותזמורת.
מדד הכוח של שפלי ושוביק

בתורת המשחקים, ערך שפלי משמש כמדד למידת ההשפעה של כל חבר על תהליך קבלת ההחלטות במשחק שיתופי. 
מדד זה נקרא מדד הכח של שפלי ושוביק והוא פותח על ידי שפלי ושוביק בשנת 1954. 
במשחק שיתופי נתונה קבוצה של שחקנים, ופונקציית תועלת שקובעת את השווי במשחק של כל תת-קבוצה של השחקנים (קואליציה). משמעות השווי של קואליציית שחקנים היא התועלת של הקואליציה במשחק, אם שחקני הקואליציה יחליטו להתאגד כדי לשתף פעולה. הבעיה היא למצוא חלוקה הוגנת של הזכייה בין כל השותפים, שתתחשב בכח המיקוח של כל שותף ושותף, שנובע מהתרומה שלו לכל קואליציה.

משמעות

הבוחרים בתהליך קבלת ההחלטות יכולים להיות מוצגים כשחקנים במשחק פשוט ומונוטוני עם N שחקנים, כאשר שחקנים עם העדפות זהות יוצרים קואליציה. שווי קואליציה יהיה 1 כאשר חברי הקואליציה הם אלה שמכריעים את תוצאת המשחק ללא קשר לבחירתם של השחקנים מחוץ לקואליציה, קואליציה כזו תקרא "מנצחת" . בדומה, שווי קואליציה יהיה 0 כאשר חברי הקואליציה לא יכולים להשפיע אפילו לא במעט על תוצאת המשחק. קואליציה כזו תקרא מפסידה. 
בהתבסס על ערך שפלי, הסיקו שפלי ושוביק שכוחן של קואליציות לא בהכרח פרופורצינליות לגודלן. כוחה של קואליציה או כוחו של שחקן נמדדים על פי מספר הפעמים בהן השחקן או הקואליציה הם אלה המשפיעים על תוצאת המשחק. 
כאשר רוצים לקבל החלטה בנושא מסוים נסדר את כל מקבלי ההחלטות (שחקנים) מימין לשמאל לפי מידת תמיכתם בעניין. הימני ביותר יעמוד התומך ביותר ברעיון והשמאלי ביותר יעמוד המתנגד הקיצוני ביותר. ביניהם יעמדו כל שאר מקבלי ההחלטות לפי מידת הסכמתם. לאחר שנסדר את כל המצביעים לפי הסדר ישנו שחקן מסוים שאם יצביע בעד, גם כל השחקנים שעמדו מימינו יצביעו בעד מכיוון שהם הרבה יותר תומכים ממנו וההצעה תתקבל. אם שחקן זה יצביע נגד אז כל השחקנים משמאלו יצביעו גם הם נגד מכיוון שהם הרבה פחות מסכימים ממנו ולכן ההצעה לא תתקבל. כלומר שחקן זה הוא בעצם זה שמכריע את הכף ומכאן כוחו.    
כאשר יש צורך להכריע במספר נושאים מדד הכוח של שפלי ושוביק של שחקן מסוים הוא בעצם ההסתברות שהשחקן יהיה השחקן שמכריע את הכף. ככל שההסתברות של השחקן גבוהה יותר להיות שחקן כזה זה מעיד על כוח והשפעה גדולים יותר על קבלת ההחלטות.

