google/wiki40b huggingface dataset:
פשפשוק

פִּשְׁפֵּשׁוּק היא רשת קבוצות פייסבוק הגדולה ביותר בישראל. בקבוצה נמכרים מוצרי יד שנייה לגולשים יכולים לסחור ביניהם, ולמכור מוצרים שונים. הקבוצה המקורית מונה כ-520 אלף חברים, וכל הקבוצות יחד מונות למעלה משניים וחצי מיליון חברים.
הקבוצה נפתחה בשנת 2012 על ידי אהוד פורת, לאחר שניסה למכור חפצים עקב מעבר דירה, והתאכזב מהממשק של אתר יד2. הודות לממשק של פייסבוק, מייצרת פשפשוק תהליך רכישה ומכירה פשוט יותר מאתרי המכירות, וחשיפה לאלפי אנשים. בנוסף, שלבי ההתקשרות בין מוכרים וקונים קלים יחסית, ומתנהלים בהודעות פרטיות ביניהם. בדף העסקי, בניגוד לקבוצות של פשפשוק, מתפרסמים לעיתים גם תכנים פרסומיים, על ידי תיוג עסקה עם הלקוח.
על הקבוצה נמתחה ביקורת בגין מקרים שונים של מכירת בעלי חיים ופגיונות עם צלבי קרס.
איברהים בובאכר קיטה

ביוגרפיה

איברהים בובאכר קיטה נולד ב-29 בינואר 1945 בדרום סודאן הצרפתית. יש לו תואר שני בהיסטוריה. לאחר לימודיו, עבר קיטה כחוקר במכון הלאומי למחקר מדעי. הוא חזר למאלי בשנת 1986. בשנת 1999 מונה קיטה לסגן נשיא האינטרנציונל הסוציאליסטי. הוא התמודד לנשיאות במרץ 2002, אך הפסיד והגיע למקום השלישי עם כ-21% תמיכה. הוא גינה את הבחירות וטען כי זויפו לרעתו. בית המשפט החוקתי לא קיבל את טענותיו. בשנת 2002 נבחר ברוב של 115 מתוך 138 חברי הפרלמנט לתפקיד נשיא האספה הלאומית של מאלי. בשנת 2007 ניסה להתמודד שוב ללא הצלחה לתפקיד הנשיאות.
קיטה ניצח בבירות שנערכו בקיץ 2013 והושבע לתפקידו ב-4 בספטמבר.
השושנה המקועקעת (סרט)

תקציר העלילה

סרפינה דלה רוזה (אנה מניאני) היא תופרת הגרה עם בעלה רוזריו ובתה רוזה (מריסה פאוואן) בשכונת מהגרים איטלקיים מסיציליה. בעלה עובד כנהג משאית המעביר מטעני בננות שמתחתם סחורה אסורה (סמים?). סרפינה מעריצה את בעלה שיש על עור חזהו קעקוע של שושנה (ליתר דיוק - ורד). היא לא יודעת שיש לו מאהבת בהסתר. באחד הלילות הוא פורץ מחסום משטרתי, נורה ונשרף במשאית. סרפינה מבקשת לשרוף את גופתו החרוכה בניגוד לעמדת הכומר, ושמה את כד האפר בחדרה.
סרפינה נכנסת למצב של אבל פתולוגי, מזניחה את עצמה ובגדיה ומתעמתת באופן קבוע עם בתה המתבגרת רוזה. כשרוזה מציגה בפניה את חברה ג'ק האנטר המשרת כמלח בצי היא מכריחה אותו להישבע לפני פסל המדונה שלא חילל את תומתה ורק אז היא מרשה לו לנשק את ידה.
המצב משתנה כאשר נכנסת לביתה לקוחה בשם בייסי (ג'ו ואן פליט) ובלהט הוויכוח שמתפתח ביניהן היא מטיחה בה שלבעלה הייתה מאהבת וכי רבים יודעים מזה. סרפינה ההמומה מתקשה להאמין שבעלה המנוח בגד בה. היא ממהרת לכומר ומבקשת שייגלה לה אם בעלה התוודה בפניו על כך. הכומר מסרב לגלות לה והיא מתנפלת עליו. נשות השכונה מתנפלות עליה וגבר בשם אלוורו (ברט לנקסטר) מחלץ אותה ומביאה לביתה.
אלוורו הוא נהג משאית רווק, הוא מנסה לחזר אחרי סרפינה אבל היא מסרבת מתוך כבוד לבעלה המנוח. הוא מבקש להרשים אותה על ידי קעקוע של שושנה על חזהו אבל סרפינה נרתעת מזה. הוא לוקח אותה למועדון בו נהג בעלה לבלות והיא מתעמתת עם המאהבת שלו. כשהמאהבת חושפת את חזה ומראה שגם לה יש קעקוע של שושנה כאות אהבתה לרוזריו מתנפלת עליה סרפינה ואלוורו מפריד ביניהן.
אלוורו מחזיר אותה הביתה שם היא מנפצת את כד האפר של בעלה. היא קובעת עם אלוורו שיבוא אליה בהסתר בלילה. אלוורו מגיע שיכור ולא מסוגל לעשות דבר אלא לישון. למחרת הוא קם מטושטש, מגיע למיטתה של רוזה שהוא מזהה כסרפינה. לקול צעקותיה של רוזה מגיעה סרפינה ומגרשת אותו.
רוזה מחליטה להתחתן עם ג'ק לפני שיחזור לצי. הם עוזבים את הבית, רק אז מקבלת סרפינה את אלוורו לביתה.
בדיוק כמו הירח

