google/wiki40b huggingface dataset:
ריבת חלב

ריבת חלב (בספרדית: Dulce de leche) הוא ממרח מתוק הנוצר על ידי הרתחה של סוכר וחלב שמקורו בארגנטינה. ריבת חלב משמשת כמרכיב או תוסף בגלידות, עוגות ומיני מתיקה שונים.

מקור

מקורה של ריבת החלב הוא באזור ריו דה לה פלטה. ריבת חלב היא מרכיב חשוב בממתקים ובקינוחים פופולריים גם בארגנטינה ,קולומביה, בפרגוואי, בצ'ילה, בפרו ובברזיל. המאכל המזוהה ביותר עם ריבת חלב הוא עוגיות ארגנטינאיות בשם אלפחורס, העשויות כמעין כריך של שתי עוגיות וביניהן ריבת חלב.

תהליך ההכנה

מתכון ריבת חלב מצריך ביעבוע איטי של חלב וסוכר תוך ערבוב במשך כמעט כל זמן הבישול. במשך התהליך, המים הנמצאים בחלב מתאדים והתערובת מתעבה. מסת התוצאה המוגמרת של ריבת החלב היא בדרך כלל כ-1/6 מכמות החלב שהשתמשו בו במקור והתוצאה שמתקבלת היא משילוב של יצירת קרמל ותגובת מייאר המייצרים ביחד את הגוון וההשחמה של הריבה.
גרסה ביתית נוספת להכנת ריבת חלב נעשית בעזרת הרתחה של קופסת חלב מרוכז סגורה בתוך סיר מלא במים למשך 2–3 שעות (או 30–45 דקות בתוך סיר לחץ). היא נהוגה לרוב באזורים בהם קשה להשיג ריבת חלב מוכנה. אולם קיים סיכון בהכנה מסוג זה, היות שאם מי הסיר וקופסת החלב המרוכז מתייבשים היא עלולה להתפוצץ.

שימושים

ריבת חלב משמשת כממתיק למוצרי מזון רבים, כמו עוגות, עוגיות, חביתיות, סוכריות וגלידה.
היא מעניקה טעם של טופי למתכוני פאי, ומשמשת כעיטור בפלאן, קינוח ארגנטינאי אופייני העשוי מביצים, סוכר, וחלב או שמנת מבושלים ואפויים.
ארוחת בוקר ארגנטינאית טיפוסית כוללת ריבת חלב בצורת ממרח, ה"מנוגבת" (כמו חומוס, בישראל) עם חתיכות מאפה דמוי רוגלך הנקרא 'media luna' ('חצי ירח'). צ'ורו (מעין סופגנייה צרה וארוכה), אף הוא מאכל ארוחת בוקר ארגנטינאי אופייני, במילוי ריבת חלב.
שימוש ייחודי בישראל לריבת חלב היא במילוי סופגניות.
שמורת אל כנוב

שְׁמוּרַת אֶל כַּנוּבּ היא שמורת טבע הנמצאת בהר חברון. שטח השמורה 48,700 דונם, והיא הגדולה בשמורות הטבע שבספר מדבר יהודה. 
בשמורה מספר ערוצים קניוניים שיורדים מרום 940 מטרים עד לגובה של 320 מטרים. אחד הבולטים שבהם, הוא קניון ואדי אל-כילת בו קיימים סלעי דולומיט. בשמורה נובע מעיין ניקבה "עין א-דרת". בכל רחבי השמורה פזורים בורות מים, כבשני סיד רבים ומערות טבעיות. בשמורה מיני צומח נדירים, בהם סגל צנוע ותודרה מצוייצת, במצוקים גדלים ציפורנית אפורה וכלך שומרוני. הצומח הטבעי נשמר היטב בעיקר בשטח הסמוך ל"אבי הנחל", בו הרעיה אסורה. הנקודה הגבוהה בשמורה היא "רכס אל כוב" שהוא הנקודה הדרומית ביותר ממנה ניתן (בתנאי ראות מעולים) לצפות בחרמון.
השמורה מחולקת לשטחי C, שטחי B ושטחי A. מאז מסירת חלקים מהשמורה לידי הרשות הפלסטינית, הפכו אזורים נרחבים ל"שממה אקולוגית ולמוקד של מפגעים סביבתיים".
עליית יהודי אפגניסטן לארץ ישראל

עליית יהודי אפגניסטן לארץ ישראל החלה מסוף המאה ה-19 אז החלו יהודי אפגניסטן להגשים את חלומם היהודי והציוני ולעלות לארץ ישראל. המסורות הקדומות של יהודי אפגניסטן מייחסות את מוצאם לשבט בנימין ולנסיך אפגנה, נכדו של המלך "שארול בן-קאיס"- שאול בן קיש. הם מגדירים את עצמם חלק מעשרת השבטים שהוגלו בחורבן בית המקדש הראשון. בימי הביניים היו באפגניסטן כמה מרכזים יהודים, החשובים שבהם ביישובים מרב, באלך, קאבול, נישאפור, גאזני והראת.
באמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה היהודית באפגניסטן כ-40,000 נפש.

