google/wiki40b huggingface dataset:
פוארטה דל סול

פוארטה דל סול (בספרדית: Puerta del Sol; מילולית: "שער השמש") היא אחת הכיכרות המרכזיות והעמוסות ביותר במדריד, בירת ספרד.
הכיכר היא מרכזה (קילומטר אפס) של מערכת הכבישים בספרד, ובה ממוקם מגדל השעון המפורסם שפעמוניו מסמנים את תחילתה של שנה חדשה (ראו שנים עשר ענבי המזל).

היסטוריה

מקורה של הכיכר היא במיקומו של אחד משערי חומותיה של מדריד במאה ה-15, שהפרידו בין היישוב העתיק לבין הפרברים שהחלו להיבנות מסביב לעיר. שמה של הכיכר נובע מזריחת השמש מכיוונו של השער, שהוקם בצדן המזרחי של החומות.
בין המאות ה-17 וה-19, הפכה הכיכר למקום מפגש מרכזי. שליחים רבים שהגיעו ממדינות זרות וממחוזות אחרים בספרד לבית הדואר, התכנסו בכיכר כדי להתעדכן בחדשות האחרונות. בית הדואר נבנה בשנים 1768-1766. בימי שלטונו של פרנקו שימש בית הדואר כמטה של משרד הפנים וביטחון הפנים.

אתרים חשובים בכיכר

בפוארטה דל סול ממוקמים אתרים רבים המזוהים עם מדריד בספרד ומחוצה לה. בצדה הדרומי של הכיכר ממוקמים בית הדואר, המאכלס כיום את נשיאות קהילת מדריד, ופסל לזכרו של המלך קרלוס השלישי. על המבנה המזרחי בכיכר מותקן שלטו המואר של "טיו פפה" (Tio Pepe), מותג יין שרי מפורסם. בצפון הכיכר ממוקם פסל הדב האוכל מעץ התות - סמלה של העיר מדריד.
בסמוך לבית הדואר ממוקמת לוחית קילומטר האפס, המסמנת את מרכז מערכת הכבישים של ספרד. בשל חשיבותה ומיקומה המרכזי של הכיכר, היא מהווה כר פורה להפגנות ומחאות, בעיקר נגד אלימות ומלחמה.
סימפוניה מס' 1 של בן חיים

סימפוניה מס' 1 של המלחין הישראלי פאול בן חיים היא הסימפוניה הארץ-ישראלית הראשונה ואחת היצירות החשובות בתולדות המוזיקה הקלאסית הישראלית.

רקע

בן חיים התחיל לכתוב את היצירה בסוף אוגוסט 1939 וסיימה בסוף יוני 1940. זוהי התקופה שלאחר עלייתו ארצה ובסיומה, כפי שהוא מציין, ימי נפילת צרפת. מאחורי כתיבת היצירה עומד "...הרצון לכתוב ל׳התזמורת הארצישראלית׳ שלנו חיבור רב-היקף, ברוח עמנו וארצנו... ההשתוללות האיומה של כוחות השאול בוודאי שהטביעה את חותמה על חיבורי (לפחות על פרקו הראשון, ובמידה ידועה גם על האחרון). אף-על-פי-כן, אין חיבור זה אלא מוזיקה טהורה ואבסולוטית...".
מאזן פוקהא

מאזן פוקהא (בערבית: مازن فقهاء; 1979 - 24 במרץ 2017) היה מחבל פלסטיני, בכיר בגדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, שנידון בישראל לתשעה מאסרי עולם, שוחרר בעסקת שליט, ונהרג בעזה בידי מתנקש.
מאזן פוקהא נולד בטובאס שבמזרח השומרון. 
כראש גדודי עז א-דין אל-קסאם בטובאס עסק בתכנון ובהכוונה של פיגועים, שאחדים מהם סוכלו. הוביל גם את פיגוע ההתאבדות בקו 361 בצומת מירון שבו נרצחו 9 נוסעים וכ-50 נפצעו. פוקהא נלכד בטובאס יומיים לאחר הפיגוע, וכעבור עוד יומיים הרס צה"ל את ביתו בטובאס. על חלקו בפיגוע זה נידון פוקהא בשנת 2003 לתשעה מאסרי עולם ועוד חמישים שנות מאסר, אך שוחרר בסוף 2011 במסגרת עסקת שליט. בהתאם לדרישת ישראל לא חזר לטובאס, אלא גורש לרצועת עזה. 
ברצועת עזה המשיך פוקהא לארגן פיגועים של פלסטינים מהשומרון, במסגרת "מטה הגדה" של חמאס.
ב-24 במרץ 2017 נורה למוות בראשו ליד ביתו, בשכונת תל אל-הווא שבדרום עזה. חמאס ייחס את ההתנקשות לישראל, וסגר את מעבר ארז ליציאת פלסטינים מעזה לישראל, ולאחר מכן סגר גם את המרחב הימי ברצועת עזה על מנת למנוע מהמחסלים לברוח מהרצועה. 
במאי 2017 הודיע אסמאעיל הנייה שרוצחו של פוקהא נלכד, ובהמשך לכך פורסם שהרוצח הוא אשרף אבו לילה, פלסטיני ממחנה הפליטים נוסייראת שבעברו היה חבר בזרוע הצבאית של החמאס והודח משם. ב-25 במאי 2017 הוצאו להורג ברצועת עזה אשרף אבו לילה ושני פלסטינים שהואשמו כסייעניו.
מרים נאור

