google/wiki40b huggingface dataset:
דוארטה דה מנזש, המשנה למלך הודו

ביוגרפיה

מנזש נולד בטנג'יר למשפחת אצולה ששלטה כמעט ברצף על המושבה ופיקדה על הצבא הפורטוגזי שהיה מוצב שם. אב סבו, ז'ואאו דה מנזש, הרוזן הראשון מטרוקה משל על המושבה בשנים 1486–1489 וכן בשנים 1501–1508. סבו (בעל אותו שם) משל על טנג'יר בשנים 1508–1521 ו-1536–1539. אח סבו, אנריקה, משל בשנים 1521–1522. קרוב שאף הוא נקרא דוארטה דה מנזש (מאבורה) בשנים 1522–1533. אביו, ז'ואאו, שלט בין 1539–1546, דודו החוקי פדרו ב-1548–1550, דודו הבלתי חוקי, פרננדו ב-1533 וגם אחר כך היו מושלים מבני המשפחה כולל בנו, לואיס. דוארטה עצמו התמנה למושל ב-1574.
ב-4 באוגוסט 1578, יצא מלך פורטוגל, סבשטיאו למסע צבאי בצפון אפריקה, אך צבאו הובס בקרב אל-קאסר אל-כביר וסבשטיאו נעלם בזמן הקרב. מנזש לקח את הפיקוד על הצבא כאשר המלך נעלם, נפצע ונפל בעצמו בשבי.
דוארטה עמד בראש צוות המשא ומתן על גובה כופר הנפש שישולם עבור כל האצילים הפורטוגזים שהיו בשבי והצליח להשיג תנאים נוחים. כאשר חזר לפורטוגל קיבל כהוקרה את תפקיד מושל אלגארבה ואת התואר רוזן טרוקה.
ב-18 בפברואר 1584 מונה להיות המושל השלושים של הודו הפורטוגזית וקיבל את התואר המשנה (ה-14 במספר) למלך הודו (אחד מתאריו של מלך פורטוגל). היה גם האחראי על מקאו שבתקופתו קיבלה מעמד של עיר. עמד בקשר עם הדאימיו טויוטומי הידיושי ומכתב ששלח לטויוטומי נשמר עד היום.
מנזש החזיק בתפקיד מושל הודו הפורטוגזית עד מותו ב-1588.
וישגרודק

תולדות היישוב

וישגרודק נזכר לראשונה בשנת 1152, ולאחר מכן בשנת 1481, עת היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בראשית המאה ה-19 התפתח היישוב, לאחר שנקבע בסמוך לו גבול שטחי רוסיה ואוסטריה בחלוקת פולין השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי וישגרודק

במהלך המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי הכפר, ופעלו בו בית כנסת ומספר בתי מדרש. רוב יהודי הכפר נמנו על חסידות טריסק. ערב מלחמת העולם הראשונה הוקמה במקום אגודה ציונית.
במפקד של שנת 1921 נמנו בכפר 944 יהודים, מתוך 976 תושבים. בין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית ספר עברי מרשת תרבות ומרכז תרבות יהודי, והתקיימה בו פעילות ציונית, כאשר כמה מבוגרי תנועות הנוער במקום עלו ארצה.
בתחילת יולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים. ב-16 במרץ 1942 גורשו יהודי המקום לגטו שהוקם בוישנייווייץ הסמוכה, וב-11 באוגוסט 1942 נרצחו עם יהודי המקום.
הדוב והדרקון

