google/wiki40b huggingface dataset:
זימרגלאים

מאפיינים

בעת בקיעת הפגית, אורכה הוא כ-0.25 מילימטר. בדומה למינים רבים אחרים של סרטנאים, בוקעת הארטמיה עם שלוש עיניים. עין אחת פשוטה במרכז הראש משמשת את פגית הארטמיה לזיהוי מקורות אור - הפגיות נוטות להתרחק ממקורות אור חזקים ולהתקרב למקורות אור קלושים. שתי עיניים מורכבות משני צדי הראש משמשות את הארטמיה הבוגרת לראייה ולהתמצאות.
לזימרגלאים גוף פרוק, הנושא מספר רב יחסית של גפיים עדינות העשויות מאונות שטוחות ודומות לעלעלים. האונות משמשות לתנועה, להשגת מזון ולנשימה. הזוויגים נפרדים. ההתפתחות בגלגול דרך פגית לבוגר. הם בעלי גוף דק, מוארך ועדין, שאורכו 20-40 מ"מ, שקוף וחסר שריון משני. בראשם קבוע זוג עיניים מורכבות וגדולות, וכן שני זוגות מחושים. שמם העברי נגזר ממראה רגליהם שמשמשות להם בין היתר גם לנשימה. אצל הזכרים יש בליטות על זוג המחושים השני. זוג זה משמש לאחיזה בנקבה בעת ההזדווגות. לבטן הנקבות צמוד שק ביצים גדול. הזימרגלאים נמנים עם מאכלסי השלולית הראשונים. בכל עונה בוקעים הצעירים מביצי הקיימא בתוך שבוע מהתמלאות המקווה מים. הם חיים לרוב בשכבת המים העליונה, שם הם שוחים כשגחונם כלפי מעלה. 
הם ניזונים מסינון אצות מיקרוסקופיות, מחלקיקי חומר אורגני מרחף ומחסרי חוליות זעירים. הם קולטים חמצן מומס בכל שטח גופם: בתנאים של לחץ חמצן נמוך מפתחים הסרטנים המוגלובין. המסייע לקליטת החמצן מן המים. ההתפתחות מפגית לבוגר נמשכת מחודש עד חודשיים, בהתאם למין. ההתפתחות הביצים והטלתן נמשכת באופן רצוף במשך העונה. מספר הביצים המוטלות שונה במינים השונים מעשרות עד מאות.
אחד ממיני הארטמיה, Artemia salina, מסוגל לחיות בתנאי מליחות שונים מאד ממי ים ואף לשרוד בתמיסת מלח בישול כמעט רוויה ובתמיסות מלחים אחרים כגון כסף חנקתי ואשלגן על מנגנתי. הארטמיות בעלות עמידות ויציבות. הן מסוגלות לחיות בתנאי מליחות מגוונים. מריכוז מליחות המצוי במי ים 2.9%-3.5. ועד לריכוזים של 25%-30 ולעיתים גם ב-50% מליחות.
שימושים וחשיבות: ביצים מופרות של סרטן זה מסוגלות לשהות במצב תרדמה (קריפטוביוזה) תחת תנאי יובש קיצוניים ולאחר שיוטבלו בתמיסה מי מלח יתפתחו ויבקעו תוך כיממה. לאור זאת משתמשים בו כאורגניזם מודל בניסויים בביולוגיה התפתחותית בחלל ובניסויי רעילות. זן של Artemia salina, שטופח לאורך חיים ממושך יותר ואורך בוגר גדול יותר, משווק בארצות הברית תחת הכינוי המסחרי "קופי ים" (sea-monkey).
אצטדיון אייברוקס

היסטוריה

אתר אייברוקס פארק שימש כביתם של הריינג'רס מאז 1899. ב-2 באפריל 1902, במהלך המשחק השנתי מול אנגליה, 25 אנשים נהרגו ויותר מ-500 נפצעו כאשר יציע מעץ התרסק במה שנחשב אז אסון הכדורגל הנורא בהיסטוריה.
ב-1929 החלה בנייתו של היציע המרכזי, בצדו הדרומי של המגרש. מעצב היציע היה האדריכל הסקוטי ארצ'יבלד לייטץ' שתכנן בין השאר גם את האצטדיונים של ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, טוטנהאם הוטספר, צ'לסי ואברטון. עבודותיו של לייטץ' הפכו מאוחר יותר למפורסמות שבאדריכלות הכדורגל. היציע המרכזי באייברוקס מהווה דוגמה קלאסית למעקות המתכת המוצלבים האופייניים ללייטץ'. כמו היציע והדוכן של לייטץ' באצטדיון הקרייבן קוטג' של פולהאם, כך חשיבותו האדריכלית של היציע המרכזי באייברוקס באה לידי ביטוי בהיותו מבנה מיועד לשימור.
לאחר השלמת היציע המרכזי, הפך המגרש לאחד מאצטדיוני הכדורגל הגדולים בבריטניה והשני בגודלו בסקוטלנד אחרי האמפדן פארק, הממוקם גם הוא בחלקה הדרומי של גלאזגו. קהל שיא של 118,567 צופים התאסף בינואר 1939 למשחק ליגה מול סלטיק - שיא הצופים במשחק ליגה בבריטניה עד עצם היום.