ביוגרפיה

נולדה בירושלים, בתם של בתיה קרקלינסקי ונפתלי לרנר. בשנת 1965 סיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית רחביה. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בקריית גת והשתחררה ב-1967. בשנת 1971 סיימה בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחתה בעריכת דין אצל שופט בית המשפט העליון, משה לנדוי.
נשואה לאריה נאור, שהיה מזכיר הממשלה בתקופתו של מנחם בגין, ולהם שני בנים תאומים. מתגוררת בירושלים.

כעורכת דין

ב-1972 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה במחלקת הבג"צים והתמחתה אצל מנהל המחלקה מישאל חשין. במהלך השנים התקדמה לתפקיד סגן בכיר לפרקליט המדינה. במקביל, שימשה כמורה ומתרגלת בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.

שיפוט

בשנת 1980 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בירושלים. ביום הראשון לכהונתה כשופטת פסלה את עצמה מלדון במשפט של תושבי ימית שהפגינו מול בית ראש הממשלה, לאור האפשרות שבעלה, אריה נאור, יוזמן להעיד במשפט. בשנת 1989 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי. בתפקידה זה הייתה בהרכב השופטים (יחד עם השופטים: יעקב צמח שכיהן כאב בית הדין, ומוסיה ארד) שהרשיע את אריה דרעי בפלילים. בשנות ה-90 ישבה כדן יחיד ב"משפט הבנקאים" בו הרשיעה בנקים ובנקאים מרכזיים במדינה שהיו אחראים ל"ויסות מניות הבנקים" עד שנת 1983. במקביל שימשה כאב בית הדין להגבלים עסקיים, והחל בשנת 2000 שימשה סגן נשיא בית המשפט לעניינים מנהליים.
משנת 2001 כיהנה כשופטת בבית המשפט העליון בפועל עד למינוי הקבע ב-16 ביוני 2003.
באפריל 2012 בחרה בה הוועדה לבחירת שופטים לתפקיד המשנה לנשיא בית המשפט, מינוי שנכנס לתוקף עם פרישתו של המשנה הקודם, השופט אליעזר ריבלין. לפי הנוהג למינוי נשיא בית המשפט העליון (מינוי השופט הוותיק ביותר בבית המשפט העליון לנשיא - שיטת הסניוריטי) נאור החליפה בינואר 2015 את אשר גרוניס כנשיאת בית המשפט העליון, ונשארה בתפקיד זה עד לפרישתה בשנת 2017.
בנובמבר 2016 התפרסם מכתב שכתבה נאור, לנוכח הפרסומים על כוונת שרת המשפטים, איילת שקד, לבטל את התיקון לחוק שקבע כי בחירתו של שופט לבית המשפט העליון דורשת רוב של 7 מתוך 9 בוועדה למינוי שופטים, ובכך לשלול את כוח הווטו של השופטים, להם 3 נציגים בוועדה. נאור כינתה את ההצעה "הצבת אקדח על השולחן".
בסוף אוגוסט 2017, בעקבות פסיקת בג"ץ בעניין הרחקת המסתננים מאפריקה למדינה שלישית החלו הפגנות במוצאי שבת מול ביתה ברחביה. ההפגנות אורגנו על ידי הפעילה החברתית שפי פז מדרום תל אביב ומנו כ-200 מפגינים.
בספטמבר 2017 פסל הרכב תשעה שופטים בראשות נאור את ההסדר לגיוס בני ישיבות המבוסס על התיקונים 19 ו-21 לחוק שירות ביטחון (פרק ג'1: שילוב בוגרי ישיבות ומוסדות חינוך חרדיים לחוק), וקבע שבטלות הפרק תיכנס לתוקף כעבור שנה ממתן פסק הדין (זמן המאפשר לכנסת לחוקק חוק מתוקן). נאור פרשה מכס השיפוט והנשיאות ב-26 באוקטובר 2017, אז מונתה במקומה אסתר חיות.
נאור היא זוכת אות אביר איכות השלטון לשנת 2018 לצד תשעה נוספים.
ביוני 2019 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
תאגריד אל סנהורי