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי יובל דיין עצמה, והופק על ידה ועל ידי גלעד שמואלי. השיר הוא מעין בלדת פופ. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב ואף העניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה יובל דיין לערוץ היוטיוב שלה את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, הפך הסרטון לאחד מן הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-15 מיליון צפיות.
ברברה (אי, אנטארקטיקה)

גילוי האי

האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גראהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.

מקור השם

ריימיל קרא לאי על שמה של ברברה, בתו של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גראהאם.
היהאצ'ירו טוגו

חייו

היהאצ'ירו טוגו נולד בחבל סצומה בעיר קגושימה והשתתף בהגנה על קגושימה נגד תותחני הצי הבריטי בשנת 1864. הוא התגייס לחיל הים האזורי ושימש כקצין תותחנות. לאחר עליית הקיסר מייג'י הצטרף לצי הקיסרי היפני כקצין צעיר. ב-1871 נשלח לבריטניה כסטודנט ימי ולמד במכללה לאימונים ימיים בלונדון. הוא הפליג מסביב לעולם כמלח רגיל על סיפון אנייה בריטית. למד מתמטיקה בקיימברידג', ולאחר מכן פיקח על בניית אניית מלחמה. כשחזר ליפן ב-1878 הוא קודם לדרגת לוטננט, לדרגת לוטננט קומנדר בשנת 1879, לדרגת קומנדר ב-1885, וב-1886 לקפטן. במשך תקופה זו פיקד טוגו על מספר רב של אניות מלחמה, אולם עקב בריאות לקויה הוא כמעט ונאלץ לפרוש. כשהחלה מלחמת סין-יפן הראשונה מונה למפקד הסיירת נאניווה. ספינתו של טוגו האיצה את המלחמה בכך שהטביעה אוניית משא בריטית שהובילה יותר מ-1,000 חיילים סינים לקוריאה. כמו כן הוא השתתף בקרב נהר יאלו שבמהלכו קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הצי הסדיר.
לאחר מכן הוא מילא מספר תפקידים חשובים ביבשה וב-1898 הוא קודם לתפקיד סגן אדמירל. ב-28 בדצמבר 1903, כשישה חודשים לפני פרוץ מלחמת רוסיה-יפן בשעה שכיהן כמפקד הבסיס הימי מאזורו הוא מונה למפקד בפועל של הצי המשולב. לפני המלחמה הוא נחשב למפקד שגרתי, אולם הוא נבחר למעשה לתפקיד בשל כישרונותיו הטקטיים ונטייתו לעקביות במהלך קרב, תכונות שהפגין במהלך מלחמת סין-יפן הראשונה. בתפקידו החדש פיקד טוגו על ההתקפה הראשונה על נמל פורט ארתור והמצור על המפרץ. ביוני 1904 הוא קודם לדרגת אדמירל ובאוגוסט הוא הביס את הכוח הימי של תת-אדמירל וילגלם ויטגפט בקרב הים הצהוב. תשעה חודשים מאוחר יותר הוא הוביל את הצי המאוחד בקרב צושימה כשהוא מנצח ניצחון מוחלט שלמעשה הביא לסיום המלחמה. ניצחון זה הדביק לו את הכינוי "נלסון של המזרח" ומיקם אותו בין האדמירלים הדגולים בהיסטוריה הימית.
לאחר המלחמה בדצמבר 1905, טוגו מונה למפקד כללי של כוח אדם בחיל הים היפני, חבר המועצה הימית ב-1909 וקיבל את דרגת אדמירל הצי בשנת 1913. הוא זכה לתואר קזוקו בשנת 1907 וזכה באות הצטיינות מטעם בריטניה. הוא גם היה חבר במועצת המלחמה העליונה. בשנת 1912 טוגו החליף את גנרל נוגי מארסוקה שהתאבד וקיבל עליו את האחריות להשכלתו של הנסיך הירוהיטו. במהלך שנים אלו הוא נשאר בעל השפעה חזקה וקיבל לפני מותו תואר אצולה גבוה. כגיבור לאומי והיותו בעל תהילה בינלאומית הוא נחשב לאחד המנהיגים הצבאיים היפנים הדגולים בהיסטוריה המודרנית וכנראה הגדול ביותר בתחום הימי.
לאחר מותו הוקם מקדש טוגו בטוקיו להנצחת זכרו.
שלמה זלמן חיים הלברשטם

שלמה זלמן חיים הלברשטם, ידוע כשזח"ה  או כש"ז חיים הלברשטם (1832, קרקוב, פולין - 1900, בּיֶליץ, פולין), היה רב, חוקר ואספן ספרים. ממייסדי וראשי חברת מקיצי נרדמים.