עלילה

עלילת הספר נפתחת בתיאור מתקפת טרור על אדמת מוסקבה, אשר תחילה לא ברורה מטרתה, וכן מי הם מבצעיה. תחילה עולה החשד כי מטרת המתקפה הייתה סרסור רוסי ואיש העולם התחתון, אשר נהרג במתקפה, עם זאת, ככל שעובר הזמן, מתגברים החשדות כי מטרתה האמיתית של המתקפה הייתה לא אחר מאשר סרגיי גולובקו, יו"ר שירותי הביטחון של הפדרציה הרוסית, וידיד ותיק של נשיא ארצות הברית ראיין. ברקע לדברים מתגלה באזור סיביר מרבץ עצום של זהב, וחומרי גלם אחרים, אשר מהווים הלכה למעשה את חבל החילוץ של רוסיה ממשבריה הנוכחיים, ודרך להבטיח את יציבותה ושגשוגה לעתיד. גילויים אלו מביאים את המדינות השכנות לרוסיה, ובראשן סין, לחמוד משאבים האלו לעצמן.
בד בבד, ממשיך הנשיא ראיין בכהונתו כנשיא ארצות הברית. חרף הסכמתו להתמודד בבחירות לנשיאות, בהן ניצח ברוב גדול, ראיין עודנו מרגיש אי נוחות רבה כלפי גינוני מוסד הנשיאות, וכן כלפי חובותיו הנובעים מהמשרה הרמה. נחמתו היחידה היא תמיכתם של אנשי הסגל, אשר לרבים מהם היכרות עם ראיין עוד מהתקופה טרם היה בה נשיא, והבולט בהם הוא רובי ג'קסון, ידידו הוותיק של ראיין, אשר מונה לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית, ומהווה השחור הראשון בתפקיד זה.
ככל שעובר הזמן, הולך ומתחוור, בעזרת מקור מודיעיני סודי בתוך הממשלה הסינית עצמה, כי הממשלה הדיקטטורית הסינית איתנה בהחלטתה להשיג את אזורי המחצבים בסיביר לעצמה, אף אם משמעות הדבר מלחמה למול הפדרציה הרוסית. כמו כן, היחסים בין סין לארצות הברית מתדרדרים אף הם, בעקבות מותו של נציג הוותיקן בסין מידי איש משטרה סיני בתקרית אלימה, אשר מובילה לתרעומת כנגד הממשלה הסינית בקרב הציבור האמריקני. 
בסופו של דבר הסכסוך בין המדינות עולה מדרגה, והופך למלחמה גלויה, עם פלישתה של סין לסיביר במטרה להשתלט על אזור המשאבים הסיבירי. עם זאת, צבא רוסיה החלש משנות ניוון ארוכות אינו עומד כנגד האתגר לבדו, שכן ארצות הברית בהנהגת הנשיא ראיין נחלצת לעזרת רוסיה, ומסייעת לה במלחמה. ככל שעובר הזמן, השלטון הסיני חש מאוים יותר ויותר, עד שלבסוף ארצות הברית עצמה מותקפת על ידי סין בטיל בליסטי גרעיני, המכוון ישירות לוושינגטון, מקום מושבו של ראיין. כמנהיגה של ארצות הברית, על ראיין להוביל את ארצו למלחמה ולהבטיח את ניצחונה במערכה, כנגד כל הסיכויים.
שמפו

שַׁמְפּוֹ (בעברית: תַּחְפִּיף, על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא מוצר ניקוי וטיפוח לשיער. מטרת השמפו היא לנקות את השיער, לרככו ולהקל על סירוקו, באמצעות חפיפה.
שמפו המוקצף עם מים הוא חומר פעיל המסיר שומנים מהשיער והקרקפת. חפיפה באמצעות שמפו ומרכך שיער מקלה על עיצוב תסרוקת.

היסטוריה

המילה שמפו מתועדת בשפה האנגלית במשמעות "לעסות" משנת 1762. מקורה במילה בשפת הינדו שאומצה אל תוך הניב האנגלו-הודי. המילה ההינדית הגיעה מהמילה בסנסקריט "צ'אמפה" - הנגזרת משמו של פרח הצמח Michelia champaca. פרחים אלו, בצבע כתום בוהק ובעלי ריח אופייני, שימשו (ועדיין משמשים) להפקת שמן ארומטי אותו נוהגים בהודו לעסות דרך השיער אל תוך עור הקרקפת.
בימיו הראשונים של השמפו, מעצבי שיער אנגלים הרתיחו סבון במים והוסיפו צמחים שונים כדי להעניק לשיער זוהר וריחנות.
במקור, סבון ושמפו היו מוצרים דומים מאוד, שניהם הכילו חומר פעיל שטח, סוג של חומר מקציף לשיער.
השמפו המודרני הראשון נוצר ב-1930 ונקרא "דריין", השמפו הסינתטי הראשון (שהוא לא סבון).
מזמנים עתיקים ועד היום הודים משתמשים בנוסחאות שונות של שמפו הכוללות צמחים שונים כמו: אזדרכת הודית, שיקקאי, חינה, בל, ברהמי, חילבה, אלוי ושקדים בשילוב עם מרכיבים ארומאטיים כמו יסמין, כורכום, ורד ומוּשְׁק.

