google/wiki40b huggingface dataset:
מריו לוי (חקלאי)

מריו משה לוי (1924 - 3 במרץ 2018) היה חקלאי ישראלי, חבר קיבוץ שדה אליהו, מחלוצי החקלאות האורגנית בישראל, ומייסד הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל.

תולדות חייו

לוי נולד בטרייסט, איטליה בשנת 1924. הוא עלה לארץ ישראל ב-1939, בהיותו בן 15, במסגרת עליית הנוער, ולמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. אביו נספה בשואה, אך אימו ואחיו ניצלו. ב-1941 הצטרף לוי לקיבוץ הדתי שדה אליהו, במסגרת גרעין של בוגרי מקוה ישראל. לוי ואשתו פריבה, ילידת גרמניה, גידלו בקיבוץ חמישה ילדים. 
נפטר בשבת כי-תשא, ט״ז באדר התשע״ח.

חקלאות אורגנית

בשנות ה-60 היה לוי אחראי לגן הירק של הקיבוץ. השימוש הגובר בחומרי הדברה, עד ארבעים ריסוסים ליבול, והופעת מזיקים חסינים, עוררו בו אי נחת. בשנת 1969 אפשר לו מנחם בר-דרומא, האחראי לגידולי שדה במשרד החקלאות, להשתלם בשווייץ אצל ד"ר האנס מילר, הנחשב לגורו של החקלאות האורגנית. 
בשובו ארצה, ניסה לוי להפיץ את הידע שרכש באמצעות משרד החקלאות, אך נתקל בסרוב. קיבוצו, שדה אליהו, הקצה לבקשתו שטח של 200 דונם לגידולים אורגניים. בניסוי שנמשך שלוש שנים, גידל לוי שבעה מינים שונים. בעקבות הצלחתו, סייע משרד החקלאות בייצוא התוצרת. 
ב-1979 פרסם לוי את מאמרו יסודות החקלאות הביו-אורגנית בשדה. בעקבותיו, קבל תפקיד של  מדריך לחקלאות אורגנית בשירות ההדרכה של משרד החקלאות. 
ב-1982 הקים לוי את הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל, ועמד בראשו שנים רבות.

פרסים

באוגוסט 2000 הוענק ללוי פרס על מפעל חיים מטעם 'הפדרציה הבינלאומית של תנועות חקלאות אורגנית' (IFOAM).
ב-2008 הוענק לו אות מפעל חיים בחקלאות מטעם מועצת הצמחים. בנימוקים להענקת הפרס נאמר:
למרות הביטול והזלזול בהם נתקל בתחילת הדרך, האמין בכל מאודו בחקלאות האורגנית ודחף בכל כוחו לקידומה ולפיתוחה של חקלאות זו בישראל. מריו לוי ראה בחקלאות האורגנית חלופה אמיתית ואפשרית לחקלאות המסורתית ופעל במשך עשרות שנים לקיימה, תוך הקפדה על כל מרכיב וללא ויתור על יבול התוצרת ואיכותה... מריו הגיע לכל מקום, הסביר, לימד ושכנע, והתוצאה לא איחרה לבוא: גזר, צנונית, תפוחי-אדמה ותמרים ישראליים, אורגניים, יוצאו לאירופה ונמכרו במחירים מרשימים.
ב-2013 ניתן לו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קנטוס פירמוס

במוזיקה, קנטוס פירמוס (מלטינית: cantus firmus, "שיר קבוע"; ברבים: "קנטוס פירמי") הוא מלודיה קיימת, היוצרת את היסוד לחיבור פוליפוני ומובלטת, במקרים רבים על ידי נגינתה בצלילים ממושכים.
הלחנה תוך שימוש בקנטוס פירמוס הייתה טכניקה מקובלת במוזיקה של ימי הביניים, שם היוותה בסיס לאורגנום כמו גם למוטטים של המאות ה-13 וה-14. ביצירות אלה הקנטוס פירמוס נלקח במקורו מן המזמור הגרגוריאני וסיפק את החומר המלודי הקבוע, הנע בצלילים ארוכים, שסביבו הולחנו קווים מקושטים יותר, אינסטרומנטליים ו/או ווקליים. (קו זה הוקצה בדרך כלל לטנור, מן הפועל הלטיני tenere, להחזיק). 
בראשית הרנסאנס ערכו המלחינים ניסויים בדרכים אחרות להשתמש בקנטוס פירמוס, כגון הכנסתו לתוך כל אחד מן הקולות כנושא קונטרפונקטי (תימה), שימוש בו במקצבים שונים, ושימוש בנעימות חילוניות בתור קנטוס פירמי, אפילו במוזיקת קודש.
קרוב לוודאי שהנפוצה ביותר בשימוש מבין מלודיות הקנטוס פירמוס החילוניות הייתה L'homme armé, שלה מוכרים מעל 30 עיבודים. מבין רבי האמנים של הרנסאנס, רובם חיברו לפחות מיסה אחת על המלודיה הזאת, ונוהג זה נמשך עד המאה ה-17, ביצירה מאוחרת של קריסימי. היו שגרסו ש"האיש החמוש" מייצג את המלאך מיכאל, ואילו אחרים החזיקו בדעה שזהו בסך הכול שמו של בית מרזח פופולרי (Maison L'Homme Arme) סמוך למגורי גיום דופאי בקמבריי. דוגמאות חילונית נוספות הן "Mille regretz" ,"The western wynde" ו"Fortuna Desperata". 
חיבור מוזיקה לקנטוס פירמוס היה כלי פדגוגי חיוני ב"גראדוס אד פרנסוס" של יוהאן יוזף פוקס ויצר את הבסיס להוראת סוג הקונטרפונקט שלו.   
מלחינים גרמנים בתקופת הבארוק בגרמניה, בייחוד באך, השתמשו במלודיות כוראליות כקנטוס פירמי. בפרק הפותח של המתאוס פסיון של באך, הכוראל "Lamm Gottes, unschuldig" מופיע בצלילים ארוכים, בשירת מקהלת נערים נפרדת "אין ריפיינו" (בהרכב מלא).
מאפיי 1