גל העלייה הראשון מאפגניסטן (1882–1914)

הקבוצות הראשונות של עולי אפגניסטן הגיעו לארץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 ומספרם בארץ ישראל עד ערב מלחמת העולם הראשונה הגיע ל-100 נפש. הם היו הגרעין הקהילתי הראשון שרכש אדמות, וחברו לעולי משהאד ובוכרה. ביחד הם בנו את שכונת הבוכרים בירושלים. חלקם חזרו כעבור זמן מה לאפגניסטן והעלו את שאר בני משפחתם לארץ הקודש. אותם עולים, היו הראשונים שעלו לארץ ישראל וסיפרו ליהודים באפגניסטן על ארץ ישראל. נתיב העלייה של יהודי אפגניסטן לארץ היה דרך רוסיה, אודסה, טורקיה, וארץ ישראל.
מניעי העלייה היו בעיקר דתיים. הם נבעו מאהבת ציון והתקרבות אל מקום השכינה, כמו כן, השאיפה להתחדשות החיים היהודיים בארץ ישראל.

גל העלייה השלישי, שנות ה-50 ואילך

החל מיוני 1950 אפשרו השלטונות האפגניים ל-200 מיהודי אפגניסטן לעזוב מדי חודש את אפגניסטן ולהגיע לארץ. משנת 1951 ועד 1990 עלו למדינת ישראל כ-4,000 יהודים מאפגניסטן.
בשנת 1990 נמנו בכל אפגניסטן רק כ-15 משפחות יהודיות. רובן המכריע עזבו במשך השנים את אפגניסטן לאוזבקיסטן, הודו וטורקמניסטן.  בשנת 2001, כשנכנסו כוחות של ארצות הברית לאפגניסטן גילו שם מספר זקנים יהודיים. בשנת 2005 היו שני יהודים בלבד בקאבול ואחד מהם נפטר בשנת 2005. היהודי האחר, זבולון סימן-טוב, הוא ככל הידוע היהודי האחרון באפגניסטן.
החיים עצמם (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר התאומים קווין (ג'סטין הארטלי) וקייט  (כריסי מץ) יחד עם אחיהם המאומץ, רנדל (סטרלינג קיי בראון) כשחייהם מפגישים אותם זה עם זה. קייט וקווין היו במקור חלק מהריון שלישייה, ונהרו בשירותים של בר לילי בעת שידור הסופרבול של שנת 1980, שיצא בתאריך ה-2 בינואר; עם זאת, אחיהם הביולוגי מת בלידה. הוריהם, ג'ק (מיילו ונטימיליה) ורבקה (מנדי מור), שבכוונתם היה להביא הביתה שלושה תינוקות, החליטו לאמץ ילד נוסף (רנדל) שנולד באותו היום, והובא לאותו בית החולים לאחר שאביו הביולוגי ויליאם (רון קפאס) נטש אותו בתחנת כיבוי אש.
הפרקים עוברים דרך סיפור העבר וההווה של הדמויות. פרקי פלאשבק מתקיימים בפיטסבורג, בעוד פרקי הזמן הנוכחי מפוצלים בין לוס אנג'לס, ניו ג'רזי וניו יורק.
קונסטאנטין קאראדז'ה

קורות החיים

קאראדז'ה נולד בשנת 1889 לאב יווני ואם שוודית בהאג, במהלך כהונתו של אביו כשגריר האימפריה העות'מאנית בהולנד. הוא היה בנם של הנסיך ז'אן קאראדז'ה פאשה (1835-1894), ושל מארי לואיז סמית' משוודיה, הידועה גם בשם הנסיכה מרי קאראדז'ה (1868-1943).
קאראדז'ה למד משפטים באוניברסיטת פרמלינגהם ובלונדון. הוא ידע לדבר בשפות: אנגלית, שוודית, רומנית, גרמנית, צרפתית, דנית ונורווגית, כמו גם לטינית ויוונית.
בשנת 1916 נישא לדודניתו, הנסיכה מרסלה (Princess Marcela Elena Caradja), ובני הזוג החליטו להתיישב ברומניה.
קאראדז'ה התאזרח ברומניה, והצטרף לשירות הדיפלומטי הרומני ב-1920. הוא ייצג את רומניה במשימות שונות, בין היתר כיהן כקונסול בבודפשט (1921-1922), כקונסול כללי בסטוקהולם (1928-1930) וכשליח לברלין (1932-1941). עם התמחות נוספת בכלכלה, הוא עבד גם כעו"ד במשרד האוצר הרומני, והשתתף בשנת-1927 כראש המשלחת הרומנית בוועידה הכלכלית הבינלאומית בז'נבה. בין היתר, הוא חיבר מדריך דיפלומטי וקונסולרי.
כיון שקאראדז'ה היה ביבליופיל ואספן נלהב, הוא הקים את אחד האוספים החשובים ביותר של ספרים ישנים ונדירים בדרום-מזרח אירופה, שבימינו נמצאים בספרייה הלאומית ובאקדמיה הרומנית בבוקרשט. בזמן ששימש קונסול כללי בברלין ובמקביל לפעולותיו הדיפלומטיות, המשיך קאראדז'ה את מחקרו בעניין האינקונבולה ופרסם יצירות חשובות על ההיסטוריה העתיקה של רומניה.
בעקבות פעילותו המרשימה של קאראדז'ה כביבליוגרף וכחוקר, הוא התקבל כחבר כבוד באקדמיה הרומנית ב-3 ביוני 1946. מכתב המלצתו נחתם בין היתר על ידי שמונה עשר אקדמאים רומנים נכבדים באותה התקופה. כעבור שנתיים, הוא גורש מן האקדמיה על ידי המשטר הקומוניסטי, אך לאחר המהפכה הרומנית של 1989, הוחזרו כתביו של קאראדז'ה אל חיק האקדמיה.

