פרנץ דליטש

חייו

דליטש נולד כבנו של גוטפריד דליטש, סוחר זעיר בעל מלאכה ועובד שכיר יום; וסוזאנה רוזינה, שנולדה כמילר בלייפציג. הוא היה הצעיר מבין שלושת ילדי הוריו, כאשר היה היחיד מביניהם ששרד את הינקות המוקדמת.
ב־4 במרץ 1813 הוטבל דליטש בכנסיית ניקולא בלייפציג עם השם הפרטי "פרנץ יוליוס". אחד מסנדקיו, כפי שנרשם במסמכי הטבילה של קהילת ניקולא, היה סוחר עתיקות, נקרא פרנץ יוליוס הירש, שדליטש נשא את שמו הפרטי.
את העובדה שדליטש, יכול היה ללמוד בבית הספר ובאוניברסיטה, על אף נסיבות הרמה הסוציו-אקונומית הנמוכה של משפחתו, הוא חייב למוכר העתיקות היהודי לוי הירש היהודי, שהוא מכנה "מיטיבו מנעוריו". הסוחר היהודי התגורר באותו בית והיה מקורב למשפחת דליטש.
דליטש עצמו דחה את השמועות בדבר מוצאו היהודי כביכול. הרקע לשמועות אלה היה ללא ספק הבקיאות והידע המדהים של דליטש בספרות עברית וספרות רבנית והעניין הרב שגילה בבישור (מיסיון) ליהודים. אפילו "מיטיבו" לוי הירש היהודי המיר דתו ונטבל לנצרות כנראה בהשפעתו של דליטש.
בנו הבכור של פרנץ דליטש, יוהאנס דליטש (1846–1876), היה גם תאולוג. בנו, פרידריך דליטש (1850‏-1922), היה אשורולוג ידוע שפרסם כתבי פולמוס נגד התנ"ך העברי ("הברית הישנה") ונגד היהדות.
לאחר שסיים את לימודי התאולוגיה, התפוגגו תוכניותיו ללמד בלייפציג. כתוצאה מכך הציע ארנסט וילהלם הנגסטנברג את דליטש למשרת פרופסור לתנ"ך בברסלאו. אך גם משרה זו לא התממשה כמו גם הצעה דומה בקניגסברג, הסיבה לכך הייתה אהדתו ללותרנים שהתפצלו מהזרם המרכזי.
בינתיים התמנה דליטש כפרופסור לתנ"ך באוניברסיטת לייפציג (בשנת 1844), כמה שנים מאוחר יותר, הגיע לרוסטוק (1846), ומשם לארלנגן (1850) ולבסוף חזרה ללייפציג (1867). מאז 1850 הוא היה חבר חוץ של האקדמיה הבווארית למדעים. דליטש נחשב למומחה גדול של הספרות הרבנית.
בשנת 1871 ייסד דליטש את האגודה הלותרנית האוונגלית עבור המיסיון המרכזי לעם ישראל (כיום האגודה האוונגלית הלותרנית הלאומית למפגשים בין נוצרים ויהודים).
בהשפעתו, ייסדו בשנת 1886 מספר כמרים בלייפציג את המכון ליהדות על שם דליטש (Delitzschianum Judaicum Institutum), במטרה לקדם את הבשורה (מיסיון) ליהודים על בסיס תאולוגי ומדעי בעולם. באמצעות לימודיו ומחקריו במכון, הוא זכה להכרה מצד חוקרים נוצרים ויהודים כאחד. אלא שבשל מאמצי הבישור (המיסיונריות) שלו נגרמו לעיתים קרובות חיכוכים ועימותים מול חוגי מלומדים יהודים, במיוחד בקרב נציגי "מדעי היהדות",
פרנץ דליטש נפטר ונקבר בבית העלמין בדרום לייפציג בשנת 1894.

פועלו

דליטש נחשב לאחד מן מפרשי התנ"ך הנוצריים החשובים ביותר של המאה ה -19: הוא נחשב כלמדן מעמיק ומקיף, בעל בקיאות רבה בספרות חז"ל וכפרשן חשוב בתאולוגיה המקראית תוך הקפדה בהקשר הפילולוגי.
אחד מסדרי העדיפויות העליונים של דליטש היה להבהיר ולהכיר את הברית החדשה ליהודים. מסיבה זו, הוא טרח ועבד במשך 51 שנים על תרגומה של הברית החדשה מהמקור היווני ללשון העברית (הכתבים המקוריים והאמתיים של הברית החדשה אינם ידועים בוודאות, וייתכן שחלק מן הכתבים הראשונים של הברית החדשה נכתבו בעברית, ארמית ויוונית). התרגום יצא לאור בשנת 1877 "כברית החדשה".
אחד מהמשאלות של תלמידיו הרבים היה שהם לעולם לא יכתב ספר שלא יסיים בסופו של דבר מבלי לפאר את שם ישוע המשיח. אחד מתלמידיו המפורסמים היה הפרופסור לתאולוגיה בעל שם עולמי ארנסט פון דובשיץ (1870–1934) בהלה - סאלה (עיר גדולה בדרום סקסוניה בגרמניה).
יחד עם עמיתו קרל פרידריך דליטש קייל פורסמו במשך עשרות שנים, במהדורות גדולות סדרת פרשנויות מובילות במאה ה 19 לתנ"ך בשם Keil-Delitzsch-Reihe. מלבד סדרה זו הופיעה בשנת 1887 המהדורה החמישית של פרשנות לספר בראשית המשמעותית שלו. זמן קצר לפני מותו, הוא קיבל מבנו פרידריך הבטחה לחזור ולעבד לפרסם את הפרשנות שלו למזמורי תהילים. פרשנות מעודכנת זו הופיעה במהדורה המעודכנת החמישית בשנת 1894. כמו כן, הודפסה המהדורה השישית של שנת 1984 שאזלה תוך זמן קצר.

הוקרה וזיכרון

מאז שנת 1927 קיים לוח זיכרון על בית מספר 7 ברחוב Friedrichstrasse בעיר ארלנגן על שם פרנץ דליטש ובנו פרידריך (הבית בו נולדו), שחיו שם בין השנים 1850–1867. בנוסף לכך, נוסד בשנת 1948 המכון ליהדות "Institutum Judaicum Delitzschianum" במסגרת הפקולטה התאולוגית הפרוטסטנטית של אוניברסיטת מינסטר ( Westfälische Wilhelms-Universität Münster ) של ווסטפליה ואשר נקראה על שם דליטש.