google/wiki40b huggingface dataset:
די יונגע

די יונגע (ביידיש, קרי: "הצעירים") הייתה קבוצה של צעירים שכתבו ביידיש – משוררים וכותבי פרוזה – בניו יורק בתחילת המאה העשרים. חברי הקבוצה ייצגו עמדות של מודרניות ספרותית. הם התארגנו לראשונה ב-1907.
חברי הקבוצה היגרו לארצות הברית ממזרח אירופה בין השנים 1902 ו-1911 . הם הושפעו מהיינה, האקספרסיוניזם הגרמני והסימבוליזם הרוסי.
הקבוצה ראתה עצמה כאופוזיציה לרטוריקה הנשגבת של מה שנקרא משוררי סדנת היזע. השירה של האחרונים היוותה תגובה לתנאי החיים הקשים של מעמד הפועלים היהודים שהיגרו והשפעת החילון על המהגרים היהודים לאמריקה. שירתם הייתה דידקטית ודיברה על הכרה מעמדית ומלחמת מעמדות. שירה זו ירשה מעט מאוד מן המסורת של ספרות יידיש והשפה הפואטית שלה הושפעה מדייטשמעריש (יידיש מגורמנת) שרבים ראו בה אלמנט מודרני.
די יונגע קמו כתוצאה מהתנגדות לסוג זה של שירה אותה הם ראו כנחותה. הם הכריזו שיש לשחרר את ספרות יידיש מאידאולוגיות לאומיות וחברתיות. רעיון זה והסלידה ממה שקדם להם קרב את המשוררים בני אותו דור. רבים מהם ייצגו עמדה אסתטית של האמנות לשם האמנות. הם תמכו בסוג של שירה ששאפה לעדן את השפה השירית וליפותה ולהרחיקה מהשפה המדוברת בין המהגרים
די יונגע סימנו את התחלת ספרות יידיש המודרנית בארצות הברית. משוררים חדשים אלה יצרו שירה בסגנונות שונים ואין מאפיין אחד לכולם. מני לייב יצר בסגנון אימפרסיוניסטי. משה לייב הלפרן נתן ביטוי להוויה האורבנית בניו יורק. אחרים, בקבוצה, יצרו בסגנון סימבוליסטי. 
לחברי הקבוצה לא הייתה תפיסה ספרותית אחידה. המשותף ביניהם היה במה שהם התנגדו לו בספרות יידיש. 
מבחינה פוליטית דגלו חברי הקבוצה, בעיקר, בעמדות שמאליות רדיקליות. בנוסף לפרסום יצירות עצמאיות הם פרסמו גם אנתולוגיות. חברי הקבוצה פרסמו בעיתון הקומוניסטי "פרייהייט" ובעיתון האנרכיסטי "פרייע ארבעטער שטימע". הם הוציאו גם ביטאונים המוקדשים לספרות ולאמנות. 
"הייתה זו הקבוצה הספרותית המובחנת הראשונה בהתפתחותה של ספרות יידיש המודרנית".
בין החברים החשובים בקבוצה נמנים המשוררים משה לייב הלפרן, ה. לייוויק, זישה לנדוי, מני לייב, ראובן אייזלנד וכן כותבי הפרוזה דוד איגנטוב, יוסף אופטושו, איזיק רבוי
סרגיי סורוביקין

ביוגרפיה

סורוביקין נולד וגדל בנובוסיבירסק. בשנת 1987 השלים את לימודיו בבית הספר הגבוה לפיקוד צבאי שבאומסק והוסמך לקצונה. באותה שנה התגייס לצבא הסובייטי ושובץ בחיל הרגלים. סורוביקין התנדב לכוחות המיוחדים של הצבא הרוסי, השלים את מסלול ההכשרה ובמסגרת הכוחות המיוחדים לחם במלחמת אפגניסטן. בהמשך שימש בשורת תפקידי מטה ופיקוד בכוחות היבשה. בשנת 1991 שימש כמפקד גדוד הרגלים ה-1 בדיוויזיית המשמר הממונעת ה-2. בשנת 2002 מונה למפקד דיוויזיית החי"ר הממונע ה-34. לאחר מכן שימש כמפקד דיוויזיית החי"ר הממונע ה-42, בין היתר במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה. בשנת 2008 מונה למפקד הארמייה ה-20. בהמשך שימש כראש אגף מבצעים במטה הכללי הרוסי. בשנת 2012 הוטל עליו להקים את המשטרה הצבאית של רוסיה. שנה לאחר מכן מונה למפקד המחוז הצבאי המזרחי. בשנת 2017 כיהן כמפקד כוחות הצבא הרוסי בסוריה.
באוקטובר 2017 הוזכר כמועמד לעמוד בראש כוחות האוויר והחלל של רוסיה, וב-22 בנובמבר 2017 מונה רשמית לתפקיד.