קריירה

אל סנהורי נולדה בדונגולה, שבצפון סודאן. משפחתה התיישבה בבריטניה בשנת 1979. היא השלימה תואר ראשון בסוציולוגיה ואנגלית באוניברסיטת קנט, ותואר שני בלימודי פיתוח בבית הספר ללימודי מזרחנות ואפריקה (SOAS).
העבודה הראשונה שלה הייתה בתור אסיסטנטית בחברת הטלוויזיה Middle East Broadcasting centre ‏(MBC), כשסייעה בבחירת חומרים לתחרות שנערכה לכבוד חג הרמדאן, והמשיכה לעבוד בתחום הטלוויזיה במחקר, הפקה ובחדשות למשך עשר שנים. במסגרת זו, היא יצרה מספר סרטים קצרים על משחקי ילדים מסורתיים של מדינות המפרץ עבור ערוץ דיסני, ומיני-סדרת "לייפסטייל" עבור אל-ג'זירה, בשם "מועייד פי מהג'אר" אשר סקר את חייהם של ערבים מצליחנים בתפוצה הערבית במערב. בתקופה זו, היא התחילה לכתוב ספר, וחוותה חסימת כתיבה, ופנתה לכתיבת תסריט במקום, והרגישה שככה היא מחזירה לעצמה את קולה. בכך פתחה את הקריירה הקולנועית שלה.
סרט הבכורה באורך מלא של אל סנהורי כבמאית, All about Darfur זכה בפרס מטעם האגודה האנתרופולוגית האמריקאית בשנת 2006, ובפרס היו"ר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של זנזיבר (ZIFF), וגם נבחר להקרנה במגוון פסטיבלים בינלאומיים, ביניהם פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים של אמסטרדאם, ופסטיבל הסרטים של אפריקה (AFF), שבו הוקרן גם סרטה משנת 2012, Our Beloved Sudan (סודאנה אל-חביב), אשר סיפר על החלוקה של סודאן ב-2011. All about Darfur היה הסרט הסודאני הראשון אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו. בתור מהגרת, אל סנהורי תמיד התעניינה בסודן, מולדתה, אך היה זה רק כאשר התפתח המשבר של דארפור ב-2005, שמצאה את "קולה". הסרט ביטא את רצונה להבין מה קורה בסודאן, ולספר את הסיפור מנוקדת מבטה הכפולה כסודאנית מדרום סודאן - קבוצת הרוב, וכאישה שחורה החיה בבריטניה ומתמודדת עם גזענות.
סרטה השני, Orphans of Mygoma, הוזמן על ידי אל-ג'זירה עבור הסדרה הדוקומנטרית שלה, "עדות" (Witness) ב-2008. במהלך יצירת הסרט, היא אמצה את בנה, עבדלסמיח. הוא איבד את עיניו לסרטן כתינוק, והיא מצאה אותו בבית היתומים.
התסריט הראשון שכתבה לסרט עלילתי, Khartoum Story, זכה בפרס קרן פורד לפיתוח תסריט בקמפוס הכישרונות של ברלין בשנת 2007.
הסרט התיעודי השלישי שלה, Mother Unknown הוקרן בבכורתו בפסטיבל זנזיבר ב-2009. הסרט עוסק באמהות לא נשואות בח'רטום.
מאז שנת 2010, הרחיבה אל סנהורי את תחום עיסוקה, והיא פועלת כ"אנתרופולוגית ויזואלית". בין היתר, היא הקימה וניהלה את תוכנית הריפוי התרבותי, קהילה אשר ממומנת על ידי הקהילה האירופאית, אשר עורכת תוכניות וידאו פדגוגיות, אשר מטרתן לייצר דיאלוג פנים-סודאני לגבי האופנים שבהם ניתן להפוך תרבות מכוח של מחלוקת בחברה לכוח מלכד, ולהבנה רבה יותר. היא מתמקדת בחקירה אמנותית לתוך קונפליקט, אמת, ותהליכי פיוס, תקשורת, מינהל, ונושאי מגדר בתרבויות מוסלמיות. בין השנים 2010 ל-2013, היא יזמה וניהלה את פסטיבל הסרטים של ריפוי תרבותי.
לדבריה של אל סנהורי, בתור יוצרת קולנוע ערביה-אפריקאית, יש לה מחויבות "לייצר סרטים אשר מעוררים מעורבות רפלקסיבית עם האתגרים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים אשר עומדים בפנינו".
Projects in progress include a debut narrative feature screenplay ‘Khartoum Story’ awarded an IIE (Ford Foundation) travel grant and selected for script development at the Berlin Talent Campus 2007. Two further media/ film projects underway in Sudan targeting youth and women will explore the use of video and theatre as research and community participatory tools for development.
פאזל בובל (סדרת משחקים)