ביוגרפיה

שזח"ה נולד בשנת 1832 בעיר קרקוב. אביו, רבי יצחק הלברשטם, שהיה תלמיד חכם (חיבר ספר חידושים על פרשות השבוע בשם שיח יצחק), לימד אותו תורה.
שזח"ה, שעסק במסחר, הצליח בעסקיו והתעשר. חלק ניכר מכספו השקיע בתחביבו שהיה אספנות ספרים. במשך שנים קנה ספרים נדירים ויקרים, וכן כתבי יד. שזח"ה עשה שימוש בספרים ובכתבי היד שקנה במחקריו, ואף השאיל אותם לחוקרים אחרים, לצורך מחקריהם.
שזח"ה ניהל חליפת מכתבים ענפה עם חוקרים (כגון: שד"ל ורמש"ש) לגבי כתבי היד שהיו בבעלותו, עליהם ביקש לקבל חוות דעת בנוגע לאמינותם ומקוריותם. הוא ההדיר רבים מכתבי היד, בלוויית הערותיו המדעיות.
מאמרי המחקר שלו פורסמו בעיתונות היהודית ובכתבי עת שונים.
שזח"ה נפטר בשנת 1900, ולאחר מותו נמכר אוסף כתבי היד לקולג' ע"ש יהודית מונטפיורי בראמזגייט (Ramsgate), ואילו הספרים המודפסים נמכרו לבית המדרש לרבנים באמריקה ולאוצר הספרים של קהילת וינה.
פלנדריה

היסטוריה

פלנדריה הייתה רוזנות שנוסדה ב-862. גבולותיה עברו שינויים רבים במשך מאות בשנים. בימי הביניים השתרעה רוזנות פלנדריה על חבל צפון פה דה קאלה (כיום בצרפת), הפרובינציות פלנדריה המערבית ופלנדריה המזרחית (כיום בבלגיה), ומחוז זֶלנד (כיום בדרום מערב הולנד). ב-1191 עבר חלקה המערבי לידי פיליפ אוגוסט מלך צרפת וחלקה המזרחי לרוזנות אינו (כיום מחוז אינו בדרום בלגיה). החל במאה ה-12 צמחו בפלנדריה קהילות שדרשו מן השליטים המקומיים מגילות זכויות של ערים חופשיות. ב-1300 מרדו הפלמים בפיליפ הרביעי מלך צרפת ששלח אבירים ואנשי חיל רגלים כדי לדכא את המרד. ב-11 ביולי 1302 נחלו הצרפתים מפלה מידי הפלמים בקרב דורבנות הזהב ליד העיר קורטרייק (כיום בבלגיה), אך ב-1305 הובסו הפלמים ופלנדריה נשארה תחת שלטון צרפת. ב-1384 מת רוזן פלנדריה, לואי דה מאל, ופלנדריה עברה לידיו של פיליפ השני דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואין.
בסוף ימי הביניים התייחס השם "פלנדריה" לשטח גדול בהרבה מהיום, וכלל חלקים נרחבים מצפון צרפת, ולוניה והולנד של ימינו.
בפלנדריה התפתחו ערי מסחר ותעשייה, והיא הפכה למרכז החשוב באירופה לייצור אריגים (מצמר שיובא בעיקר מאנגליה), וליצואנית העיקרית של אריגים לארצות אירופה ולארצות המזרח. כמו כן התפתח בה סחר בינלאומי נרחב בדרכי הים והיבשה. התפתחותה הכלכלית של פלנדריה נחלשה בעקבות "המוות השחור" (1348–1350), שגרם לדילול אוכלוסיית אירופה, ומלחמת מאה השנים בין צרפת לאנגליה (1338–1453).
ב-1477 נהרג שארל הראשון דוכס בורגונדיה בקרב על העיר נאנסי, בירת דוכסות לורן, ונחלותיו בפלנדריה ובכל ארצות השפלה עברו לשלטון חתנו מבית הבסבורג. ב-1556, התפטר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והעביר את נחלותיו בפלנדריה לרשות בנו פליפה השני, מלך ספרד. ב-1581 הכריזו כל ארצות השפלה על עצמאותן, אך הפרובינציות הדרומיות (פלנדריה) נכבשו מחדש על ידי הדוכס מאלבה, שהיה מושל מטעמו של מלך ספרד בארצות השפלה. ב-1668 עברה פלנדריה לשלטון צרפת, אך ב-1713 נפלה תחת שלטון אוסטריה בהתאם להסכם אוטרכט. ב-1815 הפכה לחלק מהולנד, וב-1830 - לחלק מבלגיה.
מוריס פישר

