google/wiki40b huggingface dataset:
קתדרלת איסהאב

היסטוריה

התוכניות לבניית הכנסייה החלו בשנת 1957, והצעתו של האדריכל יאן איניה הוביד (Jan Inge Hovig), שעשה שימוש בעיקר בבטון מזוין נבחרה. ב-1960 התוכניות עובדו ושונו, וב-1962 התקבלה החלטה סופית באשר לתוכנית הכנסייה. עבודות ההקמה החלו ב-1964, והכנסייה הוקדשה ביום 19 בספטמבר 1965.

המבנה

צורתו הכללית של המבנה היא כשל אוהל תלול למדי שגובהו ורוחבו קטנים יותר במרכזו, דבר היוצר דימוי של מעין אוכף. תכנון המבנה הושפע מצורתו של הר הויה בטרומסה (Håja i Tromsø) שמצטיין בשתי פסגות בגבהים משתנים שביניהן אוכף. 11 משטחי בטון מצופה אלומיניום ואמייל מכסים את המבנה מחזיתו הקדמית ועד לאחורית, ולפי אחת הסברות, אלה מייצגים את 11 השליחים שנותרו לאחר בגידתו של יהודה איש קריות. משטחים אלה מגיעים עד לקרקע, וביניהם רווחים שבהם נקבעה זכוכית להחדרת אור אל חלל המבנה. בקצה המזרחי של הכנסייה קבוע חלון זכוכית צבועה ענקי המשתרע על שטח של 140 מ"ר. החלון משנת 1972, מעשה ידיו של האמן הנורווגי ויקטור ספארה (Victor Sparre), מתאר שלוש קרני אור הזורחות מידו של האל האב שבראש היצירה - המרכזית על דמותו של ישו, ושתי האחרות על דמויות גבר ואישה קטנות יותר הניצבות משני צדדיו. החזית הראשית הפונה מערבה עשויה גם היא מזכוכית, ובצידה החיצוני, לפני החלון הקבוע בה, ניצב צלב בטון לבן המתנשא לכל גובהה של החזית, המגיעה לגובה של 35 מטרים. מאחורי הצלב תולים פעמוני הכנסייה.
שטחה של הכנסייה הוא 900 מ"ר ובו 730 מקומות ישיבה. קומת המרתף גדולה מעט יותר ומשתרעת על פני שטח של 1,020 מ"ר. פנים הכנסייה מרוהט בפשטות. קירותיה לבנים, ולמעט ספסלי הישיבה, שולחן הדרשה והמזבח, תלויות בה רק נברשות תאורה. בשנת 2005, לרגל יובל הארבעים לכנסייה, הותקן בה עוגב חדש, ובו שלוש מערכות קלידים ופדלים ו-42 סטופים. בעוגב קבועים 2,940 חלילים - הארוך שבהם הוא באורך 9.6 מטר, ואורכו של הקצר ביותר הוא חצי סנטימטר בלבד.

סימליות

בשל צורתו הייחודית של מבנה הכנסייה, הוא הפך, יחד עם גשר טרומסה הסמוך לו, המקשר בין רובע טרומסלאדן, אל האי שעליו שוכן מרכזה של העיר, לאחד מסמליה המוכרים ביותר של העיר. השימוש בבטון לבן וחלק הוליד את הדמיון לקרחון ואת הדימויים הארקטיים. שילוב הבטון והזכוכית במבנה שניצב סמוך לקו המים, העניק לו את הכינוי "בית האופרה של נורווגיה", בניסיון לבסס דמיון בין הכנסייה לבית האופרה של סידני. כינויים אחרים הם "בית הספינה" שכן המבנה נראה כספינה הפוכה, או האוהל.
ברית המאבק למען המהפכה

ברית המאבק למען המהפכה (רוסית: Союз борьбы за дело революции) — ארגון מחתרת סובייטי אנטיסטליניסטי של צעירים שהתקיים בין השנים 1950–1951 בברית המועצות.

תולדות הארגון

ברית המאבק למען המהפכה הוקמה במוסקבה על ידי סטודנטים בוריס סלוצקי, יבגני גורביץ' וולדילן פורמן, כולם מן קהילת עבריי ברית המועצות בשנת 1950. הוכנו על ידם גם מצע ומנשר הארגון בהם דובר על הפיכתו של הסוציאליזם המוצהר לתוך קפיטליזם ממלכתי, השלטון הסטליניסטי הוגדר כבונפרטיזם, הוזכר אי קיום זכויות אזרחיות, בחירות רק למיצג שווא כשהתוצאות כבר קבועות מראש, מדיניות חוץ אימפריאליסטית, מצב של אסון בחקלאות. על מנת להפיץ את המסמכים חברי הארגון בנו הקטוגרף (מכשיר שכפול המיועד לכמאה פעולות).
בינואר-פברואר 1951 נעצרו חברי הארגון על ידי מ.ג.ב. וב-13 בפברואר 1952 הוועדה הביטחונית של בית המשפט העליון של ברית המועצות קיבלה החלטה בתיק. בהחלטה נכתב כי קבוצת לאומנים עבריים יצרה ארגון טרור בוגדני שחבריה שמו להם למטרה חיסול צורת השלטון של ברית המועצות בדרכי מרד צבאי וביצוע פעולות טרור כנגד מנהיגי הממשלה הסובייטית והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. כעונש למנהיגי הארגון יבגני גורביץ', בוריס סלוצקי וולאדילן פורמן נקבע עונש מוות, עשרה מאנשי הארגון קיבלו 25 שנים בכלא, עוד שלושה קיבלו 10 שנים בכלא. חלק מן השנים עד לזיכוי רובם העבירו במחנות עבודה גולאג שונים.
פרט למאיה אולנובסקאיה כולם הודו באשמה. שלושת מנהיגי הארגון הוצאו להורג ב-26 במרץ 1952 וגופותיהם נקברו בבית הקברות "דונסקויה". שאר העצורים ששרדו שוחררו לאחר פתיחת התיק מחדש ב-1956. ב-1989 כל הנאשמים, חלקם לאחר מותם, בתיק הזה זוכו "על בסיס חוסר תוכן ואירוע בו נאשמו".
חמישה מתוך אלו שנשפטו עלו בהמשך לישראל.
סוסט

