google/wiki40b huggingface dataset:
אובר אוסט

אובר אוסט (מגרמנית: Ober Ost, קיצור של Oberbefehlshaber der gesamten Deutschen Streitkräfte im Osten, שמשמעו "הפיקוד העליון של הכוחות הגרמנים במזרח"), היה שטח כבוש בשלטון צבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. השטחים כללו בתוכם את שטחי המדינות דהיום של ליטא, לטביה, אסטוניה, בלרוס, וכן שטחים מפולין, קורלנד שהיו שייכים לאימפריה הרוסית, סה"כ כ-108,808 ק"מ רבועים ואוכלוסייה בת כ-3 מיליון איש. הביטוי המילולי מתייחס למטה הפיקוד הצבאי, אולם נעשה בו שימוש להתייחס לכלל השטח ולשלטון בו. הפיקוד הוקם בשנת 1914 על ידי איש הצבא הגרמני פאול פון הינדנבורג, ששימש כמפקד הראשון שלו. היסטוריונים מכנים שטח זה לעיתים כמדינה-למחצה (quasi-state), שכן בנוסף לאדמיניסטרציה צבאית, יצרה גרמניה גם סדרי ומנגנוני שלטון אזרחים בשטח.
השלטון הגרמני באובר אוסט פעל בדרכים שונות כדי להשליט באזור ריבונות וכן על מנת לנצל את משאבי הטבע ולהשיג רווחים כלכליים עבור גרמניה. השלטון הגרמני אסף מיסים, איגרות ומכסים שונים מהתושבים באזור. לקראת סוף המלחמה אף החל להיות מודפס בשטח מטבע עצמאי, אשר נקרא "כסף המזרח". הגרמנים החרימו מהתושבי המדינות תבואה ומשאבי טבע נוספים עבור האוכלוסייה והצבא הגרמני. 
עם תחילת ההפסד של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, החלה לנסוג בצורה הדרגתית ולא-מאורגנת מהשטח, בסוף שנת 1918 ותחילת 1919. לאחר הנסיגה נוצר באזור זה וואקום שלטוני, שהוביל למספר מלחמות קטנות ולמהומות אתניות בין התושבים מהעמים השונים באזור, וכן בין התושבים השונים לסיעות השונות שלחמו במלחמת האזרחים הרוסית בעקבות מהפכת אוקטובר, וכנגד המדינה הרוסית הסובייטית החדשה. בין השאר נערכו בשטח הקרבות של המלחמה הפולנית-סובייטית, מלחמת פולין-אוקראינה, ומלחמות העצמאות של לטביה, ליטא ואסטוניה.

היהודים באובר אוסט

בשנת 1914, עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, בכירים בתנועה הציונית, בהם ליאו מוצקין ופרנץ אופנהיימר, הקימו בגרמניה את "הועדה למען שחרור יהודי רוסיה" (Deutsches Komitee zur Befreiung der russischen Juden), במטרה להגן על יהודי מזרח אירופה, שחיו תחת שלטון האימפריה הרוסית, וסבלו מרדיפות ופוגרומים. הוועד פעל בתיאום עם הממשל והצבא הגרמני, מתוך האמונה שתחת שלטון גרמני היהודים יזכו להגנה ולזכויות. מצוקת היהודים תחת השלטון הרוסי אף החריפה, כאשר עם תחילת המלחמה גורשו והפכו לפליטים כמעט חצי מיליון יהודים משטחי מזרח אירופה ומערב רוסיה על ידי שלטון הצאר, מתוך חשש שהם יזדהו ויעזרו לצבא הגרמני.
אולם תחת הכיבוש הגרמני בשטחי מזרח אירופה, היהודים לא זכו להגנה יוצאת דופן מאשר שאר עמי האזור, וסבלו מגזל של רכוש, ממון ותבואה על ידי הצבא הגרמני. בדומה לשאר האוכלוסייה, יהודים נאלצו לבצע עבודות כפייה עבור הצבא הגרמני, ולעיתים אף נחטפו ברחוב למטרה זאת. בניגוד לציפיה של הציונים, היהודים לא זכו לזכויות ולשוויון. עדויות מצביעות על מעשי התאכזרות מיוחדים של הצבא הגרמני כנגד היהודים בשל יהודתם, פגיעה בבתי כנסת והשפלה של יהודים.
בשנת 1917 מונה הרמן שטרוק, יהודי גרמני אשר שירת בצבא הגרמני, לאחראי על ענייני היהודים באובר אובר אוסט. בעקבות שרותו שם פרסם את הספר "פני יהדות מזרח אירופה" (1920).
סשה כהן