פאזל בובל (ביפנית: パズル, במערב משווק בעיקר בשם Bust-a-Move), היא סדרת משחקי וידאו שפותחה על ידי חברת טאיטו היפנית. המשחק הראשון בסדרה יצא לשווקים בשנת 1994 למכונות הארקייד.
במהלך המשחק, על השחקן לכוון ולירות בועות בצבעים שונים לעבר חלקו העליון של המסך. כאשר לפחות שלוש בועות באותו הצבע סמוכות זו, הן נעלמות, והבועות שנערמו מעליהן נופלות מעלה "קומה" אחת. המטרה היא למנוע מצבירת בועות רבות מדי בחלק התחתון של המסך. מעת לעת, מתווספת בחלק העליון של המסך שורת בועות. כמו כן, לשחקן יש זמן מוגבל לירות את הבועות שברשותו.
במשחק משולבים דמויותיהם של דרקונים ירוקים וכחולים ממשחק הפלטמפורה הפופולרי "באבל בובל".

סדרת המשחקים

סדרת משחקי פאזל בובל מורכבת מחמישה משחקים עיקריים שיצאו לאורך השנים לקונסולות המשחק השונות.
בארצות הברית, כל המשחקים בסדרה משווקים תחת השם "Bust-a-Move". באירופה, המשחק הראשון בסדרה שווק תחת השם "פאזל בובל".
החזרה (אופטיקה)

השפעת מאפייני המשטח על האור המוחזר

למאפייני המשטח עליו נקרין יש השפעה רבה על אופן החזרת קרן האור. מאפייני המשטח יכולים לקבוע היווצרות של תופעות פיזיקליות נוספות כגון: שבירת אור, בליעת אור וכדומה.
משטח מישורי וחלק יוצר השתקפות של העצמים באמצעות הקרניים המוחזרות, כמו השתקפות ממים שקטים בתמונה.

חספוס המשטח

רמת החספוס של המשטח המוקרן משפיעה על ההחזרה. משטח מחוספס מחזיר פחות אור ממשטח חלק. לדוגמה, שיש מחוספס יחזיר פחות אור משיש חלק, שעבר ליטוש. הסיבה לכך היא שחלק מהקרניים החוזרות במשטח מחוספס נתקלות בחלקי המשטח ואז נבלעות, או לחלופין כיוון החזרה שלהן משתנה (ולכן אינן חוזרות במרוכז אלא נפוצות לכל עבר).

אטימות המשטח

אטימות המשטח המוקרן תקבע האם תיווצר "שבירה". כאשר המשטח אטום לחלוטין, לדוגמה במראה, תיווצר החזרה מלאה של הקרניים הפוגעות. לעומת זאת, כאשר המשטח שקוף או שקוף למחצה, חלק מהקרניים יעברו את המשטח ותיווצר שבירה.

סוג החומר

סוג החומר שממנו עשוי המשטח יקבע כמה מהקרניים יבלעו במשטח, וכמה מהן יוחזרו ממנו. בליעת אור היא תופעה בה אנרגיית הפוטונים, הם החלקיקים מהם עשויה קרן אור, נבלעים בחומר, ובכך מעלים את כמות האנרגיה בו.
[מומלץ לקרוא על תופעה זו בהרחבה בערך בליעת אור.]

תחומים נוספים

חוקי ההחזרה החלים על קרני אור מאפיינים גם מצבים נוספים בפיזיקה כדוגמת פגיעה של גוף אלסטי במשטח קשיח. מסיבה זו חוק ההחזרה תומך בתפישת האור כחלקיק, שקידם אייזק ניוטון.
ניתן להסיק מחוק ההחזרה, באמצעות שיקולים גאומטריים, שעבור מראה ישרה, מרחק הדמות המשוקפת מהמראה שווה למרחק העצם המשתקף בה. (אם כי השניים בצדדים מנוגדים של המראה. לעומת זאת, ניתן לראות כי מראות פרבוליות יכולות למקד אור, ולכן נעשה בהן שימוש בזרקורים, טלסקופים ועוד.
שירז טל