תולדות סוסט

ממצאים ארכאולוגים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות ציידים זמנית באזור כבר בשנת 11,000 לפני הספירה (מסמכי זויס, Zoys). 
בנוסף נמצאו גם מספר מאובנים של בעלי חיים, אבנים מיוחדות משנת 8,000 לפני הספירה ותלי קבורה מהתקופה הנאוליתית המאוחרת.
סוסט הפכה מושבה קבועה בשנת 1028 לספירה כאשר תושבי סוסט עברו אליה מהעיירה הסמוכה אמרספורט. החקלאים הראשונים התיישבו על המדרון הדרומי מזרחי של גבעת האנך "Engh", שלוחה של רכס אוטרכט שהיה מוגן מפני הצפות מים, האדמה באזור זה הייתה פוריה מאוד והתאימה לחקלאות.
בחלוף הזמן המושבה גדלה והפכה לכפר חקלאי קטן.
הכנסייה העתיקה ביותר של סוסט אאודה-קרק נבנתה במאה ה-15 והיא פעילה עד היום.
בשנת 1898 עם חיבור סוסט לרכבת התגוררו בעיירה כ-4700 תושבים.
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 בעקבות התמזגות אזורים הגיעה האוכלוסייה לכ-16,000 תושבים בשנת 1945.
העיירה הפכה מודרנית בסביבות שנות ה-60, כאשר הרחוב הראשי שינה פניו, תוכנן מחדש ואת האחוזות המפוארות החליפו חנויות ובתי מלון.
בשנים שלאחר מכן, סוסט המשיכה להתרחב, והקימה 2 שכונות חדשות: קלאארואטר Klaarwater וסמיטסויין Smitsveen ובתחילת שנות ה-70 בשנות את שכונת Overhees.
אזור דה בור De Boere הוא אזור מגורים של 27 דונם בצד הדרום מערבי של סוסט. דה בור הייתה השכונה האחרונה שנבנתה בעיירה בשנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90.
בית חולים זונגלורן Zonnegloren שהיה פעיל עד שנת 1996 התאחד עם המרכז הרפואי מארסחלקסבוס Maarschalksbos והועבר לעיירה בארן Baarn.
בשנת 2004 חגגה 975 שנים להיווסדה.
כיום סוסט ידועה כעיירה עם אדמות פוריות ועד היום ניתן למצוא בה פעילות חקלאית. רחוב קטן ששמו נשמר עד היום הוא רחוב קארקפד Kerkpad (משמעות השם היא נתיב הכניסה, משום שהרחוב מוביל אל הכנסייה)
אזור סוסט דאונן Soesterduinen (משמעות השם דיונות חול מכיוון שזהו אזור חולי), הוא אזור פופולרי לנופש, באזור זה בית מלון מרשת הילטון.
רחוב הארלי

רחוב הארלי (באנגלית: Harley Street) הוא שמו של רחוב ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, הממלכה המאוחדת. הרחוב נודע במספר המרפאות הפרטיות של רופאים ורופאי שיניים הפועלים בו, והפך לכינוי לרפואה ולרופאים בממלכה המאוחדת.
מאז המאה ה-19 גדל בהדרגה מספר המרפאות הנמצאות ברחוב. בשנת 1860 היו ברחוב כ-20 קליניקות ומוסדות רפואיים. מספר זה עלה ל-80 בשנת 1900, ול-200 בשנת 1914. בבדיקה שנערכה בעת שהוקם שירות הבריאות הלאומי של הממלכה המאוחדת בשנת 1948 היו ברחוב 1,500 מרפאות. כיום ברחוב כ-3,000 מרפאות וקליניקות רפואיות, וכן מספר בתי חולים.