חייו האישיים

סורוביקין נשוי ואב לשתי בנות.
חשבונייה

חשבונייה היא כלי חישוב המורכב ממסגרת שבתוכה חרוזים על צירי הנעה. במשך אלפי שנים שימשה החשבונייה לביצוע ארבע פעולות החשבון ואולי גם פעולות חישוב מורכבות יותר. גם כיום נעשה בה שימוש במקומות שבהם כלי חישוב מתקדמים יותר, כמו מחשבון, אינם זמינים.
מסגרת החשבונית עשויה לרוב מעץ או פלסטיק ובעבר גם ממתכת; צירי ההנעה הם בדרך כלל מוטות שעליהם הושחלו החרוזים, אך קיימות שיטות נוספות.
רוב החשבוניות מחולקות אנכית לשתיים, כששני חרוזים מושחלים על המוטות בחלק העליון וחמישה בתחתון. ה"טור" הימני ביותר מייצג מניין ספרה יחידה, השני עשרות, השלישי מאות, וכן הלאה. כדי למנות יחידה אחת, מעבירים את החרוז בחלק התחתון בטור הימני ביותר כלפי מעלה. אם נמנות חמש יחידות, מורידים את החרוזים מהחלק העליון כלפי מטה, ומעלים (או מורידים, בהתאם לסוג החשבונייה) חרוז אחד בחלק העליון. כאשר המניין מגיע לעשר, "מאפסים" את הטור בחשבונייה ומונים חרוז אחד בטור שלשמאלו.

היסטוריה של החשבונייה

מקורה של החשבונייה לוט בערפל, כיוון שבמקומות ובעמים רבים עשו שימוש בחשבוניות. ידוע כי החשבונייה שימשה בתרבויות בבל וסין, והומצאה בזמן כלשהו בין שנת 2400 לפנה"ס לשנת 300 לפנה"ס. העדות המוקדמת ביותר המצויה בידינו לשימוש בחשבונייה מבוססת על "לוח סלמיס" מיוון העתיקה, המתוארך לסביבות שנת 300 לפנה"ס.
החשבונייה היוונית הייתה מבוססת על מניה בשיטה האקרופונית, והחשבוניות הרומיות שעוצבו בעקבות היווניות השתמשו בשיטה דומה. 
החשבונייה המוכרת לנו היום, בה ישנם שני חרוזים בחלק העליון וחמישה בתחתון, התבססה על דגם סיני מן המאה ה-12 בשם שואן פן. דגם זה נותר בעינו עד אמצע המאה ה-19, אז החל שימוש בשיטה בה יש רק חרוז אחד בחלק העליון. היפנים, שייבאו את החשבונית הסינית דרך קוריאה, אימצו שיטה משוכללת יותר שבה חרוז אחד בחלק העליון וארבעה בתחתון בתחילת המאה ה-17. 
השימוש בחשבונייה כשיטה לחישוב נדחק במערב מפני חישוב במספרים, והחשבוניות המשיכו לשמש בעיקר בשווקים בדרום מזרח אסיה, שימוש הנמשך במקומות מסוימים עד היום.

אטימולוגיה

מקור המונח הלועזי Abacus ("אבקוס") כשם לחשבונייה, מקורו במילה היוונית άβακας ("אבקס", לוח חישוב). למונח יש גם פירוש נוסף, "לוח שעליו אבק או חול" לצורך שרטוט גאומטרי ואריתמטי, ישנם בלשנים המשערים כי המילה היוונית מבוססת על השורש השמי "א-ב-ק" המצוי במילה העברית והפיניקית "אבק", שמשמעותה חול.
וי הארט

קריירה

וי הארט סיימה תואר ראשון באוניברסיטת סטוני ברוק ופרסמה מספר מאמרים בנושאי גאומטריה חישובית ומתמטיקה של קיפולי נייר.
היא מפורסמת בעיקר הודות לערוץ היוטיוב, לו יש למעלה מ-1,252,000 מנויים, בו היא מפרסמת סרטוני וידאו על מתמטיקה ומוזיקה, שבדרך כלל מלווים בשרבוטים במחברת משבצות. סרטונים אלה זכו להצלחה רבה וחלקם אף הפכו לסרטונים ויראליים עם יותר ממיליון צפיות.
במקום קהל המתמטיקאים הרגיל הנוטה להיות מבוגר וגברי, חלק גדול מהצפיות באתר של וי הארט הן של נערות בגיל ההתבגרות.
למעשה, הקריירה שלה התחילה להמריא בשנת 2010 כשהיא העלתה סרטון וידאו ליוטיוב.
סרטון זה היה הראשון בסדרה המכונה "שרבוט בשיעור חשבון" - "Doodling in Math Class".
הסרטון מצולם באופן שבו הצופה מרגיש כאילו הוא זה שעושה את השרבוט בעצמו, הפנים שלה לא מופיעות כלל בסרטון וניתן לראות רק את הידיים המשרבטות על המחברת.
וי הארט בחרה בתצוגה מציאותית ממבט של גוף ראשון משום שהיא רוצה לעורר בצופה את התחושה שגם הוא מסוגל לעשות את אותם הדברים. זאת משום שלדעתה זוהי מתמטיקה שכל אחד יכול לעשות. סגנון זה מאפיין את רוב הסרטונים של וי הארט.
וי הארט לא רק מעודדת את הצופים שלה לעסוק במתמטיקה, אלא גם ליצור יצירות ייחודיות משל עצמם. למשל Vi Hart's Guide to Comments הוא מדריך עבור יוצרים החוששים להתמודד מול תגובות לפרסומים שלהם. כמו כן היא העלתה סרטון המתאר את דרך העבודה שלה באופן מקורי.
הארט נתמכת כספית על ידי אקדמיית קהאן וגופים אחרים. לצד יצירת הסרטונים עוסקת הארט בחינוך מתמטי ובהנגשת המתמטיקה לקהל הרחב באמצעות הסרטונים ובאמצעות הרצאות.
ז'אק טיבו