קורות חיים

כהן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. אמה, גלינה פלדמן, מהגרת יהודייה מאוקראינה ורקדנית בלט לשעבר; אביה, רוג'ר כהן, יועץ עסקי יהודי אמריקאי. יש לה אחות אחת. 
כהן החלה להחליק על הקרח בגיל 7, אך רק בגיל 10 היא החלה להתייחס להחלקה כאל ספורט רציני.

מחוץ לספורט

ב-2005 פירסמה אוטוביוגרפיה בשם "Fire on Ice".
ב-2014 השתתפה בפרויקט תגלית למרות גילה, 30, שנחשב מבוגר יחסית למשתתפים הרגילים. לדבריה, "תמיד רציתי לבוא לישראל. זה בער בעצמותי במשך שנים... אני מאמינה שכל יהודי חייב להכיר את עברו, כדי לחיות את עתידו".
לומדת כיום יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, ועובדת בתחום הפיננסי ב"מורגן סטנלי" וכן כפרשנית לענייני ספורט החורף, של התוכנית המצליחה "Good Morning America" וכמעצבת ביגוד והנעלה למחליקים.
וילה פארנזינה

היסטוריה

וילה פארנזינה נבנתה עבור אגוסטינו קיגי, סוחר עשיר ובנקאי מסיינה אשר שימש כשר האוצר של האפיפיור יוליוס השני. הוילה נבנתה בין השנים 1506–1511 בתכנונו של האמן מסיינה בלדסרה פרוצי, לו סייעה ג'יליאנו דה סאנגאלו.
וילה זו נבנתה בסגנון שונה מארמונות הרנסאנס של רומא, אשר נבנו בצורה של טירה מבוצרת - מבנים רבועיים, שחלקם מגדלים, המקיפים חצר פנימית סגורה. הוילה נבנתה כבית קיץ, ובו חלונות רבים, וסביבה גן רחב ידיים.
קיגי הורה על עיטור קירות המבנה בפרסקאות ממיטב אמני התקופה: רפאל, בלדסרה פרוצי, סבסטיאנו דל פיומבו, ג'וליו רומאנו ואיל סודומה. הידוע שבין הפרסקאות שצוירו הוא זה של רפאל המתאר את "ניצחון גלאטאה".
בשנת 1577 עברה הוילה לידי משפחת פארנזה, ומכאן שמה כיום, ולאחר מכן הועברה לבעלות בית בורבון ובשנת 1861 הפך המבנה לביתו של שגריר ספרד ברומא. כיום המבנה נמצא בבעלות ממשלת איטליה, ופועלת בו האקדמיה דאי לינצ'אי - האקדמיה למדעים של רומא.
דיאלה אל-חאג' עראף

דיאלה אל-חאג' עראף, פרופסור למנהל עסקים ושרה  בממשלת סוריה.
אל-חאג' עראף נולדה בחלב בשנת 1958. היא סיימה בשנת 1996 לימודי דוקטורט במנהל עסקים (תאריה הראשון והשני הושלמו בשנים 1981 ו-1988, בהתאמה). שימשה פרופסור באוניברסיטת דמשק ובשנת 2003 לקחה חלק בשרטוט תוואי האבטלה וקו העוני במדינה. בשנים 2002–2004 שימשה יועצת לתוכנית הלאומית למלחמה באבטלה.
בשנת 2004 מונתה אל-חאג' עראף על ידי נשיא סוריה בשאר אל אסד לשרת העבודה והרווחה וכיהנה בתפקיד זה עד לשנת 2011 כאשר במקומה מונה רדואן אל חביב.
נכון לשנת 2019 היא מלמדת באוניברסיטה פרטית בסוריה.
אל-חאג' עראף נשואה למוחמד עבאס ואם לשלושה.
אלי שוורץ