היסטוריה

רחוב הארלי שייך כולו למשפחת הברון האוורד דה וולדן. הרחוב מנוהל על ידי קרן של משפחת דה וואלדן. בשנת 1715 רכש אדוארד הארלי, רוזן אוקספורד השני ורוזן מורטימר את הרחוב והחל את פיתוחו. הבניה החלה בכיכר קאוונדיש וברחובות הסמוכים בו (אזורים שהיו קודם לכן כחלק מאחוזת מרילבון שהייתה בבעלות דוכסי ניוקסל. הנרי פלהם-קלינטון, דוכס ניוקסל שעל הנהר ליין השני, הוריש את האחוזה לביתו מרגרט קוונדיש הוליס (Margaret Holles), וזו הורישה את האחוזה לבתה הנרייטה קוונדיש הארלי. במות בעלה של הנרייטה - אדוארד הארלי, עברה האחוזה לבתו - מרגרט קוונדיש הרלי אשר נישאה לויליאם בנטינק, דוכס פורטלנד בשנת 1734, והחל משנה זו הייתה האחוזה בבעלות דוכסי פורטלנד עד שנת 1879, עת שויליאם קוונדיש-סקוט-בנדיקט, הדוכס החמישי מפורטלנד, נפטר בלי צאצאים, ונכסיו חולקו (בהתאם לצוואתו) לאחותו ולאחייניו. האחוזה הועברה לאחות לוסי ג'ואן אליס, אלמנתו של צ'ארלס אליס, הברון האוורד דה וולדן השישי, ומאז נשאר הרחוב בבעלות משפחת דה וואלדן.
ברחוב התגורר ראש ממשלת בריטניה בתקופה הוויקטוריאנית ויליאם גלאדסטון וכן האמן ויליאם טרנר. בשנת 1848 נוסד ברחוב קווינז קולג' - בית הספר לבנות הוותיק ביותר בממלכה המאוחדת.
נכו הראשון

נֶכוֹ הראשון היה שליט בובה של ממלכת אשור באזור הדלתה של הנילוס במצרים התחתונה בין השנים 672 - 664 לפנה"ס ונחשב למייסד שושלת הפרעונים ה-26.
עם נסיגת הנובים בשנת 672 לפנה"ס מונה נכו בידי אשורבניפל מלך אשור לשליט העיר סאיס באזור הדלתה של הנילוס. נכו נחשב על ידי החוקרים לשליט חלש מאוד שלא הצליח לאחד את ממלכת מצרים ולהשתחרר מהשלטון אשורי. תקופת שלטונו ארכה רק שמונה שנים, שכן בשנת 664 לפנה"ס נהרג נכו בידי תנות אמון, בנו של שבכה, במסגרת הפלישה הנובית המחודשת למצרים, בסמוך למוף.
הפלישה הנובית נבלמה במהרה בזכות תגובתו המהירה של אשורבניפל, אשר החיש את צבאו למצרים, דבר שאילץ את הנובים לסגת חזרה אל גבולות ממלכת כוש.
לאחר מותו של נכו הראשון מונה בנו, פסמתיך הראשון, לשליט מצרים על ידי האשורים. אולם שלא כמו אביו, הצליח פסמתיך הראשון לאחד את ממלכת מצרים מחדש ולהשתחרר מעול האשורים.
ת'יאטר ג'יי

תי'אטר ג'יי (באנגלית: Theater J) היא חברת תיאטרון מקצועית בוושינגטון די סי, שנוסדה בשנת 1990 במטרה להציג עבודות ש"מפארות את הקול האורבני הייחודי והחזון החברתי המהווים חלק מהמורשת התרבותית היהודית".

אודות

ה"ת'יאטר ג'יי" מופיע בתיאטרון ארון וססיל גולדמן (Aaron & Cecile Goldman Theater), חלק ממרכז מוריס קפריץ (Morris Cafritz Center) לאמנויות בשכונת דופונט סירקל, במתחם מרכז הקהילה היהודית בוושינגטון די סי. המנהל האמנותי של התיאטרון הוא ארי רות' (Ari Roth).‏
בין היתר, הציג התיאטרון הופעות בכורה של הצגות מאת ריצ'רד גרינברג (ההצגה Bal Masque), אריאל דורפמן (Picasso's Closet), ג'ויס קרול אוטס (The Tattooed Girl) וונדי ואסרשטיין (Third).‏

דבר הביקורת

טריי גרהאם מהניו יורק טיימס כתב על הת'יאטר ג'יי כי הוא מציג "ליטוש מקצועי, דרמטורגיה מחושבת ואופי ניסויי מחוצף". במגזין של ארגון הדסה תואר כאחד התיאטראות היהודים-אמריקאיים המודרניים ה"מצליחים ביותר והחדשניים ביותר". הת'יאטר ג'יי אף ידוע בשורת ההצגות שערכו בו את הופעת הבכורה שלהן; התיאטרון כונה בניו יורק טיימס "התיאטרון הראשי להצגות בכורה" ("Premier Theater for Premieres").‏
בוככוס הראשון, מלך מאוריטניה