הכרה והנצחה

ב-15 בספטמבר 2005 קיבל קונסטאנטין קאראדז'ה את אות "חסיד אומות העולם" מ"יד ושם" שבירושלים. את האות, קיבל בטקס בשגרירות ישראל בברלין ובנוכחות שגריר רומניה. מאמציו הדיפלומטיים הוצגו בפירוט רב על סמך מכתבים, תזכירים, ודיווחים ששלח לממונים עליו. באמצעים אלו, הציל קאראדז'ה כ-52,000 גברים, נשים וילדים יהודים, מגירוש ומהשמדה מחלקים של אירופה שנשלטו בידי הנאצים, בעיקר מגרמניה, מצרפת, מהונגריה, מיוון ומאיטליה.
אבי נניקשווילי

ביוגרפיה

נניקשווילי החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי קריית מוצקין והתקדם בקבוצה הנוער. שני אחיו, מוטי ואילן, הם שחקני עבר. אחיו אילן שיתף עמו פעולה בליגת העל כשחקן ובליגה הארצית כשחקן תחת אימונו.
בתיכון בנוסף למשחק בקבוצת הנוער של קריית אתא שיחק נניקשוולי גם תחת תיכון אורט ביאליק והוליך את הקבוצה לגמר הליגה לתיכונים בעונת 2000/01 בה הפסידה הקבוצה בגמר לקבוצת ליאו בק מחיפה.
ב-2000 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של אליצור קריית אתא בליגת העל בגיל 17 במשחקו השני בעונה זו קלע נניקשוולי את סל הניצחון מול מכבי תל אביב.
ב-2002 זומן לסגל נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל ושיחק עמה באליפות אירופה באותה שנה.
ב-2005 עבר לשחק בקבוצת הפועל עפולה (כדורסל) מליגה לאומית. ובאותה שנה חזר לקריית אתא ושוב עבר לעפולה.
ב-2006 שב לשחק בקבוצת אליצור קריית אתא מליגת העל.
ב-2009 עבר לשחק במדי הפועל נצרת עילית (כדורסל).
ב-2010 שב לשחק בליגת העל ועבר לקבוצת הפועל עפולה (כדורסל). באותה השנה חזר פעם נוספת לקריית אתא.
ב-2014 עבר לשחק במכבי כרמיאל (כדורסל).
ב-2015 מונה למאמן מכבי כרמיאל (כדורסל) אך המשיך לשחק במדי הקבוצה כמאמן-שחקן.
ב-2017 מונה למאמן הפועל עכו מהליגה הארצית.
נניקשווילי נחשב לקלע מצטיין ובעל יכולת פיזיות, נניקשווילי נחשב גם לשחקן בעל יכולת סחיטת עבירות בעזרת גופו המסיבי המונע חטיפות.
אלטדורף

היסטוריה

אלטדורף זכתה לפרסום הודות לאירוע ההיסטורי מהמאה ה-14, שעל פי המסורת אירע בה. באירוע זה בשנת 1307, בעקבות עונש שקיבל מהשלטון האוסטרי הכובש, ירה הגיבור האגדי וילהלם טל בתפוח שהונח על ראש בנו. האתר בו התרחש אירוע זה, היה השוק המסחרי העירוני ומאז שנת 1895 מוצב, למרגלות המגדל העתיק שבמקום, פסל ברונזה המנציח את המעשה.
בשנת 1899 הוקם באזור תיאטרון, במטרה להציג את מחזהו המפורסם של פרידריך שילר "וילהלם טל". באותה שנה נחנכה דרך הכירכרות אשר קישרה בין אלטדורף לבין מספר יישובים מרכזיים בסביבה.
סופר סטרייקה

עלילה

סופר סטרייקה היא קבוצה בליגת העל המתחרה במשחקים רבים מול קבוצות אחרות. בכל משחק כל קבוצה עושה מזימות כדי לנצח במשחק. הסדרה מתעסקת בעיקר בשייקס, החלוץ הטוב ביותר בליגה ובקבוצה. אמנם שייקס השחקן הכי צעיר בקבוצה, אבל הוא שחקן מעולה בעל חזון גדול להיות השחקן הטוב ביותר בכדורגל. בשביל להגיע לחזון זה, שייקס צריך עזרה רבה. למזלו הוא מוקף בחברים מהקבוצה, כגון אל מטדור, קלאוס, ראסטה, קול ג'ו, טוויסטינג טייגר, נורת' שואו, בלוק וביג בו.
חטיבה 330

