אלאגבאלוס

ילדותו

מקום ותאריך הולדתו אינם ידועים בוודאות. משפחתו הייתה חלק מהשושלת הסווראנית, שהייתה ממוצא פניקי. הוא נולד בשם סקסטוס ואריוס אוויטוס בסיאנוס (לטינית: Sextus Varius Avitus Bassianus).
בילדותו שרת ככהן לאל השמש אלאגבאלוס, שייצוגו היה מטאוריט קוני שחור, במקדש בעיר אמסה (כיום חומס) שבפרובינקיה סוריה. פולחן זה כלל קורבנות, ריקודים, וסירוס צעירים. ביוונית אל השמש הוא הליוס, ולכן הליוגאבלוס הוא וריאנט של השם אלאגבאלוס. הקיסר כונה על שם האל שלו, אבל כינוי זה מעולם לא היה רשמי.

עלייתו לשלטון

סבתו יוליה מאיסה, שהייתה דודתו של הקיסר קרקלה, הפיצה את השמועה שאלאגבאלוס הוא בנו הלא חוקי של קרקלה, ולכן צריך להיות יורשו. משהתפשטה השמועה, התלכדו סביב אלאגבאלוס מתנגדיו של הקיסר מקרינוס, שתפס את השלטון לאחר קרקלה. בגיל ארבע עשרה הוכתר אלאגבאלוס לקיסר. עם מינויו לקיסר הוא קיבל את השם מרקוס אורליוס אנטונינוס אוגוסטוס (לטינית: Marcus Aurelius Antoninus Augustus), שהיה גם שמו הרשמי של קרקלה. במאבק עם המורדים מקרינוס הובס ונרצח.

תקופת שלטונו

תקופת שלטונו של אלאגבאלוס התאפיינה בזילזול במסורות הרומיות ובחתירה לשבור כל טאבו דתי, חברתי ומיני של החברה הרומית.
בתקופת שלטונו הרבה אלאגבאלוס במעשי זימה והוללות. יש אף עדויות שהקריב ילדים והתחזה לזונות ממין נקבה כדי לקיים יחסי מין עם גברים. הוא השליט פולחן לאל השמש שבמקדשו התחנך. עם זאת יש המפקפקים באמינות תיאורים שליליים אלו של תקופתו.

זכויות נשים

אלאגבאלוס היה הקיסר היחיד שתחת שלטונו השתתפו נשים בישיבות הסנאט. זאת בעוד שנשים ברומא העתיקה לא יכלו לבחור או להיבחר למשרות ציבוריות. בהופעתו הראשונה בפני הסנאט בקיץ 219 הוא הורה להזמין את סבתו, ונהג לקחת אותה איתו גם בהופעותיו הבאות. סבתו הייתה האישה הראשונה שהורשתה להיכנס למשכן הסנאט, להשתתף בניסוח חוקים ולהביע את דעתה בדיון. לעומת זאת תחת יורשו נחקקו חוקים האוסרים על נוכחות נשים בישיבות הסנאט לנצח.
הוא גם ייסד סנאט של נשים בשם סנאקולום על גבעת הקווירינאליס. למעשה בתקופת הרפובליקה הרומית היה קיים כבר מוסד דומה בשמות שונים, וכעת חודשה פעילותו. אימו, יוליה סואיימיאס, הייתה נשיאת האספה. הסנאקולום עסק בנושאי גינונים ונימוסים.

זהותו המגדרית

אלאגבאלוס התנהג באופן נשי. הוא נהג להופיע בפומבי מאופר בעיניים ובלחיים, הסיר שיער מכל חלקי גופו, ואף מרט את שיער פניו כדי להידמות יותר לאישה. הוא הזדהה כאישה, והתעקש שיפנו אליו בלשון נקבה. הוא ביקש מהרופאים ליצור בגופו נרתיק נקבי באמצעות ניתוח, והבטיח להם סכומי כסף גדולים בתמורה לכך. אף על פי כן משאלתו זו מעולם לא התגשמה, ולמעשה ניתוח לשינוי מין היה בלתי אפשרי באותה תקופה. חוקרים בני זמננו איפיינו את אלאגבאלוס כטרנסג'נדרית או טרנסקסואלית. החברה הרומית הפטריארכלית לא הייתה מסוגלת לעכל את הנשיות של אלאגבאלוס, והתייחסה אליו בבוז. במונחים מודרניים ניתן לתאר זאת כטרנספוביה.

נישואיו

אלאגבאלוס התחתן שש פעמים עם נשים במהלך פחות מארבע שנות שלטונו. אשתו השנייה הייתה בתולה וסטלית בשם יוליה אקוויליה סוורה. מטרת נישואים אלה הייתה דתית. תוכניתו הייתה לערוך נישואים כפולים – גם של האל שלו עם האלה וסטה, וגם של עצמו ככהן עם הכהנת של וסטה. הוא הצדיק זאת בכך שנישואים בין כהן וכהנת יולידו ילדים אלוהיים. אף על פי כן הוא נותר חשוך ילדים. אולם זאת הייתה הפרה בוטה של החוק הרומי ושל נדר הנזירות של הבתולות הווסטליות, שעונשה מוות. הסנאט מתח ביקורת על נישואים אלה, והיה אף ניסיון לקשור נגד אלאגבאלוס, אך הקשר נחשף, והקושרים הוצאו להורג. אלאגבאלוס התגרש מאקוויליה עקב המחאה הציבורית, אך התחתן איתה שוב לאחר שהתגרש מאשתו השלישית, ובכך עורר מחדש את כעס העם.
לבסוף הוא התחתן עם גבר בשם היירוקלס, עבד משוחרר ורוכב מרוצים, ונמסר בתור הכלה לפי כללי הטקס הרומי. דעת הקהל ברומא התייחסה במורת רוח רבה כלפי נישואים חד-מיניים, לא ראתה בהם נישואים אמיתיים, ולא היה להם תוקף בחוק הרומי. יתרה מזאת, כאשר הגבר שבתפקיד הכלה היה ממעמד גבוה יותר, נתפס הדבר כהיפוך הסדר החברתי ונחשב לשחיתות מוסרית, מאחר שהרומאים בזו לנשיות. נישואיהם היו יציבים, למרות בגידותיו התכופות של אלאגבאלוס. היירוקלס נהג להכות את אלאגבאלוס כאשר תפס אותו בוגד, אבל זה רק גרם לאלאגבאלוס לאהוב אותו יותר. אלאגבאלוס ניסה למנות את היירוקלס לקיסר, אך סבתו התנגדה לכך, והוא איבד גם את תמיכת חיילי המשמר הפרטוריאני בעיקר בגלל עניין זה.

סופו

אף סבתו של אלאגבאלוס לא הייתה מרוצה מדרך שלטונו. היא ביקשה ממנו שיאמץ את בן-דודו אלכסנדר סוורוס בן ה-13. כוונתה הייתה להציב את אלכסנדר כיורש עתידי לאלאגבאלוס הלא אהוד. ניסיונותיו של אלאגבאלוס להרוג את אלכסנדר נחלו כישלון.
בסופו של דבר, אחר שהעם והסנאט מאסו באלאגבאלוס כליל, הוא נרצח ב-11 במרץ בשנת 222 על ידי המשמר הפרטוריאני. איתו נרצחו גם אימו ובעלו. גופתו נסחבה ברחובות רומא והושלכה לבסוף לטיבר. במקומו עלה לשלטון אלכסנדר סוורוס.
בקרב היסטוריונים קיימות טענות כי לאחר מותו הכריז הסנאט על אלאגבאלוס Damnatio memoriae - מחיקתו מכל איזכור ציבורי.