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 11.14 והיא התגלתה יחד עם הגלקסיה השכנה מאפיי 2 ב-29 בספטמבר 1967 על ידי האסטרונום פאולו מאפיי, בזמן שחיפש אחר כוכבי T בשור בשביל החלב בעזרת תמונות שצולמו בתחום התת-אדום. הגלקסיה נמצאת רק כחצי מעלה מתחת למישור הדיסקה של שביל החלב, כך שכוכבי שביל החלב והחומר הבין כוכבי שבה בולעים ומפזרים את האור שנפלט מהגלקסיה ומעמעמים את עוצמת ההארה שלה בכ-5 דרגות בהירות. אלמלא ההסתרה על ידי שביל החלב, הייתה מאפיי 1 בין הגלקסיות הבהירות ביותר בשמי הלילה עם דרגת בהירות סביב 6, על סף יכולת הראייה האנושית ללא ציוד עזר, וסביר שהייתה מתגלה הרבה יותר מוקדם. הגלקסיה נמצאת כ-6.4 מעלות מדרום-מזרח לכוכב סגין שבקצה המזרחי של האסטריזם בצורת W של קסיופאה וכ-4.25 מעלות מצפון-מערב לכוכב η בפרסאוס. כשני-שלישים של מעלה ממזרח לה נמצאת מאפיי 2 שגם כן שייכת לקבוצת מאפיי. כמעלה מצפון-צפון-מערב למאפיי 1 נמצאת ערפילית הלב (IC 1805) וכ-2 מעלות מצפון-מזרח לה נמצאת ערפילית הנשמה (IC 1848), שתיהן ערפיליות פליטה בתוך שביל החלב במרחק של כ-7,500 שנות אור ממערכת השמש, שענני הגז שלהן מסתירים את אורה של מאפיי 1 והאור הנפלט מהן מקשה על זיהויה. בשל מיקומה של מאפיי 1 ברקע של שביל החלב, קשה מאוד לצפות בה באמצעות ציוד חובבים, למרות בהירותה.