בוככוס או בוקכוס הראשון (Bocchus) היה מלך מאוריטניה בסוף המאה ה-2 לפנה"ס ובתחילת המאה ה-1 לפנה"ס. כחמו של יוגורתה, מילא בוככוס תפקיד חשוב במלחמת יוגורתה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין ממלכת נומידיה.
עם פרוץ מלחמת יוגורתה ניסה בוככוס לכרות ברית עם הרפובליקה הרומית נגד יוגורתה, אולם בשנת 111 לפנה"ס נדחתה הצעתו על ידי הסנאט הרומי והוא החליט לתמוך בחתנו. בשנת 108 חתם בוככוס על הסכם עם יוגורתה והחל להתכונן למלחמה ברומא.
לאחר שהמצביא הרומי קוינטוס קיקיליוס מטלוס הביס את כוחותיו של יוגורתה בקפסא, ברח זה אל בוככוס שקיבל אותו בזרועות פתוחות. בוככוס שיחק משחק כפול לאורך המלחמה: במקביל למהלכיו הצבאיים ותמיכתו בחתנו, הוא ניהל כל העת משא ומתן מתמשך עם רומא. תאודור מומזן מדגיש את אי אמינותו של בוככוס ואת היחס החשדני שהפגינו כלפיו שני הצדדים. 
בשנת 106 לפנה"ס ערך גאיוס מריוס, המצביא החדש של הצבא הרומי, מסע מלחמה לעבר מבצר נהר המולכט. בחזרתו מהנהר, הותקף על ידי כוחותיהם המשולבים של בוככוס ויוגורתה. מריוס הופתע, ונראה היה שפרשיו של בוככוס יצליחו להביסו. אולם, בזכות עזרתו של לוקיוס קורנליוס סולה, ששימש כאחד מקציניו, הצליח מריוס לארגן את צבאו מחדש ולהדוף את הנומידים והמאוריטנים.
בשנים 106 ו-105 לפנה"ס נערך משא ומתן בין בוככוס לבין גאיוס מריוס, שהוביל לכריתת ברית בין מאוריטניה ורומא. בתמורה לשלום עם רומא, דרש מריוס מבוככוס להסגיר את חתנו. בוככוס דרש שסולה יהיה זה שיחתום את החוזה סופית, ושרק לידיו יסגיר את יוגורתה. מריוס הסכים, למרות חששותיו שסולה (שמונה בינתיים לסגנו בעקבות הצטיינותו בלחימה), ייתפס על ידי בוככוס וישמש כבן ערובה. סולה נשלח למחנהו של בוככוס ועבר דרך כוחותיו של יוגורתה בליווי בנו של בוככוס, וולכוס. כמובטח, הונה בוככוס את יוגורתה ומסר אותו לידי חייליו של סולה. 
לפי מקורות מסוימים, מימן בוככוס את בנייתו של פסל זהב שהוצב על גבעת הקפיטולין והנציח את מסירתו של יוגורתה לסולה. הפסל היה אחד מהגורמים שתרמו לעוינות שנוצרה בין סולה לגאיוס מריוס.
לאחר מותו של בוככוס עלו לשלטון בניו בוככוס השני ובוגוד.
ירוחם ליבוביץ

רבי ירוחם הלוי ליבוביץ (מכונה רֶבּ ירוחם ממיר), (תרל"ד - י"ח בסיוון תרצ"ו, 1873-1936) היה המשגיח של ישיבת מיר. בשנות כהונתו עיצב את שיטתה המוסרית של הישיבה. בחלק משנות כהונתו השתתף בנשיאת העול הכלכלי של קיום הישיבה.

תולדותיו

נולד בעיירה ליובאן הסמוכה לסלוצק, במחוז מינסק, בלארוס לאברהם וחאשה ליבוביץ. התחנך בישיבת סלבודקה ובישיבת קלם. רבותיו היו הרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה"), הרב שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם"), חתנו הרב צבי הירש ברוידא והרב ישראל מאיר הכהן (החפץ חיים).
כבן שש עשרה החל ללמוד בישיבת סלבודקה. בגיל עשרים ושתיים, בשנת תרנ"ז, נשלח על ידי הרב פינקל ללמוד אצל הרב שמחה זיסל זיו בישיבת קלם. ממנו הספיק ללמוד רק מעט יותר ממחצית השנה. ועם פטירתו בכה במשך לילה שלם, בעיקר על עצמו שרק כעת התחיל ללמוד ממנו כיצד לחיות כ"אדם". ר' ירוחם העיד על עצמו שהרגיש כל ימיו שהבנתו נבעה ממעמד אותו יום.

כהונתו בישיבת מיר

לאחר נישואיו למד ב"כולל קדשים" בראדין, ומשנת תרס"ז (1907) כיהן כמשגיח בישיבת ראדין, שם למד אצלו הרב יחזקאל לוינשטיין. בשנת תר"ע עזב את ישיבת ראדין. החל משנת ה'תרע"א היה הרב ירוחם משגיח בישיבת מיר. אחר כך עבר לישיבת סלבודקה ולישיבות אחרות. בשנת ה'תרפ"ג הוא חזר למיר ועמו קבוצת בחורים מובחרת מישיבת פוניבז', שבה כיהן קודם לכן.
בשנות ה-30 הגיעו לישיבת מיר תלמידים רבים מארצות הברית. הם היוו אתגר חינוכי עבור הרב ליבוביץ. במקביל הגיעו גם תלמידים מקהילותיה החרדיות של גרמניה ואף כלפיהם נצרך היה יחס שונה. עבור תלמידים אלו בשנתיים האחרונות לחייו ייסד 'ועד' מיוחד שבו מסר שיעורים בחומש עם פירוש רש"י. בשונה משיחותיו הכלליות לשאר בחורי הישיבה, שעסקו ביסודות חכמת המוסר, שיעורי החומש עסקו בעיקר בהקניית יסודות היהדות והאמונה. לימים שימשו ועדים אלו את הבסיס לסדרת הספרים דעת תורה.

