google/wiki40b huggingface dataset:
תל יצחק

חומה ומגדל

הקיבוץ הוקם ביולי 1938 כיישוב חומה ומגדל על ידי עולים מגליציה שבפולין שהשתייכו לפלג "הנוער הציוני ב'" של ברית הציונים הכלליים, הפלג שלא השתייך להסתדרות. ההתיישבות בשרון הביאה לסופם את נדודי המייסדים. היישוב תל יצחק נקרא על שמו של יצחק שטייגר שהיה ממנהיגי תנועת הנוער הציוני בגליציה. בדצמבר 1943 עבר הקיבוץ לתנועת "העובד הציוני", הפלג השני של ברית הציונים הכלליים שהשתייך להסתדרות.
מראשיתו התמודד היישוב עם המצב הביטחוני הרעוע במהלך המרד הערבי הגדול. בנובמבר 1938 נרצחה אחת מחברות המקום על ידי מחבלים, בעת שהביאה אוכל לשומרים בעמדות.
במשך השנים הצטרפו אליו גרעינים מתנועת "הנוער הציוני" בעיקר ממדינות דרום אמריקה: ארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה, קולומביה, פרגואי, ברזיל ועוד.
בקרבת הקיבוץ הוקם בשנת 1949 כפר הנוער נווה הדסה, אותו הקימו וניהלו, במשך שנים רבות, כמה מחברי הקיבוץ. תלמידי נווה הדסה הגרים בתנאי פנימיה, עבדו בענפי הקיבוץ.

מקורות הכנסה

לקיבוץ יש ענפי חקלאות, כמו פרדסים לפירות הדר ואחרים. גידולי שדה משתנים בהתאם לעונות השנה. מפעל דבק, מפעל צעצועים, סופרמרקט, ובית אבות היוו מקורות הכנסה, כעת, מתוך העסקים הללו, קיימים רק הסופרמרקט ובית האבות, מקור ההכנסה המרכזי של הקיבוץ הוא הסופרמרקט, כיום, הוא הפך לרשת המונה חמישה סניפים: בתל יצחק, בבית יצחק, בבצרה, בבני ציון ובשכונת אגמים שבנתניה. זהו קיבוץ מופרט ורבים עובדים מחוץ לקיבוץ.

מכון משואה

בתל יצחק הוקם מכון משואה לזכר השואה והגבורה, ולזכר חברי תנועת הנוער הציוני שנספו בה. המכון כולל מרכז ללימודי השואה, מוזיאון היסטורי וכן את ארכיון הנוער הציוני. המכון עורך כל שנה טקס בהשתתפות נציגי ממשלה ואמנים ידועי-שם

בית גדי

בנוסף קיים בקיבוץ בית התרבות "בית גדי", לזכר גד מנלה, בן הקיבוץ שנהרג במרדף אחר מחבלים בבקעת הירדן. סמוך לכניסה לבית התרבות הוקם פסל לזכרו של גד מנלה, הנראה עוצר בידיו ובגופו את הפולשים מן המזרח, מעשה ידיו של נתן רפופורט.

התערוכה הבינלאומית אגרומשוב

בשנת 1992 התקיימה תערוכת אגרומשוב בקיבוץ תל-יצחק, שעברה בשנת 1993 לקיבוץ געש ומשם לגני התערוכה בתל אביב.
ראש עיריית ברלין

היסטוריה

כבירת ממלכת פרוסיה, ברלין קיבלה את ראש העיר הראשון שלה (Oberbürgermeister בשפת המקור) לאחר עזיבת צבא נפוליון את ברלין בשנת 1809. המלך פרידריך ויליאם השלישי כיהן כראש מועצת העיר ותפקידו כונה "המגיסטראט" (Magistrat).
במהלך כיבוש העיר בידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, פעלה בעיר אספה עירונית (Stadtverordnetenversammlung), שנציגיה בחרו את ארנסט רויטר לראש העיר ב-24 ביוני 1947, אך מינויו לא הוכר על ידי הרשויות הסובייטיות, ובספטמבר 1948 פרלמנט עירוני נפרד הוקם במזרח ברלין (Stadtverordnetenversammlung von Groß-Berlin בשפת המקור). אנשי המינהל הסובייטי אישרו לפרלמנט החדש לבחור ראש עיר משלהם, ולתפקיד מונה פרידריך אברט הצעיר, שהחל לכהן מה-30 בנובמבר 1948.
מערב ברלין הציגה חוקה משלה, ובמסגרתה הוקם הסנאט של ברלין ובראשו "ראש העיר המושל". לאחר בחירות מחדש, שאשררו את מינויו של ארנסט רויטר לראש עיר, הוא אימץ את התואר החדש לתפקיד ראש העיר. בתקופת המלחמה הקרה, בשנים 1951–1990, ראש העיר המושל כיהן כראש עיריית מערב ברלין.
כל אחת מהעיריות תבעה לגיטימציה על כל העיר ברלין. לאחר איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990 שתי העיריות התאחדו, והבחירות הכלליות בכל העיר ברלין נערכו ב-2 בדצמבר 1990. מאז, ראש העיר המושל הוא התפקיד הבכיר בברלין ושולט על העיר כולה.
תל מנורה