תכונות

גודלה הזוויתי של מאפיי 1 הוא כ-23 דקות קשת, כשני שלישים מקוטרו של הירח המלא, שממרחקה שקול לקוטר של כ-66,000 שנות אור, כשני שלישים מקוטרו של שביל החלב. באור נראה היא נראית קטנה בהרבה, כ-3 דקות קשת בלבד, זאת כי החומר של שביל החלב בולע ומפזר את האור הנראה יותר מאשר אור תת-אדום. פאולו מאפיי ציין שהיא אינה נראית כלל באור כחול ובקושי ניתן להבחין בה בתמונות שצולמו באור אדום. הוא עצמו גילה אותה בתמונות שצולמו באור תת-אדום בלבד. מסתה מוערכת בכ-‎10¹¹‎ מסות שמש, כחמישית ממסת שביל החלב, והיא ככל הנראה הגלקסיה האליפטית, שאינה גלקסיה ננסית, הקרובה ביותר לשביל החלב. למרות קרבתה היחסית, ההסתרה של הגלקסיה על ידי שביל החלב מקשה מאוד על התצפית בה ועל זיהוי תכונותיה. בעבר המרחק אליה הוערך בכ-6.5 מיליון שנות אור בלבד והועלתה ההשערה שהגלקסיה עברה בסמוך לגלקסיית אנדרומדה והייתה לה השפעה משמעותית על התפתחות הקבוצה המקומית. מדידות מאוחרות יותר העלו שהמרחק שלה ממרכז הקבוצה המקומית גדול בכ-50% ממה שהוערך קודם, וככל הנראה לא הייתה לה השפעה מהותית על הגלקסיות של הקבוצה המקומית. 
תצפיות נוספות בתחום התת-אדום העלו שככל הנראה יש למאפיי 1 מערכת של עשרות צבירים כדוריים שמקיפים אותה. כמו כן ניתן להבחין באוכלוסייה גדולה יחסית של ענקים אדומים זקנים שמצביעה על כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים ולא הייתה בגלקסיה יצירת כוכבים חדשים בכמות משמעותית במיליארדי השנים האחרונות. במרכז הגלקסיה יש מקור של קרינה שאופיינית לאזור H II‏ (Hα) ונראה שיש שם אזור בקוטר של כ-4 שנות אור שמכיל מימן מיונן עם מסה של כ-29 מסות שמש. אזורים כאלה בדרך כלל מאופיינים ביצירה של כוכבים חדשים שפולטים אור כחלחל, ואכן האזור הזה נראה מעט כחלחל יותר משאר הגלקסיה. 
מאפיי 1 ומאפיי 2 הן שתיים מתוך 12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן IC 342, גלקסיית הפסל, גלקסיית המחוגה, M64‏,‏ M81‏,‏ M82‏,‏ M83‏,‏ M94‏,‏ NGC 4945 וקנטאור A.
קרל קריטק

תחילת דרכו

קרל קריטק נולד ב-24 באוקטובר 1861 בעיר ספליט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי קרואטיה המודרנית. קריטק למד באקדמיות צבאיות, ובשנת 1879 התגייס לצבא בדרגת לוטננט. משנת 1882 עד 1884 למד בקורס מלחמה מיוחד בווינה, ולאחר מכן הועלה לדרגת אוברלויטננט. לאחר קידומו לדרגת האופטמן הוא שימש כקצין מטה בקורפוס ה-12 בסיביו. בשנת 1891 הועבר למחלקה מיוחדת במטכ"ל שעסקה במיפוי של מדינות זרות. עוד באותה שנה הועלה לדרגת מיור, ושימש כראש המטה של הדיוויזיה השמינית באינסברוק. בשנת 1900 הועלה לדרגת אוברסט ומונה לראש מחלקת המיפוי הנזכרת לעיל. תחת הנהגתו, עסקה המחלקה במיפוי של מדינות עוינות, ותכננה זירות מלחמה אפשריות. 
הוא הועלה לדרגת מיור-גנרל, וב-1 בנובמבר 1906 קיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-20 בסדווה, ולאחר מכן על הדיוויזיה ה-49 בווינה. ב-1 בנובמבר 1910 הועלה לדרגת לוטננט-פילדמרשל.

אחריתו

כיוון שכך, פרש קריטק מהצבא. הוא דחה את תואר האצולה שהוצע לו, וחי את שארית חייו בביתו בווינה. הוא מת ב-3 בספטמבר 1928.
הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית

רקע

הדומה היא שם כללי לפרלמנטים מרכזיים ומקומיים בהיסטוריה של רוסיה ובתור גוף שייעץ לצארים ולנסיכים הרוסים. מקור השם במילה הרוסית думать (דוּמַט') שמשמעותה "לחשוב". הדומה הממלכתית נוסדה לראשונה ב-1906 והייתה הפרלמנט הרוסי הראשון שנבחר. לאחר המהפכה הרוסית ב־1917 והקמת ברית המועצות, בוטלה הדומה ובמקומה הוקם הוועד הפועל המרכזי שלימים יהיה הסובייט העליון ולאחר מכן ועידת נציגי העם. לאחר פירוק ברית המועצות הציע בוריס ילצין, הנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית, להקים פרלמנט דו-ביתי שהדומה תהיה הבית התחתון שלו. הצעות להקמת פרלמנטים שיחליפו את הפרלמנט הסובייטי נשמעו גם ברפובליקות האחרות שהרכיבו את ברית המועצות לשעבר. ההצעה אושרה במשאל עם שכונן את חוקת רוסיה. בשנים הראשונות שלאחר הקמתה הייתה הדומה מוקד התנגדות לחוקים ולמדיניות של ילצין, ופעמים רבות הצביעה נגד החוקים שלו. הדומה הייתה מוקד התנגדות לרפורמות ולהפרטות שביקשו ילצין ותומכיו לבצע. ילצין בתגובה הטיל וטו על רבים מהחוקים שהובאו להצבעה בדומה. מאז שנות ה-2000, ובמיוחד מאז 2003, הפרלמנט יציב ותומך בולדימיר פוטין, בין השאר עקב הרוב שיש למפלגה שתומכת בפוטין, רוסיה המאוחדת. ככלל, הדומה מעוניינת בשינויים מרחיקי לכת יותר מאשר הבית העליון, מועצת הפדרציה.