חייו

פישר נולד באנטוורפן שבבלגיה בשנת 1903, בן לסופי לבית לנדי ולז'אן (יונה) פישר, יהלומן בעיסוקו ופעיל ציוני. הוא למד בבלגיה במכללת בריסל ועלה לארץ ישראל בשנת 1930.
בשנת 1933 בנה את ביתו ברחוב מעלה הצופים 19, רמת גן. את הוילה בת שתי הקומות תכנן האדריכל קרל רובין בסגון באוהאוס והיא מוגדרת כיום כמבנה לשימור.
פישר עסק בהתיישבות וחקלאות, ויחד עם דוד יהושע (אוסקר) פישר, ייסד את היישוב כפר יונה, על שם אביו.
בשנת 1940 הצטרף לצבא צרפת החופשית בביירות. בעת שירותו קיבל אותות הצטיינות מממשלת צרפת והיה לקצין לגיון הכבוד הצרפתי.
שימש כמזכיר מדיני של הסוכנות היהודית בפריז בין השנים 1947–1948 ועם קום המדינה מונה כנציג הממשלה הזמנית בבירת צרפת. במאי 1949 הועלה לדרגת שגריר ישראל בצרפת עקב הכרתה בישראל. במאי 1953 פישר עבר לכהן כציר ישראל באנקרה בירת טורקיה, והוא אף השתתף מספר פעמים כחבר משלחת ישראל בעצרת האו"ם בפריז ובניו יורק. בנוסף הוא כיהן כסגן המנהל הכללי במשרד החוץ בירושלים. בשנת 1960 התמנה לשגריר ישראל ברומא.
פישר נישא פעמיים. מרעייתו הראשונה, חיה לבית רייסקין, נולדו לו שני ילדים. אחד מהם הוא אוצר האמנות יונה פישר. מרעייתו השנייה נולדה לו בת.
מוריס פישר נפטר בשנת 1965 בשווייץ, במהלך כהונתו כשגריר, לאחר מחלה קשה. הובא לקבורה בירושלים.
בירושלים ובכפר יונה נקראו רחובות על שמו.
סבטלנה נרבאייבה

ראשית דרכה

נרבאייבה נולדה בטשקנט, בירת אוזבקיסטן הסובייטית, ב-1944. אביה, עבדולחק נרבאייב, היה שחקן בתיאטרון הדרמה הלאומי ע"ש חמזה ניאזי וזכה בתואר האמן המצטיין מטעם הרפובליקה. גם היא פנתה לעסוק בתחום, ונרשמה ללימודים בפקולטה למשחק במכון לתיאטרון ע"ש אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי בעיר הולדתה. היא הייתה בקשר עם סטודנט אחר, חביבוללה פאיזייב, במאי סרטים לעתיד. ב-1961 ילדה את בנם, גָ'חוֹנְגִיר (ג'אניק) פאיזייב, (רו') העוסק אף הוא בקולנוע: בין השאר, הפיק את "אדמירל" וביים את "גמביט טורקי", הסרטה של הספר בעל אותו השם מאת בוריס אקונין. נרבאייבה ופאיזייב נישאו, אך התגרשו כשנה לאחר לידת בנם.

קריירת המשחק

ב-1963, שנה לפני שסיימה את לימודיה, הצטרפה נרבאייבה לתיאטרון הלאומי, שם הופיעה במגוון תפקידים לאורך עשרים-ושבע השנים בהן נמנתה עם האנסמבל. בין השאר, שיחקה את קורדיליה ב"המלך ליר" בעונת 1966; את מרי סטיוארט במחזהו בעל אותו השם של פרידריך שילר בעונת 1967; את אנטיגונה ב-1978, ואת דזדמונה ב"אותלו" בעונת 1984.
ב-1966 השתתפה לראשונה בסרט קולנוע, "חיי אמש", בו שיחקה את התפקיד הראשי של אישה בשם סוראיה. על הופעתה זכתה בתעודת כבוד לשחקנית החדשה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של הרפובליקות המרכז-אסיאתיות. היא שיחקה בכעשרים סרטים בסך הכל. ב-1967 יצא לאקרנים סרטה המפורסם ביותר, "אל תירו במס' 26" של אולפני אוזבקפילם, שזכה להצלחה ניכרת בכל ברית המועצות ונצפה בידי כ-32.9 מיליון איש – הישג בלתי שכיח להפקות מחוץ לרוסיה גופא. נרבאייבה הופיעה בתפקיד נאדיה, מרגלת סובייטית שהסתננה לבית-ספר של האס אס המכשיר משתפי פעולה מרכז-אסיאתיים לפעולות חבלה בעורף הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. על משחקה בסרט הוענק לה פרס לנין של הקומסומול האוזבקי. היא הייתה מוכרת לקהל בארצה גם כמדבבת, והשתתפה בדיבוב סרטים סובייטים רבים לשפה האוזבקית.
בתחילת שנות ה-70 הופיעה נרבאייבה בסרטים הטג'יקיים "אגדת רוסתם" ו"רוסתם וסוחרב", שניהם עיבודים ל"שאהנאמה" מאת פירדוסי. היא שיחקה את הנסיכה תהמינה, אהובתו של הגיבור רוסתם ואם בנו סוחרב. בעת הצילומים החלה בקשר עם הכוכב ששיחק את רוסתם, השחקן האוסטי בימבולאט וטאייב (רו'), עמו התחתנה. נולד להם בן אחד, זאור. לחצי העבודה על שני השחקנים הביאו אותם להיפרד לאחר חמש שנות נישואין. באותה תקופה, במקביל להמשך עבודתה בתיאטרון ע"ש חמזה, הצטרפה לתיאטרון הניסויי אילחום  של הבמאי הצעיר מרק וייל , התיאטרון העצמאי הראשון בברית המועצות.