תל מנורה הוא אתר עתיקות, הסמוך לכניסה לקיבוץ טירת צבי, שבעמק בית שאן.
בתל אותרו ממצאים החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הביזנטית, הכוללים חרסים רבים, כלי בישול שלמים, בורות ושרידי מבנים וקירות.
כ-50 מטר מצפון לתל אותרו שרידי מבנה בן ארבע יחידות מהתקופה הישראלית, ומעליו שרידי בית כנסת מן המאה השישית לספירה, ובו רצפת פסיפס עם עיטור של מנורת שבעת הקנים ושופר.
קטע הפסיפס עם המנורה והשופר מוצב כיום בפתח בית הכנסת שבטירת צבי.
במהלך מלחמת העצמאות התבצרו בתל גייסותיו של קאוקג'י, בניסיונם להתקיף את טירת צבי הסמוכה.
וילהלם וין

קורות חיים

וין נולד בעיר פישהאוזן שבפרוסיה (כיום פרימורסק שבצפון-מערב רוסיה). ב-1882 החל ללמוד באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת ברלין. בשנים 1883–1885 עבד תחת הרמן פון הלמהולץ עד להשלמת תואר שלישי ב-1886. תיזת הדוקטורט שלו עסקה בשבירה של אור במתכות ובהשפעת חומרים שונים על צבע האור הנשבר. בשנים 1896–1899 הרצה באוניברסיטה הטכנולוגית שבאאכן, וב-1900 עבר לאוניברסיטת וירצבורג, שם החליף את וילהלם רנטגן בתפקידו. במהלך מלחמת העולם הראשונה כיוון וין את משאבי המחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה לפיתוח אמצעי תקשורת עבור הצבא הגרמני ובמיוחד לעבודה על שפופרות ריק.
בימים לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא נתן את שמו למנשר התשעים ושלושה שהכחיש את הטענות שגרמניה פתחה המלחמה, הפרה את הנייטרליות וביצעה פשעי מלחמה. בתחילת 1915, הוא הוציא מנשר שקרא להחרמת כתבי עת בריטיים וטען שהבריטים גנבו גילויים של מדענים גרמניים וערבבו אמת ושקר.
בשנת 1920 הוא הוביל קבוצה של פיזיקאים שפעלו נגד ההגמוניה של הפיזיקאים מאוניברסיטת ברלין על הפיזיקה בגרמניה. מקס פלאנק אמר על כך שוין פעל ממניעים אנטישמיים ולאומנים ולא מטובת המחקר המדעי.
בשנת 1920 החליף וין שוב את וילהלם רנטגן, הפעם בראשות המכון לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת מינכן. הוא לימד קורס בסיסי בפיזיקה ניסויית מלווה בניסויים רבים לתלמידי האוניברסיטה בפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מתמטיקה ורפואה. בגלל מגוון התלמידים הקורסים היו כלליים וורנר הייזנברג תיאר אותם כסוג של הצגה.

עבודתו המדעית

ב-1896 הסיק את חוק ההתפלגות של הקרינה הנקרא על שמו, חוק וין, שהיה ביסודו חוק אמפירי. מקס פלאנק, עמיתו של וין בזמן הגילוי, הרחיב את החוק ואת התאוריה שמאחוריו; מאוחר יותר התבסס על חוק זה כשפיתח את מכניקת הקוונטים.
ב-1898, בעת שחקר זרמי פלזמה (גז מיונן), זיהה חלקיק חיובי שמסתו זהה למסת אטום המימן. בעבודתו זו הניח את הבסיס להמצאת ספקטרומטר המסה. ג'יי. ג'יי. תומסון ליטש את עבודתו של וין וערך ניסויים נוספים, ובתוספת עבודתו של ארנסט רתרפורד התגלה הפרוטון רשמית ב-1913. בנוסף לגילויים אלו חקר וין גם קרני רנטגן וקרניים קתודיות.
נעלי סירקה