היסטוריה

החטיבה הוקמה בשנת 1982 כחטיבת המילואים של אוגדה 252, במקום חטיבה 576 שהועברה לאוגדה 720. במהלך מלחמת לבנון הראשונה הייתה החטיבה עדיין בשלבי הקמה, אולם באוקטובר 1982 היא נשלחה לפעילות בלבנון.
בשנת 1985 פורקה חטיבה 14 במסגרת צמצום מערך השריון. בשנת 1990 הוקמה חטיבה 14 מחדש כחטיבת מילואים של טנקי פטון על ידי שינוי השם של חטיבה 330.
בשנת 2004 נסגרה החטיבה, אולם הוקמה מחדש על ידי שינוי השם של חטיבה 896.
דקס

לילה דקס

לילה היא הפונדקאית הראשונה של השיתופן דקס. לילה, חברותית ונעימת-מזג, היא האישה הראשונה שנבחרה לכהן בגוף המחוקק של הטריל. היא אימצה לעצמה את המנהג של להצמיד את ידיה מאחורי גבה, על מנת לרסן את תנועות היד המוגזמות שהיו לה, בזמן שנאמה בפומבי (מנהג אשר אותו ירשה ממנה ג'דזיה).

טובין דקס

הפונדקאי השני של דקס הוא טובין, מהנדס ומתמטיקאי בעל שם בהיסטוריה של טריל, שהצליח למצוא פתרון מקורי למשפט האחרון של פרמה. טובין הוא פחדן, ביישן, החש בעיקר מבוכה באירועים חברתיים (אפילו מצוין כי בקושי היו לו חיי מין). הוא נטול דמיון, מאוד עצבני, מעולם לא השתכר, נוהג לכסוס את ציפורניו ולהתנצל שוב ושוב, גם בלי שום סיבה אמיתית.

אמוני דקס

אמוני, הפונדקאית השלישית של דקס, היא מתעמלת אולימפית, מאומנת היטב וגמישה, המסוגלת לבצע תעלולי אקרובטיקה. בטרם אוחדה עם שיתופן, היא חששה כי האיחוד יפגע בריכוז ובקואורדינציה הגופנית שלה, אך בפועל - קרה בדיוק ההפך. כאשר שימשה כשופטת בתחרות אתלטיקה קלה באוניברסיטת מיסיסיפי, היא פגשה את לאונרד מק'קוי הצעיר. אמוני לחצה את ידו, והייתה לה תחושה כי הוא יהפוך לרופא, באומרה: "היו לו ידיים של מנתח".

אודריד דקס

אודריד היא הפונדקאית הרביעית של השיתופן דקס. במהלך חייה היא התקדמה ושימשה כראש הוועדה לסימביוזת הטריל, וילדה לפחות שני ילדים: נימה וגרן. היא נשית, חמה ואימהית. לדבריה, בחירתה לראש הוועדה והולדת בנה הראשון היו הימים המאושרים ביותר בחייה.

טוריאס דקס

טוריאס הוא הפונדקאי הראשון של דקס אשר משרת בצי הכוכבים. הוא טייס ניסוי של מעבורות חלל. בעודו מטיס מעבורת חדשה של צי הכוכבים - המעבורת חוותה כשל קריטי במערכות, שהחלו לקרוס בזו אחר זו, דבר שהוביל לתאונה שעליה שילם טוריאס בחייו. לאחר מותו, מסמכים רשמיים בטריל מעידים כי השיתופן דקס התקיים בקיפאון במשך שישה חודשים, ולאחר מכן הושתל אל תוך גופו של קורזון. אולם, בסופו של דבר מתגלה כי מסמכים אלו הם רק כיסוי של ממשלת טריל, על כך שהשיתופן דקס עבר לפונקאי ג'וראן - רוצח פסיכופת.
אלמנתו של טוריאס, נילאני קאהן, מופיעה בפרק העונה הרביעית "Rejoined", עם אותו השיתופן, אך בצורת פונדקאית חדשה: לנארה קאהן. אהבתם של טוריאס ונילאני עומדת למבחן, כאשר ג'דזיה ולנארה נאלצות לעבוד יחדיו, נוכח קיומו של טאבו בחברה הטרילית, האוסר לחדש מערכות יחסים של טריל מקושר, עם מכריהם של פונדקאים קודמים. העונש על כך הוא גלות תמידית מכוכב הבית של הטריל.

וראד דקס

וראד (השחקן ג'ון גלובר), הוא טריל לא מקושר, אשר גונב את השיתופן דקס מג'דזיה, למשך מספר שעות. וראד היה מועמד לאיחוד, אך מועמדותו נפסלה. הוא מכריח את ד"ר באשיר לנתח את ג'דזיה, להסיר מגופה את השיתופן ולהשתיל אותו בתוך גופו, אף כי ידוע כי ניתוק שיתופן מפונדקאי, לאחר שהוטמע בתוכו, יוביל בהכרח למותו של הפונדקאי. מאוחר יותר, דקס מוצא מגופו של וראד, בטרם הטמעתו הסופית, והוא מוחזר אל תוך גופה של ג'דזיה. 
בזמן שדקס מחוץ מגופה, ג'דזיה מעירה עד כמה בודדה וחסרת ביטחון היא מרגישה. וראד דקס לעומתה, נראה באותו זמן בעל מוטיבציה גבוהה להמשיך ולהוציא לפועל את תוכניתו הבלתי-מוסרית של וראד, למרות תחושה מתמשכת של ידידות שהוא חש כלפי בנג'מין סיסקו וייתר אנשי הצוות.