פעולת השמפו

הפעולה העיקרית של השמפו היא ניקוי הקרקפת מלכלוך ומזהמים סביבתיים אחרים כמו זיעה, קשקשים ושאר שומנים כולל מוצרי טיפוח שהשתמשו בהם בעבר, שמנים, קרמים ותרסיסים. השמפו מרגיע את הקרקפת ועליו לגרום לשיער להיראות נקי ולהשאיר בו מספיק חומרים כדי שהשיער יהיה רך, מבריק וניתן לסירוק. הוא מורכב מבסיסי סבון שמאפשרים את ניקיון הקרקפת תוך שטיפה במים. ההתקדמות המודרנית בכימיה ובטכנולוגיה אפשרו להחליף את בסיסי הסבון בתרכובות הכוללות חומרי ניקוי במיזוג עם תוספים פונקציונליים, חומרים משמרים, תוספים אסתטיים ולפעמים אפילו חומרים פעילים מבחינה רפואית.
לדר

לֶדֶר (באנגלית: Fruit leather) הוא ממתק של פרי מיובש. 
במקור, יוצר על ידי שיטוח הפרי ליבוש בשמש. 
מקובל במיוחד לדר משמש, אבל נעשה גם מפירות נוספים, כגון תות.
היום מקובל לייבש על יריעת פלסטיק ונמכר מגולגל איתה.
יחסי אזרבייג'ן–אלבניה

סקירה כללית

אלבניה הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-4 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-23 בספטמבר 1992. בשנים 2012-2013, ראש ממשלת אלבניה, סאלי ברישה, ביקר באזרבייג'ן כחלק מביקור עבודה. 
היחסים בין אלבניה לאזרבייג'ן הם יחסים טובים ולבביים. בין היתר, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה מלא בתחומים כגון מדע, חינוך, התרבות והספורט. ב-28 בנובמבר 2012, שר התרבות והתיירות האלבני פגש את שר הנוער והספורט האזרבייג'ני, במהלך דיונם, נחתמו מספר הסכמים דיפלומטיים על מנת לחזק את הקשרים בין המדינות.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, היקף הסחר בין המדינות הסתכם בסך 269 אלף דולר אמריקאי כאשר אלבניה ייצאה לאזרבייג'ן סחורה בשווי 189 אלף דולר אמריקאי ואזרבייג'ן ייצאה לאלבניה סחורה בשווי 80 אלף דולר.
אלבניה מייצאת לאזרבייג'ן בעיקר נעלי גומי, הלבשה תחתונים לנשים, חליפות נשים, צמר, כותנה ועוד. אזרבייג'ן מייצאת לאלבניה בעיקר נפט מזוקק.
כריסטיאן הרביעי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן

ביוגרפיה

כריסטיאן נולד ב-6 בספטמבר 1722 בבישוויילר, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן.
בשנת 1735 מת אביו כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, וכריסטיאן ירש את נחלותיו. מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו קרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן כעוצרת עד לבגרותו. בין השנים 1737–1739 למדו כריסטיאן ואחיו הצעיר פרידריך מיכאל באוניברסיטת ליידן, ולאחר מכן שהו בחצר המלוכה הצרפתית. בשנת 1740 נטל כריסטיאן את השלטון לידיו, ובשנת 1741 חיתן את אחותו קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן עם לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט.
ב-6 בפברואר 1746 התחתן כריסטיאן בנישואים מורגנטים עם מריה יוהנה קאמאסה, ובשל כך נשלל מילדיו הזכות לשאת את תאריו, אולם בשנת 1792 קיבלו ילדיו את התואר פרייהר פון צווייבריקן.
בשנת 1758 המיר כריסטיאן את דתו לקתולית, בלחץ פטרונו לואי החמישה עשר, מלך צרפת. כריסטיאן היה מופקד על חינוך אחיינו קרל אוגוסט, אולם לאחר מלחמת שבע השנים נשאר קרל אוגוסט באוסטריה. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח כריסטיאן כוח בפיקוד בנו כריסטיאן פון צווייבריקן שנלחם לצד הצבא הצרפתי, ואף השתתף בקרב יורקטאון.
ב-5 בנובמבר 1775 מת כריסטיאן בהרשוויילר-פטרסהיים, ואחיינו קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן עלה לשלטון במקומו.
נמל לונג ביץ'

נמל לונג ביץ' הוא הנמל העמוס השני בארצות הברית ממוקם בלונג ביץ', פרבר דרומי של לוס אנג'לס, קליפורניה. זהו הנמל החשוב ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית, היוצא לאוקיינוס השקט מה שגורם לו להיות המרכז לסחר ימי בין צפון אמריקה לאסיה. הנמל ממוקם מעט דרומית לנמל לוס אנג'לס ומספק מקום עבודה ל 350,000 עובדים. הוא רשמית שייך לממשלת ארצות הברית ולעיר לונג ביץ'.