נעלי סירקה, באנגלית C1rca, (הספרה 1 מחליפה את האות i), היא חברת נעליים ידועה לסקייטבורד.
החברה החלה לפעול בשנת 1999 בארצות הברית, בסאן קלמנטה בקליפורניה. החברה הוקמה על ידי חברת ההפצה פור סטאר (Four Star Distribution) כדי להקל עליה בתחרות במכירת נעליים לגולשי סקיטבורד. חברת פור סטאר הייתה באותו זמן חברת סנובורד. גולש הסקיטבורד המפורסם צ'אד מוסקה (Chad Muska) עזב באותה עת את חברת הנעליים אי אס (e'S) והצטרף לסירקה להקמת המותג החדש.
ב-15 ביולי 2004, מכרה חברת פור סטאר את עסקי הסנובורד שלה לחברת הסנובורד בארטון ועסקיה החלו מתרכזים בנעליים לסקייטבורד בלבד. הסיסמה שאימצה החברה הייתה: "מחויבים לסקייטבורדינג". צ'אד מוסקה עזב את חברת סירקה בשנת 2005 לחברת הנעלה אחרת בשם סופרה.
כמקובל בחברות המספקות ציוד לגולשי סקייטבורד, גם לחברת סירקה קבוצת הדגמה מקצועית של גולשי סקייטבורד הכוללת את אדריאן לופז, ג'ון אליהת פיטר רמונדטה, טוני טייב, סיירה פלרס, וינדזור ז'ימס, דניס דורנט, דוד רייס ודני סרזיני. על צוות הגולשים של החברה נימנו בעבר ז'אמי תומאס, קריס קול ומארק אפליארד. גם הסוכן של נעלי סירקה בישראל מקדם את המוצר באמצעות קבוצה של גולשי סקייטבורד, המבצעת מעת לעת הדגמות של גלישת סקייטבורד ברחבי הארץ.
חברת סירקה החלה להפיץ במאי 2006 סרט וידאו בשם "It's Time" שניתן ללא תוספת תשלום על ידי סוכניה המורשים לרוכשי הנעליים שלה וכן הופץ עם כתבי עת לסקייטבורד.
נער זאב: אבל זה כואב!

עלילת הספר

אחרי ליל בלהות, לוק תורפ מתעורר מבולבל, ומגלה שהחדר שלו בולגן בזמן שישן, אך מופתע מכיוון שלא מצא סימנים לפריצה. לאחר מכן, לוק מספר שהיה לו סיוט בו הוא אכל את הדודים שלו. בשבועות הבאים, לוק מספר לקוראים על שינויים מוזרים שקורים לו: פרווה מתחילה לצמוח לו על כל הגוף, הגוף שלו גודל ומתכווץ, העיניים שלו משנות את צבען והוא מתחיל לתעב חתולים ודוורים. בפרק הזמן הזה, לוק סובל מהתעללויות מטייסון וכנופייתו, ובמקביל, מנזיפות על ידי מר לנדיס. ערב אחד, לוק נזכר שיום אחד תקף אותו כלב ענקי וחושש מכך שנדבק בכלבת. לאחר יומיים, לוק מספר על כך שבזמן שניסה לחזור למבחן במתמטיקה, אינסטינקט במוחו הורה לו לצאת לרוץ ביער לונאר. בשיעור מדעים, לוק שם לב שצומח לו זנב. לאחר ריצה נוספת ביער לונאר, לוק מספר על כך שגבר מסתורי בשם ראיין סאבאג' ניגש אליו וטען שהוא יכול לעזור לו, אבל הוא דחה את הצעת העזרה של ראיין. לאחר תקריות נוספות, לוק מבין שהוא חייב לקבל עזרה מראיין. לוק מגיע לאחוזת לונאר, אך מתחרט על כך כשהוא מתחיל לחשוב שראיין הוא רוצח סדרתי. ראיין כובל את לוק באזיקים, ומעמת אותו עם האמת – שהוא אדם זאב.
במשך כל החודש, לוק מספר שראיין מלמד אותו בהדרגה על ההיסטוריה של אנשי הזאב, איך לשלוט בטרנספורמציית הזאב שלו ואיך לצוד כבשים. לאחר מכאן, לוק וראיין מארגנים מסיבת השתנות לכבוד הירח המלא. במסיבה, לוק מתיידד עם חלק מחברי הקבוצה, ובתוכם קלואי, שמספרת לו את סיפורה. כמה ימים לאחר מכן לוק מספר על כך שראיין הודיע על החלטתו לתקוף קובן ערפדים שגר על אי מרוחק, ועל חוסר רצונו להשתתף בכך. לאחר מכן, רייאן מצליח לשכנע את לוק לחזור לאימונים על מנת להילחם בערפדים, במקביל, קלואי מנסה לשכנע אותו להימנע מהמלחמה, ומצליחה בכך. בימים הבאים, לוק מספר על הניסיונות שלו ושל קלואי למשוך אליהם את שאר חברי הלהקה, ואת כישלונם בכך.
לאחר מסע השכנוע הכושל של לוק וקלואי, רייאן מזמן את לוק לאימונים נוספים שמתבררים כעונש על כך שלוק העז להתמודד נגדו; רייאן מספר לו שהוא נישל את קלואי מהחברות בלהקה ומזהיר אותו שלא לדבר איתה יותר. יומיים לאחר מכן, קלואי נפגשת עם לוק ומספרת לו שהיא עולה שלב בתוכנית שלה ושהיא מתכוונת להזמין ערפד בשם נייג'ל שהיא הכירה פעם במטרה שיעזור להם נגד רייאן. לוק וקלואי יוצרים קשר עם נייג'ל, אך מצליחים רק לסבך את מצב העניינים כשהם מגלים שולאד, מנהיג הקובן של נייג'ל, הכריז מלחמה כוללת בין אנשי הזאב לערפדים. לאחר מכן, לוק וקלואי נוסעים לפונדק דרכים בסאותפול, שם הם נפגשים עם נייג'ל וממשיכים לעבוד על תוכנית למניעת המלחמה בין להקת לונאר לבין קובן הירטה.
ליל המלחמה מגיע, ולוק מספר שנייג'ל הקריא שיר שכתב, קלואי ניגנה את הפזמון שלה והוא עצמו הקריא נאום שהוא כתב; אך למרות זאת הם רק החמירו את המצב. לוק מתאר מהסירה של נייג'ל את הלילה הראשון והשני של המלחמה. לוק ונייג'ל מתכננים תוכנית כיצד למנוע מהזאבים והערפדים להילחם: בזמן שנייג'ל יפזר את צמחי חונק-הזאב בצד של הזאבים, לוק יפזר שום בצד של הערפדים ולאחר מכן השניים יכריזו על הכוונות האמיתיות של שני הצדדים. לוק, קלואי ונייג'ל מצליחים להוכיח שהמסמכים של רייאן מזויפים, ושהוא זייף אותם על מנת להילחם בולאד, אותו הוא הכיר עוד מימי נעוריו. קלואי מחליטה לנשל את רייאן ממנהיגות הלהקה ואת ולאד ממנהיגות הקובן ולמנות במקומם את לוק ונייג'ל, בהתאמה. הדבר הראשון שלוק ונייג'ל עושים בתור מנהיגים, הוא לחתום על הסכם שלום. הספר נגמר כשלוק משפץ את אחוזת לונאר יחד עם קלואי ומקבל את תוצאות הבגרויות שלו.
Cydia