ביוגרפיה

שוורץ נולד בירושלים וסיים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת תל אביב. עם תום לימודיו נסע ללונדון ללמוד בבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית, שם קיבל תעודת DTM&H. לאחר מכן בילה שנתיים בנפאל שם התמקצע בתחום הרפואה הטרופית. שוורץ פרסם למעלה ממאתיים מאמרים מדעיים בתחום התמחותו.
שוורץ הוא בנו של משה שוורץ ואחיו של יוסף שוורץ.

איגודים מקצועיים

שוורץ משמש כנשיא האגודה הישראלית לפרזיטולוגיה, פרוטוזואולוגיה ומחלות טרופיות, נשיא האגודה לרפואת מטיילים של הארצות האסייתיות הגובלות באוקיינוס השקט (APTHS). וחבר מייסד של האגודה הבינלאומית לרפואת מטיילים (ISTM) בעבר הוא אף כיהן כראש ועדת החינוך המקצועי בה. כיום הוא חבר בשתי ועדות באגודה: ועדת תו מבחן ידע וועדת הכשרה מקצועית וחינוך. כמו כן הוא חבר המערכת של כתב העת לרפואת מטיילים (JoTM).
ברשת הבקרה המשותפת ל-ISTM ולמרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) הנקראת GeoSentinel, שוורץ הוא מנהל אזור ישראל.

פעילויות נוספות

שוורץ משמש כיועץ למשרד החוץ ולממשלות במדינות טרופיות. במסגרת זו טיפל בין היתר בחיילי או"ם באנגולה, במנהיג אריתריאה ובנפגעי רעש האדמה בהאיטי, פעילויות אשר היה בהן ערך דיפלומטי בנוסף לרפואי.
כמו כן הוא משמש כמנהל פורום רפואת מטיילים באתר ynet. וכמנהל מרפאת המטיילים "מעוז" בירושלים.
מונה סהלין

קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית שלה התחילה בליגת הנוער הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בנקה, במחוז סטוקהולם בגיל 16 בשנת 1973, במהלך מלחמת וייטנאם, וכבר בגיל 13 הצטרפה לוייטקונג.
בבחירות בשוודיה ב-1982, סהלין נבחרה לריקסדאג, ובאותה תקופה הייתה חברת הפרלמנט הצעירה בכל הזמנים בריקסדאג. ב-1990 היא מונתה להיות שרת התעסוקה השוודית, אבל לאחר תבוסת מפלגתה בבחירות ב-1991, החליטה להיות יו"ר ועדת שוק העבודה בריקסדאג וכמו כן כדוברת של הסוציאל-דמוקרטים בנושאי בעיות שוק בעבודה. מ-1992 עד 1994 הייתה מזכירת המפלגה, עד 1994, שבה הסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון, ומ-1994 עד 1995 כיהנה כשרה לשיווין מגדרי.
המטרה טיראן

עלילה

הסרט מבוסס על סיפורה של יחידת עילית, אשר נשלחת לעורף האויב לפוצץ רדאר רוסי בשרות המצרים. ההצלחה מובטחת, החיילים חוזרים הביתה כשהמטרה הושגה והמצרים, כמו גם הרוסים, הרוסים.
נחום קידר