מבנה

הדומה מורכבת מ-450 צירים, הנבחרים בבחירות כלליות, חשאיות, ישירות, ויחסיות אחת ל-5 שנים (בהתאם לתיקון משנת 2008). כל אזרח רוסי מעל גיל 21 רשאי להתמודד בבחירות לדומה. בראש הדומה עומד יושב ראש שתפקידו לנהל את ענייניו השוטפים של הבית.
ורד בורוכובסקי

ביוגרפיה

בורוכובסקי החלה לשחות בגיל שמונה בבריכת "בית לברון" באשדוד, אצל מאמנה הראשון ולדימיר סופר. היא התאמנה באגודת השחייה מכבי אשדוד.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה בורוכובסקי במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.34 דקות ובמקום 21 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:18.99 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן, בשנת 2001 סיימה בורוכובסקי במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.75 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 59.63 שניות ועלתה מהמקום החמישי. נוסף לכך, היא סימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 27.18 שניות ובמקום 17 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:14.24 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ונשבר על ידי קרן זיבנר (2:13.17 דקות).

מדליית ארד עולמית (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במוסקבה שברוסיה באפריל 2002 זכתה בורוכובסקי במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 26.38 שניות (השיא הנוכחי). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 58.63 שניות ובמקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:13.86 דקות. בתחילת 2003, עברה להתאמן באוסטרליה במשך שלושה חודשים, בהדרכתו של בראיין סאטון, המאמן האולימפי של שחייני אוסטרליה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד, בשנת 2003 סיימה בורוכובסקי במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.98 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא ישראלי חדש של 26.97 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 59.41 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה בורוכובסקי במקום 24 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:20.62 דקות, לאחר ששחתה ללא משקפת שנקרעה לה לפני הזינוק. נוסף לכך היא סיימה במקום 26 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.69 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרשה בורוכובסקי משחייה תחרותית, אך חזרה להתחרות לאחר פסק זמן של שנה, בהדרכתו של לאוניד שייחט, שכבר אימן אותה קודם לכן במסגרת נבחרת ישראל בשחייה.
בורכובסקי שלטה במשחי הפרפר, וחלקה עם אניה גוסטומלסקי כמעט את כל התארים הארציים.
קים באטן

ביוגרפיה

באטן נולדה וגדלה במקריי, ג'ורג'יה.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה באטן במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.98 שניות.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה באטן במקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.84 שניות.

אלופת עולם ושיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכתה באטן במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 52.61 שניות, מאית השנייה בלבד מהר יותר מבת ארצה טניה בופורד-ביילי (52.62 שניות) ודיון המינגס מג'מייקה (53.48 שניות). שתי האמריקאיות רצו מהר יותר משיא העולם בן השנתיים של סאלי גנל מבריטניה (52.74 שניות). שיאה זה החזיק מעמד כ-8 שנים ונשבר על ידי יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (52.34 שניות, הנוכחי 2019).

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה באטן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.08 שניות, אחרי דיון המינגס (52.82 שניות) ולפני טוניה ביופורד-ביילי (53.22 שניות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1997 זכתה באטן במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאת השנה בעולם 52.97 שניות. באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:21.03 דקות, אחרי גרמניה (3:20.92 דקות) ולפני ג'מייקה (3:21.30 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.52 שניות, אחרי נזיאה בידואן ממרוקו (52.97 שניות) ודיון המינגס (53.09 שניות) ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
במסגרת סבב הגביע העולמי שנערך במונקו בשנת 1998 קבעה באטן בריצת 400 מטר משוכות את תוצאת השנה בעולם 52.74 שניות ובהמשך הסבב שנערך בציריך, שווייץ אותה שנה היא קבעה בריצה זו תוצאה של 52.84 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה באטן במקום 12 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.73 שניות.
מיכל דליות