שנות ה-80 והלאה

ב-1979 הוענק לנרבאייבה תואר "האמנית העממית" של אוזבקיסטן, הכיבוד הגבוה ביותר שיכלה רפובליקה סובייטית להעניק לשחקן. באמצע שנות ה-80 היא פגשה את עזים טורדייב, פרופסור למיקרוביולוגיה, שהפך תוך זמן קצר לבעלה השלישי. ב-2010 ציינה נרבאייבה כי "הם כבר עשרים וחמש שנים ביחד." ב-1989 ניתן לה פרס הרפובליקה האוזבקית.
ב-1990 עזבה את התיאטרון ע"ש חמזה לטובת התיאטרון הדרמטי הרוסי בטשקנט, שם הופיעה בין השאר בתפקיד הראשי ב"פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו.
ב-1999 עלו נרבאייבה ובעלה לישראל. היא שיחקה במספר תפקידים בתיאטרון בארץ, וזכתה לפרסום מחודש כשהופיעה בסדרה "תא גורדין" ב-2012 בתפקיד סבתו של רן דנקר.
תכשיט אלפרד

הרכב, מבנה וייעוד

מידותיו של תכשיט אלפרד הן צנועות למדי. אורכו 6.4 ס"מ ורוחבו 3.2 ס"מ. במרכז התכשיט עומדת לוחית יהלום סלעי ועל גביה איור דמות אדם. דמות זאת, המאוירת בסגנון כנסייתי, הייתה לפי דעות רוב החוקרים דמותו של ישו. לוחית היהלום עומדת בבסיס זהב, אשר בשוליו נמתח באנגלית עתיקה הכיתוב "AELFRED MEC HEHT GEWYRCAN", אשר משמעותו היא "אלפרד הורה לי ליצור". כיתוב זה הוא אחת העדויות העיקריות הקושרת את מעשה התכשיט לאלפרד הגדול. מתחת למעטפת הזהב המקיפה את לוחית היהלום, נמצא שקע חלול, אשר מעריכים כי שימש לחיבור התכשיט לעצם גדול. בגב התכשיט, הכולל משטח זהב בלבד, חרוטים שריגים של צמח, כנראה קוציץ, המציין אולי את עץ החיים (Tree of Life).
למרות שיש החולקים על טענה זאת, מקובל בקרב החוקרים להניח כי תכשיט אלפרד שימש את אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס במחצית השנייה של המאה ה-9. מעריכים כי התכשיט מהווה שריד קצהו של שרביט קדום אשר שימש את המלך אלפרד לצורך קריאה בכתבי הקודש, בדומה לשימוש היהודי ביד לקריאה בתורה. באותה התקופה היו נפוצים בקרב האנגלו-סקסונים שרביטי קריאה מעין אלו, ונראה כי תכשיט אלפרד היה קצה שרביט הקריאה המפואר ביותר שהיה באנגליה באותה התקופה – השרביט אשר שימש את אלפרד הגדול עצמו.
עדות לשרביטי הקריאה, אנו מוצאים בפקודה קדומה של המלך אלפרד בה ציווה להפיץ ברחבי ממלכתו את ספר שלטון הכמורה (בלטינית: Liber Regulae Pastoralis) מאת האפיפיור בן המאה ה-6 גרגוריוס הראשון:
וגם אשלח לכל הבישופויות בממלכתי, ספר בתוספת אאסטל של 50 מנקוס, ואני פוקד, בשם האל, שאף אדם לא יוציאו את השרביט מהספר, ולא את הספר מהכנסייה
— John Earle, The Alfred Jewel, an historical essay, 1901:34; Webster, 153-154
באנגלית עתיקה, הביטוי אאסטל (æstel) עשוי להיות מפורש כ"מדריך" ו"מודד", אך גם כ"ידית" או כלי להצבעה. לכן רבים תרגמו ביטוי זה, וכן בהתבסס על המשך פקודתו של אלפרד, לשרביט הנועד להצביע על הטקסט הנקרא בספר. לביטוי מנקוס (Mancus) עמדו בימי הביניים המוקדמים מספר פירושים, וככל הנראה משמעותו בפקודתו של אלפרד הוא מידת משקל מסוימת, המעידה במקרה זה על משקל כלי האאסטל ששלח המלך אלפרד יחד עם ספריו.
כאמור, לעומת הדעה שתכשיט אלפרד היווה קצה של שרביט, היו שניסחו הסברים אחרים באשר לאופיו המקורי של פריט זה. כך לדוגמה היו שטענו כי הוא שימש חלק של כתר מלוכה או תליון.
סעד מן הצדק

סעד מן הצדק הוא סיוע הניתן על ידי בית משפט שלא בהתאם לדין, מטעמי צדק.