דוגמה לשימוש במדד הכוח

בניית קואליציה בפרלמנט
ואג'זל

ואג'זל (באנגלית: vajazzle) היא צורה של קישוט איבר המין, הנוצר על ידי הדבקת קישוטי קריסטל על אזור הערווה המגולח של אישה. התהליך ידוע גם כ-ואג'זלינג, הלחם באנגלית של "ואגינה" ו"bedazzle" (מסנוור, באנגלית). התופעה הפכה פופולרית לאחר שהשחקנית ג'ניפר לאב יואיט, הקדישה פרק בספרה "היום שיריתי בקופידון" לואג'זלינג. במהלך ראיון קידום מכירות בתוכנית אירוח אמריקאית בינואר 2010, היא עודדה את נשות הקהל "לואג'זל את הואגינות שלהן". ואג'זל הפך למונח המחופש ביותר בגוגל יום לאחר מכן.
ואג'זלינג עלול להגביר את הסיכון לזיהום אם לא מתקיים ניקיון יסודי.
אורלי מולר

ביוגרפיה

מולר נולדה וגדלה בסרגומין שבחבל לורן. מתאמנת בהדרכתו של פיליפ לוקה בנרבון.

2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מולר במקום 21 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:04.1 שעות.

2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה מולר במקום 41 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:09:23.7 שעות.

2011

באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין ביולי 2011 זכתה מולר במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתצאה של 1:00:40.1 שעות, אחרי סוואן אוברסון משווייץ (1:00:39.7 שעות) ולפני אשלי טוויצ'ל מארצות הברית (1:00:40.2 שעות).

2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 סיימה מולר במקום תשיעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:46.5 דקות ובמקום שביעי בתחרות הקבוצתית (2 גברים ואישה) ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:26.3 דקות.

אלופת העולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכתה מולר במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:04.3 שעות, לפני שרון ון רוונדאל מהולנד (1:58:06.7 שעות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (1:58:26.5 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:16:07.5 שעות ובמקום 11 בתחרות הקבוצתית (2 גברים ואישה) ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:50.9 דקות.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה מולר שנייה במשחה ל-10 ק"מ, אך היא נפסלה לאחר שהיא חסמה ודחפה בנגיעת הסיום את רקלה ברוני מאיטליה.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה מולר ב-3 מדליות, 2 זהב וכסף. מדליות זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:13.7 שעות, לפני ניסמנטה ארוולו מאקוודור (2:00:17.0 שעות) ואנה מרסלה קוניה ואריאנה ברידי מאיטליה (2:00:17.2 שעות) ובמשחה שליחים (2 נשים ו-2 גברים) ביחד עם אוסיאן קסיניול, לוגן פונטיין ומרק אנטואן אוליבייה בתוצאה של 54:18.1 דקות, לפני ארצות הברית (54:18.1 דקות) ואיטליה (54:31.0 שעות). מדליית כסף, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:10.5 דקות, אחרי אשלי טוויצ'ל (59:07.0 דקות) ולפני אנה מרסלה קוניה (59:11.4 דקות). נוסף לכך, האי סיימה במקום שמיני במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:28:25.30 שעות.
אפקט הדומינו

אפקט הדומינו פירושו ששינוי מסוים, קטן בפני עצמו, יכול להשפיע על סביבתו הקרובה ולהביא את השינוי גם אליה, וזו תשפיע על סביבתה שלה וכך הלאה. 
האפקט קרוי על שם התהליך המתרחש בשורה ארוכה של אבני דומינו עומדות. אם נופלת אבן דומינו היא מפילה גם את האבן שאחריה, ולכן הפלת האבן הראשונה מביאה להפלת כל טור האבנים (זהו שעשוע חביב על צעירים ומבוגרים כאחד, ביחידים ובקבוצות, ויש אף אליפויות שבהן המתחרים מנסים להפיל שורה ארוכה ככל האפשר. שיאי אורך של שורות כאלו נמצאים בין השאר בספר השיאים של גינס).
ממושג זה מסתעפת תאוריית הדומינו שרווחה במדיניות של המעצמות במהלך המלחמה הקרה. מנהיגיהן טענו שנפילת מדינה אחת הנתונה להשפעתן תפיל מדינות נוספות. התחזית התממשה בשלבים שקדמו להתפרקות ברית המועצות.
חפג'ה

חָפָגֶ'ה הוא שמו המודרני של אתר ארכאולוגי, בו שכנה באלף השלישי לפנה"ס העיר השומרית טוטוב. העיר הייתה חלק מממלכת אשנונה. האתר שוכן 11 ק"מ מזרחית לבגדאד ו-19 ק"מ מדרום-מערב לתל אסמר, בו שכנה עיר הבירה של ממלכת אשנונה.