ביוגרפיה

שירז טל החלה לדגמן בגיל 15 בפריז וזכתה בתואר הפנים של שנות ה-90. היא השתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית של סוכנות "פורד מודלס". במהלך הקריירה שלה כיכבה בקמפיינים בינלאומיים ודיגמנה במסלולים עבור בתי אופנה מובילים. בארץ שימשה כדוגמנית הבית של קרייזי ליין. 
ב-2003 שיחקה בסרט "פגישה עיוורת". ב-2004 הנחתה את תוכנית הנוער "Y בלילה" ששודרה ב-yes, ב-2005 הייתה חלק מצוות השופטים בעונה הראשונה של "הדוגמניות" ב-2006 השתתפה כמתחרה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" והודחה בשלבים המוקדמים של התחרות. ב-2005 פתחה ספא בשם "קסום" בתל אביב, ממנו פרשה ב-2008. ב-2009 הנחתה את תוכנית המציאות "פרויקט מסלול" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמת פשע "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10.
בשנים 2011-2012 הגישה שני פרקים בתוכנית התיירות "חופשה של כוכבים" בערוץ הטיולים.

חיים אישיים

טל הייתה נשואה לאיש העסקים עופר שליו, ונולד להם בן. במרץ 2008 השניים נפרדו והתגרשו בהמשך. ביולי 2015 נולדה לה בת מבן זוגה רוב אנדרס. 
טל מתגוררת בתל אביב.
נכון לסוף 2016, טל בעלת תואר במדעי ההתנהגות. בנוסף, למדה אימון, פרחי באך וארומתרפיה. לאחרונה, היא הקימה עסק בשותפות בתחום הפקות האירועים.
GEDCOM

GEDCOM (ראשי תיבות של GEnealogical Data COMmunication) הוא פרוטוקול להעברת מידע מתוכנה גנאלוגית אחת לאחרת, באמצעות קובץ טקסט.
הפרוטוקול מאגד בתוכו את כל המידע הדרוש מן התוכנה. לכל אירוע יש קוד קבוע. למשל תאריך לידה מסומל ב־BIRT DATE, מקום הלידה BIRT PLAC וכך הלאה. התוכנה יודעת לקרוא את הקודים הללו ולהציב את הערכים במקומות המתאימים ובכך להעביר את כל המידע למבנה הנתונים שלה.
הדרך להעביר עצי משפחה מתוכנה לתוכנה היא יצוא/יבוא של הקובץ. לכל תוכנה ליצירת עץ משפחה יש מבנה נתונים משלה, אך הסטנדרט הוא פורמט GEDCOM. לפיכך יש ליצא את העץ מתוכנה אחת ל־GEDCOM, וליבא אותה לתוכנה בה אתה משתמש כעת.
הבעיה עם הפרוטוקול היא שהוא מאפשר מרחב תמרון גדול בתגיות היצוא. כלומר, כל תוכנה יכולה לשחק עם התגיות הללו כפי רצונה (לדוגמה, האופן שבו הן נכתבות). הדבר כמובן גורם לבעיות ביבוא הנתונים על ידי תוכנה אחרת. יש גם גרסאות שונות לפרוטוקול - הגרסה הרשמית האחרונה היא 5.5. צריך לוודא שהתוכנה שממנה מייצאים והתוכנה אליה מייצאים יודעות לעבוד עם הגרסה הנוכחית של ה־GEDCOM. יש גם אפשרות שמידע המוחזק בתוכנה אחת אינו מוחזק (ולכן גם לא מיובא, או מיובא חלקית) בתוכנה אחרת.
הפדרציה הבינלאומית של המודדים

הפדרציה הבינלאומית של המודדים (באנגלית: The International Federation of Surveyors; מקובל בקיצור FIG, ראשי תיבות בצרפתית: Fèdèration Internationale des Gèometres) הוא ארגון בינלאומי המייצג את האינטרסים של המודדים ברחבי העולם. הארגון הוא פדרציה של ארגוני מודדים ברחבי העולם המכסה את כל קשת התחומים המקצועיים בתוך קהילת המודדים הבינלאומית. הוא מספק פורום בינלאומי לדיון ופיתוח במטרה לקדם אימון מקצועי בסטנדרטים. הפדרציה נוסדה בפריז בשנת 1878 ונודעה בשם: "Fèdèration Internationale des Gèometres" והפך לאחר מכן הוכרז לכדי הפדרציה הבינלאומית של המודדים. זהו ארגון לא ממשלתי המייצג מעל 100 מדינות ברחבי העולם ומטרתו היא להבטיח את תניהם של המודדים ולספק את כל צורכיהם של עובדי מקצוע המדידות. 
בישראל פועלת לשכת המודדים המוסמכים בישראל החברה הרשמית בפדרציה הבינלאומית של המודדים, הפועלת גם בשיתוף פעולה עם המרכז למיפוי ישראל של משרד השיכון ועם משרד הפנים.
דאון היל