המשפט הישראלי

במשפט הישראלי ישנם מספר מקרים בהם יינתן סעד מן הצדק:

בית המשפט העליון בשבתו כבית משפט גבוה לצדק

בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק אינו יכול לשבת כערכאת ערעור על החלטות של בתי הדין הרבניים והתערבותו בפסיקה שלהם מוגבלת למקרים בהם נפל בהחלטתם פגם ממשי כדוגמת חריגה מסמכות, פגיעה בכללי הצדק הטבעי, סטייה מהוראות חוק המכוונות לבית הדין הדתי. במקרה שאינו אחד מהמקרים האלה, הבג"ץ אינו יכול להתערב בהחלטה של בית הדין הרבני אלא אם נדרש סעד מן הצדק - במקרה בו העניין אינו בסמכותו של בית משפט או בית דין אחר.
הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית

הנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: President pro tempore of the United States Senate) הוא תפקיד בסנאט של ארצות הברית שממלא אחד הסנאטורים המכהנים. על פי המסורת, בתפקיד זה מכהן הסנאטור הוותיק ביותר מסיעת הרוב. 
הנשיא הזמני של הסנאט הוא השלישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית, לאחר סגן הנשיא ולאחר יושב ראש בית הנבחרים. הנשיא הזמני ויושב ראש בית הנבחרים הם שני האישים שעל פי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית על הנשיא להעביר להם הצהרה בכתב על כך שנבצר ממנו למלא את תפקידו ועל כך שהוא יכול לחזור ולמלא את תפקידו. 
על פי חוקת ארצות הברית, נשיא הסנאט הוא סגן נשיא ארצות הברית – אף על פי שאינו חבר הסנאט. הסנאט בוחר מקרב חבריו נשיא זמני, שתפקידו לנהל את ישיבות הסנאט בהיעדרו של סגן הנשיא. בפועל מאציל הנשיא הזמני של הסנאט את ניהול הישיבות לסנאטורים אחרים ממפלגתו. 
מינואר 2019 מכהן בתפקיד הנשיא הזמני צ'אק גראסלי, סנאטור מאיווה, חבר המפלגה הרפובליקנית, המכהן בסנאט משנת 1981.
יוחנן בן-יעקב

יוחנן בן-יעקב (נולד בד' בטבת תש"ו, 8 בדצמבר 1945) הוא איש חינוך ופעיל ציבור בציונות הדתית, איש הגות וחוקר ארץ ישראל, ובמיוחד גוש עציון.

קורות חייו

בן-יעקב נולד בכפר עציון, בנם של יעקב וסימה קלפהולץ. אביו ודודו נפלו בשנת 1948 בקרבות על הגנת גוש עציון. בעקבות זאת שינה את שם משפחתו, על שם אביו.
הוא נמנה עם הגרעין שהקים את קיבוץ עלומים. במלחמת ששת הימים לחם באזור קיבוצו, שהיה קרוב לחזית הקרבות ברצועת עזה. יום למחרת המלחמה שב לסייר בחורבות כפר עציון. נמנה עם קבוצת הפעילים ילידי כפר עציון, ובהם חנן פורת, שיישבה מחדש את המקום. פורת צידד בעלייה מיידית על הקרקע עוד לפני קבלת אישורים חוקיים מהמדינה, אך בן יעקב דגל בשיבה לכפר עציון והקמת הקיבוץ מחדש באישור הממשלה. כמו כן, סבר פורת כי יש להקים בכפר עציון המתחדש יישוב קהילתי, אך בן יעקב דרש לשוב ולהקים במקום מסגרת של קיבוץ. שתי עמדותיו של בן יעקב התקבלו. בן יעקב הצטרף לכפר עציון בערב ראש השנה תשכ"ח (ספטמבר 1967), אך במקביל המשיך לרכז את ענף הלול בקיבוץ עלומים.
בן-יעקב כיהן כמזכ"ל בני עקיבא בשנים 1982–1988 והיה גם יושב ראש מועצת תנועות הנוער בישראל. בשנת 1990 מונה בידי שר החינוך זבולון המר ליועץ השר והקים את "הרשות לקליטת עלייה" במשרד החינוך, במסגרתה היה שותף מרכזי לייסוד מערך חינוך יהודי ציוני בברית המועצות, היא תוכניות: חפציב"ה (חינוך פורמלי ציוני יהודי בברית המועצות). כמו כן יזם את תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים). עם מינויה של שולמית אלוני לשרת החינוך יצא בשליחות חינוכית של הסוכנות היהודית לברית המועצות (לשעבר) וכן שימש כמנכ"ל מייסד של ארגון שלהב"ת (שירות לאומי התנדבותי לבנות), שהיה לימים בת עמי. בשנת 1996 חזר בן יעקב לתפקיד ראש מטה חפציב"ה ושימש בו עד יציאתו לגמלאות בסוף שנת 2012. כמו כן, בשנים 1996 - 2012 היה ממונה על המכינות הקדם צבאיות במשרד החינוך. בן יעקב גם ריכז מספר ועדות בדיקה מטעם המשרד. במשך השנים הדריך עשרות קבוצות של תלמידים ישראלים בסיורים במזרח אירופה, בעיקר בפולין.
ביום העצמאות 1986 היה בין מדליקי המשואות, בזכות "תרומתו הייחודית לדמוקרטיה הישראלית".
בן יעקב הוא ממייסדי בית ספר שדה כפר עציון ומפעיליו המרכזיים. במסגרתו היה חבר בצוות תחקיר פרשת הל"ה שהוביל יהושע כהן בסוף שנות ה-60. במשך שנים רבות הוא עוסק בחקר פרשת גוש עציון ופרסם ספרים, חוברות ומאמרים רבים בנושא. את עבודת הדוקטור שלו כתב במסגרת המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בנושא: תנועת הנוער הציונית-דתית בפולין - השומר הדתי, תר"פ-תרצ"ט (1939-1920).
נשוי לחנה ואב לשישה. חבר קיבוץ כפר עציון, ובעבר שימש יו"ר הנהלת הקיבוץ, יו"ר ראשון של אגודת המתיישבים בכפר עציון - 'קבוצת אברהם', והיה חבר במוסדות תנועת הקיבוץ הדתי.
השתיקה