פטירתו

בשנת תרצ"ו לקה בדלקת קרום המוח. הוא נפטר בי"ח בסיוון, כבן שישים ואחת. שיחתו האחרונה נאמרה בכ"ד באייר ועסקה בנושא "בעל הבית דוחק" - על ניצול הזמן.
לאחר פטירתו נקרא הרב יחזקאל לוינשטיין, כדי למלא את מקומו כמשגיח.

עיקרי משנתו

שיטתו מתאפיינת באינדיבידואליות. על פיה, כל לימוד התורה וקיום המצוות הם רק אופנים לבוא אל האדם עצמו. אף שיש לקבל ולשמוע מרב, את עיקר הצמיחה יכול האדם רק להעלות מעצמו. בכמה מקומות בכתביו הוא קורא לנקודה העצמית של האדם בשמות קבליים למחצה, כגון "שורש הנשמה המגיע לכיסא הכבוד".
לגישה זו ישנן השלכות לתחום העבודה המוסרית. לדוגמה, סבר שאין מקום לקנאה, מכיוון שכל אדם הוא במהותו יחידי ומעלתו של אדם באה לידי ביטוי רק ברגע שבו הוא מעלה את דרגת ה"יחידות" שלו ומגיע למקום בו הוא לבדו. בעקבות המדרש הוא מדמה את יחידות האדם ליחידות האל. דרגה זו היא המאפיין המרכזי של מהותו של 'בן ישיבה' או בן תורה. גם ביחס לתשובה כתב: "היא המדרגה היותר גבוהה ורמה, מפני שהיא מעלת האדם עצמו, היינו ששב אל עצמו, והעצמו הוא המעלה היותר גבוהה ורמה מכל המעלות באדם" (דעת חכמה ומוסר, חלק ג', סי' קסא).
לגישה זו ישנן השלכות תאולוגיות. האמונה אינה זקוקה להוכחה, אלא היא חוויה שחש אותה הקרוב לאל. בלשונו: "סוד הכל הוא בקירוב ובריחוק, כי בהיותו קרוב אשר לו אלוהים קרובים אליו בקרב הארץ, השוכן איתו בתוכו, יראהו עין בעין", ו"לא כמו שסוברים וכאשר מוסכם הוא בעולם שמתוך ההבנה על ידי חקירות אמיתיות מזה נובעת האמונה".
הדרך לגלות את עצמיות האדם היא שבירת הרצון ועשיית מעשים בפועל.
Autorun.inf

Autorun.inf הוא קובץ המיועד לשימוש על ידי רכיבי ה-AutoRun ו-AutoPlay, במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט. כדי שהקובץ יתגלה על ידי רכיבים אלו, עליו להיות ממוקם בתיקיית השורש של ההתקן. מכיוון שלחלונות אין רגישות לכתיבה בכתב קטן וגדול, ניתן לקרוא לקובץ AutoRun.inf,‏ Autorun.INF, או כל שילוב אחר.
רכיב ה-AutoRun התקבל בחלונות 95 כדרך להפחתת עלויות התמיכה. AutoRun מאפשרת להריץ באפן אוטומטי מתוך CD-ROM, תוכנית העשויה להדריך את המשתמש על אופן ההתקנה. הוספת קובץ ה-autorun.inf מאפשרת ליצרנים להחליט, איזה פעולה הם רוצים שתינקט בעת הכנסת ה-CD-ROM. קובץ ה-Autorun.inf הפשוט ביותר מורכב מ-2 חלקים; הראשון מציין את הסמליל שייצג את התוכנה במנהל הקבצים Windows Explorer (או "המחשב שלי") והשני מציין איזה תוכנית תופעל.
תוספות מיוחדות לקובץ הוספו בגרסאות היורשות של חלונות כדי לתמוך ב-AutoPlay ובתכונות נוספות.
שכר סופרים

מיסוי שכר סופרים בישראל

בהתאם לפקודת מס הכנסה (קביעת שכר סופרים כהכנסה), התשכ"ד-1963, המשלם שכר סופרים חייב לנכות ממנו מס הכנסה במקור. בהתאם לתקנות מס הכנסה (ניכוי משכר סופרים), התשכ"ד-1964, שיעור המס המנוכה במקור משכר סופרים שווה לשיעור המס המרבי (47% בשנת 2018). כאשר שיעור זה מופרז, ניתן להקטינו באמצעות פנייה לפקיד השומה. 
להקטנת מס זה ניתן לקזז מההכנסה הוצאות שהיו ביצורה, כגון הוצאות על צילומים, מכשירי כתיבה, ספרי עזר וכדומה. תנאי יסודי להכרת פקיד השומה בהוצאות אלה הוא רישומו של המחבר כעצמאי במשרדי פקיד השומה, ורישומו המקביל כעוסק במשרדי מע"מ. רישום זה מאפשר גם קיזוז תשלומי מע"מ המלווים הוצאות אלה מהמע"מ שגובה המחבר מהמו"ל.
מספר עגול

בתורת המספרים, מספר עגול הוא מספר שלם, שמספר הגורמים הראשוניים שלו גדול בהרבה מן הצפוי למספרים באותו גודל. בשפת היומיום מקובל לייחס את התכונה של מספר עגול בעיקר למספרים המתחלקים בחזקה של 10, כלומר למספרים שהצגתם מסתיימת באפס אחד או יותר.