חייו

טיבו נולד בבורדו ולמד נגינה בכינור תחילה אצל אביו, לפני שנכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל שלוש-עשרה. בשנת 1896 זכה במשותף בפרס הכינור של הקונסרבטוריון יחד עם פייר מונטה (שבהמשך היה למנצח מפורסם). הוא נפצע בלחימה במלחמת העולם הראשונה, והיה צריך לשקם את הטכניקה שלו. בשנת 1943 ייסד את תחרות מרגריט לונג-ז'אק טיבו הבינלאומית, תחרות לכנרים ופסנתרנים, יחד עם מרגריט לונג. 
בנוסף להופעותיו כסולן, נודע טיבו בנגינת מוזיקה קאמרית, בייחוד כחלק משלישיית קורטו עם הפסנתרן אלפרד קורטו והצ'לן פבלו קזלס. הוא היה ידיד של אז'ן איזאיי, שהקדיש לו את הסונאטה השנייה שלו לכינור סולו. בין תלמידיו היה אריק רוזנבליט.
טיבו נהרג בשנת 1953 כאשר מטוס אייר פראנס שנמצא בו התרסק בהרי האלפים הצרפתיים. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו בתאונה. כינור הסטרדיוואריוס שלו משנת 1720 נהרס אתו.
אברהם רזניק (רב)

הרב אברהם רזניק (רעזניק) (דרויא י"ב בסיוון ה'תרכ"ו, 26 במאי 1866 - י"ח באייר ה'תש"ב, 5 במאי 1942 ברוצ'סטר) היה רב במספר ערים בארצות הברית, דרשן וסופר פורה. התפרסם בכינוי רבי עזריקם ספרא.

ביוגרפיה

נולד לר' מאיר שאול. גדל בעיירה ווארניץ הסמוכה לפולאצק. בהיותו בן עשר הובא לישיבתו של הרב אברהם צדוק באגין בעיר מולדתו דרויא, ולמד בישיבות נוספות. בגיל 16 הוסמך לרבנות. שימש ברבנות בקאקנט ובאסחאבאד במזרח רוסיה, ועם פרוץ המהפכה הבולשביקית נאסר, שוחרר לאחר שאשתו סייעה בידו ונמלט למוסקבה. משם היגר בשנת תרפ"ד לארצות הברית. בארצות הברית סבל מחרפת רעב בשל המשבר הכלכלי שפקד את ארצות הברית וחוסר יכולתו למצוא משרה רבנית שתתאים לו. בהמשך כיהן ברבנות בניו יורק, בקווינס, בלוול (מסצ'וסטס), ובסוף ימיו ברוצ'סטר עד פטירתו הפתאומית.
הרב רזניק פרסם מאמרים רבים בכתבי העת הרבניים בתקופתו, תחת שם העט "הרב א"נ עזריקם", ו"הרב עזריקם ספרא". רוב מאמריו כונסו בספריו השונים.

משפחתו

בתו מנישואיו הראשונים היא רחל בתיה שחר, מחברת הספר בעיות ופתרונן: מרשימותיה של מחנכת, ואמו של עמנואל שחר, מייסד חיל ההנדסה הישראלי.
הרמן גייר

קריירה מוקדמת

גייר נולד ב-7 ביולי 1882 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1900 התגייס גייר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-119 (וירטמברג ה-1 - המלכה אולגה). ב-2 באוגוסט 1914 הועלה גייר לדרגת האופטמן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מטה ביחידות שונות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף גייר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1927 מונה גייר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-13, וב-1 באוקטובר 1928 הועלה גייר לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1931 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-17. ב-1 בדצמבר 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1933 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה. ב-1 בינואר 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוגוסט 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-5. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה גייר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-25 באוגוסט 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-9.

מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה מונה גייר למפקד הקורפוס ה-9, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס שבפיקודו בתחילה כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-25 ביוני 1940 קיבל גייר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, וב-31 בדצמבר 1941 פרש גייר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-31 בדצמבר 1943 פרש גייר מהצבא, וב-10 באפריל 1946 התאבד בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה.
אב אייוורקס

אַבּ אַיְוֵרְקְס (באנגלית: Ub Iwerks‏; 24 במרץ 1901 - 7 ביולי 1971) היה אנימטור אמריקאי, יוצר הדמות של מיקי מאוס יחד עם וולט דיסני.

ביוגרפיה

אייוורקס נולד בשנת 1901 בעיירה קנזס סיטי. אביו היה מהגר מגרמניה. בשנת 1919 פגש בפעם הראשונה את וולט דיסני, ולאחר מספר חודשים הקים דיסני את האולפן הראשון שלו, ואייוורקס הצטרף אליו תוך זמן קצר. לדיסני היה המימון ולאייוורקס היו הכישורים האמנותיים, אבל דרכיהם נפרדו בשנת 1930 בעקבות חילוקי דעות ביניהם. בשנה זו הוא פתח את הסטודיו הראשון שלו, אשר נסגר ב-1936, ובשנת 1940 החל לעבוד עבור חברת הסרטים Columbia Pictures. לאחר מכן חזר לוולט דיסני, אך לא בתור מאייר, אלא כמנהל הראשי של המחלקה.
הוא נקרא האנימטור הכי מהיר בהוליווד, משום שיכול לצייר יותר מ-700 ציורים ביום. למשל, תוך שבועיים סיים לייצר את הדמות האייקונית של מיקי מאוס.
בשנת 1960 זכה אייוורקס באוסקר מיוחד על המצאת מצלמה מיוחדת שצילמה סרטים בצורה אטרקטיבית ומשוכללת.
בסוף חייו עבד עם במאים מפורסמים וגדולים, אחד מהם היה אלפרד היצ'קוק. בשנה השנייה לעבודתו עם היצ'קוק זכה בפעם השנייה באוסקר על יצירת האפקטים המיוחדים לסרט "הציפורים". 
אייוורקס נפטר בגיל 70 בקליפורניה. ילדיו ונכדיו המשיכו את מורשתו ועבדו גם בחברת וולט דיסני.
ברוך קיפניס

ביוגרפיה

נולד בראשון לציון. התגורר בחיפה משנת 1969.
תחומי ההתמחות המדעית שלו היו: דינאמיקה של מערכות עירוניות; גלובליזציה, החברה הפוסט תעשייתית, ערי עולם; סגנונות חיים; גאוגרפיה יישומית ותכנון.
אברם זמיחובסקי

אברם זמיחובסקי (ברוסית: Абрам Давидович Замиховский )‏ (5 בינואר 1908–1978) היה שחמטאי יהודי אוקראיני-סובייטי, אלוף אוקראינה לשנת 1931.
ספורטיאדה

הספורטיאדה היא אירוע ספורט הנערך על ידי מרכז הפועל שבבעלות ההסתדרות ומסכם את הליגה למקומות עבודה, ונחשב לאירוע הספורט העממי הגדול בישראל, ולאחד מהגדולים בעולם. מדי שנה מתקיים האירוע באילת, מקיף כ-9,000 משתתפים הלוקחים חלק במשחקי הליגה למקומות עבודה המתקיימים לאורך השנה, ונמשך כחמישה ימים.

תיאור הספורטיאדה

הספורטיאדה הוקמה בשנת 1980 מתוך רצון לאפשר לעובדים לעסוק בפעילות ספורטיבית בשעות הפנאי שלהם ולהביא אותם לתחרותיות באירוע השיא המתקיים באילת. הספורטיאדה מאורגנת על ידי מרכז הפועל השייך להסתדרות העובדים. בספורטיאדה משתתפים ספורטאים מעשרות מקומות עבודה הפזורים ברחבי הארץ. עובדים אלו משתייכים למגזר הציבורי או למקומות העבודה הגדולים מהמגזר הפרטי.
באירוע זה מתחרים בחמישה עשר ענפי ספורט. בניהם: כדורגל, כדורסל, כדורסל נשים, כדורעף, קטרגל, טניס, טניס שולחן, שחייה, ברידג', שחמט, אופני הרים, קליעה שש בש וכדורשת בשנת 2015 הספורטיאדה הועמדה בספק אם תתקיים בשל המתיחות הביטחונית וגל הפיגועים. לבסוף הוחלט לקיימה כמתוכנן.
החל משנת 2016 החלה הספורטיאדה לכלול גם ענפי ספורט לעיוורים. מ-2016 תחרות אופני טנדם (זוגיים), מ-2017 מרוץ עיוורים ומ-2018 תחרות שחמט לעיוורים.