היסטוריה

נמל לונג ביץ' הוקם ב 24 ביוני 1911 ליד שפך נהר לוס אנג'לס. בשנת 1917 הוקמה הנהלה לנמל על מנת לפקח על הנעשה בנמל. בשנת 1946 הוכרז כ"נמל המודרני ביותר בארצות הברית".
במהלך סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 החלו להופיע מודעות לזיהום מי הים שנוצר מהאוניות והנמל מה שגרם להנהלה לנקוט צעדים משמעותיים על מנת לצמצם את הזיהום. קמה מחלקה שמטרתה הייתה לפקח על זיהום מי הים ולהציע שיפורים על מנת לצמצם ככל הניתן את הזיהום. כיום נחשב הנמל ל"נמל ירוק" ואף זכה בפרס לאיכות הסביבה מטעם "התאחדות נמלי הים של ארצות הברית" (AAPA).

כלכלה

במהלך השנים נוצר צורך בהרחבת הנמל אך למרות זאת עד היום נחשב הנמל כעמוס ביותר בחוף המערבי של ארצות הברית אליו נכנסות כיום 4 מיליון מכולות בשנה. לצורך השוואה בשנת 1997 נכנסו מיליון מכולות בשנה. כמות הכללית של מכולות היוצאות ונכנסות לנמל נכון ל-2008 הוא 6.7 מיליון לעומת 3.3 מיליון ב-1997.
התרומה של הנמל היא גדולה מאוד לכלכלת הערים באזור ובמיוחד ללונג ביץ'. יבוא ושיווק מוצרים דרך הנמל עם כל העולם מסתכם ב 100 מיליון דולר בשנה. הנמל מספק כ 350,000 מקומות עבודה מתוכם 30,000 עובדים הם תושבי לונג ביץ', 230,000 עובדים הם תושבי לוס אנג'לס והשאר מערים אחרות באזור.

קשרים עם הקהילה

נמל לונג ביץ' נמצא בקשר הדוק עם הקהילה בעיר דרך פיתוח שכונות, מתן מלגות לימודים ואירועים מיוחדים.

פסטיבל הנמל הירוק

'פסטיבל הנמל הירוק' הוא פסטיבל הנערך מדי שנה משנת 2005 ובו הנמל פתוח לכלל הציבור. בשטח הנמל ממוקמים מתקנים לילדים, מחולקים עלוני מידע על איכות הסביבה והנמל ואפשרות לשיט בסירות בין האוניות הגדולות.

שיט בנמל

מדי קיץ הנמל פותח את שעריו לכלל הציבור לשיט מודרך בנמל בין האוניות הגדולות. הסיורים נערכים בחינם לכולם.

מלגות

הנמל מעניק מלגות בשווי 1,000 ל 8,000 דולר מדי שנה לתלמידים מצטיינים בתיכונים בלונג ביץ' על מנת שיוכלו ללמוד באוניברסיטאות ומכללות וגם לתלמידים מכל רחבי העולם שמעוניינים ללמוד עסקים באוניברסיטת מדינת קליפורניה ומכללת העיר לונג ביץ'.
ג'ו פאס

שנותיו הראשונות

פאס נולד בניו ג'רזי למשפחה ממוצא סיציליאני וגדל בפנסילבניה. אביו היה פועל פלדה. כילד חלם להיות "קאובוי מזמר" לפי דמותו של ג'ין אוטרי, ששר וניגן שירי בוקרים עם גיטרה. אביו, שזיהה את כשרון הנגינה שלו, קנה לו את הגיטרה הראשונה בהיותו בן 9 ועודד אותו לנסות ולנגן כל מנגינה ששמע. בגיל 14 החל פאס להופיע ולנדוד בדרכים עם הרכבים מזדמנים. הוא הגיע לניו יורק, הופיע שם והתמכר לסמים. רוב שנות החמישים היה שרוי בניסיונות גמילה.