מספר הגורמים הראשוניים

מקובל לסמן ב- \ \omega(n) את מספר הגורמים הראשוניים השונים של מספר טבעי n, וב- \ \Omega(n) את המספר הכולל של גורמים ראשוניים. כלומר, אם \ p_1,\dots,p_r ראשוניים שונים ו- \ n = p_1^{a_1} \cdots p_r^{a_r}, אז \ \omega(n) = r ו- \ \Omega(n) = a_1+\cdots+a_r.
הערך הממוצע (במובן של פונקציות אריתמטיות) של שתי הפונקציות הוא \ \log\log(n)  (הלוגריתם הוא הלוגריתם הטבעי). יתרה מזו, לכל \ \delta>0, הצפיפות של קבוצת המספרים המקיימים \ |\omega(n)-\log\log(n)|>(\log\log(n))^{1/2+\delta} היא 0; כך גם עבור \ \Omega(n) ‏‏. לכן, מספר n שיש לו הרבה יותר מ-\ \log\log(n) גורמים ראשוניים, עשוי להחשב "עגול". ‏‏

בשפת היומיום

בשפת היומיום מקובל לייחס את התכונה של מספר עגול בעיקר למספרים המתחלקים בחזקה גבוהה יחסית של 10, כלומר למספרים שהצגתם מסתיימת בכמה אפסים (בדר"כ לפחות מחצית ממספר הספרות). פעולת העיגול מחליפה מספר נתון, במספר קרוב המתחלק ב-10 פעמים רבות יותר. דוגמה: אפשר לעגל את 3178 ל-3180, ל-3200, ל-3000 ואף ל-0 (כאשר העיגול הוא לעשרות אלפים או לחזקה גבוהה יותר של 10).
לבני אדם יש נטייה להשתמש במספרים עגולים, גם כאשר הם מתבקשים לציין מספר מדויק. כך למשל, במפקדי אוכלוסין בארצות הברית נמצא דיווח יתר לגילאים המתחלקים ב-5 וב-10, כמו גם לגילאים זוגיים‏‏.
בעת מנייה, הגעה למספר עגול נחשבת משמעותית יותר. כך, יום הולדת המתחלק ב-10 נחשב חגיגי יותר, ויום הולדת 100 נחשב חגיגי במיוחד. גם ימי זיכרון שנתיים זוכים ליתר תשומת לב ציבורית בחלוף מספר שנים עגול. נהוג לציין גם מספרים עגולים אחרים, כגון התייר המיליון. גם בספירת השנים, שנה שמספרה מתחלק ב-100, ועוד יותר מכך שנה שמספרה מתחלק ב-1000, נחשבת לציון דרך מיוחד.
שיטת הספירה הנפוצה היא השיטה העשרונית, אך למספר עגול יש משמעות גם בשיטות ספירה אחרות. בקרב מתכנתים, למשל, הרגילים גם לשיטה הבינארית, יום הולדת 32 הוא יום הולדת חגיגי, משום שבכתיב בינארי 32 הם 100,000.
שתי המשמעויות, זו של תורת המספרים וזו של שפת היומיום, אינן מתלכדות. בתורת המספרים, המספר 648, למשל, שלו שישה גורמים ראשוניים, עגול יותר מ-700, שלו רק חמישה גורמים ראשוניים, ואילו בשפת היומיום המצב הפוך: 700 הוא מספר עגול (מתחלק ב-100), ואילו 648 אינו עגול.
נוריקו אנו