שדרוג האצטדיון

מראה האצטדיון השתנה מעט במשך כמה עשורים, עד שבוצעו שיפוצים נרחבים במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-20. החידוש הרציני הראשון הגיע עם בנייתם של יציעי קופלאנד (Copland), ברומלואן (Broomloan) וגובן (Govan) בסוף שנות ה-70 ותחילת ה-80. שדרוג זה כלל שינוי צורה כללית של האצטדיון, כאשר המבנה דמוי הקערה הישן פינה את מקומו ל-3 יציעים חדשים עצמאיים, לצדו של היציע המרכזי שנותר על כנו. הסיבה לשדרוג הייתה אסון אייברוקס של 1971, אשר גרם למועדון, בראשותו של הג'נרל-מנג'ר ווילי וודל, להתחיל בשינוי האצטדיון למודרני ובטוח יותר. שינוי זה החל עם הסרתן של הטריבונות המזרחיות והחלפתן ביציע קופלאנד רואד בן 7,500 המושבים. יציע זהה - הברומלואן, נוסף שנה מאוחר יותר בצד המערבי של האצטדיון. השדרוג הושלם עם בנייתו של יציע גובן שהכיל 11,000 מושבים - במקומו של יציע המאה שנבנה בשנת 1973.
כתוצאה של השדרוג השאפתני, נחשב היה האצטדיון למודרני ביותר בבריטניה בהפרש ניכר מאצטדיוני הקבוצות האחרות. תכולה של 44,000 צופים הייתה קטנה באופן משמעותי מכ-85,000 שהכיל האצטדיון קודם לכן, אך אייברוקס המחודש, עם כ-36,000 מושבים הקדים את דור אצטדיוני הכל-מושבים במועדונים הגדולים בבריטניה, שנדרשו לפי דו"ח טיילור מ-1989.
סדרה נוספת של שיפוצים החלה בתחילת שנות ה-90 כדי להתאים את האצטדיון לדרישות דו"ח טיילור. שכבה שלישית נוספה ליציע המרכזי של לייטץ' וטריבונות העמידה האחרונות ממזרח וממערב ליציע המרכזי, הוחלפו במושבים. בניסיון להגדיל את תכולת האצטדיון, מבנה האצטדיון שונה באמצע שנות ה-90 ו-2 אזורי ישיבה נוספו - האחד בין יציע גובן לקופלאנד והשני בין יציע גובן לברומלואן. תכולתו של האצטדיון הכל-מושבי ב-2014 עמדה על 50,987 מקומות. לאחר השיפוצים האחרונים שהושלמו בשנת 1997, הוחלף רשמית שמו של האצטדיון לאייברוקס. בשנת 2006 הוחלף שמו של היציע המרכזי ל"יציע ביל סטרות'" לציון 50 שנה למותו של מי שאימן את הקבוצה במשך 34 שנים בין 1920 ל-1954 וזכה עימה ב-18 אליפויות.
האצטדיון זכה לדירוג של 5-כוכבים על ידי אופ"א, אשר מאפשר לו לארח את משחק הגמר של ליגת האלופות האירופית וכן את משחקי אליפות אירופה לנבחרות (היורו).
המועדון מחפש כעת אפשרויות הרחבה נוספות של האצטדיון, עם תוכניות לבניית בית קזינו ומתחם פנאי בעלות של 150 מיליון ליש"ט. כמו כן, מתכננת ריינג'רס להוסיף כ-4,000 מקומות ישיבה על ידי הוספת שורות בקדמת יציע גובן. אפשרות נוספת שנבדקת היא הנמכת גובה כר הדשא.
כריסטינה המופלאה

ראשית חייה

כריסטינה המופלאה נולדה למשפחת איכרים. עד גיל 15 התייתמה משני הוריה. בגיל 21 (22 לפי מספר מקורות) סבלה ממספר מקרים של התפרצויות של מחלת הנפילה. לפי סיפור חייה, מצבה היה כה חמור שעדים להתקפים חשבו כי מתה. בעקבות כך כבר נערכה לוויה, אך במסגרת הטקס היא קמה, מלאה בחיות והדהימה את תושבי העיירה אשר היו עדים לאירוע.