יצירתו

בשנות השישים עבר פאס ללוס אנג'לס והחל להקליט בחברת "פסיפיק ג'אז", בין היתר תקליטים שהפכו לשם דבר כמו Catch Me, Sounds of Synanon, Simplicity ו-For Django, שהוא מחווה לדג'נגו ריינהארדט, אשר פאס הושפע מסגנונו ושילב אותו עם סגנון הארד בופ והשפעות של צ'ארלי פרקר ליצירת סגנונו הייחודי. ב-1963 זיכה אותו המגזין דאון ביט בפרס "הכשרון המבטיח" (מילולית: New Star Award).
באותן שנים הופיע בטלוויזיה כנגן לצידם של פרנק סינטרה, שרה ווהן ואמנים אחרים ובתוכניות "טונייט שואו" עם ג'וני קרסון, "תוכניתו של מרב גריפין" ותוכניות נוספות. 
בראשית שנות השבעים שיתף פעולה עם הגיטריסט הרב אליס ועם הבסיסט ריי בראון והמתופף ג'ק האנה וכתב את ספרו החשוב (אחד מן הספרים העיקריים ללומדי גיטרה ג'אז) Joe Pass Guitar Style. 
ב-1974 הקליט את תקליט הסולו "וירטואוזו" בחברת פאבלו וניגן בטריו עם הפסנתרן אוסקר פיטרסון והבסיסט נילס-הנינג ארסטד פדרסן, עמם זכה בפרס גראמי עבור הופעת ההרכב הטובה ביותר לאותה שנה. בהמשך ניגן עם אמנים רבים בהרכבים שונים ביניהם עם דיזי גילספי, דיוק אלינגטון, קאונט בייסי ואחרים. כמו כן הקליט ארבעה תקליטים עם אלה פיצג'רלד שזכו להצלחה רבה: Take Love Easy (1973)‎,‏ Fitzgerald and Pass... Again (1976)‎,‏ Speak Love (1983)‎,‏ (Easy Living (1986.
פאס נפטר מסרטן הכבד בלוס אנג'לס בגיל 65.
סטיבן לאנג

ביוגרפיה

לאנג נולד ברובע קווינס שבעיר ניו יורק. אימו תרזה (לבית וולמר) היא ממשפחה קתולית ממוצא אירי וגרמני. אביו יוג'ין לאנג הוא ממשפחה יהודית ממוצא הונגרי.
למד ב"מכללת סמארט'מור" שם הוענק לו תואר בספרות אנגלית, בשנת 2010 זכה לתואר הוקרה על עשייתו בתחומי הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון האמריקאי.
הופיע לראשונת ב-1985 בהפקה טלוויזיות בשם "מותו של סוכן" לצידו של דאסטין הופמן, הופעתו הראשונה בסרט קולנוע הייתה באותה שנה בסרט "פעמיים במשך החיים".
התפרסם לראשונה בתור העיתונאי פרדי לאונדס ביצירתו של מייקל מאן "הצייד", הפרק הראשון של תומאס האריס אודות הרוצח הסדרתי ד"ר חניבעל לקטר לפני צאת הסרטים הפופולריים "שתיקת הכבשים", "חניבעל" ו"דרקון אדום".
את פרסומו המרבי במהלך שנות ה-90 קיבל בזכות הופעותיו כאייק קלאנטון במערבון "טומבסטון עיר ללא חוק" וכגנרל ג'ורג' פיקאט בדרמת המלחמה ההיסטורית "גטיסברג", אודות הקרב העקוב מדם "קרב גטיסברג", האכזרי ביותר במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
לאנג התפרסם גם בזכות יכולותיו המוכשרות על בימות התיאטרון עם מועמדות לפרס הטוני בשנת 1992 על הופעתו במחזה "מהירות החשיכה".
לאחר תקופת אלמוניות חזר לתודעה ב-2003 בסרט המלחמה אלים וגנרלים בו גילם את תומאס ג'ונתן ג'קסון וזכה לביקורות חיוביות עבור התפקיד הראשי שעשה. שנת 2009 הייתה שנת הזוהר של לאנג בקריירה עד כה עם הופעה ראשית בהפקתו המרתקת של ג'יימס קמרון "אווטאר".
לסרט לוהק לדמותו של קולונל מיילס קוואריץ', מפקד כוחות האבטחה של תהליך הכרייה, נואש מהניסיונות להגיע להבנה עם בני הנאבי ומחליט להשמיד אותם ואת כוכב פנדורה עליו הם חיים. הופעתו בסרט זכתה לשבחים רבים וכמו כן במועמדות לפרס סאטורן, ושתי מועמדויות לפרס ה-MTV לנבל הטוב ביותר ובקטגוריית הקרב הטוב ביותר עם סאם וורת'ינגטון.
בנוסף הופיע גם בסרט הפשע "אויבי הציבור" ובקומדיה השחורה "גברים שבוהים בעיזים". ב-2011 מגלם את דמותו של קומנדר נתנאל טיילור בסדרה טרה נובה, בהפקתו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2016 שיחק את האיש העיוור, האנטי-גיבור בסרט האימה "לא לנשום".
סנדי מוריס