ביוגרפיה

דליות נולדה בתל אביב לעדה ולאברהם, והיא השלישית מבין ארבעה ילדים. במסגרת העתודה האקדמית למדה הוראה לגיל הרך בסמינר לוינסקי וב-1971, הוסמכה להיות גננת ומורה לכיתות א' וב'. תוך כדי לידת ארבעת ילדיה, עסקה בהוראה כמורה וכבעלת גן ילדים, במשך כ-20 שנה.
ב-1990 החלה ללמוד הנחיית קבוצות הורים במכון אדלר. בבקרים עבדה בגן הילדים ובערבים למדה. כעבור ארבע שנות לימוד, הפכה דליות למדריכת הורים ברחבי ישראל וליועצת בנושאי הורות. במקביל, המשיכה את לימודיה במסגרת קורסים והשתלמויות בנושאי פסיכולוגיה שונים, כדוגמת מודעות עצמית וזכרונות ילדות. בין היתר אף התנדבה לשמש כמדריכה לאבות בבית סוהר והרצתה בפני עובדי חברות היי-טק, מועצות וארגונים שונים. ב-2002 הצטרפה להנהלת מכון אדלר. שנתיים לאחר מכן החלה לשמש כמנהלת בית הספר להורים של המכון, ובשנה שלאחריה הפכה גם למאמנת ביחידה לאימון בו. בשנת 2007 סיימה את עבודתה במכון.
בשנת 2008 הקימה את "מרכז מיכל דליות", במסגרתו מתקיימת תוכנית להכשרת יועצות משפחה, המתקיימת במכללת לוינסקי לחינוך. כמו כן, הוא מספק הרצאות של דליות בישראל ומחוצה לה, ומפנה לצוות של מעל ל-30 יועצות ויועצים בתחום הדרכת ההורים מכל רחבי הארץ.
במהלך מלחמת לבנון השנייה ייעצה והדריכה מתקשרים לתוכניות הטלוויזיה השונות. באוגוסט 2006 החלו צילומי תוכנית הטלוויזיה "סופר נני", בה דליות מצטרפת למשפחה, עוזרת ומייעצת להורים בקשיים שבגידול ילדיהם. התוכנית הוגדרה כהצלחה, אך מאידך נמתחה ביקורת על חשיפת הילדים ברגעים מביכים ועל ניצול המצב המשפחתי לעשיית רייטינג. בנוסף, מדי שישי משודרת ב-103FM תוכנית בהנחייתה, בה היא עונה על שאלות המאזינים בנושאי משפחה.
דליות נשואה ואם לארבעה. מתגוררת בתל אביב.
אל-חיבה

אל-חיבה (בערבית: الحيبة) היא אתר ארכאולוגי במצרים שבו שכנה העיר המצרית העתיקה תיו-ג'אית, שם עתיק שמשמעו "חומותיהם", אשר מתייחס לחומות המקיפות הגדולות שבאתר. בקופטית נודעה העיר בשם תאוג'ו, ובתקופת יוון ורומא העתיקות היא נקראה אנקירונפוליס. העיר שכנה בתחומי הנום ה-18 של מצרים העליונה, וכיום האתר הוא בתחומי מחוז בני סוויף.
החל משלהי תקופת השושלת העשרים ועד לתקופת השושלת העשרים ושתיים הייתה אל-חיבה עיר ספר שסימנה את חלוקת מצרים בין הכהנים הגדולים של אמון ששכנו בתבאי לפרעוני מצרים ששכנו בטאניס. חומה גדולה נבנתה סביב האתר, מלבנים שהוחתמו בשמות הכהנים הגדולים פינג'ם הראשון ומנח'פרה. בתקופה מוקדמת יותר התגורר באל-חיבה הכהן הגדול חרי-חר ופעל משם. בתקופת השושלת העשרים ושתיים בנה שישק הראשון מקדש באתר שהוקדש ל"אמון-גדול-השאגות", ובו רשימה טופוגרפית מלאה של כל הערים שכבש במהלך "מסע הניצחון הראשון" שלו בארץ ישראל. המקדש מעוטר גם בדמות בנו, אוסורקון הראשון.
בשנת 1890 התגלתה באתר מגילת ון אמון המספרת את סיפורו של מסע ימי של כהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון.
מאז שנת 2001 הייתה אל-חיבה למוקד חפירות ארכאולוגיות של קבוצת ארכאולוגים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אולם, עקב חוסר היציבות במצרים מאז ההפיכה במצרים, הורשו בוזזים לבזוז את האתר באופן שיטתי, כשהם חופרים מאות בורות, חושפים קברים, הורסים חומות ומשאירים אחריהם פסולת.
פרלי פלציג

פֶּרלי פֶּלציג (Perli Pelzig;‏ מאי 1917 – ינואר 2009) היה אמן ישראלי-אמריקאי רב-תחומי, צייר, פסל ומוזאיקן, מחלוצי אמנות הפסיפס החדשה בישראל.