מסעותיה של כריסטינה בעולם שמעבר

התדהמה התגברה בשעה ששמעו בני העיר את קורותיה בזמן עלפונה. היא טענה כי הייתה עדה לגן עדן, לגהנום וכן לכור המצרף. היא הוסיפה: "ברגע שנשמתי נפרדה מגופי, היא התקבלה בקרב מלאכים אשר הובילו אותה למקום מאוד עגמומי, מלא לחלוטין בנשמות." העינויים אשר עברו הנשמות במקום זה נראו לה כה מופרזים עד ש"בלתי אפשרי לראות היה את חיותם מפעם". בהמשך ציינה כי "ראיתי בין הנשמות רבים ממכירי". דבר זה נגע בה עמוקות והיא שאלה את המלאך השומר שלה האם זה הגהנום אך נאמר לה שזהו כור המצרף. המלאך השומר שלה המשיך איתה במסעה והביא אותה לגהנום, שם זיהתה פעם נוספת מכרים מהעבר. כעת הועברה לגן העדן ואף נכחה בקרבתו של  "היושב על הכס המלכות האלוהית" (ישו). בנוכחותו התייחסו אליה במבט אוהד, לדבריה, והיא אף הוסיפה כי חוותה אושר עילאי. בנוסף, נאמרו לכריסטינה המילים הבאות: "ללא שום ספק יום אחד תשהי במחיצתי, אולם עכשיו, אני נותן לך את זכות הבחירה, האם ברצונך להשאר במחיצתי מעתה והלאה או שברצונך לחזור לארץ, להשלים משימה של צדקה וסבל. על מנת להעביר מלהבות כור המצרף את נשמות מכיריך, אלו אשר היוו לך השראה עם חמלה מרובה כל כך. עליך לסבול בשבילם על פני הארץ, עליך לשאת ייסורים נוראיים אולם אל לך למות מייסורים אלו. במעשיך אלו ובסבלך המתמשך, הדוגמה אשר תתני, לא רק שתעזרי למתים, המעשים אף יגרמו לחוטאים להפוך לצדיקים ולכפר על פשעיהם. אחרי שתסיימי את שלב זה בחייך, את תחזרי לכאן גדושה במעלותיך הטובות." כריסטינה, בשומעה זאת, "ראתה את היתרון הגדול לנשמות". מבלי להסס, הסכימה לחזור לחיים ורגע אחרי כן כבר הייתה מחדש בחיים.

חזרת כריסטינה לעולם וחיי הסגפנות

כריסטינה סיפרה לסובבים אותה כי חזרה רק לשם רווחת נשמות המתים והחזרה בתשובה של החוטאים ואל לאף אחד לתמוהה על מעשי הסיגוף אשר היא הולכת לעבור או על אורח חייה מעתה והלאה. כריסטינה הוסיפה:"זה הולך להיות כל כך מופלא ששום דבר כמו זה לא נראה אי פעם". סגפנות למען נשמות השוהים בכור המצרף והגהנום, נהיו מעתה והלאה עניין מרכזי בחייה. כריסטינה התחילה מיד בעבודה אשר האמינה כי נשלחה לבצע בידי האל וויתרה על כל נוחות בחייה. היא שינתה את אורח חייה, חיה בעוני מחפיר וללא בית או תנור. לא היה ברשותה שום רכוש פרטי והיא השתוקקה לכל דבר אשר יכול לגרום לה לסבל. על פי כרוניקות מתקופתה, היא השליכה עצמה לכבשנים בוערים, שם סבלה עינויים לפרקי זמן ממושכים בבכי מבעית. אך בשעה שהייתה יוצאת מהכבשן, לא הותירו הלהבות שום כוויה על גופה. בחורף טבלה במשך שעות וימים בנהר מקומי אשר היה קפוא. במקביל לטבילה הייתה מתפללת באדיקות לאל ומתחננת לרחמיו. היא הרשתה לעצמה להיסחף במורד הנהר עם הזרם לטחנה אשר בה, "הגלגל סובב את גופה בצורה אשר היה קשה לראותה", ועדיין לא סבלה מנקעים או עצמות שבורות. היא נרדפה על ידי כלבים אשר נשכו אותה וקרעו את בשרה. היא ברחה מהם לסבך הקוצים אך למרות שהייתה מכוסה בדם, חזרה ללא פצעים או צלקות.

מותה

כריסטינה מתה לבסוף ב-1224 בגיל 74 מסיבות טבעיות.
חוות החיות (סרט)

עלילה

הסרט נפתח בתיאור של רודנותו של בעל החווה ג'ונס (המסמל את ניקולאי השני, קיסר רוסיה) שמגיע למצב בלתי נסבל עד שבכינוס על החיות מ'ייגור הזקן (המסמל את קרל מרקס) שבנשמת אפו האחרונה פורס לפניהן חזון לחברת חיות חדשה שבה תנתנה זכויות שוות לחיות. החיות מגרשות את ג'ונס ובונות חברה חדשה בחווה, שמעתה מתקראת "חוות החיות", בתחילה אורח חייהן הוא שוויוני והן מצליחות להדוף התקפות לכיבושה מחדש של החווה מצד בני האדם אולם במהרה המצב הולך ומדרדר - במאבק הכוחות בין סנובול (המסמל את לאון טרוצקי) לבין נפוליאון (המסמל את יוסיף סטלין) מנצח נפוליאון והוא מנהיג משטר רודנות בראשות החזירים שרומס את השוויון והחוקים בחוות החיות ומנצל לתועלתו האישית את יושביה.
בסופו של דבר החיות נוכחות לדעת שאין שום הבדל בין ג'ונס לנפוליאון ועוזריו, אולם בעוד שאורוול בחר לסיים את הרומן בסצנה הזאת, הוסיפו כותבי התסריט סצנת סיום לפיה החיות מגייסות את עזרתן של חיות מחוות שכנות וביחד הן מגרשות את נפוליאון והחזירים מן השלטון.