ידרין דקס

ידרין דקס (השחקן גארי פרנק) הוא פונדקאי של דקס בציר זמן חלופי, כנוצר כתוצאה ממסע בזמן של הדיפאיינט כ-200 שנה אל העבר. ידרין הוא הנין-רבא של וורף ושל ג'דזיה דקס. קיומו נמחק מן המציאות כאשר הדיפאיינט מצליחה למנוע את התאונה, שגרמה לה לחזור מלכתחילה לעבר, ובכך כל ציר הזמן החלופי הזה - נמנע.
מפרץ קופאנו

מפרץ קופאנו (באנגלית: Copano Bay) הוא מפרץ הממוקם במדינת טקסס שבארצות הברית. המפרץ ממוקם מערבית לעיר רוקפורט, בין מחוז רפוג'יו למחוז ארקנסו. אורכו של המפרץ כ-19 ק"מ ורוחבו כ-10 ק"מ. המפרץ נשפך למפרץ אראנסאס.
מדרומו של המפרץ נמצא מפרץ פורט, מצפונו מפרץ מישון, וממזרחו מפרץ אראנסאס. על שפת המפרץ ובמימי המפרץ הותקנו אסדות להפקת נפט.

היסטוריה

המפרץ התגלה בשנת 1766 על ידי דייגו אורטיז פארייה (Diego Ortiz Parrilla), אשר קרא למפרץ בשם "סנטו דומינגו" (Santo Domingo). בשנת 1785 הוקמה בסמוך נמל שנקרא נמל קופאנו על שם שבט אינדיאני ששכן בסמוך, ומאז נקרא המפרץ בשמו הנוכחי.
המפרץ הרדוד (עומקו פחות מ-2 מטרים) משמש אתר נופש לדיג ואתר לציד ברווזים.
מרבית תושבי המפרץ מתגוררים בצידו המזרחי של המפרץ.

אזכורים תרבותיים

המפרץ אוזכר בשיר "אני אוהב את טקסס" של זמר הקאנטרי פט גרין, ובשירה של להקת הקאנטרי תזמורת רנדי רוג'רס - "מפרץ קופאנו".
רות פפאו

קורות חיים

רות פפאו נולדה בשנת 1929 בלייפציג, גרמניה, להורים נוצרים לותרניים. לאחר הכיבוש הרוסי של מזרח גרמניה בעקבות מלחמת העולם השנייה, עברה עם משפחתה, שכללה עוד ארבע אחיות ואח אחד, למערב גרמניה.
היא למדה רפואה באוניברסיטת מיינץ, שם פגשה פליטה ממחנה ריכוז שהטיפה לאהבה ומחילה, ואף הייתה מעורבת בהרפתקה רומנטית עם סטודנט. היא גם החלה להתעניין שם בלימודי הפילוסופיה והספרות הקלאסיים. עם השלמת הבחינות המעשיות ברפואה עברה למרבורג להמשך לימודיה. בשנת 1951 הושבעה לכנסייה האוונגליסטית הפרוטסטנטית, אך בשנת 1953 המירה את דתה לקתולית, נסעה לפריז והצטרפה למסדר בנות הלב של מריה.

החיים בפקיסטן

המסדר שלח אותה לדרום הודו, אך איחור בהגעת הוויזה אליה אילץ אותה להמתין בקראצ'י אשר בפקיסטן. היא החלה להתעסק גם שם וגם באפגניסטן שמעבר לגבול בהצלת חולי צרעת שננטשו על ידי משפחותיהם או נכלאו בחדרם לכל חייהם.
בשנת 1960, כאשר הייתה בת 31, החליטה להקדיש את חייה לתושבי פקיסטן במלחמתם נגד התפרצות מחלת הצרעת. היא נהגה לומר שלא כל אחד יכול למנוע מלחמה, אך רוב האנשים יכולים להקל על סבל גופני ונפשי של אחרים. פפאו החלה להעניק טיפול רפואי בצריף שהיה ממוקם במתחם של חולי צרעת. לאחר מכן, הקימה את המרכז הגדול לחולי צרעת (שממנו התפתחו מאוחר יותר גם הסניפים לחולי שחפת ועיוורון), שהעניק גם טיפולים סוציאליים לחולים ולמשפחותיהם. החולים מרחבי פקיסטן ואף מאפגניסטן החלו לנהור למרפאותיה.
בשנת 1979 מונתה ליועצת המדינה למחלת הצרעת על ידי משרדי הבריאות והרווחה של ממשלת פקיסטסן. פפאו ערכה נסיעות ברחבי פקיסטן והגישה סיוע גם באזורים נידחים במדינה, בהם לא היו כל אמצעים לטיפול במחלה. היא אספה תרומות בפקיסטן עצמה וגם בגרמניה ושיתפה פעולה עם בתי חולים כדי למגר את המחלה. לאות הכרה בשרות החשוב שהעניקה לתושבי המדינה, קיבלה פפאו בשנת 1988 אזרחות בפקיסטן.
תודות למאמציה ופעולותיה של רות פפאו בתחום, קיבלה פקיסטן בשנת 1996 הכרה על ידי ארגון הבריאות העולמי, כאחת המדינות הראשונות באסיה שהדבירו את מחלת הצרעת. 19,398 חולי צרעת היו בפקיסטן בשנת 1980, ותודות לפפאו צנח המספר בשנת 2016 ל-531. ב-9 בספטמבר 1999, חגג הארכיבישוף של קראצ'י במיסה שכללה נוצרים ומוסלמים, את יום הולדתה ה-70 של פפאו.
פפאו נפטרה ב-10 באוגוסט 2017, בגיל 87. נשיא פקיסטן הספיד אותה באומרו שלא ניתן לשכוח את מאמציה של ד"ר פפאו למיגור מחלת הצרעת בפקיסטן. היא עזבה את ארץ מולדתה, והפכה את פקיסטן לביתה כדי לשרת את האנושות. האומה הפקיסטנית מצדיעה לה.
הלוויתה של פפאו שודרה בטלוויזיה, והדגל הפקיסטני הורד לחצי התורן.
שמעון דייטש