השתיקה הוא מחזה פרי עטם של אילנה וייזר-סנש וניב כהן, שהוצג בתיאטרון חיפה (2006-2004).

תקציר העלילה

צבי קורן, פרופסור לספרות עברית ומשורר, ואשתו דפנה, מורה בבית ספר יסודי- הם זוג למופת והורים אוהבים לבתם הקטנה תום. המחזה נע בין הווה שהוא למעשה כעבור שנים, כשתום הבוגרת מתכוננת למפגש עם אביה אותו לא ראתה זמן רב, לבין העבר. אט-לאט נחשף סיפורן הקשה והמכאיב של תום ודפנה, הנתונות לאיום מתמיד בשל אלימותו של צבי, אבי המשפחה. איש לא חשד שבית משפחת קורן הוא גיהנום. אפילו חבריהם הקרובים לא תארו לעצמם מה מתרחש שם. כשמנהל בית הספר בו עובדת דפנה מציע לה אהבה, היא מסרבת, אולם לרגע מתבהר לה שניתן לחיות אחרת. כשהיא חושפת באוזני חברתה הקרובה דליה את סודה, דליה מספרת לבעלה והסכר נפרץ. כשצבי מבין שהמציאות סוגרת עליו הוא מגיב כפי שהוא יודע.

אודות ההצגה

ההצגה הציגה במשך שלוש עונות בתיאטרון חיפה (2006-2004), בבימויו של איציק ויינגרטן.
ג'ינג'ר בייקר

סגנון

בייקר יצר סידור שונה למערכת התופים ושילב בה שני תופי בס בניגוד לתוף הבס היחידי במערכת תופים השוכב על הרצפה ושהנגינה בו נעשית באמצעות הרגל. סגנונו הושווה לרוב עם זה של מתופף המי, קית' מון ומתופף הביטלס, רינגו סטאר. אולם תיפופו היה מרוסן יותר מזה של מון וטכני ומדויק יותר מזה של סטאר. תבנית התיפוף שאפיינה אותו היא שימוש ב-flam, שבו שני מקלות התיפוף מכים בתוף כמעט במקביל ויוצרים קול רעם כבד.
סולו תיפוף אופייני הוא הסולו בן חמש הדקות ב-"Toad" מתוך התקליט Fresh Cream של קרים מ-1966.

תולדות חייו

בייקר נולד בלווישאם שבדרום לונדון. בנעוריו האזין בעיקר לג'אז ומגיל 16 לערך תופף בלהקות ג'אז מקומיות. בראשית דרכו המקצועית ניגן עם אחד מחלוזי הבלוז הבריטי, אלכסיס קורנר ובלהקת הרית'ם אנד בלוז של גרהם בונד , שם פגש את ג'ק ברוס. הוא נותר בלהקתו של בונד עד 1963, אז עבר ללהקת הבלוזברייקרס של ג'ון מאייל, שם ניגן עם אריק קלפטון לאחר מכן עבר למנפרד מן וב-1966 הקים יחד עם קלפטון וברוס את קרים. בהופעות החיות של הלהקה שילב בייקר סולואי תיפוף ארוכים ומלהיבים שנמשכו עד כדי 10 דקות ואף למעלה מכך. באותה עת היה מכור באופן כבד להרואין.
לאחר פירוק קרים היה בייקר שותף ללהקת Blind Faith עם קלפטון, סטיבי וינווד וגיא גרק, להקה שהופעותיה גלשו לעיתים לכדי ג'אם סשן פסיכדלי. ב-1970 ובמהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 עבד בייקר בניגריה עם המוזיקאי הניגרי פלה קוטי, הקים להקת פיוז'ן בשם "חיל האוויר של ג'ינג'ר בייקר"  והקליט עם להקת ג'ף בק (שסולנה היה רוד סטיוארט). הוא עבר להתגורר בטוסקנה, שם נפגש ב-1979 עם ג'וני רוטן מלהקת Public Image Ltd.‎, עמה שיתף פעולה. לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס, אותה נאלץ לעזוב משום שהעיר הייתה מפתה מדי בשביל נגמל טרי מסמים. בייקר עבר לקולורדו והחל לטפח קריירה של שחקן פולו.
במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 היה בייקר בתהליכי גמילה שונים מהסמים אליהם התמכר. עקב התמכרויותיו ומנהגו לחיות מעבר ליכולותיו הכלכליות הריאליות, הסתכסך עם החוק בבריטניה, ניגריה, איטליה ועם רשויות ההגירה של ארצות הברית, המקומות בהם חי מספר שנים בכל פעם. מאז 1999 הוא התגורר בדרום אפריקה, בחווה בפרובינציית קוואזולו-נטאל.
בייקר המשיך לשתף פעולה עם ברוס וקלפטון, בין היתר במיזם BBM  מ-1994 יחד עם גרי מור. ב-2005 יצא לסיבוב הופעות עם ברוס וקלפטון ששיאיו היו בהופעות במדיסון סקוור גארדן בניו יורק ובאלברט הול בלונדון. איחוד זה של "קרים" יצא על גבי התקליט "Royal Albert Hall London May 2-3-5-6, 2005".
ב-2010 נשא לאשה את קודזאי מכקוקוטו (Kudzai Machokoto), בת זימבבואה הצעירה ממנו ב-42 שנה.
נפטר ב-6 באוקטובר 2019.