ביוגרפיה

מוריס נולדה בדאונרס גרוב שבאילינוי ובגיל 4 עברה עם משפחתה לגרינוויל שבקרוליינה הדרומית. שני הוריה, הארי וקרי, התחרו בקרב רב בתקופת לימודיהם באוניברסיטת מערב אילינוי. ב-2010 זכתה מוריס באליפות ארצות הברית לנוער בקפיצה במוט, היא החלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל אך לאחר שנתיים בהן לא שיפרה את תוצאתה החליטה לעבור לאוניברסיטת ארקנסו. 
במרץ 2015 זכתה באליפות ה-NCAA באולם. במאי 2015 שברה את שיא ה-NCAA בתוצאה של 4.72 מטר, ביוני סיימה שנייה באליפות ה-NCAA באצטדיון ובהמשך החודש סיימה שנייה אחרי ג'ן שור באליפות ארצות הברית באתלטיקה והעפילה לאליפות העולם. ביולי אותה שנה קבעה שיא אישי של 4.76 מטר. באליפות העולם בבייג'ינג סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 4.70 מטר. באליפות ארצות הברית באתלטיקה באולם במרץ 2016 סיימה במקום הראשון בשיא אישי של 4.95 מטר, תוצאה שרק ג'ן שור וילנה איסינבייבה השיגו טובה ממנה באולם או באצטדיון. בהמשך החודש זכתה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בפורטלנד כשעברה גובה של 4.85 מטר, לאחר ג'ן שור שעברה 4.90 מטר.
ביולי 2016 קבעה שיא אישי באצטדיון של 4.93 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.85 מטר, תוצאה זהה לזו של המנצחת קטרינה סטפנידי מיוון אך עם פסילה אחת יותר. בספטמבר 2016 קבעה בתחרות ליגת היהלום בבריסל שיא אמריקאי באצטדיון של 5.00 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.75 מטר לאחר המנצחת סטפנידי. 
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 4.95 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.90 מטר.
קורט צייטצלר

קריירה מוקדמת

צייטצלר היה בנו של כומר מהעיירה גוסמאר שבברנדנבורג. כחצי שנה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבא הגרמני כחייל פשוט, ובשל הצטיינותו בלחימה קודם לדרגת קצונה ומונה למפקד פלוגת חיל רגלים. לאחר תום המלחמה נותר ברייכסווהר כאיש צבא הקבע, ושירת כקצין מטה. בשנת 1937 היה לקצין המטה של ה-OKH, מפקדת כוחות היבשה של הוורמאכט.

מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה לקצין המטה של הקורפוס ה-22 בארמייה ה-14, ושירת תחת הגנרל וילהלם ליסט במהלך הפלישה הגרמנית לפולין. במרץ 1940 היה לראש מטה קבוצת השריון בראשה עמד אוואלד פון קלייסט, שהיה לה חלק מכריע בניצחון הגרמני במערכה על צרפת. לאחר מכן שירת בפיקודו של פון קלייסט במהלך הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה וליוון, ובתחילת מבצע ברברוסה, הוא הפלישה הגרמנית לברית המועצות. במאי 1941 זכה לעיטור צלב הברזל.
בשנת 1942 נשלח לצרפת והיה שם לקצין מטה בקבוצת ארמיות D, בפיקודו של גרד פון רונדשטט בעת הניצחון הגרמני בהדיפת הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942. 
בספטמבר 1942 התגברו הוויכוחים בין היטלר וראש המטה של הOKH גנרל פרנץ האלדר. הצבא הגרמני התקדם במהירות לעבר הוולגה והיטלר היה בטוח שהצבא הרוסי מחוסל. האלדר היה שקול יותר ואכול ספקות בהסתמכו על דו"חות מודיעין על התגברות הצבא הרוסי. היטלר ביטל דו"חות אלה בבוז. היטלר התרשם מדיווחיו האופטימים של צייטצלר וב-24 בספטמבר 1942 פיטר את האלדר ומינה במקומו את צייטצלר.
בעת קרב סטלינגרד ניסה צייטצלר לשכנע את היטלר להורות לגנרל פרידריך פאולוס לסגת מסטלינגרד ולפרוץ את הכיתור. הוא הזדהה עם מצוקתם של החיילים הנצורים שם וצמצם את מנת המזון שלו לרמת מנותיהם. תוך שבועיים הוריד 13 ק"ג ממשקלו אך היטלר ששמע על הדיאטה הזאת ממרטין בורמן, הורה לו לחזור לאכילה רגילה.
לאחר התבוסה בסטלינגרד החל הצבא הגרמני להשתקם לקראת מערכה נוספת בקיץ 1943. הוצעו שתי תוכניות: גנרלפלדמרשל אריך מנשטיין הציע לערוך את ההתקפה בדרום בגזרת נהר הדונייץ ואילו צייטצלר ומפקדת OKH הציעו לערוך את המתקפה באזור מבלט קורסק. היטלר קיבל את הצעת ה-OKH בגלל שהייתה בגזרת שטח קטנה יחסית וללא צורך בנסיגה מוקדמת. צייטצלר ומפקדתו תכננו את ההתקפה שכונתה בקוד ציטאדלה (מצודה). ההכנות התארכו בגלל קצב הייצור האיטי של הטנקים ובתקופה זו עמדו הרוסים על כוונת הגרמנים והזרימו למקום כוחות עצומים של חי"ר, שריון, ארטילריה ומטוסים.
כשנפתח קרב קורסק ב-4 ביולי 1943 גילו הרוסים התנגדות עיקשת. הגרמנים לא הצליחו לכתר את מבלט קורסק וב-12 ביולי 1943 הורה היטלר על הפסקת המתקפה. למרות שהרוסים איבדו יותר חיילים וטנקים מהגרמנים, היה בכוחם למלא חסרים אלה ומבחינה זו היה הקרב לכישלון מבחינת הגרמנים שמאז נסוגו כל הזמן עד לסיום המלחמה.
לאחר כישלון קרב קורסק הורעו היחסים בין היטלר וצייטצלר. ב-10 ביוני 1944 הוא קרא את צייטצלר לשיחה בחווילתו בברגהוף, ופיטר אותו. נמסר כי הוא התפטר מסיבות רפואיות. היטלר לא דיבר איתו מאז ובינואר 1945 הוא הדיח אותו מהצבא ואסר עליו ללבוש מדים.
לאחר המלחמה נאסר צייטצלר על ידי הבריטים והוחזק כשבוי מלחמה עד פברואר 1947.
ב-25 בספטמבר 1963 מת צייטצלר בהוהנשאו שבבוואריה, והוא בן 68 שנים.
דרור שלום

ביוגרפיה

שלום החל את שירותו כעתודאי, עבר קורס קצינים וקורס קציני מודיעין ולאורך השנים מילא מגוון תפקידים באגף המודיעין, בהם תפקידי פיקוד ומטה בחיל.
בין היתר שימש כמפקד קורס הכשרה, כראש ענף וראש זירה בחטיבת המחקר, כעוזר ראש חטיבת המחקר וראש אמ"ן להערכה וכמדריך הראשי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
ב-20 במרץ 2016 מונה לראש חטיבת המחקר לאחר שהועלה לדרגת תת-אלוף.
ליפיד

ליפידים (באנגלית ביחיד: Lipid) הם, באופן הכללי ביותר, כל המולקולות הטבעיות המסיסות בשמן (ליפופיליות). זוהי קבוצת תרכובות אורגניות מגוונת הכוללת חומצות שומן, שעוות, ויטמינים מסוימים, פוספוליפידים, סטרולים (ככולסטרול), ומולקולות נוספות. תפקודיהם של הליפידים גם הם מגוונים, והם משמשים בעולם החי כמרכיב מבני, בממברנות ביולוגיות ומבנים אחרים; הם משמשים כחומר תשמורת בשל הערך האנרגטי שלהם; בתפקידי ויסות והמרת אותות, ובתפקודים נוספים.
לעיתים חל בלבול בין המונח ליפיד, למונח שומן. למרות שלעיתים שני המונחים משמשים כנרדפים זה לזה, אלו למעשה מונחים נפרדים: שומנים הם אחת מקבוצות הליפידים - טריגליצרידים. הליפידים כוללים, כאמור, קבוצות חומרים נוספות רבות.
דיאן פרנקלין

ביוגרפיה

פרנקלין נולדה במחוז נסאו ובנערותה החלה לעבוד כדוגמנית. 
ב-1982 היא שיחקה בסרט הבתולה האמריקאית האחרונה, הגרסה האמריקאית לסרט הקאלט הישראלי אסקימו לימון ושם גילמה את דמותה של קארן המקבילה לדמותה של נילי אותה גילמה ענת עצמון.
ב-1985 גילמה סטודנטית צרפתייה הבאה לארצות הברית במסגרת חילופי סטודנטים בסרט לצד ג'ון קיוזאק.
ב-1986 שיחקה את אמנדה, רעייתו של ג'וק יואינג בסרט המבוסס על סדרת הטלוויזיה דאלאס.
ב-1989 שיחקה נסיכה בסרט ההרפתקה המצוינת של ביל וטד ובאותה שנה שיחקה בפרק של סדרת הטלוויזיה אלפרד היצ'קוק מגיש.
אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו

ביוגרפיה

אגנס נולדה ב-24 ביוני 1824 בדסאו, ללאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ולפרדריקה וילהלמינה, נסיכת פרוסיה, בתם של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה ופרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ.
ב-28 באפריל 1853 התחתנה אגנס עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, והיו להם שני ילדים. אגנס נחשבה לאחת הנשים היפות ביותר בדורה, וניחנה בכישרון ניכר לציור. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה טיפלה אגנס בפצועים, כמו אצילות רבות בתקופה זו. בשנת 1893 כתבה אגנס את הספר "עין ישראל" (לייפציג, 1893), ספר שעסק באנטישמיות ובנצרות בגרמניה. ב-23 באוקטובר 1897 מתה אגנס בעיר הומלסהיין, והיא בת 73 שנים.
ברנהרד שטיינמץ

קריירה מוקדמת

שטיינמץ נולד ב-13 באוגוסט 1896 בנויינקירכן, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל דבוי את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. לאחר המלחמה הצטרף שטיינמץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה שטיינמץ לקצין אג"ם הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין. ב-5 בנובמבר 1939 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטיינמץ עם הקורפוס ה-8, וב-26 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-305, ופיקד עליה בקרב סטלינגרד, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. זמן קצר לפני כניעת הכוחות בסטלינגרד הוטס שטיינמץ אל מחוץ לכיתור, ולאחר מכן מילא תפקידי מטה שונים. ב-2 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-94, וב-1 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. שטיינמץ פיקד על הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובסוף המלחמה נפל בשבי יחד עם כל כוחות קבוצת ארמיות C.

לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשבי התגורר שטיינמץ במינדן, עד למותו ב-22 בינואר 1981.
בת-אל לזמי

נבחרת ישראל

לזמי משתייכת לסגל הרחב של הנבחרת והייתה שותפה בזכיית נבחרת העתודה של ישראל באליפות אירופה דרג ב' שנערכה בליטא ב-2005.
אתר הנופש העכשווי של דיסני

אתר הנופש העכשווי של דיסני (באנגלית: Disney's Contemporary Resort) הוא בית מלון הממוקם לחוף אגם בואנה ויסטה המלאכותי, בסמוך לפארק השעשועים ממלכת הקסם. המלון ממוקם בחלקו הצפוני של אתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית.
המלון נפתח ב-1 באוקטובר 1971 והיה הראשון מבין שני המלונות שנפתחו בדיסניוורלד (השני הוא אתר הנופש הפולינזי של דיסני).

תכנון ועיצוב

המבנה המרכזי של המלון, המכונה "המגדל העכשווי" (the Contemporary Tower) נבנה על בסיס של בטון בצורת האות A. המבנה תוכנן בשיתוף פעולה של חברת וולט דיסני ושל תאגיד הפלדה של ארצות הברית, והאדריכל וולטון בקט מלוס אנג'לס. סביב בסיס המבנה ותמוכותיו העשויים פלדה הותקנו 500 חדרי המלון שנבנו במקום אחר והובאו למיקום המלון. באותה עת נבנה בסמוך אתר הנופש הפולינזי של דיסני באותו אופן. 
במרכז המבנה המשולש נבנו לובי המלון, מסעדותיו וחנויות. כמו כן עובר דרך מרכז המלון המונורייל המוביל את המבקרים אל פארק השעשועים. קירות פנים האולם המרכזי רחב הידיים עוטרו בפסיפס מעשה ידי האמנית מרי בלייר.
מגדל נוסף בחלקו הדרומי של המלון נבנה בשלב השני ובו 250 חדרים, וכן ב-11 בנובמבר 1991 נבנה מרכז כנסים ששטחו 8,300 מ"ר בסמוך למלון. בראשית 2007 נהרס האגף הצפוני של המלון על מנת להקים אתר דירות נופש חדש.
חדרי המלון עוצבו בסגנון מודרני, בסגנון האמנות המודרנית שהייתה נפוצה בארצות הברית בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2006 שופצו חדרי המלון תוך ניסיון לשמור על עיצוב מודרני מחד אולם שיזכיר את שנות ה-70 ותקופת הקמת המלון מאידך.