דאון היל הוא שמו של סגנון רכיבה על אופניים. בסגנון זה מתחרים ברכיבת שטח במורד תלול. סגנון זה מתאפיין בקפיצות מרובות ובאתגרים טכניים וגופניים לרוכבים. הסגנון הזה, ביחד עם סגנון הפרי רייד, משתייכים לקטגוריית האקסטרים בספורט רכיבת האופנים.
לָרוב המִתלים של אופניים אלו ארוכי מהלך והשלדה כבדה וחזקה עם מקום לצמיגי שטח רחבים. משקל האופניים יכול להגיע ל-22 ק"ג, ולכן אופניים אלו אינם מתאימים לרכיבת שבילים.
אביזרי המגן בהם משתמשים רוכבי דאון היל מבוססים על אלו המיועדים לאופנועים, כולל קסדה מלאה לָפנים, חליפת מגן לגוף ומגיני רגליים. עקב המהירויות הגבוהות בצורת רכיבה זו והקושי הטכני של המסלול, תאונות הן תופעה שכיחה.
דאון היל הוא גם תת-ענף בתחום הסקייטבורד, בעזרת סקייטבורד מיוחד המתאפיין בקרש עבה ורחב יותר, גלגלים וצירים גדולים וגריפ מיוחד שמודבק על הקרש ומונע החלקה במהירויות גבוהות יכולים הרוכבים לרדת במדרונות וכבישים במהירויות גבוהות (50–70 קמ"ש בממוצע), דאון היל בסקייטבורד נחשב לספורט אתגרי ומסוכן ויש לבצע זאת עם מיגון מותאם כולל קסדה מיוחדת (דומה לקסדת אופנוע).
קטינקה דניאל

קטינקה דניאל (בהונגרית: Dániel (née Scipiades) Katinka;‏ 17 בינואר 1913 בבודפשט - 10 בדצמבר 2010 בסנטה ברברה, קליפורניה) הייתה מחנכת מוזיקה אמריקאית ילידת הונגריה, מחלוצות ההוראה בשיטת קודאי.

חייה

קטינקה (סקיפיאדס) דניאל נולדה בבודפשט. בשנת 1932 סיימה את לימודיה בחינוך יסודי במכללת נוטר-דאם למורים בעיר פץ' שבהונגריה והמשיכה ללימודי פסנתר וחינוך מוזיקלי בהאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, עד 1938. בשנת 1944 קיבלה תואר אבסולוטוריום
(מקביל לדוקטורט) באסתטיקה ובפדגוגיה של תולדות האמנות מאוניברסיטת Pázmány Péter בבודפשט. בין 1938 ל-1960 לימדה לפי שיטת קודאי בבתי ספר ציבוריים בהונגריה ואחר היגרה לארצות הברית בעקבות בעלה, הפסנתרן והמנצח ארנו דניאל (מנצח), שהתגורר שם מ-1948. כניסיון ראשון בארצות הברית החלה בשנת 1962 ללמד בשיטת קודאי בגן ילדים במונטצ'יטו שבקליפורניה והמשיכה בסנטה ברברה בשנת 1964. על יסוד עקרונותיו של ינו אדם הוציאה לאור כמה ספרי לימוד (בין 1970 ל-1987) וקלטות וידאו (1973 ו-1989), הכוללות שירי עם אמריקאים ואחרים לצד מוזיקה קלאסית מערבית. דניאל הפיצה את שיטת קודאי באמצעות הרצאות וסדנאות ברחבי ארצות הברית וב-1980 ייסדה את אגודת קודאי בדרום קליפורניה. 
בשנת 2001 ניתן לקטינקה דניאל פרס מפעל חיים מארגון מחנכי קודאי האמריקאים.
יום שישי (שיר)

יום שישי הוא פזמון שכתב יעקב גלעד, הלחין יהודה פוליקר וביצעה להקת בנזין. השיר נבחר כשיר השנה לשנת תשמ"ב (1982) של רשת ג'.

רקע

השיר יצא לאור בשנת 1982 ונכלל באלבום הבכורה של להקת בנזין, עשרים וארבע שעות.
יציאת השיר לאור הביאה ללהקה הכרה ציבורית גדולה, לאחר שלפני כן הצלחתה בציבור הייתה מסויגת.
השיר זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים של רשת ג'. במצעד זה זכתה הלהקה גם בתואר להקת השנה.