הפקה

הסרט הוא סרט ההנפשה הראשון באורך מלא שהופק בבריטניה, מפיקיו היו ג'ון הלאס וג'וי בצ'לור.
בשנת 2000 הניו יורק טיימס פרסם מאמר שבו הוא טען שה-CIA מימן באופן חשאי את קניית זכויות עיבוד הספר לסרט מאלמנתו של אורוול ועשו מאמצים לשנות את העלילה המקורית כך שתדגיש יותר את הפן האנטי-קומוניסטי בסיפור כחלק ממלחמת התעמולה כנגד ברית המועצות בזמן המלחמה הקרה.

ביקורות ותגובות

עם צאת הסרט לאקרנים נשמעו בבריטניה ביקורות מהללות, על כי סרט זה יצא מאולפנים בריטיים ולא מהוליווד. סרט זה היה מראשוני סרטי ההנפשה שיועדו לקהל הרחב ולא רק לילדים, והביקורות היללו את אופי ציור הדמויות בו. מצד שני נשמעה ביקורת על סיומו ה"הוליוודי" המתקתק של הסרט, סיום שלפי הביקורות לא היה נכתב מעולם על ידי היוצר ג'ורג' אורוול, מאחר שהוא "מגיש לפיו של הצופה את הנמשל במקום להשאירו כסאטירה מלאנכולית ומאופקת". 
כאשר הופץ הסרט לראשונה, ניתן לסרט סיווג "X", המקבילה לקטגוריה המגבילה צפייה מתחת לגיל 18. זאת ככל הנראה עקב האלימות המרומזת בו בנוגע לנושאים פוליטיים. הסרט סווג מאז מחדש בקטגוריית "U" (יוניברסל), המתאים לכל הקהלים.
בשנת 1956 היה הסרט מועמד לפרס באפט"א בקטגוריית סרטי הנפשה.
הסרט הוקרן בישראל לראשונה בסוף שנות החמישים אולם באותה עת הייתה המודעות לכתיבתו של אורוול מועטה והסרט ירד מן המסכים בתוך זמן קצר. כעבור עשרות שנים הוקרן הסרט מספר פעמים בטלוויזיה הישראלית.
מנהור (הנדסה אזרחית)

מנהור הוא פעילות של הנדסה אזרחית שמטרתה לחפור או ליצור מנהרה.

מנהור שלבי

מנהור שלבי, הוא שיטה מקובלת לביצוע מנהור או כריה. בשפה המקצועית הוא מכונה לעיתים בשם NATM או SEM. בשיטה הזו יוצרים מנהרה באמצעות כלים מכניים או פיצוצים מבוקרים. את הסלע המפורר או את העפר מפנים אל מחוץ למנהרה באמצעות משאיות לאחר מכן מצפים את קירות המנהרה שנוצרה בבטון מותז (בדרך כלל משוריין בסיבים), שכבת הבטון המותז מכונה בשם דיפון ראשוני. מעל שכבת הבטון המותז מבצעים שכבת איטום מחומרי איטום מותזים או מיריעות איטום ואז מבצעים את שכבת הדיפון הסופי, מבטון מזוין שנוצק במקום, בדרך כלל באמצעות משאבות. מכאן נראה שלמנהרה בביצוע בשיטת המנהור השלבי ישנן שלוש שכבות של קירוי. השכבה הראשונה היא קירות הסלע עצמם, השכבה השנייה היא הדיפון הראשוני מבטון מותז והשכבה השלישית היא שכבת הדיפון הסופי שעשויה מבטון מזוין.

מנהור מתועש

בשיטה הזו החפירה מתבצעת באמצעות מכונה לכריית מנהרות. כאשר המכונה מתקדמת, היא מכרסמת את הסלע העומד בדרכה ומעבירה אותו לאחור, במקביל היא מרכיבה סביבה חלקים מבטון טרומי היוצרים מעגל, שמהווה את דיפון המנהרה. השיטה הזו מהירה בהרבה מהמנהור השלבי, אבל מתאימה רק למנהרות בעלות חתך אחיד ומעוגל.

חפירה ומילוי

זו שיטת המנהור הפשוטה ביותר, אבל היא מתאימה למקרים פשוטים. בשיטה הזו מבצעים חפירה פתוחה, עד למפלס תחתית המנהרה המתוכננת ואז בונים את המנהרה. אחרי השלמתה של בניית המנהרה, מכסים את המנהרה וממלאים מעליה חומרים שונים, עד לגובה הרצוי. שיטה זו מכונה באנגלית בשם Cut and Cover.