מיקום הספורטיאדה

העיר שנבחרה לארח את הספורטיאדה היא אילת מכיוון שיש בה מקום רב לארח את אלפי הספורטאים במשך חמישה ימים. בנוסף, הניידות הרגלית בין מתקני הספורט השונים תרמה גם לבחירתה של העיר אילת.
אנריקו צ'רוטי

אנריקו צ'רוטי (באיטלקית: Enrico Ceruti; ‏ 1806–1883) היה בונה כינורות איטלקי יליד קרמונה, הידוע כאחרון בשושלת המפוארת של בוני כלי קשת בקרמונה.

ביוגרפיה

אנריקו היה בנו של ג'וזפה צ'רוטי ונכדו של ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי. נוסף לבניית כלי נגינה, היה פעיל גם כסוחר בכלים עתיקים משובחים ועמד בקשרי מסחר עם לואיג'י טאריסיו (Luigi Tarisio) ועם ז'אן-בטיסט וויון (Jean-Baptiste Vuillaume).
בהיותו דור שלישי לבוני כינורות, למד אנריקו את משלח ידו מאביו ג'וזפה, וכמוהו גם ניגן בקונטרבס. בשנת 1826 עזב את בית המשפחה. ברשומות הוא מופיע בשנת 1830 כבונה כינורות, אם כי מן השנים שלפני 1840 נותרו רק כלים ספורים שיצר. מומחים מעלים סברה, כי אנריקו עבד עם אביו בשנות ה-40' וה-50' של המאה ה-19, סיבה אפשרית לנדירותם יוצאת הדופן של כלים מעשה ידי ג'וזפה בתקופה זו. אנריקו עלה על אביו הן כבונה כלי נגינה והן כנגן קונטרבס.
בתקופה שבה טובי היצרנים האירופאים חיקו את סטרדיואריוס ואת גוארנרי דל ג'זו, בחר אנריקו בנתיב שונה. עבודתו מלמדת, כי שאב את השראתו במידה רבה ממשפחת ברגונצי. אנריקו הציג את כלי הנגינה  שבנה בתערוכות בערים שונות באירופה, אך על אף זכייה במדליה בלונדון, נראה שעבודתו לא זכתה להערכה רבה מחוץ לאיטליה ועל כן לא צבר עושר רב. בין תלמידיו  הנודעים גטאנו אנטוניאצי.
משרד הפנים והתקשורת (יפן)

משרד הפנים והתקשורת (ביפנית: 総務省, תעתיק: סוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד ממשלתי בממשלת יפן. המשרד שוכן ברובע צ'יודה שבטוקיו, והוא מפקח על המערכת המנהלית של יפן, ומסדיר את פעילות הממשלות המחוזיות, את הבחירות, את אמצעי התקשורת, את הדואר ואת הלשכה לסטטיסטיקה. המשרד נוסד ב-6 בינואר 2001 על ידי מיזוג בין המשרד לענייני פנים, המשרד הדואר והתקשורת והסוכנות לתיאום ולניהול.
שר הפנים והתקשורת הוא חבר בדיאט של יפן, ונכון ל-17 באוגוסט 2015 ממלאת סנאה טקאיצ'י תפקיד זה.
משאבת דלק

משאבת דלק היא מכונה בתחנת דלק המשמשת לשאיבה של דלק לסוגיו: בנזין ברמות אוקטן שונות, סולר למנועי דיזל, אתנול, דלק ביולוגי לסוגיו, וסוגים נוספים, לשם הנעת כלי רכב מנועיים בעלי מנוע בעירה פנימית. משאבות דלק ידועים גם בשם מנפֵק דלק (ארצות הברית), מתדלק (אוסטרליה), משאבות בנזין (חבר העמים הבריטי), ועוד.

היסטוריה

משאבת הדלק הראשונה הומצאה ונמכרה בידי סילבנוס בוו'זר בעיר פורט ויין, אינדיאנה, כבר בספטמבר 1885. המשאבה הייתה סוג של מכלית דלק, ונועדה לא לשם מכוניות, שלא הומצאו עדיין אלא לשם מנורות נפט ותנורים. לאחר מכן שיפר בוו'זר את המצאתו עבור כלי רכב על ידי הוספת אמצעי בטיחות, וכן הוספת צינור שיעביר את הדלק ישירות מהמכל אל המכונית.

מבנה

כיום, משאבת הדלק מחולקת לשני חלקים עיקריים: "ראש" אלקטרוני המכיל מערכת משובצת מחשב השולט בפעולת המשאבה, ומערכת מפותלת הכוללת צינורות, שסתומים, ועוד שתפקידה לשאוב את הדלק שממוקם בקרקע באמצעות מנוע חשמלי ולהעבירו למכל הדלק של המכונית המתדלקת.
ניקיטה מגלוב