תוכנות זמינות דרך Cydia

חלק מהחבילות והתוכנות הזמינות ב-Cydia הן יישומים סטנדרטיים, בעוד שכמה חבילות הן הרחבות ושינויים לממשק מכשירי ה-iOS וליישומים במערכת.
סידיה מאפשרת למשתמשים למצוא ולהתקין חבילות קוד פתוח, כמו גם יישומים המכילים בתוכם שינויים למכשירים פרוצים. שינויים אלה מבוססים על מערכת שנקראת "MobileSubstrate", שהופכת אותם לקלים יחסית להתקנה ולשנות את מערכת ה-iOS, על פי התאמתו האישית של המשתמש.
במרץ 2009, האתר "TUAW" הכריז כי החנות Cydia פתוחה. ההכרזה סקרה ניסיון פרסום על ידי אתר באינטרנט, שאמזון היה האפשרות היחידה.

תוכנות iOS "חתומות"

Cydia מאחסנת את החתימות הדיגיטליות הנקראות "SHSH BLOB" שבשימוש על ידי אפל, כדי לוודא שחזורים של גרסאות iOS (אשר אפל משתמשת בהם כדי להגביל את המשתמשים להתקין רק את הגרסה האחרונה של ה-iOS, כדי שיהיה קשה יותר לפרוץ את המכשיר). מנגנון האחסון של Cydia מאפשר למשתמשים לשנמך מכשיר לגרסה קודמת של מערכת ההפעלה. זה אומר, למשל, שאדם עם מכשיר פרוץ משדרג לגרסה שעדיין לא הושגה לה פריצה (ההאקרים אשר מפרסמים את הפריצות ומאפשרים אותן עדיין לא הצליחו לעקוף את חומות ההגנה של אפל), יכול לבחור לשנמך את גרסת המערכת שלו לגרסה שניתנת לפריצה.
גרסת מערכת ההפעלה iOS 5 והלאה, מיישמת בנוסף למערכת ה-SHSH, מספר אקראי (קוד מוצפן) אשר מקשה על ההאקרים לפתח פריצות למכשיר בכלל, ושנמוך גרסאות בפרט.

היסטוריה

פרימן שחרר לראשונה את Cydia בפברואר 2008, כחלופה לקוד פתוח של "Installer.app", על מערכת ההפעלה iOS 1.1.
באוגוסט 2009, דיווח מגזין Wired כי Cydia נמצאת על 4 מיליון מכשירים, כלומר, כ-10 אחוזים מ-40 מיליון המכשירים שנמכרו באותה תקופה.
בחודש ספטמבר 2010, הודיעה חברת SaurikIT כי רכשה את חברת "Rock Your Phone" (היוצרת של היישום "Rock.app").‏ SaurikIT ו-Rock Your Phone היו הספקיות הגדולות ביותר של יישומי צד-שלישי.
ב-5 בדצמבר 2010, הייתה לחברת SaurikIT עם הארגון העולמי לקניין רוחני, מחלוקת כנגד חברת Cykon השוכנת בקאולון, הונג קונג, על הזכויות לשם הדומיין "Cydia.com", שנרכש על ידי Cykon ב-2002. SaurikIT טענה כי Cykon רכשה את שם האתר בתום לב, וכן את שם התחום המשלב את הסימן המסחרי של SaurikIT. כמו כן טענה כי תחילה ניסתה Cykon לרכוש דומיין, ואז דרשה ש-SaurikIT תפסיד את הבעלות והאפשרות לעמוד ולדרוש את הזכויות לסימן המסחרי.
נכון לאפריל 2011, לסידיה היו הכנסות שנתיות של 10 מיליון דולרים, ו-4.5 מיליון משתמשים שבועיים. כמו כן, על פי פרימן, יש לחברה רווח נקי של 250,000$ לשנה.
ב-18 באוגוסט 2011, SaurikIT הגישה תביעה כנגד הבעלים ההונג-קונגיים של הדומיין Cydia.com, לגבי אותו השם.
פוחביצ'י (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה פוחביצ'י 69,427 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.66% בלארוסים, 11.05% רוסים, 2.56 אוקראינים ו-1.73% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.2%) ורוסית (36.4%).
כיכר (יחידת מידה)

כיכר (ביוונית ובלטינית: טאלנט, טלנט) היא יחידת משקל שהייתה מקובלת בעולם העתיק.