ביוגרפיה


פרלי פלציג נולד ב-1917 ברימנוב שבפולין.
לאחר שלמד בבית ספר לגננות באָלֶם (Ahlem) שליד הנובר (כיום חלק מהנובר), היה לשוליית צייר.
בשנת 1936 נסע להמבורג, להזמנת ידידו דן גֶלבַּרט. שם ארגנו השניים תערוכה בבית הקהילה היהודית בשם "אנו, היהודים הצעירים" (Wir Jungen Juden). האמן היהודי-גרמני פרידריך אדלר התרשם ממנו, והציע לו להשתלם כתלמידו, עם מלגה. פלציג למד אצלו ציור, ובפרט בָּטיק. כעבור זמן לא רב נטש פלציג את מלאכת הרישום ופנה לעצב את הריקוד הגרוטסקי "הדחליל" ("Die Vogelsbeuche") של אריקה מילה (Erika Milee).
ב-1937–1938 כיהן כמעצב הבמה בפועל של סניף האגודה היהודית לתרבות (Jüdischer Kulturbund) בהמבורג, וליווה את להקות התיאטרון במסעי ההופעות.
ב-28 באוקטובר 1938 נעצר במסגרת האקציה הפולנית (Polenaktion, פּוֹלֶנאקציון), ביחד עם עוד אלפי היהודים בעלי אזרחות פולנית שהתגוררו בגרמניה, וגורש לעיירת הגבול זבונשין. משם נסע לבירת פולין ורשה, וממנה עלה לארץ ישראל באוניית מעפילים ב-1939 והתיישב בקיבוץ גליל ים (שאז ישב בשכונת בורוכוב). אחר-כך חי במשך שנים רבות בבית אלפא.
בישראל שלח ידו ביצירה אמנותית מגוונת.
בין היתר הורה בסמינר הקיבוצים בָּטיק, על פי דרכו של פרידריך אדלר.
לאחר תום המלחמה עבד ברישום, בעיצוב במה, באדריכלות, בעיצוב פנים ובפיסול, בין היתר אייר את הספרים "תבת נח" (תש"ה), "הענק וגנו" (עיבוד על פי סיפורו של אוסקר ויילד; 1945) ו"שירת הים: ספורים מימי קדם" מאת מאיר פרבר (תשט"ז).
בשנת 1948 עבד ברשות העתיקות בשחזור פסיפסים.
בהמשך היה ממייסדי המכון לאמנות במכללת אורנים.
בשנים 1956–1969 חי ויצר בארצות הברית. אחר כך שב לישראל.
בשנת 1996 עזב את הארץ, היגר לארצות הברית והתאזרח בה. תחילה התגורר בבוורלי הילס ואחר-כך בלוס אנג'לס. נפטר בינואר 2009.
לפרלי שני בנים, אריק ורוני. בנו אריק פלציג הוא פסל אבן וחרס, ומתגורר בהר ציון, בבית עתיק המכונה "נבל דוד", שגילה אביו והתגורר בו מסוף שנות ה-60.
נכדתו תמר פלציג היא שחקנית בניו יורק, ואחותה יערה פלציג היא שחקנית בישראל.
ד"ר כץ, מטפל מקצועי

העלילה

התוכנית התרכזה בדמות הראשית ד"ר יוֹנתן כָּץ, דמות מצוירת שדובבה והתבססה על הקומיקאי יונתן כץ. בתוכנית מצותר כץ כפסיכותרפיסט מקצועי, אשר המטופלים שלו הם שחקנים וקומיקאים מפורסמים, בדרך כלל שניים בכל פרק.
שמשון חלפי

שמשון חלפי (1912] - 1997) היה משורר, מחזאי ומתעד שיחות עם ראשוני תל אביב. היה בעלה של המשוררת והפסלת מרים ברוך חלפי, אביה של המשוררת רחל חלפי ואחיו הצעיר של אברהם חלפי.
חלפי עלה לארץ ישראל ב-1926. עבד בחקלאות ובסלילת כבישים והתגייס לבריגדה היהודית. הוא ערך תוכניות וביקורות קולנוע בקול ירושלים, כתב מחזות ועבד בעיריית תל אביב-יפו כמנהל המדור לאמנויות. על ספרו "דרכים" זכה בפרס אקו"ם לספרות. 
ב-1995 זכה חלפי בתואר "יקיר העיר תל אביב-יפו" על פועלו לתיעוד סיפוריהם של ראשוני תל אביב.
ב-2010 יצא אלבום אוסף משיריו, ובו השתתפו גם מוזיקאים עכשוויים כשלומי שבן, מרינה מקסימיליאן בלומין, נתן סלור ויסמין אבן. רבים משיריו הולחנו על ידי מיטב המלחינים הישראליים; ביניהם "סתיו" שהולחן על ידי משה וילנסקי וזכה בפרס ראשון בפסטיבל בינלאומי ב-1962 - בסופוט שבפולין. השיר נשלח לתחרות על ידי קול ישראל וביצעה אותו אסתר עופרים.
ב - 2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של שמשון ומרים חלפי בתל אביב.
סמאל

סַמָּאֵל הוא מלאך חשוב בספרות חז"ל, וגם בפולקלור הנוצרי ובדמונולוגיה, הנושא דמות של מאשים, מפתה ומשמיד. הוא נחשב כטוב ורע כאחד. בספרות היהודית הוא מזוהה כמפקד השטנים ומלאך המוות. ברזי חנוך (Enoch II) הוא נסיך השדים וקוסם. הוא היה המלאך השומר של עשו והקדוש מגן של האימפריה הרומית החוטאת. סמאל נחשב בדרך כלל כשמו המלאכי האמיתי של השטן. האטימולוגיה של השם נובעת מן המילה "סומא" ("עיוורון") ו"אל" ומשמעותה - המלאך הפועל את פועלו המזיק בעת שהאל כביכול אינו מביט ומשגיח על עולמו.]