חייו

מגלוב נולד למשפחה (במקור מַרַ'לישווילי) מן האצולה הגאורגית בסנקט פטרבורג. בעקבות מהפכת אוקטובר, נמלט ב-1918 עם משפחתו לפינלנד, ואחר כך לפריז, שם היה לתלמיד של המלחין והמורה הצרפתי איזידור פיליפ. הוא התרועע בין השאר עם מלחינים בעלי שם כמו סרגיי פרוקופייב ומוריס ראוול.
הוא נודע במיוחד בזכות ביצועיו ליצירות שופן, והיה לפסנתרן הראשון שהקליט את הרפטואר השלם של היוצר. כמו כן מוכר בזכות ביצועים ליצירות שומאן, בטהובן, פרוקופייב ומלחינים נוספים.
מגלוב נישא לאיריין, בתו של הכנר היהודי-הונגרי יוזף סיגטי ולזוג נולדה בת אחת, וונדה. ב-1939 נמלט הזוג מאימת מלחמת העולם השנייה לשווייץ, שם התגורר מגלוב עד מותו. בגיל 80, נפטר בשווייץ לאחר מחלה ממושכת, בתאריך 26 בדצמבר 1992.
אובונטו (פילוסופיה)

האובונטו היא פילוסופיה אתית הומניסטית המתמקדת באמון ובקרבה שבין כל אדם לרעהו.
יש הרואים בה את פילוסופית ראיית העולם הקלאסית האפריקאית. הפילוסופיה הועלתה על הכתב במחצית השנייה של המאה ה-20. המושג קיים (לעיתים בשמות שונים במקצת) בשפות בנטו שונות. קיימות הגדרות שונות למושג אשר אינן תמיד חופפות, ותלויות בהוגים שונים אשר השתמשו במושג, ובמידת מה אף במדינה ובשפה בה משתמשים בו.
ניסיון לתת הגדרה לאידאולוגיה ניתן על ידי הארכיבישוף דזמונד טוטו: "אדם המאמין באובונטו פתוח לאחרים, מתחשב באחרים, ולא מרגיש מאוים כשאחרים טובים ממנו, משום שהוא מאמין ובעל מספיק ביטחון עצמי לדעת כי הוא משתייך לקבוצה גדולה יותר והוא נפגע כאשר אחרים מושפלים, נפגעים, מעונים, או סובלים מדיכוי."
נלסון מנדלה וטים ג'קסון הם מהאישים המפורסמים שעשו שימוש במושג האובונטו. מדינות אשר בהן קיימות הגדרות שונות למושג זה הם: בוצוואנה, מלזיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, טנזניה, קניה, וזימבבואה.
לפילוסופיה נוכחות בתרבות הכלל עולמית וכן בזו המערבית. ב-2004 היזם הדרום אפריקאי מרק שאטלוורת' החליט לקרוא להפצת הלינוקס אובונטו שהקים בשנת 2004 על שם הפילוסופיה.
מערכת דו-מפלגתית

מערכת דו-מפלגתית היא מערכת פוליטית שבה שתי מפלגות ראשיות, אשר זוכות באופן קבוע ברובם המוחלט של המושבים בפרלמנט לאחר בחירות (בשיטה בה מורכבת הרשות המחוקקת משני בתי נבחרים, מתייחסים לעיתים רק לבית התחתון כדי להגדיר מערכת דו-מפלגתית, כמו במקרה של בית הנבחרים הבריטי).
אם כך, אין לפרש את המושג "מערכת דו-מפלגתית" כמתייחס בהכרח לפרלמנט המורכב משתי מפלגות, אלא כמתייחס לפרלמנט המורכב משתי מפלגות גדולות מאוד, שבדרך כלל אחת מהן מהווה רוב בפרלמנט, ועוד אי אלו מפלגות קטנות מאוד ואפילו נציגים בודדים, שהשפעתם הפוליטית בפרלמנט נמוכה.
צורות משטר נוספות הן משטר רב-מפלגתי בו מוקדי הכוח מחולקים בין יותר משתי מפלגות מרכזיות, ומשטר חד-מפלגתי בו השלטון נתון בידי מפלגה אחת בלבד, בין כמפלגה יחידה, ובין כמפלגה דומיננטית המקבצת סביבה מספר מפלגות לווין.
מדינות בהם קיימת מערכת דו-מפלגתית הן: ארצות הברית, בריטניה, הודו, מלטה ומספר מדינות בדרום אמריקה.

הגדרות ותפקידים פוליטיים

במערכת דו-מפלגתית, נחשבת המפלגה שזכתה לרוב בפרלמנט כ"מפלגת הרוב", מנהיגהּ הוא "מנהיג הרוב" ו"מצליפהּ" (האחראי על המשמעת הסיעתית) הוא "מצליף הרוב". כנגדה, נחשבת המפלגה הראשית השנייה כ"מפלגת המיעוט", מנהיגהּ הוא "מנהיג המיעוט" ומצליפהּ הוא "מצליף המיעוט".