מסופוטמיה

בשומר ולאחר מכן בבבל "כיכר" אחת הייתה שקולה ל-60 מינה שהייתה בעצמה שקולה ל-4 דינרי זהב.
שקל של קודש היה כפול משקל של חול והיה שווה ל-120 מנה.

ביוון העתיקה

יחידת משקל זו, ביוון העתיקה, הייתה שקולה לנפח המים באמפורה אחת, היינו לרגל מעוקבת של מים (שמשקלה שקול לכ-26 ק"ג). ברומא העתיקה הכיכר הייתה שקולה ל-2.83 ק"ג. מקור המילה "טאלנט" במילה היוונית "לשאת" בשל העובדה שמשקל זה היה כמות המשקל שחייל יווני או רומי נשא על גבו.

כיכר כמטבע

בנוסף להיותה יחידת משקל, "כיכר" אף שימשה כמטבע בעת העתיקה, כאשר הכוונה הייתה לשני סוגי מטבעות שונים: כיכר זהב וכיכר כסף. 
כיכר זהב שקלה כמשקל גופו של אדם (המלומדים חלוקים אם מדובר במשקל של 50 ק"ג או 33 ק"ג)]. כיכר זהב אחת, נכון לשנות 2005 שווה כחצי מיליון דולר אמריקאי (על פי ערך משקלי של הזהב, ולא עקב מידוד של המטבע), וכיכר כסף ל-6,350 דולרים (בהנחה שמשקל כיכר זהב 33 ק"ג ומשקל כיכר כסף 26 ק"ג).
שימושים רבים במטבע זה מתועדים בעולם העתיק. בתקופת המלחמה הפלופונסית ביוון העתיקה, כיכר כסף הייתה העלות של שכירת ספינה תלת חתרית אחת על צוותה למשך חודש שלם. 
סכומים ניכרים המוזכרים בעת העתיקה הם, לדוגמה, התשלום שתלמי ה-12 העניק ליוליוס קיסר בסך 6,000 כיכרות זהב (משקל זה של זהב היה שווה בימינו 3 מיליארד דולרים) על מנת להוכיח שהוא "חבר ובן ברית של העם הרומאי". על הקיסר הביזנטיני בזילוס השני נאמר שצבר בקופתו סכום של 200,000 כיכרות זהב (השווים היום כ-100 מיליארד דולרים) ולכן פטר את האימפריה הביזנטית ממסים במשך השנתיים האחרונות של מלכותו.
סילביה מתיוס ברוול

ביוגרפיה

מתיוס נולדה בהינטון, עיירה קטנה בווירג'יניה המערבית, לקלאוי, שהייתה ראש העיר, ולד"ר ויליאם פיטר מתיוס, אופטומריסט לשעבר. היא ממוצא יווני מצד שני הוריה. ב-1982 לקחה חלק בתוכנית חילופי תלמידים ליפן. היא למדה לתואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד ב-1987. בעת לימודיה, היא שימשה כעוזרת למועמד הדמוקרטי לנשיאות מייקל דוקאקיס, עבדה עבור חבר קונגרס מווירג'יניה המערבית, וכן עבדה עבור הקמפיין של ביל קלינטון לנשיאות. לאחר מכן למדה לתואר ראשון נוסף בפילוסופיה, פוליטיקה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד דרך מלגת רודז היוקרתית.
היא עבדה בתאגיד מקינזי בשנים 1990–1992. לאחר הפיכתו של ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית בינואר 1993, שירתה מאז ועד 1995 כחברה במועצה הכלכלית הלאומית של הבית הלבן (NEC). לאחר מכן כיהנה כראשת הסגל של מזכיר האוצר רוברט רובין עד שנת 1997, וכן כסגנית ראש סגל הבית הלבן, עד שנת 1998, יחד עם ג'ון פודסטה. עם עזיבתה קודם פודסטה ונהיה לראש סגל הבית הלבן. מתיוס עברה למשרד הניהול והתקצוב כסגנית תחת ג'ק לו (מי שעתיד לכהן כמזכיר האוצר) עד שנת 2001.
היא חברה בוועד המנהל לרפואה שבאוניברסיטת וושינגטון, בוועד הפאסיפי למדיניות בינלאומית, ובקבוצת הייעוץ של קרן נייקי. לפני חזרתה לממשל בוושינגטון הבירה, שירתה מתיוס בתפקידי ניהול בכירים בקרן ביל ומלינדה גייטס, המנוהלת על ידי המיליארדר ומייסד מיקרוסופט ביל גייטס ואשתו מלינדה. היא החלה לעבוד בקרן מאז 2001 ולבסוף כיהנה כנשיאת תוכנית הפיתוח הגלובלי. בינואר 2012 עזבה את הקרן לטובת כהונה כנשיאת קרן וולמרט.
במרץ 2013 מינה הנשיא ברק אובמה את ברוול לעמוד בראש משרד הניהול והתקצוב. היא נכנסה לתפקיד ב-24 באפריל באותה שנה.
באפריל 2014 מינה הנשיא אובמה את ברוול להיות מזכירת הבריאות ושירותי האנוש הבאה, שתירש את המזכירה היוצאת קתלין סבליוס, אשר הכריזה על התפטרותה יום קודם. היא הושבעה לתפקיד ב-9 ביוני באותה שנה.
לאחר סיום כהונתו של אובמה סיימה את תפקידה בממשל. היא מונתה לנשיאת האוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון די. סי. ותיכנס לתפקידה ביוני 2017.
היא נשואה למשפטן סטיבן ברוול מאז 2007, ולזוג שני ילדים.
בלאגויה אג'יץ'

