סנחריב

סַנְחֵרִיב (באכדית: סִן-אחֵ-אֵרִבּ, סין (=אל הירח) פיצה (נתן פיצוי) על האח), בארמית חדשה או סורית חדשה ܣܢܚܪܝܒ) היה בנו ויורשו של סרגון השני מלך אשור. עלה לכס המלכות בשנת 705 לפנה"ס. שלטונו היה בלתי יציב, ומלא מרידות. המלך פיאר את נינוה והפכה למרכז העולם המסופוטמי, ניהל מלחמה מפורסמת ביהודה, והיה איש ארגון מוצלח. סופו שנרצח בידי בנו אדרמלך (או בשמו האשורי - ארד-מוליסו) בשנת 681 לפנה"ס בכ’ בכסלו.

שמותיו

השם "סנחריב" הוא הטיה עברית של שמו של המלך האשורי. באכדית שמו נהגה כך - סִן-אַחֵ- אֵרִבּ.
מעבר להיותו שם תאופורי (כזה המכיל אלמנט דתי), שמו של סנחריב, כמו שמות מסופוטמיים רבים, הוא למעשה משפט פועלי בן שלושה מרכיבים - סין (=אל הירח המסופטמי) - נושא המשפט. אח (=בן לאותם הורים, כבעברית - אשר היא שפה שמית גם כן) - מילה הבאה עם יחסת הדאטיב המציינת מושא עקיף. והפועל אריב - (גוף שלישי, יחיד, זמן עבר של הפועל riʔabum שמשמעותו לפצות, לתת כפיצוי) - המופיע כנהוג באכדית, בסוף המשפט. בניגוד למקבילו העברי, הוא אינו מצריך מילת יחס.
מכאן שהתרגום של השם מאכדית יהיה "(האל) סין פיצה (ב)אח".
הנסיבות העומדות מאחורי הענקת השם אינן ידועות, אולם ניתן לשער, כי הסיבה מקבילה לזו של השם "אחיקם" - מות אחיו של סנחריב, ורצון להנציח את זכרו של אח זה בשם התינוק החדש.
על פי המדרש היהודי, לסנחריב היו שמונה שמות אשר מופיעים בתנ"ך, במובאות הנשמעות לעיתים כמלכי אשור אחרים. שמותיו הם: פוּל, תגלת פלאסר, פלנאסר, שלמנאסר, סרגון, אסנפר, רבא ויקירא. השם סנחריב מפורש כקיצור והלחם המילים "ששיחתו ריב".

המערכה הראשונה

עוד בימי אביו שירת סנחריב בתפקיד דיפלומטי בצפון מערב האימפריה. משירש את השליטה באימפריה החלו התפרצויות אלימות בבבל, עקב ההתחזקות רבת השנים של השבטים הארמיים והמדיים. ואחר ההתערבות העילמית באזור פרץ בבבל מרד, סנחריב יצא לאזור פעמים רבות כדי לדכא מרידות.
בשנת 703 לפנה"ס הוביל את צבאו מחדש לבבל, היכן שמרדוך-אפלה-אידינה השני חזר לשלטון בחסות העילמים. תופס הכוח סולק בידי סנחריב ובמקומו מונה בֵּל-אִבּנִי הבבלי כמלך. לאחר מכן הצפין סנחריב ויצא להלחם בשבטי הרי הזגרוס, בני בריתם של העילמים.