תוכן השיר

בבית הראשון של השיר הדובר סוקר את הימים בשבוע. הוא מתייחס לימים ראשון עד רביעי כימים מלאי חוויות שליליות. ביום חמישי חל מהפך. הדובר אינו רואה את היום באופן דומה לימים הקודמים בשבוע, מכיוון שהוא מתחיל לראות באופק את סוף השבוע. הפזמון מתאר את המסיבה המתקיימת בכל יום שישי המערכת עד לשעות הלילה המאוחרות שבין שישי לשבת.
הבית השני מתאר את ההכנות שעורך הדובר לקראת המסיבה השבועית.
בבית השלישי יום שבת כבר חלף. הדובר עומד בפני שבוע חדש, והוא שוב מרגיש תחושות שליליות של לחץ, שגרה ושעמום.
30 שנה לאחר יציאת האלבום התייחס יהודה פוליקר לשיר ואמר: "זה בכלל שיר עצוב ומדכא", ההפך משמח... מה יותר עצוב מבן אדם שמה שיש לו בחיים זה רק את יום שישי וכל השאר זאת שגרה משעממת"?
פיאסקי

תולדות היישוב

פיאסקי נזכרת לראשונה במאה ה-16, ובמאה ה-17 הייתה בבעלות משפחת האצולה הפולנית ספייהה. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, על פי הסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי פיאסקי

בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,615 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-1,200 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך פעילות של בית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בסוף יוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי שוד, השפלה ורצח בקרב יהודיה. לאחר מספר ימים הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם בה, אליו הובאו יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בגטו שררו תנאי רעב וצפיפות קשים, ומעת לעת הוטלו על יושביו תשלומי כופר.
ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה. לאחר סלקציה נרצחו הקשישים והחולים, וכ-1,600 היהודים הנותרים הוצעדו למחנה ריכוז ליד וולקוביסק, ממנו שולחו כעבור מספר ימים למחנה ההשמדה טרבלינקה. יהודים מסתתרים שנתפסו לאחר מכן בשטח הגטו נורו במקום.
טרנטה

טרנטה הוא כינוי סלנג לכלי רכב ישן שיכולותיו המכניות מוגבלות, ולעיתים אף אינו מסוגל לנוע. אין הכוונה לרכבי אספנות שמורים היטב, אלא למכוניות זולות ולרוב גם מוזנחות. 
מקור המילה הוא, ככל הנראה, במילה האוקראינית drantye שמשמעה "סחבה". מילה זו נקלטה ביידיש כ"טרנטה" ושימשה כינוי לחפץ שהתבלה, התיישן והפך חסר ערך. ייתכן ומקור השם הוא בסוג של כרכרה שהייתה בשימוש ברוסיה במאה ה(tarantass)-19
אף שהשימוש הנפוץ כעת הוא בהתייחסות לרכב בלוי ביותר, מקובל להשתמש במילה גם לתיאור מוצר בעל ליקויים רבים שאינו יכול להגשים את ייעודו באופן משביע רצון. בעבר נעשה במילה שימוש גם לתיאור אדם חסר תוחלת, אך שימוש כזה אינו שכיח כיום. 
הביטוי "טרנטה דה-לוקס" (לפעמים נכתב "דלוקס") נועד לתאר טרנטה במצב ירוד במיוחד. אחד משיריה של להקת "איילון" שפעלה בישראל בשנות החמישים של המאה ה-20 נקרא "טרנטה דה-לוקס" והשווה בלעג בין המדינה לבין מכונית מאותה שנת ייצור.
הביטוי "טרנטה, אבל לפניך" ששימש תחילה כסטיקר הומוריסטי שנתלה על הצד האחורי של מכוניות ישנות, קיבל גם הוא משמעות שאולה. כיום משתמשים בו לתיאור של אדם, גוף או מוצר בעל ליקויים רבים שבכל זאת זכה להישגים, או באופן כללי יותר למי שעקף את מתחריו מעמדת נחיתות ברורה.
כאשר הטרנטה מגיעה למצב שבו עלות תחזוקתה גבוהה מדי, נדרש בעליה להחלטה על גורלה. יש הנוטשים אותה ברחוב, כמכונית חונה, (פעולה אסורה על-פי חוק), ושם היא שוהה עד שהרשות המקומית, בנוהל הקבוע לכך, מפנה אותה למגרש גרוטאות. יש המוכרים אותה (או מוסרים אותה) לפירוק, כדי שתשמש כמקור לחלקי חילוף. החל משנת 2010 מדינת ישראל מעודדת בעלי מכוניות שיוצרו לפני עשרים שנים ומעלה להביאן לגריטה; בתמורה משלמת המדינה לבעלים סכום של 3,000 ש"ח. בשנת 2013 הופסקה פעולת העידוד עקב חוסר תקציב.
בארצות הברית פורחת תעשיית יוקרה (בעיקר באזור הוליווד) של הפיכת טרנטות לרכבים בגרסת לוקסוס. 
מתחת למעטה החלוד ותוך שימוש באביזרים מקוריים (בדרך כלל של דגמי אספנות) נבנית מכונית חדישה לחלוטין במחיר מרקיע שחקים. הכוונה היא למשוך את עיני הצופים בעוד שהנהיגה עצמה היא ברמה מהמתקדמות ביותר שיש.
אחד המאמרים הקלאסיים של ג'ורג' אקרלוף, חתן פרס נובל לכלכלה, עוסק בכשל שוק הנובע ממידע אסימטרי, ולוקח כמשל מכוניות טרנטה אמריקאיות (lemons - לימונים בסלנג) שהמוכר יודע מה מצבן והקונה לא.
מיניאטורה