המנהור המסורתי

חפירה וחציבת מנהרות הייתה מקובלת מהזמן העתיק, בתרבויות היסטוריות שונות. המנהור המסורתי בוצע בשתי גישות. הגישה הראשונה לא כללה תימוך כלל, אלא חפירה וחציבה בלבד, כאשר משקל הסלע שמסביב למנהרה התקבל על ידי מסת הסלע כולה. דוגמאות למנהור מסורתי ללא תימוך ניתן למצוא במערת צדקיהו ובנקבת השילוח באזור ירושלים. הצלחת מנהור כזה תלויה בעיקר בחוזק מסת הסלע וברציפותה, כיוון שמחסור בתימוך בסלעים חלשים ומתפוררים עלול לגרור מפולות שיהרסו את המנהרה.
סוג נוסף של מנהור מסורתי הוא מנהור תמוך, כפי שהיה מקובל, לדוגמה, במכרות עד תחילת המאה העשרים. הביצוע של מנהור כזה, כלל חפירה או חציבה בסלע ותמיכת גג המנהרה באמצעות מסגרות עץ או ברזל. מטרת התמיכות הייתה נשיאת משקל התקרה, על מנת למנוע מפולות והתמוטטות המנהרה. מנהרות בעפר או באדמה מילאו צרכים שונים, אזרחיים או צבאיים, תמיד היו תמוכות בתקרתן ובדרך כלל גם בדפנותיהן. זאת, כדי למנוע התמוטטות של התקרה או של הדפנות. ככל שהתעצמה הארטילריה במלחמות, נוצר צורך להגן על כוחות הצבא באמצעות העברת החיילים והעברת אמצעי הלחימה אל מתחת לפני הקרקע, אל תוך מנהרות או אל תוך בונקרים.

המנהור המודרני

תפיסת המנהור המודרני מכמתת את היכולת של מסת הסלע לקבל בעצמה חלק מהעומסים הנובעים מיצירת חלל המנהרה. באופן זה, חלק מהעומס מתקבל על ידי תמיכה מלאכותית וחלק אחר מתקבל על ידי החוזק המכני של מסת הסלע.
LATAM אקוודור

תולדות החברה

החברה נוסדה ביולי 2002. הטיסות הראשונות שלה נערכו ב-28 באפריל 2003 ליעדים בינלאומיים בלבד.
בתחילת שנת 2009 LAN אקוודור קיבלה את האישור מהרשויות המקומיות להפעלת טיסות פנימיות באקוודור.
שער למתחיל

שער למתחיל הוא שבועון חדשות בעברית קלה, שיצא לאור אחת לשבוע ביום שלישי, בין השנים 1956–2012.
השבועון נוסד ב-1956 על ידי "מחלקת הנחלת הלשון" של משרד החינוך. בתחילה כלל שני עמודים בלבד והתרחב במשך הזמן. לאחר הפרטת הפקתו הוא יצא לאור על ידי העיתונים "דבר" ו"ג'רוזלם פוסט", ובתחילת המאה ה-21 במסגרת "ידיעות שורות" מבית "ידיעות אחרונות". העיתון היה בעבר שני עיתונים נפרדים: "שער" ו"למתחיל". ב-1978 אוחדו שני העיתונים תחת השם החדש.
השבועון נכתב על ידי עיתונאים ואנשי חינוך תוך הקפדה על תכנים הולמים, ונערך תחת פיקוח של משרד החינוך. השבועון מגוון מבחינת נושאים, דרגות הקושי והשפה. הוא מנוקד ומודפס באותיות גדולות, ולכן מתאים לתלמידים בכיתות הנמוכות, לעולים חדשים, לתלמידי החינוך המיוחד ולכל לומדי העברית בארץ ובעולם.
במרץ 2012 יצא לאור הגיליון האחרון של השבועון. במועד סגירתו עמדה תפוצתו בארץ על 5,500 עותקים. בתפוצות הופצה מהדורה דיגיטלית. סגירת העיתון נגרמה בגלל סיום החוזה עם ידיעות אחרונות. למכרז שהוציא משרד החינוך לא ניגש אף עיתון.
ראלף מאצ'יו