בלאגויה אג'יץ' (בסרבית באותיות לטיניות: Blagoje Adžić, בסרבית בכתב קירילי: Благоје Аџић‏; 2 בספטמבר 1932 - 1 במרץ 2012) היה מפקד הצבא העממי היוגוסלבי (JNA) ושר ההגנה ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. 
אג'יץ' הוא סרבי מקרואטיה. בתור ילד, הוא היה עד לרצח שני הוריו בידי האוסטאשה בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא הצטרף לפרטיזנים של טיטו ב-1943. הוא סיים את בית הספר לקצינים ב-1953. הוא קיבל תואר בשפות זרות מבית הספר הצבאי של ה-JNA. מאוחר יותר הוא נסע לברית המועצות שם המשיך בלימודיו. במרבית הקריירה שלו שירת בצבא, שם החזיק בתפקידי קצונה שונים. הוא הפך לבן טיפוחיו של שר ההגנה העתידי ולקו קדייביץ' במהלך שנות ה-70 וה-80. ב-1988, כשקדייביץ' מונה לשר ההגנה, הוא מונה למפקד הצבא. בתקופת המשבר בתחילת שנות ה-90, הוא פיתח עמדה פרו-סרבית ועיצב מדיניות נוקשה נגד הרפובליקות העוזבות סלובניה וקרואטיה.
לאחר הכישלון בשתי המלחמות האלה, הוא אולץ לפרוש. בעקבות זאת הוא פרש מחיים ציבוריים. לאחר מספר חקירות ומשפטים הוא לבסוף הואשם ברצח עם בבית המשפט באוסייק אך מעולם לא נעצר. הוא נפטר במרץ 2012 בבלגרד.
פלארו

פלארו הייתה חברה ישראלית לייצור קרטון גלי.
חברת פלארו הייתה החברה הישראלית הראשונה לייצור קרטון גלי והיא פעלה כבר בשנת 1941. בין מייסדיה היה אדי פלסקר שזכה על כך לתואר יקיר התעשייה בשנת 1983. בשנות ה-60 פעל המפעל בבעלותו של זלמן סוזאיב באזור התעשייה אזור והיה קטן יחסית לקרגל. כושר הייצור של המפעל עמד על כ-6000 טון, אולם הוא נוצל רק באופן חלקי. בשנת 1968 מכר סוזאיב לחברת משקיעי ישראל של סם רוטברג את מחצית ממניות החברה.
בינואר 1966 אישר הממונה על הגבלים עסקיים הקמת קרטל לייצור קרטון בין קרגל ל"פלארו". הסדר זה הורחב בהמשך לכלול גם את מפעל מיכלי כרמל בטירת הכרמל של כור. בשנת 1982 התמזגה החברה עם מיכלי כרמל להקמת "פלארו כרמל".
ברד (מאכל)

ברד (הידוע באזורים שונים בעולם בשם "מי קרח") הוא קינוח מתוק קר עשוי סירופ מרוכז קפוא למחצה, או קרח כתוש בתוספת תרכיז בטעמים שונים. מיוצר בתהליך שונה מזה שבו מיוצרת גלידת סורבה וגם טעמו שונה ממנה. הברד גס מהסורבה ולא תמיד נחשב לגלידה.
בניגוד לברד בארצות הברית (Snow Cone), הברד בישראל עשוי ממיץ קפוא, ולא מקרח קפוא שעליו ישנם חומרי טעם וצבע, ושמו של סוג הברד הזה נקרא Slushie.
הברד מיוצר על ידי ערבוב החומרים והכנסתם לתוך המקפיא, על ידי כתישת קרח וערבובו לאחר כתישתו עם חומרי טעם, או הכנסתו למכשיר מיוחד המקפיא ומערבב אותו בו זמנית כך שלא יקפא לגמרי. טעמים נפוצים כוללים: פטל, ענבים, דובדבן, לימון ועוד. בטורקיה נהוג לשתות ברד של תה בתוספת סילאן. 
בניגוד לגלידות, הברד לא מוגש בגביע ופל. הוא מוגש לרוב בכוס חד פעמית בתוספת קשית, כפית או שני כלים אלה גם יחד.
שלום חולבסקי