מיניאטורה (בעברית מכונה מזערת) היא ציור קטן, פסלון, תבנית מבנה או אות מקושטת בכתב יד, המהווה דגם מוקטן של המקור, ושומר על הפרופורציות (יחסי הגודל) המקוריים בקנה מידה. מיניאטורות משמשות לרוב לצורך המחשה חזותית כאשר לא ניתן להציג את המקור.
מקור המילה מהמילה הלטינית, minium , שפרושה "עופרת אדומה" או "עופרת שני". הצבע האדום שימש לקישוט אותיות בספרים ובכתבים חשובים ולעיטור האותיות בציורים קטנים. ברבות השנים הורחב השימוש במילה מיניאטורה גם לתיאור תמונות או דיוקנאות קטנים, ולאחר מכן גם לפסלונים ולדגמים נוספים.
דגמים מיניאטוריים משמשים הן להמחשה ולימוד, והן לשעשוע וקישוט. מיניאטורות באדריכלות משמשות להמחשת המבנה. במשחקי תפקידים (כגון מבוכים ודרקונים) ומשחקי מלחמה משמשות המיניאטורות לדמות את הדמויות והכוחות ולהמחיש באופן ויזואלי את מראן ומקומן במפת הקרב. באמנות היפנית נפוץ השימוש במיניאטורות, בפסלונים, בתמונות זעירות ואף בעיצוב עצים ננסיים המוכרים בשם בונסאי.

צעצועים

מיניאטורות נפוצות מאוד בתור צעצועים לילדים. במיניאטורות שמשמשות כצעצועים לילדים בגילאים הצעירים יש פחות הקפדה על הפרטים לעומת יצירת צעצוע עמיד וקל לייצור המוני. צעצועים לגילאים בוגרים יותר ואף כאלה שנועדו לאספנות גם בידי מבוגרים הם מדויקים ואיכותיים יותר, אך יקרים יותר ופחות עמידים. מיניאטורות שמשמשות כצעצועים כוללות כלי רכב כגון מכוניות מרוץ, ציוד מכני הנדסי ורכבת חשמלית, טנקים, בעלי חיים ובמיוחד דינוזאורים, בובות פעולה ("action figure") שמבוססות על גיבורי-על ודגמים להרכבה.

משקאות חריפים

מיניאטורות של משקאות חריפים  הן בקבוקים קטנים של משקאות אלכוהוליים, בדרך כלל בנפח 50 מיליליטר, וכוללות מנה אישית.
מיניאטורות אלה עשויות לשמש כמתנות, דוגמיות, או לקידום מכירות. בסקוטלנד ובצפון מזרח ארצות הברית הן ידועות לעיתים בשם "Nips", ובמקומות אחרים "בקבוקי מטוס". המיניאטורות מצויות לעיתים קרובות במקררי מיני בר בבתי מלון ובמטוסים, וכן נמכרות, לפעמים באריזות מתנה, ומאפשרות להשוות בין טעמי משקאות שונים, או בערכות מתנה עם כוס משקה תואמת.
איסוף מיניאטורות הוא תחביב וישנם מועדונים שונים שזה עיסוקם.

בסרטים

פעמים רבות משתמשים במיניאטורות על מנת לדמות אפקטים מיוחדים בסרטים. לאחר שבונים את המיניאטורות לסרט, מצלמים אותם ולפעמים מפוצצים אותם. את הפיצוץ אפשר להעצים באמצעות אפטר אפקט. אנימציית סטופ מושן נעשית גם כן באמצעות מיניאטורות.
סרטים שנעשו באמצעות מיניאטורות הם: מלחמת הכוכבים, היום השלישי, וולאס וגרומיט, פארק היורה ועוד.

במוזיקה

במוזיקה אמנותית מהתקופה הרומנטית יצירה שאורכה קצר נכללת היום תחת ההגדרה "מיניאטורה". רבות הפעמים שמדובר בפסנתר. אחד האוספים המפורסמים הוא "שירים ללא מילים" של פליקס מנדלסון. דוגמאות נוספות הן פרלודים של שופן ואינטרמצו של ברהמס.