ביוגרפיה

מאצ'יו נולד למשפחה אמריקאית-איטלקית בעיירה האנינגטון, שבמדינת ניו יורק. הוא בנם של רוזלי וראלף מאצ'יו האב, שבבעלותם הייתה חווה.
מאצ'יו הציג את יכולות המשחק שלו לראשונה בסדרה "שמונה זה מספיק" בה גילם את הנער ג'רמי אנדרטי.
ב-1983 שיחק בדרמת הנעורים של פרנסיס פורד קופולה "נערי הכרך" לצד קבוצת שחקנים צעירים שהפכו לאורך השנים לכוכבי קולנוע מצליחים, בהם טום קרוז, מאט דילון ורוב לאו. בסרט זה מאצ'יו גילם את ג'וני קייד, חבר כנופיית הגריזרס שהורג בטעות חבר בכנופיה היריבה.
מאצ'יו הפך לאחד מאלילי הנוער המפורסמים ביותר של שנות ה-80 בזכות הופעתו בדרמת ההתבגרות של ג'ון ג. אבילדסן "קראטה קיד". בסרט גילם את הנער דניאל לארוסו שמתאמן אצל שרת הבניין בו הוא מתגורר, המאסטר לקראטה מר מיאגי (נוריוקי מוריטה), במטרה להיאבק בחבורת בריונים מבית הספר בו הוא לומד שנוהגת להתקוטט עמו.
בזכות ההצלחה המסחרית לה זכה הסרט המשיך מאצ'ויו גם לשני סרטי המשך.
ב-1986 שיחק בדרמה המוזיקלית "קרוסרודס" את הגיטריסט יוג'ין מרטון.
ב-1992 הופיע בקומדיה "בן דודי ויני" בתור ביל המסתבך עם החוק באלבמה בעוון רצח שלא ביצע, על מנת להגן על חפותו הוא מגייס את בן דודו עורך הדין וינסנט גמביני (ג'ו פשי).
ב-2006 שיחק בקומדיה "ליגת הבירה" וב-2008 בעונה השלישית של הסדרה "בטי" בתור הפוליטיקאי ארצ'י רודריגז.
במהלך הרבעון השני של 2011 הופיע בגרסה האמריקנית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בה הודח לבסוף במהלך חצי הגמר.
ב-2013 הופיע ראלף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "איך פגשתי את אמא" (How I met your mother) בתור עצמו.
למאצ'יו בן ובת מאשתו פייליס פיירו.
הסוואה

הסוואה היא שיטה לגרום לדבר מה להיטמע בשטח מבחינה ויזואלית ולעיתים גם מבחינה אקוסטית או תרמית (בהתאם לתנאי השטח ולצורך בהסוואה). דוגמאות לשיטות הסוואה הן שינויי הצבע של הזיקית או חליפות הסוואה של לוחמים.

מטרות הסוואה

מטרתה העיקרית של ההסוואה היא למעשה לאפשר לאובייקט או לאורגניזם המוסווה להימצא בשטח בלי שיבחינו בו. במבצעים צבאיים משמשת ההסוואה את החיילים כדי שיוכלו לחדור לשטח האויב. ההסוואה משמשת גם מרגלים ובלשים כדי שיוכלו להתקרב לאובייקט או לאדם שאחריהם הם מרגלים. בטבע משמשת ההסוואה את הצמחים ובעלי החיים כדי שיוכלו לנוע בשטח מבלי שיתגלו (למשל טורפים אשר רוצים להתקרב לטרפם או נטרפים אשר רוצים להתחמק מטורפיהם).
ליבר הגדול מברדיצ'ב

רבי אליעזר ליבר מברדיצ'ב (כונה רבי אליעזר הגדול או רבי ליבר הגדול ; ה'תכ"ח בערך - כ"ח בחשוון ה'תקל"א (1770)), היה מקובל במאה ה-18 ומתלמידי הבעש"ט. לפי האגדה היהודית היה מייסד העיר ברדיצ'ב.

חייו

נולד לרבי אברהם אשכנזי, שהיה תלמיד חכם ועשיר גדול, ממגורשי קראקא . רבי ליבר היה דור רביעי למקובלים רבי שמשון מאוסטרופולי ורבי יחיאל מיכל מנמירוב, וכן היה מיוחס לרבי נתן נטע שפירא, בעל "מגלה עמוקות". 
רבי ליבער היה בעל השפעה רוחנית גדולה. הוא חי בודד ונבדל מיתר אנשי העיר, שקוע תמיד בלימוד הקבלה. יהודי ברדיצ'ב התייחסו אליו כאל קדוש. הבעל שם טוב היה אומר עליו: "ישנם צדיקים שזוכים לגילוי אליהו הנביא, אצל רבי ליבער הדבר להפך – אליהו הנביא זכה לגילוי רבי ליבער אליו".
על פי האגדה, רבי ליבר גר בצעירותו בעיירה סמוכה למקום בו נבנתה העיר ברדיצ'ב מאוחר יותר, והיה מתבודד ביערות סמוך לעירו. בעקבות תקרית שהייתה לו עם פריץ העיר, הבטיח לו הפריץ להקים עיר מיוחדת ליהודים - והיא העיר ברדיצ'ב.
נפטר בכ"ח בחשון תקל"א ונטמן בברדיצ'ב.
בנו היה רבי יחיאל מיכל. נכדו של רבי יחיאל מיכל היה רבי אליקים געציל חתן רבי יוסף יונגרלייב מיאמפולה. בניו של רבי אליקים געציל היו רבי לייביש מפרוסקורוב אבי חסידות פרוסקורוב ורבי ישראל מליטשניץ חותן רבי מנחם נחום מלויעב. בנו של רבי ישראל היה רבי יוסף מטיברוב חותן רבי משה צבי מסטנביץ.
מקס שלר