המחקר הארכאולוגי

חפג'ה נחפרה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, במשך שבע עונות חפירה, בעיקר על ידי משלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, בראשותו של הארכאולוג ההולנדי הנרי פרנקפורט. המשלחת כללה גם את הארכאולוג הדני טורקילד יקובסן (Thorkild Jacobsen) והארכאולוג היהודי פנחס דלוגץ. על החופרים באתר בין השנים 1935–1937, נמנה גם פרופ' אברהם בירן. בחפירות אלה נמצאו ממצאים שהשתייכו לתקופות הנעות בין 3200–1800 לפנה"ס. במשך שתי עונות חפירה, נחפר האתר גם במשלחת משותפת של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ואוניברסיטת פנסילבניה.

חפג'ה וסביבתה

האתר הארכאולוגי חפג'ה שוכן על הגדה המזרחית של נהר הדיאלא שהוא יובל של החידקל. האתר מורכב מארבע תלוליות שקיבלו את האותיות A עד D. בתלולית A שהיא התלולית העיקרית באתר, נמצאו שרידים כבר מתקופת אורוכ (4000 לפנה"ס). בתלולית זאת נמצא המקדש הסגלגל שהוקדש לאל סין, ומקדש לאלה נינטו. בתלוליות B ו-C נחפר מבצר דור-שמשואילונה. תלולית D כללה בתים פרטיים ומקדש לאל סין. במקדש זה נמצא ארכיון של לוחות בכתב יתדות שנמצאו בשתי ערמות.

המקדש הסגלגל

המקדש שנמצא בחָפָגֶ'ה מתוארך לשושלת הקדומה. המקדש היה מוקף גדרות סגלגליות ומכאן שמו. המקדש היה מקדש שלושה מרחבים (סטיו, אולם, סטיו), זאת בדומה למקדשים שנמצאו בארידו, ארך וכיש בתקופות קדומות יותר. שטח האזור בתוך הגדרות החיצוניות כ-70 דונם. המקדש בנוי לבנים שמחזיקות מעמד בגלל מיעוט הגשמים באזור. השטח בין הגדרות כלל אזורי מגורים לכוהנים ובתי מלאכה שעסקו בנחושת וברונזה. הפיסול נעשה בשיטת השעווה הנעלמת . נמצאו ניטים (סוג של מסמר) אשר מחברים את שני חלקי התבנית שבהם מייצרים את הפסלים.

היסטורית התיישבות

חפג'ה הייתה מיושבת כבר בתקופת השושלת הקדומה  ‏(2900–2350 לפנה"ס), תקופת סרגון מאכד (המאה ה-24 - המאה ה-23 לפנה"ס). לאחר נפילת השושלת השלישית של אור (שנת 2000 לפנה"ס לערך), עבר היישוב לשליטתה של אשנונה. לאחר שאשנונה עברה לשליטתה של בבל (המאה ה-18 לפנה"ס), בנה בה המלך שמשו-אילונה, בנו של חמורבי מהשושלת הבבלית הראשונה, מבצר. הוא קרא למבצר על שמו דור-שמשואילונה.

התרבות החומרית

בחפירות הארכאולוגיות נמצאו המקדש לאל סין ו-112 לוחות בכתב יתדות, אשר סייעו לשחזר חלק מההיסטוריה של האתר. הלוחות היו חלק מהארכיון הרשמי של העיר והם עוסקים בעיקר בנושאי מסמכים משפטיים והלוואות. אוסף המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו כולל 57 לוחות מתוך הלוחות שנמצאו, השאר הושארו בידי המוזיאון הלאומי של עיראק.