הרב שמעון דייטש (תקע"ד? - ט' בשבט תרל"ח) היה מתלמידי החתם סופר בפרשבורג, וממנהיגיה הבולטים ביותר של עליית תלמידי החתם-סופר לארץ-ישראל.
הרב דייטש נולד בעיר רודניץ שבבוהמיה, נחשב לאחד מתלמידיו המובהקים של החתם סופר, ובמו ידיו העתיק ספרים רבים מחידושיו של החתם סופר.
מנעוריו השתוקק לעלות לארץ ישראל, ובשנת תר"ב הגשים את חזונו ועלה לארץ, שם נשא אשה מבנות העדה הספרדית, אך הנישואין לא עלו יפה והם התגרשו, והוא נישא שוב ליענטא רייכל בת ר' יחזקאל מפרשבורג (אמה, חיה, הייתה בתו של ר' אליעזר קרא מסומפולנה, ובעלה השני היה רבי נחום משאדיק).
בארץ, נודע בשם "רבי שמעון מפרשבורג", הוא התפאר בכך שמעולם לא יצא מארץ ישראל מיום שעלה אליה.
היה ממייסדי כולל שומרי החומות, שבראשו עמד שנים לאחר מכן חתנו הרב משה נחום ולנשטיין. נפטר בשנת תרל"ח, והותיר אחריו את הקונטרס "דרש לציון על ענייני ירושלים". בשנת תשס"ה יצא לאור הספר על מסכת ברכות "ברכות מציון - אמרי שפר", על פי כתב יד שהשאיר.
הלן דוויט

ביוגרפיה

דוויט נולדה להורים שעבדו בשירות הדיפלומטי של ארצות הברית, ולכן גדלה בעיקר באמריקה הלטינית (מקסיקו, ברזיל, קולומביה, ואקוודור). לאחר שהות קצרה במכללת סמית', למדה דוויט לימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד, והשלימה שם תואר ראשון ולאחריו תואר דוקטור בלימודים קלאסיים.
לדבריה, דוויט התאכזבה מאוקספורד, ולאחר שהשלימה את לימודי הדוקטור חדלה מלעסוק בלימודים קלאסיים, כדי להתרכז בכתיבה. היא נאלצה לעסוק בעבודות מזדמנות, בהן מזכירוּת, עבודה במכבסה, וזבנוּת בדאנקן דונאטס, כדי לפרנס את עצמה בזמן שעבדה על כתבי יד שונים. היא מספרת שכתב היד שהצליחה לפרסם לימים תחת השם "הסמוראי האחרון" היה כתב היד ה-50 במספר שחיברה.
באוקספורד פגשה חוקר לימודים קלאסיים בשם דייוויד, ונישאה לו. מקץ כמה שנים התגרשו.
דוויט מוצאת את תהליך ההוצאה לאור מתסכל במיוחד. בראיונות שונים, וכן בבלוג שלה, היא מספרת על תסכול יוצא דופן מהקושי לתקשר עם מוציאים לאור ועל התכתבויות ארוכות וסיזיפיות על פרטים שונים ביצירתה. דוויט ניסתה להתאבד בגיל 19 בשל תסכול מוקדם מניסיון לפרסם משהו שכתבה. בהמשך חייה ניסתה להתאבד מספר פעמים נוספות.
בשנת 2007 עקרה לברלין כדי להתרכז בכתיבה.