קריירה

המדליה הראשונה בה זכתה בקריירה המקצועית הייתה מדליית ארד בטורניר הבינלאומי 'Fukuoka tournament Japan', בו התחרתה בקטגוריית המשקל הפתוח. בפברואר 1993 השתתפה בטורניר פריז היוקרתי 'Tournoi de Paris' וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג לאחר שגברה על בת-ארצה קאורי סוזוקי בקרב על המדליה. 
כאשר הייתה בת 17, אנו השתתפה באליפות העולם לשנת 1993 שנערכה בהמילטון שבקנדה. היא התחרתה בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג וזכתה במדליית הכסף. בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, גברה אנו על ביאטה מקסימוב הפולנייה. ברבע הגמר אנו ניצחה את שרון לי הבריטית ובחצי הגמר ניצחה את מוניק ון דר לי ההולנדית. בגמר אנו הפסידה בניקוד יוקו ליוהנה האגן הגרמנייה כעשר שניות לתום הקרב כאשר ניסתה לעצור התקפה של הגרמנייה והחליקה.
באוקטובר 1994 השתתפה במשחקי אסיה וזכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצחה בגמר את שיאו ינמין הסינית. ב-27 באוגוסט 1995, אנו התחרתה באוניברסיאדת פוקואוקה וזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח כאשר גברה בקרב הגמר על מרתה קולודזיצ'יק הפולנייה. באליפות העולם בשנת 1997 שנערכה בפריז, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג וזכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון אנו ניצחה את ילנה מיצ'וביץ' המונטנגרית, בשמינית הגמר היא ניצחה את סימונה ריכטר הרומנייה וברבע הגמר ניצחה את אנה למפלוסי ההונגרייה. בחצי הגמר ניצחה את אסתה אסומבה הצרפתייה ובגמר גברה על דיאדניס לונה הקובנית לאחר שביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח.
באליפות העולם בשנת 1999 שנערכה בברמינגהאם, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב. בקרב הראשון של אנו, בשלב שמינית הגמר, היא גברה על יואן לין סו מטאיפיי. ברבע הגמר היא ניצחה את אסתר סן מיגל הספרדייה ובחצי הגמר ניצחה בעונשים את קאנג מין-ג'אונג הקוריאנית. בגמר אנו התמודדה מול יין יופנג הסינית ופיגרה בעונשים לאורך רוב הקרב, אך כ-50 שניות לסיום אנו ביצעה תרגיל אוצ'י-גארי מוצלח שהעניק לה איפון וניצחון. באליפות העולם בשנת 2001 שנערכה במינכן אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג ושוב זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה בגמר על יוריסל לבורדה הקובנית. 
באליפות העולם בשנת 2003 שנערכה באוסקה שביפן, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה בזהב ובתואר העולמי בפעם הרביעית ברציפות. בקרב הראשון אנו ניצחה את לורטה אדוארדס האמריקאית, בשמינית הגמר ניצחה את צרנקאנד דורג'גוטוב המונגולית וברבע הגמר ניצחה את יין יופנג הסינית. בחצי הגמר אנו גברה על אסתר סן מיגל הספרדייה ובגמר ניצחה שוב את יוריסל לבורדה הקובנית בשחזור הגמר הקודם.
באולימפיאדת אתונה בשנת 2004, אנו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 78 ק"ג וזכתה במדליית הזהב. בקרב הראשון שלה אשר היה בשלב שמינית הגמר, אנו ניצחה את קייבי פינטו מוונצואלה. ברבע הגמר אנו ניצחה את לוצ'יה מוריקו האיטלקייה ובחצי הגמר היא ניצחה בניקוד יוקו את סלין לוברה הצרפתייה לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. בגמר פגשה את ליו שיה הסינית וניצחה באיפון 22 שניות לסיום הקרב לאחר תרגיל סיאו-נאגי מוצלח.
יבגני רומן

קורות חייו

יבגני רומן נולד וגדל במינסק (כיום בביילרוסיה, אז הייתה חלק מברית המועצות) ולו אח גדול ממנו. אביו יעקב, נולד באודסה; אמו, אסתר, נולדה במינסק; שני הוריו גדלו במינסק והם מהנדסים במקצועם. יבגני עלה עם משפחתו לישראל ב-1990 והם התיישבו בראשון לציון. הוא למד במגמת הפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2006-2000). בתקופת לימודיו זכה במענק מקרן התרבות "אמריקה-ישראל" בקטגוריית בימוי קולנוע. סרט הגמר שלו "נס" שודר בערוץ 2 ובסינמטקים ברחבי הארץ. הוא והוזמן לפסטיבלים רבים וזכה בפרסים רבים בהם: הסרט הטוב ביותר בפסטיבל FIDEC 2006 בבלגיה ופרס הסרט האסייתי הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים ה-5 בבייג'ינג.
רומן יצר, שימש כתסריטאי ובמאי של "בין השורות", סדרת דרמה יומית עבור YES, הראשונה בישראל בשפה הרוסית. הסדרה כוללת 50 פרקים ומשחקים בה יבגניה דודינה, הנרי דוד, ולדימיר פרידמן, אולה שור-סלקטר, מרינה שויף, גרא סנדלר, אלכסנדר סנדרוביץ', אולג לוין, ומיכאל רוז'צקי.
הוא ביים והיה תסריטאי שותף של הדרמה הקומית "לנין באוקטובר" (2010), ששודרה בפריים טיים בערוץ 2 ובסינמטקים ברחבי הארץ. היא זכתה בציון לשבח ובציון לשבח לשחקן הראשי, אלכסנדר סנדרוביץ'.
סרט הקולנוע הראשון של רומן, "איגור ומסע העגורים", יצא בבכורה עולמית בפסטיבל טורונטו הבינלאומי בספטמבר 2012, ובציון לשבח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2012, הוא עתיד לצאת לבתי הקולנוע בישראל בפסח 2013. בסרט מככבים אולה שור-סלקטר ומנשה נוי.
סרטו השני באורך מלא ״האיש שבקיר״, צולם במהלך שישה ימים בלבד, והוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע של רוטרדם 2015. הסרט יצא לאקרנים בישראל רק בראשית שנת 2018.
בשנת 2008 שימש כעורכו של סרט הקולנוע "חמש שעות מפריז", בבימויו של לאון פרודובסקי, בהפקת "תותים הפקות". 
יבגני רומן נשוי למילנה והם מתגוררים באזור המרכז.
המכון האירופי למדיניות חלל