ד"ר שלום חוֹלַבְסקי (ביידיש: שלום כאלאווסקי; Cholawski; ‏ 26 בספטמבר 1914 - 21 במאי 2011) היה סופר וחוקר תולדות היהודים במזרח אירופה, ובייחוד תולדות תנועות המרי והפרטיזנים היהודיים בזמן מלחמת העולם השנייה, לוחם ומפקד בתנועת המרי היהודית בזמן השואה.

ביוגרפיה

חולבסקי נולד בעיר לידא שבאימפריה הרוסית (כיום במערב בלארוס).
הוא למד בסמינר למורים "תרבות" בווילנה, ולימים שימש מנהל בית הספר "תרבות" בעיירה ראקוב שבאזור מינסק. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וריכוז היהודים בגטאות היה מראשוני המחתרת היהודית וממנהיגי המרד בגטו נייסבייז', המרד היהודי הראשון בגטאות (21 ביולי 1942). בחסות להבות האש של הגטו הבוער ברח עם ניצולים אחרים ליערות ראיובקה, שם הצטרף ליחידות הפרטיזנים ונמנה עם המייסדים והמפקדים של יחידת הפרטיזנים היהודית על שם ז'וקוב (בראשות ליובה גילצ'יק), שלחמה ביערות בלארוס. ביולי 1944 שחרר הצבא האדום את אזור ראיובקה, ויחידת הפרטיזנים התפרקה.
בסוף 1944 הקים יחד עם יצחק צוקרמן את הארגון היהודי פח"ח (פרטיזנים, חיילים, חלוצים) בפולין ובגרמניה ועמד בראשו. הארגון היה לחלק מתנועת "הבריחה" לארץ ישראל, וחולבסקי הקים גם מעונות לפליטים יהודיים. ב-1948 עלה ארצה והצטרף לקיבוץ עין השופט. שם שימש מורה לספרות במוסד החינוכי "הרי אפרים". חולבסקי העיד מטעם התביעה במשפט אייכמן.
חולבסקי היה בין מקימי מוסד "מורשת", בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', ובשנים 1962–1966 כיהן כמרכֵּז המוסד. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת המכון ליהדות זמננו, וב-1977 קיבל שם תואר דוקטור לפילוסופיה. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית יהודה באואר, הייתה בנושא "המחתרת היהודית בגיטאות ביאלורוסיה המערבית בימי השואה".
חולבסקי כתב שמונה ספרים ומחקרים רבים, רובם בעברית, מקצתם ביידיש.
היה נשוי לאידה (וֶרְסֶס) חולבסקי (1920–2010), ואב לנאוה (1951) ויצחק (1954). נפטר ב-2011 והובא למנוחות בעין השופט.
יוהנס טינקטוריס

קורות חייו

טינקטוריס נולד בניבל , עיירה קטנה בבישופות לייז' אשר במרכז ארצות השפלה. בתחילת דרכוו המוזיקלית למד באורליאן והתפרנס כמנהלה המוזיקלי של מקהלת הילדים בשארטר. וקרים משערים שבתקופה זו הוא נפגש מספר פעמים עם גיום דופאי, שחי בשארטר בסוף חייו. בשנת 1472 עבר טינקטוריס לממלכת כתר אראגון ולחצרו של פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי. בנאפולי כיהן טינקטוריס כמורה למוזיקה לאנשי המלוכה והלחין יצירות עבור הכנסייה. ידוע כי טינקטוריס ניגן ולימד נגינה על ריבקה  (כלי ממשפחת הויול) ועל ויואלה , דגם עתיק של גיטרה קלאסית, שהיה נפוץ בדרום אירופה. הוא ככל הנראה גם לקח חלק במסדר גיזת הזהב.
בחיבורו "ליבר דה ארטה קונטרפונקטי" (ספר אמנות הקונטרפונקט) משנת 1477, ציין טינקטוריס כי הסגנון של בני תקופתו: יאקוב אוברכט, יוהנס אוקכם, גיום דופאי, ג'ון דאנסטפל ושאר מלחיני הארס נובה כאלו שראויים להאזנה, ואילו אבד הכלח על מלחיני הארס אנטיקווה, כלומר כל מה שקדם לתקופת חייו.
המידע על שנותיו האחרונות של טינקטוריס הוא חלקי בלבד. ידוע כי טינקטוריס יצא מנאפולי בשנת 1490 למסעות מוזיקליים וחזר בסביבות שנת 1500. לאחר מכן נמצאה עדות על היותו ברומא בשנת 1502, ועל כך שחזר לניבל ולכנסיית סנט גרטרוד . הוא נפטר בניבל בשנת 1511. הוא חיבר בחייו עשרות יצירות (רובן דתיות) ועוד מספר חיבורים תאורטיים, רובם קשורים לתהליך ההלחנה.
שלמה צופיוף