יצירתה

דוויט ידועה בעיקר בשל רומן הביכורים שלה, The Last Samurai ("הסמוראי האחרון"), שפורסם באנגלית בשנת 2000. (אין כל קשר לסרט בעל השם הזהה הסמוראי האחרון. הספר תורגם אך טרם יצא לאור בעברית.) הרומן עוסק בבלשנית אינטלקטואלית שמגדלת ילד כאם חד-הורית, ומתרכז בהתפתחותו האינטלקטואלית של הילד, בסקרנותו הרבה, בחינוכו (בין היתר באמצעות צפייה חוזרת ונשנית בסרט שבעת הסמוראים של אקירה קורוסאווה), בחיפושו אחר אב טוב מזה שזימן לו הגורל, ובקשיים הכרוכים בקיום חיי רוח פעילים וסקרניים, לנוכח מצוקות פרנסה ועוינות אנטי-אינטלקטואלית מצד החברה.
בשנת 2012 פרסמה רומן שני, Lightning Rods. הרומן הוא סאטירה "בסגנון המפיקים של מל ברוקס" על תרבות העבודה האמריקאית ועל הטרדה מינית. כתב היד הושלם בשנת 1999, אך דוויט התקשתה למצוא לו מוציא לאור במשך למעלה מעשור.
דוויט ממשיכה לפרסם נתחים מכתבי יד שלה בכתבי עת שונים, וכמו כן פרסמה בשנת 2014 סיפור קצר בשם "Climbers" אשר עוסק באידיאלים האמנותיים לעומת המציאות המסחרית של חיי הסופר. הסיפור פורסם בכתב העת הארפר'ס מגזין.
אנתוני אוליפנט

סר אנתוני אוליפנט (באנגלית: Anthony Oliphant‏; 17 בנובמבר 1793–1859), היה עורך דין, שופט מטעם ממשלת בריטניה ונשיא בית המשפט העליון בציילון.
אנתוני אוליפנט נולד בסקוטלנד לאבנעזר אוליפנט ולמרי סטירלינג, השלישי משישה אחים. משפחתו היגרה לקייפטאון ושם אוליפנט למד משפטים והיה לעורך דין מצליח ואמיד. אחיו הבכור, לורנס אוליפנט (1791-1862) היה חבר פרלמנט. אח נוסף ג'יימס אוליפנט (1796-1881) היה יו"ר בחברת הודו המזרחית הבריטית בין השנים 1844 ועד 1857.
אוליפנט התחתן עם מריה קמפבל, בתו של קולונל רונלד קמפבל שהיה לקוחו. כעבור שנה נולד בנם היחיד לורנס אוליפנט.
טניה פטקין

ביוגרפיה

פטקין נולדה וגדלה בטטרסק, רוסיה, בתם של ישראל דב ונחמה פטקין ואחותם של בן-ציון פטקין, גלה (פטקין) רוזנפלד, מוניה (משה) פטקין ואליעזר פטקין. לאחר כמה שנים עברה עם משפחה למוסקבה. בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל עם אחותה הבכורה, גלה, שהייתה בת 17. הן התגוררו בנס ציונה ושם היא התאמנה באתלטיקה.
בשנת 1931 קבעה פטקין בקפיצה לרוחק שיא ארץ ישראל חדש של 4.67 מטר.
במכביה הראשונה שנערכה בסוף מרץ 1932 זכתה פטקין, בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקרב 3 (ריצת 100 מטר, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל) אחרי סיביל קוף מארצות הברית ומדליית ארד, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.0 מטר, אחרי סיביל קוף (4.35 מטר) ומרילה פרייוולד מפולין (4.32 מטר) ולפני אנדה מצנדורף מפולין (3.88 מטר), עדה יהודאית מארץ ישראל וגוטה ברלינר מפולין.
חודשיים לאחר מכן, בתחרויות אתלטיקה שנערכו בחיפה בחג השבועות זכתה פטקין במקום הראשון בשלוש תחרויות: בריצת ל-100 מטר, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4:05 מטר ובזריקת דיסקוס (19.00 מטר).
פטקין נישאה לחיים (יורקובסקי) החרמוני. לזוג נולדו שלושה ילדים, אורה (החרמוני) קופליס, רותי (החרמוני) פלמינגר ועמירם החרמוני.
נפטרה ב-29 בנובמבר 1981.
נילי ארד