המכון האירופי למדיניות חלל (באנגלית: European Space Policy Institute), המוכר בראשי התיבות ESPI, הוא מכון מחקר שהוקם על ידי סוכנות החלל האירופית ושותפים בו ארגונים ממשלתיים דוגמת המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, סוכנות החלל האיטלקית, המרכז הגרמני לחקר החלל ומספר חברות חלל מובילות מאירופה, במטרה לחקור היבטים שונים של מדיניות חלל הנוגעים לתוכניות החלל של אירופה. מושבו של המכון בווינה ובראשו עומד קאי אובה שרוגל.
הר הדרוזים

הר הדרוזים (בערבית: جبل الدروز, תעתיק מדויק: ג'בל אלדרוז), המכונה בערבית גם "הר חורן" (جبل حوران ג'בל חוראן) או "הר הערבים" (جبل العرب ג'בל אל-ערב), הוא  רמה געשית גבוהה בדרום מערב סוריה, על גבול ירדן, הכלול כיום במחוז א-סווידא. רוב אוכלוסיית המחוז היא דרוזית, אך גרים בו גם תושבים נוצרים. העיר הגדולה באזור היא א-סווידאא, שאוכלוסייתה מונה כ-87,000 נפש, רובם דרוזים ומיעוטם נוצרים - מהכנסייה היוונית אורתודוקסית.
הנקודה הגבוהה ביותר בהר היא תל קני, שגובהו 1803 מטר.

היסטוריה

בסוף המאה ה-17, עקב מלחמותיהם המרובות, החלה נדידה של דרוזים מאזור ריכוזם בהר הלבנון לאזור הר חורן, שישובו היה אז דליל מאד. אחרי מאורעות 1840 ו-1860 (מעשי טבח שהביאו להתערבות מעצמות אירופה), הפכה הנדידה הדרוזית להגירה המונית ומאז קיבל הר חורן את השם "הר הדרוזים".
תחת המנדט הצרפתי על סוריה הייתה באזור מדינה דרוזית אוטונומית - מדינת ג'בל א-דרוז, שהתקיימה בין השנים 1921 ל-1936. שמה של המדינה היה בתחילה מדינת סווידא על שם העיר הגדולה באזור - א-סווידאא, אך הוא שונה לג'בל א-דרוז בשנת 1927.
ב-1925 פרץ בהר המרד הדרוזי בצרפתים.
בהסכם העצמאות הצרפתי-סורי מ-1936 בוטל מעמדה של ג'בל א-דרוז והיא הפכה לחלק מסוריה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, נמצא בהר הדרוזים הריכוז הטריטוריאלי הגדול ביותר של הדרוזים: כ-75 אלף נפש - למעלה מ-40% מכלל אוכלוסיית הדרוזים, שמנתה באותה התקופה כ-180 אלף נפש.
במלחמת העצמאות של ישראל התארגן בהר הדרוזים גדוד מתנדבים דרוזי בן כ-500 חיילים והתפקד לצבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י. הגדוד, בפיקוד שכיב והאב, נלחם בקרבות רמת יוחנן, אך בעקבות הסכם עם ההגנה נסוג. מקצת אנשיו, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ברחו מסוריה לישראל והצטרפו לכוחות הביטחון הישראלים.
יגאל אלון, משרי הממשלה הבכירים בעת מלחמת ששת הימים הגה תוכנית להפרדת הר הדרוזים מסוריה והקמת מדינה דרוזית עצמאית שתהווה חיץ בינה לבין ירדן. על פי המסופר בראיונות מוקלטים שערך, דיבר עם מנהיגים כדיין, רבין ואשכול על כיבוש ג'בל א-דרוז, אך ללא הועיל:
"דיברתי על זה עם דדו, הייתי בחפ"ק שלו ודיברתי עם בר-לב וגלילי. עוד יום, מקסימום יום וחצי, אנחנו בג'בל דרוז, כדי לעודד את הדרוזים שיש להם הכרה לאומית. ביקרתי בסויידא כמה פעמים וחלמתי את חלום הרפובליקה הדרוזית שתשתרע על פני דרום סוריה, כולל הגולן, בברית צבאית עם ישראל. בניתי הרבה גם על העדה הדרוזית בארץ, שהייתה מאורגנת כבר בצה"ל, שהם יכולים לשמש גשר בינינו לבין הדרוזים האחרים..."

הדרוזים בהר הדרוזים, שומרים על קשר עם הדרוזים בישראל, ויש ביניהם קרובי משפחה רבים. בשנת 2015, כאשר היה חשש לטבח מטעם דאעש בדרוזים שבהר הדרוזים, הפגינו ופעלו למענם הדרוזים בישראל.