ביוגרפיה

קידר נולד בשם נוֹרְבֶרְט קָמֶרְמָן (בגרמנית: Kammermann) בשנת 1920 בווינה בירת אוסטריה. למד בגימנסיה בעירו. בצעירותו היה חבר בתנועת "מכבי הצעיר", ומטעמה נשלח ב-1938 (שנת האנשלוס) ללימודי חקלאות בדנמרק. תוכניותיו לעלות לארץ ישראל נדחו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עם כיבוש דנמרק על ידי גרמניה הנאצית בשנת 1943 הפליג קידר עם מספר חברים באופן בלתי חוקי לחופי שוודיה. הוא המשיך בלימודי החקלאות באוניברסיטת לונד ואוניברסיטת אופסלה. בשנת 1947 סיים את לימודיו, אך שהותו בשוודיה נמשכה בתמיכת "החלוץ" לשם העשרת ידיעותיו במחלות צמחים ובגידול ירקות.
בשנת 1950 עלה לישראל והצטרף למחלקת הגנטיקה של מכון ויצמן למדע, בה עסק בטיפוח זני ירקות. במקביל המשיך בלימודי חקלאות במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1958 סיים את לימודי הדוקטורט, עם דיסרטציה שכותרתה "חסינות זני תפוחי-האדמה בפני כמשון". בתום לימודיו הצטרף כחבר סגל לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית (1959–1988), כמרצה, מרצה בכיר (1963), פרופסור חבר (1969) ופרופסור מן המניין (1976). בשנים 1983–1986 עמד בראש המחלקה לגידולי שדה וירקות. לאורך השנים שימש כחוקר אורח גם באוניברסיטת אילינוי (1958-59), אוניברסיטת ואחנינחן (Wageningen)‏ (1965, 1974-75), אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס (1977-78) ואוניברסיטת פלורידה (1984-85). בשנת 1988 פרש כפרופסור אמריטוס.
לאורך השנים נשלח קידר על ידי משרד החוץ לסיוע בגידול ירקות במדינות מתפתחות, ובעקבות התנסויות אלו החל בחקר חיי המדף של ירקות. עבודתו זו ההביאה לפיתוח זני בצל חדשים ופיתוח זן עגבניות שניתנות לקטיפה ואחסון טרם הבשלתן. עבודתו בגנטיקה של ירקות הובילה להמשך העיסוק בשיפור איכותן של עגבניות ולפיתוח עגבניות השרי; עבודה זו נעשתה על ידי צוות פיתוח שהקים בפקולטה והיוותה הצלחה מחקרית ומסחרית, לאורה המשיך הצוות בבחינת טיפוח זנים בעלי עמידות למחלות ועגבניות בעלות טעם משופר. זרעי העגבניות שפיתח מיוצרים בישראל בלבד ומהווים ענף ייצוא חשוב. בשנת 2005 ייסד צוות מחקר עגבניות בפקולטה בשם BON-TOM. חלק מפיתוחיו הם פטנטים הרשומים על שמו.
לצד עבודתו המחקרית החזיק קידר בתפקידים שונים נוספים: חבר ועדת ההיגוי לגידול ירקות במשרד החקלאות (1966–1988), יועץ למחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ (1970–1980), סגן נשיא הקונגרס העולמי להורטיקולטורה (1970), יועץ לממשלת ונצואלה בנושא גידול ירקות (1974), וכן יו"ר של תוכניות מחקר בינלאומיות לפיתוח זני ירקות.
קידר נפטר ב-2015, בגיל 95. הניח את אשתו, קטי קידר, שני ילדים, אורנית ואלון, ונכדים. נקבר בבית העלמין קריית טבעון.
שגרירות קוריאה הצפונית בלונדון

היסטוריה

במהלך חודש נובמבר 2014, התקיימה במבנה השגרירות תערוכת אמנות צפון-קוריאנית לרגל ביקורם בלונדון של ארבעה אומנים תושבי קוריאה הצפונית.
בשנת 2016, סגן שגריר קוריאה הצפונית בלונדון, טאי יונג-הו, ערק לקוריאה הדרומית. לפי דיווח מאוחר יותר, שגריר קוריאה הצפונית, היון האק-בונג, נקרא לשוב לקוריאה הצפונית בעקבות העריקה.
בתאריך 25 בספטמבר 2017 מבנה השגרירות פונה בעקבות איתור חבילה חשודה. בהמשך, החבילה עברה פיצוץ מבוקר על ידי משטרת המטרופולין של לונדון.
Dio, come ti amo