ביהדות

ביהדות נאמר שסמאל הוא מלאך המוות, השליט העליון של הרקיע החמישי ואחד משבעת עריצי העולם שמשרתים אותם 2 מיליון מלאכים. הוא שוכן ברקיע השביעי.
בילקוט שמעוני, מסכת סוטה ועוד, הוא מתואר כ"שׂר" - המלאך המייצג - של אדום, המקביל לדמות המקראית עשו, ומסמל את מושא הביקורת ה"אקטואלית" של ספרות חז"ל - ממלכת רומי, וממשיכיה - נציגי הנצרות.
בפרקי דרבי אליעזר הוא מזוהה כמי שפיתה את חוה ואז הזדווג איתה וממנו הולידה את קין. למרות שכמה מקורות מזהים את גדריאל כמלאך שפיתה את חוה, מלומדים עבריים אחרים אומרים שסמאל פיתה את חוה בתחפושת של נחש. סמאל לעיתים גם מזוהה כאנטגוניסט המלאכי שנאבק עם יעקב וגם כמלאך שהטריד את אברהם ויצחק בדרכם לעקידת יצחק.
בקבלה סמאל מתואר כ"חומרת האלוקים" ונרשם כרב-מלאך החמישי של עולם הבריאה. נאמר שסמאל לקח את לילית ככלתו לאחר שלקחה את אדם. לפי הקבלה הזוהרית, סמאל גם הזדווג עם "אשת זנונים", נעמה ואגראת בת-מלך – כולן מלאכיות ההפקרות.
על-פי דברי האר"י לתלמידו בגדר האיסור להזכיר שם אלוהים אחרים, נכללת גם אזהרה לא להזכיר את שמו של סמאל, ולכן נוהגים המקובלים לכנותו "סמך-מם" (ס"מ).
סמאל לעיתים מבולבל במספר ספרים עם קמאל – רב-מלאכים של אלוהים, ששמו מפורש "הוא הרואה את אלוהים".

בגנוסטיקה

באפורקריפון של יוחנן , הנמצא בספריית "נגע חמאדי", סמאל הוא שמו השלישי של הדמיורג הרשע, ששמותיו האחרים הם "ילדאבאות'" ו"סאקלס". בתוכן זה מתפרש סמאל כ"האל העיוור", ונושא העיוורון ממשיך בעבודות הגנוסטיות. הוא נולד כטעות של סופיה שרצתה ליצור צאצא משלה ללא הנפש. מראהו הוא של נחש בעל ראש של אריה. ב"מקור העולם" בכתובי ספריית "נג חמדי" הוא גם מוזכר כאריאל.
רמי בר אבא (השני)

רמי בר אבא היה אמורא בדור השישי לאמוראי בבל.
בתלמוד מובא ששאל שאלה הלכתית את רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, ולפי גרסה אחרת (של הדקדוקי סופרים) הוא שאל את רב פפי ורב הונא בר תחליפא אודות ההלכה שאסור לסתור בית כנסת ישן עד שבונים את החדש. השאלה נסובה אודות בית כנסת חדש שרצה רמי בר אבא לבנות לבני עירו, מאבני בית הכנסת של בית הכנסת של הישן, והסתפק האם מותר לו לסתור את בית הכנסת הישן במקרה כזה שכל מטרת סתירת בית הכנסת הישן הוא כדי לבנות את החדש. הוא בא לפני רב פפא ואסר לו, וכן כאשר שאל אותה שאלה עצמה את רב הונא, הוא הצטרף לדברי חבירו רב פפא ואסר לו לעשות כך, מכיוון שהם סברו שגם במקרה כזה חלה ההלכה שאין לסתור בית כנסת ישן עד שיבנו את החדש, מחשש שמא יסתרו את הישן ולא יבנו את החדש.
לפי גרסת השאילתות, רמי בר אבא היה חותנו של רב אשי וככל הנראה, לפי סדר הדורות, מדובר ברמי בר אבא זה (ולא רמי בר אבא הראשון).
איסילדור

איסילדור או יסילדור הוא דמות בדיונית בלגנדריום של ג'. ר. ר. טולקין ומופיע, בין השאר, באפוס שר הטבעות. איסילדור היה דונאדן, בנו הבכור של אלנדיל ואחיו של אנאריון, אחד משני המלכים הראשונים של גונדור. פירוש שמו הוא "מסור לירח".