ביוגרפיה

נולדה ליוכבד ויהושע ימניק וגדלה בקריית ים.
בשנת 1976 סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1977 הוסמכה כעורכת דין ועבדה בשוק הפרטי. כעבור שנים אחדות הצטרפה לפרקליטות המדינה, שם שימשה כמנהלת מחלקת הבג"צים במשך שמונה שנים, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, ובהמשך מונתה למשנה לפרקליטת המדינה בתחום החוקתי-מינהלי. בשנת 1996 מונתה על ידי שר המשפטים, יעקב נאמן, למנכ"לית משרד המשפטים. בתקופת כהונתה הוקמו הסניגוריה הציבורית, המרכז הארצי לגישור והמכון להשתלמות פרקליטים.
בשנת 2000 מונתה לשופטת בבית הדין הארצי לעבודה. באוקטובר 2009 מונתה למשנה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה, סטיב אדלר, ובנובמבר 2010 החליפה אותו כנשיאת בית הדין, הרביעית במספר מאז הקמתו בשנת 1969. ארד נבחרה בספטמבר 2010 על ידי הוועדה לבחירת שופטים להיות מחליפתו של אדלר כנשיאת בית הדין הארצי לעבודה בניגוד לשיטת הסניוריטי, שכן השופטים עמירם רבינוביץ ויגאל פליטמן היו בעלי ותק גדול יותר בבית הדין הארצי לעבודה. 
נושאים מרכזיים שהובאו לטיפולה כשופטת וכנשיאת בית הדין הארצי לעבודה הם: שביתת הרופאים, ובהמשכה התפטרות המתמחים. בית הדין תמך בקיום משא ומתן בין הצדדים, ופעמיים פסל את התפטרותם של מאות רופאים מתמחים, בנימוק שהתפטרות זו היא צעד ארגוני בלתי חוקי; פסיקה בנושא מיצוי זכויות במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי; פסיקה תקדימית בנושא התארגנות ראשונית - פס"ד פלאפון; פסיקה תקדימית בנושא עיון המעסיק בתכתובת מייל של העובד - פסק דין טלי איסקוב.
בדצמבר 2013, בהגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. 
בצעירותה למדה בקורס שירה שהנחו יהודה עמיחי ומנחם בן. בשנת 2016 יצא לאור ספר שיריה "על גב הנמר", ובו שירים שכתבה לאחר פרישתה מכס השיפוט. בינואר 2018 יצא ספר שיריה השני "סוסי פרא".
בחודש מאי 2017 התמנתה לתפקיד יושבת ראש עמותת שקיפות בינ"ל ישראל.
הקניון הגדול של ילוסטון

הקניון הגדול של ילוסטון (באנגלית: Grand Canyon of the Yellowstone) הוא הקניון של נהר ילוסטון הנמצא בפארק הלאומי ילוסטון בארצות הברית. עומקו המרבי של הקניון הוא 275 מטרים, ורוחבו המרבי הוא 800 מטרים. אין לבלבל את הקניון הזה עם הגרנד קניון הנמצא במדינת אריזונה.
המאפיינים הגאולוגיים של הקניון אינם ברורים לחלוטין, אך מוסכם כי הקניון הוא אתר בליה ולא תוצאה של פעילות קרחונית. לאחר ההתפרצות של קלדרת ילוסטון לפני כ-600,000 שנים, האזור התכסה בלבה. באזור נוצרו העתקים גם לפני ההתפרצות כתוצאה מפעילות הקלדרה. האתר שבו נמצא הקניון הנוכחי, כמו גם הקניונים הקודמים, נוצר ככל הנראה כתוצאה מהתרוממות הקרקע והיווצרות הבקיעים שנלוותה לכך, מה שגרם להגברת קצב הבליה. כמו כן, האזור היה מכוסה על ידי קרחונים שנוצרו במהלך מספר עידני קרח. ההשערה היא כי בעבר הקניון היה מלא בשכבות קרחוניות, אך במהלך היעלמותן הן לא הותירו אחריהן כל עדות.
הקניון שמתחת למפלי ילוסטון התחתונים היה בעבר האתר של אגן גייזר שנוצר מזרמי לבה ריוליטיים, העתקים נרחבים, והחום שהצטבר מתחת לפני הקרקע. לא ידוע בוודאות מתי נוצר אגן הגייזר, אך מניחים כי הוא היה קיים בתקופת פעילות הקרחונים האחרונה. הפעולה התרמית והכימיות של אגן הגייזר שינתה את הסלע הריוליטי מבחינה הידרו-תרמית, הופכה אותו ליותר רך ורגיש לבליה. בקניון נותרו עדויות לפעילות התרמית הזו בדמות גייזרים ומעיינות חמים שעדיין פעילים.
אזור אגם קליר, המוזן על ידי המעיינות החמים, נמצא דרומית לקניון וייתכן כי גם הוא שריד לפעילות הזאת. לפי קן פירס מסוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית נוצרו סכרי קרח בפתחו של אגם ילוסטון בשלהי עידן הקרח האחרון, לפני 14,000 עד 18,000 שנים. כאשר הסכרים הפשירו השתחררו כמויות מים גדולות שזרמו במורד הזרם, וגרמו לשטפונות ובליה מהירה בקניון של ימינו. ככל הנראה, השטפונות הללו התרחשו יותר מפעם אחת. הקניון הוא עמק דמוי V‏ (V-shaped valley) קלאסי, דבר המרמז על עיצוב על ידי נהר ולא על ידי קרחונים. נהר ילוסטון ממשיך לגרום לבליה של הקניון גם כיום.
גם הצבע של הקניון הוא תוצאה של שינוי הידרו-תרמי. הריוליט שבקניון מכיל מגוון תרכובות ברזל. כאשר אגן הגייזר היה פעיל, ה"בישול" של הסלע גרם לשינוי כימי בתרכובות הללו, כיוון שהחשיפה ליסודות הללו גרמה לשינוי צבע בסלעים שהתחמצנו. צבע הקניון מרמז על נוכחות או על מחסור במים בתרכובות הברזל הייחודיות. רוב האזורים הצהובים בקניון הם תוצאה של עירוב ברזל (ולא גופרית) בסלע, בניגוד למה שמקובל לחשוב.