באירוויזיון 1966

השיר שובץ ה-14 בסדר השירים בתחרות (אחרי תרזה ממונקו עם השיר "Bien plus fort", ולפני דומיניק וולטר מצרפת עם השיר "Chez nous"). השיר לא קיבל נקודות בהצבעה, והגיע למקום ה-17 והאחרון יחד עם השיר של מונקו, שאף הוא קיבל אפס נקודות. זו הייתה הפעם היחידה בתולדות האירוויזיון שהשיר האיטלקי לא קיבל נקודות בהצבעה.
השיר עובד מחדש לאירוויזיון מכיוון שהשיר בוצע על ידי סולן ולא דואט, כפי שבוצע בפסטיבל סן רמו. זה הפר את הכללים של איגוד השידור האירופי שקבע שהעיבוד יהיה מוכן זמן רב מראש. בחזרות לפני התחרות ביצע מודוניו את השיר בעיבוד חדש עם שלושה מוזיקאים משלו במקום תזמורת, והשיר עבר את מגבלות הזמן המוקצב. מודוניו התעמת עם המפיקים בנוגע לחריגה מהזמן והתבקש לחזור לעיבוד המקורי עם התזמורת. הוא לא היה מרוצה מהתזמורת ואיים לפרוש מהתחרות. למפיקים לא היה מספיק זמן להטיס את ג'יליולה צ'ינקווטי ללוקסמבורג כדי שתייצג את איטליה, ולכן הם נכנעו ואיפשרו למודוניו להופיע עם ההרכב שלו במקום תזמורת. אנג'לו ג'קומאזי שהיה צריך לנצח על התזמורת ניגן בפסנתר במקום זאת.
בשנה לאחר מכן בתחרות האירוויזיון של שנת 1967 ייצג קלאודיו וילה את איטליה באירוויזיון עם השיר "Non andare più lontano".

הקלטות

ב-1967 הקליט הזמר סרג'ו פרנקי גרסה באנגלית ואיטלקית של השיר בשם "Oh How Much I Love You" לאלבומו "From Sergio - With Love" שיצא בחברת התקליטים RCA Victor.
שירלי באסי הקליטה גרסה משלה לשיר בשם "Dio, come ti amo (Oh God How Much I Love You)" עבור אלבומה "Keep the Music Playing" שיצא ב-1991.
הזמרת הספרדייה וגה הקליטה ב-2017 גרסת כיסוי של השיר בליווי אלביס קוסטלו. השניים שרו את השיר במקור האיטלקי.
פדינגטון (ניו סאות' ויילס)

גאוגרפיה

פדינגטון ממוקם בגבולו המזרחי של שטח עיריית סידני, ומקבל שירותים משתי רשויות מקומיות. על כן, הוא כלול בשני אזורים בסידני: סידני העיר והפרוורים המזרחיים. הוא גובל מצפון בדרלינגהרסט, במערב בסארי הילס, בדרום בסנטניאל פארק ובמזרח בוולהרה. פדינגטון נמצא על קו רכס, ומשקיף על העמק החוצה אותו מצפון מערב לדרום מזרח, שהוא רחוב אוקספורד. רחובות ראשיים אחרים כוללים את דרך גלנמור ואת רחוב הרגרייב, המגיע לוולהרה.