לקריאה נוספת

* Baker, Ginger and Ginette. Hellraiser, The Autobiography of the World's most Famous Drummer, John Blake Publishing (2009). ISBN 978-1-84454-817-0
כוכב הצפון

מידע על הכוכב פולאריס

פולאריס הוא כוכב משולש, כלומר מערכת של שלושה כוכבים, אשר נמצאים בסמיכות זה לזה, ונתונים תחת שדה כבידה משותף. גודל המערכת כ-30 רדיוסי שמש ומרחקה ממערכת השמש כ-390 שנות אור. מערכת השמש נעה לעבר פולאריס בקצב של 16 קילומטר בשנייה. פולאריס איננו הכוכב הבהיר ביותר בשמיים, והוא ממוקם רק במקום ה-46 בבהירותו (ערך הבהירות שלו היא 1.97), אך בסביבתו הקרובה הוא הכוכב הבהיר ביותר.
ישראל זמיר

ביוגרפיה

זמיר נולד בוורשה בירת פולין להוריו רחל (רוניה) שפירא ויצחק, שניהם היו ילדי רבנים. הוריו, שמעולם לא נישאו, נפרדו כשהיה בן חמש. לאחר הפרדה היגר אביו לארצות הברית. הוא נשאר עם אמו, שהאמינה באידאולוגיה הקומוניסטית, ועבר איתה למוסקבה, ומשם עלו לארץ ישראל בשנת 1938.
במהלך מלחמת העצמאות שירת זמיר בגדוד 13 של חטיבת גולני כלוחם בפלוגה המסייעת. בספרו "לכבות את השמש", הוא מתאר את הלילה בו נערך הקרב על מוצב 86 המצרי ליד חאן יונס במסגרת מבצע חורב.
בישראל הצטרף לקיבוץ בית אלפא ומשנת 1972 ערך את המוסף השבועי "חותם" בעיתון "על המשמר". בין היתר הקים את המוספים "הדף הירוק" ו"קו למושב", שעברו מאוחר יותר לעיתון "מעריב". עד לסגירתו של העיתון שימש בו ככתב ועורך משנה.
זמיר לימד עיתונאות באוניברסיטת תל אביב ועסק בכתיבה ותרגום לעברית של יצירותיו של אביו יצחק בשביס-זינגר, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1978. בתום מאבק רב שנים שניהל זמיר במטרה להנצחת שם אביו בישראל, בינואר 2008, נחנך רחוב על שם זינגר בתל אביב.
זמיר נישא לאביבה, ולזוג בת ושלושה בנים. הוא נפטר ב-22 בנובמבר 2014, בגיל 85.
פייר בובייה

ביוגרפיה

לפני שהתחילה הקריירה המוזיקלית שלו, בובייה עבד במסעדת ברביקיו בעיר הולדתו מונטריאול, קנדה. בגיל 13 הקים את להקת הפאנק-רוק ריסט (Reset) יחד עם חברו לספסל הלימודים צ'אק קומאו. פייר היה גם הסולן של הלהקה וגם הבסיסט.
כשלא היה מרוצה ממנהל הלהקה, עזר לייסד את להקת הפאנק-רוק המצליחה סימפל פלאן, אשר הוא מייצג והוא גם הסולן הראשי שלה, יחד עם קומאו, המתופף וכותב השירים של הלהקה.
בתוספת לכך, בובייה היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, עד שהוחלף בבסיסט דייוויד דסרוסיירס כאשר דייוויד הצטרף ללהקה.
בביצועים חיים, לפעמים פייר מנגן בגיטרה (חשמלית ואקוסטית) בשירים מסוימים.
הוא גם הנחה תוכנית טלוויזיה בערוץ MTV שנקראה "Damage Control" שמאז הסתיימה כמתוכנן.
כיום הוא שופט בתוכנית "קנדה שרה"