מלחמות נוספות וסוף ימיו

תחילת שלטונו של סנחריב התאפיינה גם היא במרידות ברחבי האימפריה. מרידות אלה נוצלו גם על ידי העיר בבל. בשנת 703 לפנה"ס, אציל בבלי בשם מרדוך-זכיר-שומי השני ניצל את המהומה ועלה לשלטון למספר חודשים, הוא הורד מהשלטון באותה שנה על ידי המלך הכשדי מרדוך-אפלה-אידינה השני שהגיע והתקבל בבבל ברצון. הוא חידש את הברית עם עילם וגייס את כל ערי בבל הגדולות וכן את הארמים והכשדים. הצבא האשורי יצא לקרב נגדו ליד כיש, הוא נמנע מעימות גלוי וברח משדה הקרב ולא חזר יותר לבבל. סנחריב כבש את בבל, בזז את ארמונו של מרדוך-אפלה-אידינה ואת ערי בבל המורדות ואת שבטי הארמים והכשדים שהתגוררו בדרום מסופוטמיה. הוא הגלה לאשור 208,000 חיילים ורכוש רב. במקומו המליך סנחריב את בל-איבני אציל בבלי שחונך באשור. אבל גם הוא מרד, ובמקומו המליך סנחריב בשנת 699 לפנה"ס את בנו אשור-נדין-שומי.
במהלך מסע מלחמה של סנחריב לעילם ב-694 לפנה"ס, איגפו העילמים את האשורים מצפון, ותפסו את בבל, כשהם שובים את אשור-נדין-שומי, ומעלים לשלטון אציל מקומי בשם נרגל-אושזיב. סנחריב שב וכבש את בבל ב-693 לפנה"ס, אך איבד אותה בשנית כשחזר להילחם בעילמים. הפעם עלה לשלטון אציל כשדי בשם מושזיב-מרדוך, ששלט בבבל במשך 4 שנים.
סנחריב נלחם נגד מושזיב-מרדוך, עילם ובלי בריתם, על גדות החידקל, בקרב ח'לולה, שני הצדדים תיעדו את הקרב כניצחונם, תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות ושני הצדדים טענו לניצחון. הקרב לא שינה את הסטטוס של המלכים הלוחמים משני הצדדים, אבל אשור נסוגה מהאזור.
בשנת 689 לפנה"ס תפס סנחריב את בבל פעם נוספת, וכעונש על חוסר נאמנותה - החריבה, ונטל את פסל מרדוך מבבל לאשור.  חומותיה, מקדשיה וארמונותיה הושמדו לגמרי, וההריסות הושלכו לאראכטו (Arakhtu),או בכנויו "הנהר של בבל" אשר זרם בדרומה של בבל הקדומה. חורבן בבל זעזע את העולם המסופוטמי, בהיותה התרבות המפותחת באזור; את נינוה, בירתו, בנה סנחריב בדומה לבבל שהחריב והפכה למרכז התרבותי של העולם העתיק. כמו כן, יצא סנחריב למלחמה כנגד שבטי ההרים של קיליקיה.
סנחריב נרצח בשנת 681 לפנה"ס בידי בנו, ארד-מוליסו (הוא אַדְרַמֶּלֶךְ המקראי. במקרא צוין בן אחר בשם שַׂרְאֶצֶר, שלא ידועים כל פרטים אחרים עליו ויכול להיות ששמו הוא גלגול של מנכבדי הממלכה שלא היה בנו של סנחריב). לאחר הרצח, ולאחר שלא הצליח לתפוס את השלטון נמלט ארד - מוליסו לאוררטו (היא אררט המקראית). בכרוניקה הבבלית צוין כי האל מרדוך, שכעס על סנחריב (בשל החרבת בבל, ולקיחת פסלו) גרם לבנו לרצוח אותו. את מקומו תפס אסרחדון, אחד מבניו האחרים מאשתו נקיה-זכותו. "נקיה" הוא שם בשפה שמית מערבית, שתורגם לאכדית "זכותו" שפירושו הוא טהורה/זכה.

מפעלי המלך

סנחריב עמד מאחורי מספר גדול של מפעלי בנייה, רובם בבירתו נינוה. קודם בנה את ארמונו המפואר בן מאות החדרים וקרא לו שַנְיָ-לַ-יִשֻ (אין שני לו). הוא שיקם את מבניה העתיקים של העיר, בנה חומה רמה שאורכה כ-12 קילומטרים, תעלת הגנה, רחובות, גנים, חורשות וצינורות מים. כמו כן בנה בעיר אשור מקדשים ושיפץ את חומותיה. בימיו הומצאו דרכים נוחות יותר להתכת הברונזה ושימוש בחומרי בניין.

צאצאים יהודים

לפי התלמוד הבבלי, התנאים שמעיה ואבטליון היו מצאצאיו של סנחריב.