היסטוריה

לפני תחילת ההתיישבות האירופית בסידני, פדינגטון היה מיושב על ידי אבוריג'ינים ילידי המקום, משבט קדיגל. ב-1789 הכתה בעיר מגפת האבעבועות שחורות (כשנה לאחר הגעת המתיישבים האירופאים הראשונים) וגרמה למותם של מרבית האוכלוסייה הילידית, כשהשורדים עזבו את בתיהם והצטרפו לשבטים אחרים שדרו מדרום. על פי העיקרון של Terra nullius (אדמה שאינה שייכת לאדם), חילקו המתיישבים החדשים את פדינגטון ביניהם לנכסים פרטיים.
ב-1820 בנה רוברט קופר, אסיר לשעבר שעשה את הונו ביוזמות נדל"ן וזיקוק ג'ין, את בית אחוזתו על קו הרכס של פדינגטון. הוא קרא לאחוזתו פדינגטון על שם שכונת פדינגטון באנגליה. לבית הג'ורג'יאני שבנה שם הוא קרא ג'וניפר הול, בית ששרד עד המאה ה-21 כבית העתיק ביותר בפרוור, ונחשב היום לאחד מנכסי השימוש של מדינת ניו סאות' ויילס.
במאה ה-19 שכן במקום קסקרטין צבאי גדול, ויקטוריה ברקס (Victoria Barracks), שכיום משמש כמפקדת זרוע היבשה של צבא אוסטרליה. עם הפסקת פעילותו השוטפת של ויקטוריה ברקס בסוף המאה ה-19, נבנו בתים פרטיים חדשים סביבו. במהלך המאה ה-20 הפרוור התמלא עד אפס מקום והיה מפורסם כפרוור פועלים צפוף של המעמד הבינוני נמוך. החל בשנות השישים עברה על הפרוור ג'נטריפיקציה שהעלתה את ערך הבתים ומשכה מתגוררים צעירים יותר ובעלי מקצועות חופשיים. חנויות סדקית ובדים נסגרו ובמקומם נפתחו במקום חנויות אופנה רבות, שהפכו את רחוב אוקספורד לאזור קניות סואן.

תרבות

מדי יום שבת מתקיים בפדינגטון שוק אמנים ברחוב אוקספורד, ובו כ-250 דוכנים המוכרים פרטי אמנות מודרנית, אופנה וחפצי בית מידי יוצריהם.
בסמוך לגבול פדינגטון ומור פארק ממוקם אצטדיון הכדורגל של סידני, המגרש הביתי של קבוצת סידני FC מליגה א' בכדורגל וקבוצת סידני רוסטרס NRL בראגבי, בין השאר.
רחוב אוקספורד החזיר במעמד רחוב הקניות הפופולרי של סידני בשנות השישים עד השמונים של המאה ה-20, ועובר תהליכי חידוש מטעם עיריית סידני במאה ה-21 כדי להחזירו למעמד זה.
בפדינגטון בניינים ויקטוריאניים וג'ורג'יאניים רבים, תריסר מהם מסומנים לשימור כנכסי המדינה. ג'וניפר הול, הבניין העתיק ביותר בפרוור, עבר שיפוץ והוא פתוח לקהל הרחב. ויקטוריה ברקס משמש כיום כמתקן אימונים ומפקדה של צבא אוסטרליה, ופתוח אף הוא לקהל על מנת להתרשם מהמבנה, שנבנה בסוף המאה ה-19 מאבן חול מקומית. בית עיריית פדינגטון הוא מהבניינים הבולטים, ומגדל השעון שלו מתנשא לגובה 32 מטרים ונראה על קו הרקיע של הפרוור.
בילי באד (סרט)