יציבות שלטונית ומאפיינים רעיוניים

קיומן של 2 מפלגות שלטון במדינה, שכל אחת מהן בתורה עשויה להוות רוב בבית הנבחרים, מסייע מאוד ליציבותה של המערכת הפוליטית, שכן בניגוד למערכות פוליטיות רב-מפלגתיות, אין צורך ביצירת קואליציה לשם השגת רוב של בית המחוקקים לתמיכה בממשלה.
לכן, ממשלות קואליציוניות הן תופעה נדירה במערכות פוליטיות דו-מפלגתיות, אף כי כל מפלגה עשויה להוות כעין "קואליציה פנימית", שחבריה הרבים מחזיקים במגוון רחב של דעות ומטרות, ואפילו כאלה שאינן תואמות זו את זו.
בדרך כלל, שתי המפלגות הגדולות מזוהות כמפלגות ימין ושמאל מתונות.

סיבות היווצרות אפשריות

הסיבה העיקרית להיווצרות מערכת דו-מפלגתית היא צירוף של שיטת בחירות ומאפייני אוכלוסייה:
מצד אחד, שימוש בשיטת בחירות אזורית-רובנית, שהיא הנהוגה במרבית הדמוקרטיות, יניב בדרך כלל בין 2 ל-4 מפלגות: בשיטה זו, הבוחרים באזור בחירה מסוים יכולים לשלוח נציג אחד בלבד לפרלמנט, ובכדי שמועמד מסוים יבחר, עליו לזכות במספר הקולות הגדול ביותר.
במצב זה, ריבוי מועמדים יוביל לפיצול ההצבעה, ועלול לאפשר למועמד לא רצוי לזכות בבחירות. בתהליך מתמשך של ניסוי וטעיה בכל אזור בחירה, יתקבלו בקרב הבוחרים דפוסים של הצבעה טקטית ל"מועמדי פשרה" מטעם אחת המפלגות הגדולות, והימנעות מהצעת מועמדים נוספים או הצבעה עבורם.
בדרך זו משמרות המפלגות הגדולות את כוחן, ומצד שני - ציבור בוחריהן מקבל נציג, שלמרות היותו "נציג פשרה", זוכה להשפעה גדולה בפרלמנט מכיוון שהוא פועל בחסות מפלגה גדולה ובעזרת יתר נבחריה.
מצד שני, האוכלוסייה עשויה להתאפיין באחידות מחשבתית רבה: כאשר אופי המחלוקות אינו כה חריף ובלתי ניתן ליישוב או לפשרות, וישנה נטייה להימנע מקיצוניות לכיוון זה או אחר, ובנוסף קיימים ערכים ודעות המשותפים לרובה הגדול של האוכלוסייה - הרי שישנו סיכוי טוב לכך שהאוכלוסייה, רובה ככולה, תצליח להתלכד סביב לא יותר מאשר שתי מפלגות ראשיות.
בריטניה מהווה דוגמה טובה לכך בכל ההיבטים.
הארי פרגוסון

הארי פרגוסון בע"מ

בגיל 27 (1911), פתח פרגוסון עסק עצמאי בשם "הארי פרגוסון בע"מ" (Harry Ferguson Limited) בתחום מכירת מכוניות וטרקטורים. הוא שיווק מכוניות מסוג "מקסוול מוטורס", "סטאר" ו"ווקסול" וכן טרקטורים מתוצרת ארצות הברית. הטרקטורים שייבא היו מגושמים וגרמו לתאונות. פרגוסון ניתח את הסיבות לתאונות ונוכח לדעת שהן נגרמו כתוצאה מתכנון לקוי של החיבור בין הטרקטור למיכון החקלאי ובעיקר למחרשה הנגררת אחריו.
ב-1917 פרגוסון המציא פתרון טוב יותר, שחיבר את הגורר (הטרקטור) והנגרר (המחרשה) ליחידה אחת העובדת בצורה משולבת. שהיווה בסיס להקמת חברת "פרגוסון-בראון" לייצור מיכון חקלאי. הפתרון הטכני שהמציא פרגוסון היה מחבר שלוש נקודות, שעל פי עקרון תכנונו מחברים עד היום ציוד לטרקטורים.
פרגוסון ייצר מחרשת 2 להבים (ביסוק) וחיבר אותה למכונית פורד מודל T מוסבת לטרקטור. התוצר של הסבת מכונית לטרקטור נקרא ארוס או פורד-ארוס. באמצעות ידית ששלטה על מערכת קפיצים היה נהג הטרקטור יכול להרים ולהוריד את המחרשה הן בזמן החריש ובעיקר בעת מעבר מעל מכשולים או מחוץ לשדה המעובד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 תכנן וייצר קומביין, ייצור הקומביינים התחדש אחרי הקמת חברת מסי פרגוסון.