תולדותיו

איסילדור בנו הראשון של אלנדיל בן אמנדיל, השר האחרון של אנדוניה ואחי אנאריון. נולד בשנת 3209 לעידן השני בנומנור, לאיסדילור היו ארבעה בנים: אלנדור, אראטאן, קיריון ווואלנדיל.
בנעוריו, בהיותו עוד בנומנור לפני נפילתה, איסילדור גנב חוטר מהעץ נימלות' לפני שנגדע, ובכך שימר את שושלת העץ הלבן. הוא שתל את העץ במינאס אנור.
איסילדור יחד עם אביו ואחיו עמד בראש הנומנורים הנאמנים שהצליחו להימלט משקיעתה של נומנור ופנו לארץ התיכונה.
בזמן שאביו, אלנדיל, התיישב בארידור שבצפון וייסד את ממלכת ארנור התיישבו איסילדור ואנאריון בדרום, וייסדו את ממלכת גונדור. 
איסילדור התיישב בגדה המזרחית של נהר האינדואין, מינה את עצמו ל"שר איתיליה" ובנה את עירה הראשית, מינאס איתיל בצילם של "אפל דואת", הרי הצל. בזמן שאחיו אנאריון, התיישב בגדה המערבית של האנדואין וייסד את מינאס אנור (לימים מינאס טירית).
הוא ואחיו אנאריון היו מלכיה המשותפים של גונדור, הם קבעו את בירתם המשותפת באוסגיליאת, שבה עמדו כיסאותיהם זה לצד זה בארמון המלכות.
בשנת 3429 לעידן השני, כבש סאורון את מינאס איתיל, ואיסילדור נמלט צפונה לארנור והותיר את אנאריון להגן על אוסגיליאת ומעברות הנהר.
בארנור היה שותף להקמת הברית האחרונה של האלפים ובני האדם בשנת 3434. חזר לדרום עם צבא הברית האחרונה יחד עם אביו וגיל גאלאד מלך הנולדור.
בקרב במורדות הר האורודרוין בשנת 3441 אביו וגיל-גאלאד מתו מידיו של סאורון שנקטל בעצמו בידיהם, אז איסילדור לקח את נארסיל, חרבו של אביו אשר נותצה בקרב עם סאורון, וכרת את הטבעת האחת מאצבע סאורון, אך על אף הפצרותיהם של אלרונד וקירדן, איסילדור סירב להשמיד את הטבעת, ובמקום זאת תבע את הטבעת לעצמו.
לאחר מפלת סאורון איסילדור חי זמן מה בגונדור ואז יצא לכיוון ארנור כדי למלוך שם והשאיר את אחיינו ממנדיל בן אנאריון, לפקח על גונדור. בשדות הסיפנים - בשפך האנדוין - איסילדור ופמלייתו המלכותית הותקפו בידי אורקים מהרי האובך. איסילדור ניסה להימלט בעזרת כוחה של הטבעת שהפכה אותו לבלתי נראה, אך היא בגדה בו והחליקה מאצבעו, והוא נהרג בידי קשתי האורקים.
בהתקפה זו נהרגו גם שלושת בניו הבכורים. אסון זה נקרא ה"אסון בשדות הסיפנים".
מודול יוצר

באלגברה, מודול יוצר (generator module) הוא מודול בו סכומי פונקציונלים מהמרחב הדואלי יוצרים את כל חוג הבסיס. מודול פרו-יוצר (progenerator module) הוא מודל יוצר, פרויקטיבי ונוצר סופית. למודולים המקיימים תכונות אלו תפקיד מבני בתורת המודולים, והם מהווים עזר באפיון מושגים שונים באלגברה: בעזרתם ניתן לאפיין באופן מבני את שקילות מוריטה; הם מהווים חלק מהגדרת איברים טריוויאליים בחבורת בראוור של חוגים.

הגדרה

יהי  חוג, ויהי  מודול מעל החוג. נסמן ב- את ההמרחב הדואלי של , כלומר אוסף ההומומורפיזם
מהמודול אל חוג הבסיס. אידיאל העקבה (trace ideal) של  מוגדר כך:
כלומר, הוא מכיל סכומי פעולות של פונקציונלים על החוג. בדיקה ישירה מראה שזהו אכן אידיאל דו צדדי של  (נובע בין השאר מכך ש- מודול ימני מעל ). המודול  נקרא יוצר יוצר אם אידיאל זה שווה לכל החוג:  (או בשקילות, ). המודול נקרא פרו-יוצר אם הוא בנוסף פרויקטיבי ונוצר סופית מעל .