חייו

שלר נולד במינכן שבקיסרות הגרמנית דאז, לאם יהודייה-אורתודוקסית ולאב נוצרי-לותרני. ב-1899 המיר שלר את דתו לקתולית. עד 1921 היה שלר מחויב מאוד לנצרות הקתולית ואף קרא לתנועת התחדשות קתולית. אך מ-1921 והלאה ניתק את עצמו שלר באופן פומבי מאמונה באלוהות היהודית-נוצרית.
שלר למד במינכן וברלין רפואה, פסיכולוגיה ופילוסופיה. מבין מוריו לפילוסופיה באותה תקופה היו וילהלם דילתיי וגאורג זימל. ב-1896 עבר ליינה והשלים את לימודיו בהדרכתו של רודולף אויקן. במהלך לימודיו ביינה פגש ב-1901 את אדמונד הוסרל והתוודע לפנומנולוגיה שלו, ולאחר מכן קרא את ספרו "חקירות לוגיות". בנוסף, קרא שלר את הפילוסופיה של אנרי ברגסון, והיה גורם משמעותי בהבאתה בפני החוגים האינטלקטואליים בגרמניה.

פילוסופיה

בניגוד להוסרל, שראה בפנומנולוגיה מתודה במובן החמור של המילה, ראה בה שלר "גישה לראיה רוחנית... של משהו שאחרת היה נשאר חבוי". הפנומנולוגיה לדעתו היא שיטה לחקירת מהויות וקשרים  מהותיים. שלר שלל את הגישה הקאנטיינית והנאו-קאנטיינית הטוענת שההתנסות בדברים כשהם-לעצמם היא מתווכת. לדעתו, הפילוסופיה הקאנטיינית והנאו-קאנטיאנית סובלת מיחס של אי-אמון וחשדנות בסיסית כלפי העולם. לעומת זאת הפנומנולוגיה מתייחסת אל העולם באהבה בוטחת, שדרכה העולם מתמסר ומגלה את עצמו. חוזקה של פילוסופיה מיוסד על האהבה. על ידי יחס האהבה ו"הראיה הרוחנית" ניתן להתנסות באופן ישיר במהויות, "לראות" אותן ולחוש בהן באופן אינטואיטיבי. השקפה זו סוללת לשלר את הדרך לביסוס אובייקטיבי של ערכי המוסר, אשר גם אותם ניתן לחוש ובשל כך יש להם תוקף כללי. שלר הבחין ב-4 סוגי ערכים שחשיבותם עולה לפי סדר זה: ערכי החושים (הנאה גופנית), ערכי החיים (אצילות), ערכי הרוח (יופי, צדק) וערכי הדת (קדושה). אף על פי שלערכים ישנו תוקף מוחלט, טען שלר שישנו רלטיביזם ביחס להכרתם: התנאים החברתיים משפיעים על אופן ההכרה שלהם.
לאחר מותו בפרנקפורט ב-1928, והוא בן 54, אמר עליו היידגר ששלר היה "הכח הפילוסופי החזק ביותר בגרמניה המודרנית, לא, באירופה המודרנית ואף בפילוסופיה בת זמננו כולה".
סבז'

היסטוריה

סבז' מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1414 כמבצר שהגן על פסקוב מהדרום, מול פשיטותיו של ויטאוטאס הגדול, מלך ליטא. בשנת 1535 נבנה במקום מבצר עץ. במאה ה-16 הגן המבצר על המבואות המערביים של נסיכות מוסקבה. האזור נפל בידי פולין במהלך מלחמת ליבוניה בסוף המאה ה-16, ונותר בידי פולין עד חלוקת פולין הראשונה בסוף המאה ה-18.
ביצוריה של סבז', שכיום אינם עומדים על תלם, חוזקו לדרישת פיוטר הגדול במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. כיום ניצבת בגבעת המבצר הכנסייה הרומית קתולית שנבנתה במקום בתחילת המאה ה-17. בשנת 1989 הוקדשה מחדש כנסייה זו על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.
ב-9 ביולי 1941 נכבשה סבז' על ידי הוורמכט בעת מבצע ברברוסה. ב-17 ביולי 1944 שוחררה סבז' על ידי הצבא האדום.

תרבות ונופש

בסבז' 15 אתרים שהוכרזו כאתרי מורשת היסטורית רוסית והם מוגנים על ידי ממשלת רוסיה. ביניהם כנסיית השילוש הקדוש (הסגורה למבקרים נכון ל-2013 עקב שיפוצים). בסבז' מוזיאון מחוזי שנוסד ב-1927 ובו אוספים בעלי עניין מקומי.