פורדסון

לפרגוסון לא היו אמצעים מספיקים להקים מפעל ייצור למחרשות שתכנן, ולכן התקשר עם חברת "מוריס" לשם ייצור המוני של הפטנט. העסקה ביניהם לא התממשה ולכן ב-1934 ייסד יחד עם הבעלים של חברת "דייוויד בראון" את חברת "פרגוסון-בראון" (Ferguson-Brown Company) שייצרה את הטרקטור "פרגוסון-בראון מודל A" בו שולב אמצעי ההרמה ההידראולי שתיכנן.
יחד עם שני שותפים פרגוסון ייסד את חברת פרגוסון-שרמן (Ferguson-Sherman Inc), שנועדה לפתח ולייצר מערכת חרישה שתתאים לטרקטורים מתוצרת פורדסון המבוססת על המערכת ההידראולית שפיתח.
ב-1938 פרגוסון והנרי פורד סיכמו בלחיצת יד שחברת פורד תייצר את המערכת המבוססת על "חיבור שלוש נקודות" ופרגוסון ימכור אותן דרך מערכת השיווק שלו. הטרקטור שיוצר בעקבות הסכם זה נקרא "פורדסון" או "פורד פרגוסון" והיה הטרקטור המודרני הראשון.
הנרי פורד השני ביטל את ההסכם באופן חד-צדדי ובמפתיע ב-1947 והתחיל לייצר טרקטורים תחת המותג "פורדסון" מסדרה N שכללו בתוכם רכיב הפועל על פי העיקרון של פרגוסון. פרגוסון תבע פיצוי הפרת חוזה על סך $251,000,000 (בהסכם פשרה מ-1952 קיבל 9.25 מיליון דולר). פרגוסון שהיה זקוק למערך ייצור חתם על הסכם עם חברת "מסי האריס" Massey Harris הקנדית, הסכם שהוביל למיזוג וליצירת "מסי פרגוסון" ב-1953.
מיד עם ההנתקות מפורד, פרגוסון פיתח עבור חברת "סטנדרט מוטורס" את אחד הטרקטורים הנמכרים בעולם, Ferguson TE20, המכונה "הפרגי האפור" שהיה מבוסס חלקית על מכונית "ואנגארד" של החברה. הגרסאות הראשונות שלו פעלו עם מנוע שהונע בקרוסין ואחרי הסבה שתיכנן פרגוסון היה זה הטרקטור הראשון שהשתמש במנוע סולר.
בסוף שנות ה-50 התנתק פרגוסון מחברת מסי פרגוסון ומכר את מניותיו בה. הקים חברה בשם Ferguson Research Ltd בה עסק בפיתוחים שונים של מכוניות, טרקטורים ומיכון חקלאי אחר וכן אמצעים להגברת הבטיחות בנסיעה. בין השאר תיכנן מכונית 4X4 עבור מרוצי פורמולה 1. המכונית, Ferguson P99, התחרתה לראשונה בשנה בה נפטר.
בית אמין

גאוגרפיה

הכפר ממוקם בגובה של כ- 180 עד 230 מטר מעל פני הים, והוא שוכן על שלוחה צרה שכיוונה הכללי מצפון-מערב לדרום-מזרח (שלוחה אותה הוא חולק עם ההתנחלות שערי תקווה). שכבת הסלע העליונה בנויה רובה מסלע נארי, שהוא סלע קשה האופייני לאזור, ומתחתיו אבן גיר וקירטון, ואדי קנה מתחתר מצפון לשלוחה. הצומח באזור נשלט על ידי חקלאות הררית מסורתית של מטעי זיתים, מרביתם עתיקים, בני מאות שנים. מטעים אלה מקיפים את היישוב מצפון וממזרח. בחלק שמצפון לכפר, נטועים המטעים על גבי טרסות אבן הבנויות לרוחבו של מדרון תלול היורד לעבר אחד מערוצי ואדי קנה. ממערב ליישוב שטח חקלאי ובו גידולי שדה וגידולי חממה.

היסטוריה

ב-1882, "סקר ארץ ישראל המערבית"  ציין כי במקום היו  "חומות, בורות וקבר חצוב." 
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, בית אמין נמצא תחת שליטה ישראלית. ישראל הפקיעה קרקעות מבית אמין, כדי לבנות את ההתנחלות שערי תקווה. 
לאחר הסכם אוסלו, סווג כ-29.2% משטח הכפר כשטח B, ואילו 70% הנותרים מוגדרים כשטח C. 
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה, שתחצוץ בין השטחים שבהם מתגוררים הפלסטינים ביהודה ושומרון ובין השטחים הישראלים, באזור שערי תקווה, מאחר שההתנחלויות והיישובים הפלסטינים קרובים ואין רצף טריטוריאלי לשום צד. משולש הכפרים עזון עתמה ובית אמין וסניריא בותר על ידי הגדר, תוך איבוד חלק מהשטחים החקלאיים שלהם, והכפר עזון עתמה מנותק משאר הגדה המערבית על ידי גדר ההפרדה תוך השארת שערי תקווה בצידו ה"ישראלי" של המכשול (אך מוקפת בשלושה צדדים על ידי הגדר). הדרך היחידה המקשרת את תושבי הכפר עם שאר הגדה היא שער בגדר, שפתוח רק בשעות היום.