ביוגרפיה

נולד בבוכרה שבאוזבקיסטן בחודש אפריל 1876 (ניסן ה'תרל"ו) לדוד צופיוף. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר מקומי, ובסיום לימודיו החל לעסוק במסחר.
בשנת 1902 (ה'תרס"ב) ערך ביקור בן מספר חודשים בארץ ישראל, וייסד בירושלים יחד עם אביו מבנה הקדש לבני עדתו. בשנת 1904 (ה'תרס"ד) ביקר שוב בירושלים, בשל פטירת אביו, ושהה בעיר תקופה ממושכת. בתקופה זו ייסד בירושלים ישיבה על שם אביו, והקים בה ספרייה גדולה שרכש.
בקיץ של שנת 1906 (ה'תרס"ו) חזר לבוכרה, והתיישב בסמרקנד. בתקופת שהותו שם נחשב לאחד מסוחרי האריגים הגדולים בחבל טורקסטן. כן בנה בעיר מקווה ובית כנסת גדול, וייסד חברות ואגודות למען רווחת הציבור. כאות הוקרה על פעילותו, קיבל מספר אותות כבוד מהממשל הרוסי בשם הצאר ניקולאי השני.
בשל המהפכה הרוסית, נשללו ממנו על ידי ממשל ברית המועצות נכסיו, שכללו מבני פאר, בתי חרושת ומבנים ששימשו כמשכן לאגודות ציבוריות.
בין השנים 1906–1921, למרות שהתגורר בסמרקנד, ביקר לעיתים בירושלים, ולאחר מלחמת העולם הראשונה פעל לשקם את שכונת רחובות הבוכרים.
בשנת 1921 (ה'תרפ"א) עלה סופית לארץ ישראל והשתכן בירושלים. עם בואו שימש כאפוטרופוס הכללי של הקדשות העדה הבוכרית בעיר, ולאחר פטירת הרב שלמה מוסיוף בשנת 1922 (ה'תרפ"ב), מונה לשמש כראש קהילת יוצאי בוכרה בירושלים, וכל צורכי העדה נוהלו על ידו.
בירושלים ייסד בתי הקדש לעניים, ובתים נוספים בשכונת רחובות הבוכרים. כן ייסד במבנה שהקים ישיבה בשם "מדרש שלמה", בה למדו חכמי הבוכרים מדי יום זוהר, ספרי מוסר ועוד. במבנה הישיבה, המכונה כיום "בית צופיוף", שכנה ישיבת פורת יוסף לאחר נפילת הרובע היהודי בשנת 1948, וכיום פועלים במבנה שלושה בתי כנסת.
שימש כחבר "וועד העזרה לפליטים הבוכרים בירושלים", שהעלה עשרות משפחות מפליטי בוכרה ארצה. לצידו שימשו כחברי הוועד ארי ברוכוף, הרב אברהם אמינוף, הרב משה יצחקוף הכהן ועוד.
הלך לעולמו ב-30 באוגוסט 1936 (י"ב באלול ה'תרצ"ו).

ספרים שהוציא לאור

בשנת 1905 (ה'תרס"ה) לקח חלק בהוצאת תרגום התנ"ך לפרסית. בשנת 1912 (ה'תרע"ב) הדפיס ספר תהילים ייחודי למקובלים. בשנת 1919 (ה'תרע"ט) השתתף בהוצאת ספר חוק לישראל, וגולת הכותרת של הוצאותיו הוא סידור התפילה "בית דוד ושלמה" שהוציא לאור בשנת 1934 (ה'תרצ"ד).
ניל דה-גראס טייסון

ביוגרפיה

טייסון למד באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת טקסס באוסטין ובאוניברסיטת קולומביה. בין השנים 1991 ל-1994 הוא עסק במחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בין השנים 1995 ל-2005, כתב טייסון מאמרים בנושאי היקום עבור מגזין Nature History האמריקאי, שחלקם פורסמו מאוחר יותר בספריו "מוות מחור שחור" ו"אסטרופיזיקה למי שאין לו זמן". במהלך אותה תקופה, כתב טור חודשי במגזין Star Date, וענה על שאלות בנושאי היקום תחת השם "מרלין". טייסון שירת בוועדה הממשלית של ארצות הברית ב-2001 שעסקה בעתידה של תעשיית התעופה והחלל האמריקאית, ובוועדת "הירח, מארס, ומעבר" בשנת 2004. הוא זכה במדליית שירות יוצא דופן של נאס"א במהלך אותה שנה.
נוסף למחקרו האקדמי הוא ידוע בכך שהוביל את ההחלטה להחריג את כוכב הלכת פלוטו ככוכב לכת ולהגדירו מחדש ככוכב לכת ננסי. טייסון מתראיין רבות בגופי תקשורת ואף מנחה את תוכנית רדיו אינטרנטית שבועית הנקראת StarTalk.