יהודים

בין מלחמות העולם חיו בסבז' כ-1,810 יהודים מתוך כ-4,000 תושבים. היהודים ביישוב עזבו לערים אחרות ברוסיה הקומוניסטית ולמדינות אחרות, וערב מלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-800 יהודים. רובם הצליחו לברוח מזרחה עם פלישת הגרמנים, ויתרתם, כ-100 איש, רוכזו בגטו ונרצחו במרס 1942.
הדיוויזיה ה-384 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קורט הופמן, שהוחלף ב-10 בפברואר 1942 על ידי אקארד פון גבלנץ. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-16 בינואר 1943 מונה הנס דר למפקד הדיוויזיה, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בנורמנדי שבצרפת, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-10 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
מטאליק בלוז

עלילה

הסרט עוסק ביחסי ישראל-גרמניה, בטראומת השואה ובזיכרון הקולקטיבי הישראלי דרך סיפור מסעם של שני סוחרי מכוניות ישראלים.
שמואל (אבי קושניר), בן לניצולי שואה, ועוזרו סיסו (משה איבגי) רוכשים מערבי המזדמן למגרש המכוניות רכב מפואר מסוג "לינקולן קונטיננטל לימוזין" וזאת לאחר שהתברר להם שהמכונית נדירה ושערכה בגרמניה רב.
השניים שחולמים על התעשרות מהירה נוסעים לגרמניה יחד עם המכונית. כשהם מגיעים, הם מגלים לאכזבתם שמחירה של המכונית נמוך בהרבה מכפי שהעריכו בתחילה. מנקודה זו ואילך הצרות נופלות על השניים בזו אחר זו. שמואל מאבד את הארנק שלו ורכבם הושחת בידי גנבים. כשהם נותרים כמעט חסרי כול, הם מוכנים להיפטר מהמכונית במחיר קנייתה ולו רק כדי להציל את כספם ובעיקר את כבודם.
השתלשלות האירועים מעמידה את חברותם של השניים במבחן ומבהירה לשמואל, בן הדור השני לשואה, שהוא לא מצליח להפריד בין גרמניה של היום לגרמניה הנאצית.

פרסים ופסטיבלים

בשנת יציאתו היה הסרט מועמד לפרסי אופיר בקטגוריות הסרט, השחקן הראשי, שחקן המשנה, התסריט והעריכה הטובים ביותר. הסרט זכה בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר (משה איבגי). בנוסף, זכה הסרט בפרס התסריט בפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הישראלי בפריז והוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, מונטריאול, ורשה, ליסבון, ולנסיה, מוסקבה, סן פרנסיסקו וסיאטל.
לורנס גומז

קריירה

בתחילת הקריירה לורנס שיחק כדורגל במדי ז'ימנסטיק טרגונה, אך נפצע באותה התקופה והיה זקוק לניתוח. לאחר הניתוח, הומלץ ללורנס לשחק כדורגל חופים כחלק מתהליך השיקום. במהלך תהליך זה, הוא נחשף לענף ואף שיחק בקבוצת כדורגל החופים של העיר בה נולד, טורדמברה. לאחר זמן מה, הוא זומן לנבחרת ספרד בכדורגל חופים על ידי המאמן חואקין אלונסו.
בשנת 2012, לורנס זכה עם ז'ימנסטיק טרגונה באליפות ספרד. בנוסף לכך, באותה העונה הוא הוכתר לשחקן המצטיין וסיים כמלך השערים עם 18 שערים.
בשנת 2013, לורנס זכה עם הנבחרת הספרדית במונדיאליטו ואף סיים כמלך השערים של הטורניר לצד בלכיור הפורטוגלי עם 7 שערים. בחודש ספטמבר של אותה השנה, לורנס ונבחרת ספרד סיימו כסגנית מחזיקת גביע העולם בכדורגל חופים, כשלורנס הוא השחקן שכבש את השער הבודד בהפסד 5–1 נגד מחזיקת הגביע, נבחרת רוסיה. באותה השנה, כוכב הנבחרת, ראמירו אמארל, פרש וכתוצאה מכך החולצה מספר 10 התפנתה. לורנס מחשיב את אמארל כמאסטר שלו והוא אכן זה שלבש אחריו את מספר חולצה זה.
בשנת 2014, לורנס זכה בתואר השער היפה ביותר ונבחר לנבחרת החלומות העולמית במהלך טקס הענקת הפרסים של ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW). לורנס זכה שוב בפרסים מטעם הארגון ארבע שנים מאוחר יותר, כשנבחר לשחקן הטוב ביותר בעולם ופעם נוספת לנבחרת החלומות העולמית.
כמו רבים משחקני כדורגל החופים הבכירים בעולם, לורנס שיחק עבור המון קבוצות במדינות שונות. חלק מהקבוצות שבהן שיחק הן ז'ימנסטיק טרגונה, ברצלונה וטורדמברה (ספרד), טראצ'ינה (איטליה), צ'ארג'רס בזלנד (שווייץ), אל וואסל (איחוד האמירויות הערביות), ספירספור (טורקיה), קריסטל סנקט פטרבורג, צסק"א מוסקבה ולוקומוטיב מוסקבה (רוסיה), דינמו בתומי (גאורגיה), מלווין (אורוגוואי), KP לודז' (פולין) ובני "פלפלה" כפר קאסם (ישראל), הן במסגרת הליגות והן במסגרת תחרויות בינלאומיות.

חיים אישיים

לורנס מתגורר בטורדמברה, מקום מרכזי שבו ענף כדורגל החופים מתקיים. יש לו שלוש אחיות והוא דוד ללא פחות משבעה אחיינים ואחייניות. ללורנס יש תעודת מאמן בדרגה א' מטעם אופ"א.