תקציר העלילה

השנה 1797, בריטניה נמצאת במלחמה עם צרפת. אוניית המלחמה הבריטית Avenger ("הנוקם") שטה במטרה לתקוף אוניות צרפתיות. מפקד האונייה הוא קפטן ויר (פיטר יוסטינוב). דמות מרכזית בעלילה הוא קצין המשמעת ג'ון קלגרט (רוברט ראיין).
הם נתקלים באוניית סוחר בריטית בשם The Rights of Man ("זכויות האדם"), ומתוקף חוקי המלחמה הם שולחים לאונייה האזרחית קצין כדי לגייס בכפייה מלחים לשירות באונייתם. הקצין בוחר במלח הצעיר והיפה בילי באד (טרנס סטמפ).
בילי הוא בחור צעיר, תמים וחסר השכלה. הוא נפרד מחבריו בספינה, אשר בה התייחסו בהומניות לצוות, ללא התעמרות ועונשי מלקות, והוא אינו יודע מה מחכה לו באוניית המלחמה. הוא מתחבב במהירות על אנשי הצוות ובמיוחד על המלח הוותיק דנסקר (מלווין דאגלס). כבר בהתחלה הוא נאלץ לעמוד עם אנשי הספינה ולצפות בעונש מלקות. לשאלתו "מה העבירה?", עונה דנסקר שאיש אינו יודע והדבר גם לא חשוב, מפני שכל אחד יגיע זמנו להיענש במלקות. הוא זוכה לאהבת הצוות לאחר שגבר בהיאבקות עם ג'נקינס (רונלד לואיס), איש ראש התורן הראשי.
קצין המשמעת קלגרט הוא סדיסט אכזר, הסבור כי רק על ידי הטלת פחד הוא ימנע מרידות ואי-ציות לפקודות. הוא פועל בעזרת עוזרו סקוויק (לי מונטגיו), אשר בולש ומרחרח אצל הצוות ומדווח לו על שיחות המלחים ודעותיהם.
קפטן ויר מכיר בחולשותיו הסדיסטיות של קלגרט, אבל לא מתערב במעשיו, היות שלדעתו הוא פועל להשקטת התלונות ולמניעת מרידות גם אם בדרך הפחדה.
כאשר ג'נקינס חולה, מכריח אותו קלגרט לטפס אל מרומי התורן, משם הוא צונח אל מותו. קפטן ויר עורך חקירה ובה שותקים כל המלחים מפחד. רק בילי מספר את האמת, ובכך נגזר גורלו אצל קלגרט.
לאחר מות ג'נקינס ממנה קפטן ויר את בילי לאיש ראש התורן הראשי למרות התנגדותו של קלגרט. קלגרט שולח את עוזרו סקוויק כדי לשכנע את בילי לארגן מרד, אך בילי מסרב.
קלגרט מחליט לפעול בתקיפות נגד בילי. הוא מודיע לקפטן ויר כי בילי מתכנן מרד. בילי מוזמן לחדר הקפטן וקלגרט מטיח בפניו, כי הוא מארגן את הצוות למרד כללי באונייה. בילי המום לנוכח האשמות השווא, אינו מסוגל להוציא מילה מפיו להגנתו, ובזעמו חובט בקלגרט. קצין המשמעת נופל, ראשו נחבט בסיפון והוא מת במקום.
בילי מושם במעצר, וקפטן ויר מזמן שלושה קצינים לשמש כשופטים בבית דין צבאי. הם שומעים את עמדות קפטן ויר, דנסקר ובילי, ומחליטים בסופו של דבר שבילי אינו אשם.
קפטן ויר מעיר להם שמבחינה עקרונית הצדק איתם, אבל כולם מחויבים לחוקי המלחמה הקובעים שיש להוציא את בילי להורג.
למחרת בבוקר מוציאים את כל אנשי האונייה כדי לחזות בתלייתו של בילי. האנשים מזועזעים, עומד לפרוץ מרד, אך לפתע הם מותקפים על ידי אוניית מלחמה צרפתית. המלחים מתעשתים, ומתחילים להשיב אש. קפטן ויר נהרג בלחימה והפסל שהיה בחרטום הספינה נופל לים.
קונגו (נהר)

חשיבות כלכלית

הנהר היה ועודנו עורק תחבורה מרכזי, עליו נעים כלי שיט מסוגים שונים המעבירים בני אדם וסחורות הן לאורך הנהר עצמו והן לשלוחותיו. פרט לתוצרת חקלאית מועברת בנהר נחושת הנכרת במעמקי היבשת ובעבר הובלו בו עבדים.
כחלק מהפיתוח הכלכלי הונחו מסילות ברזל העוקפות את המפלים ומאפשרות מעבר סחורות לעומק מרכז אפריקה.
על מפלי אינגה הוקמו שני סכרים, אינגה 1 ואינגה 2 ובהם תחנת כוח הידרואלקטרית.
וואלה! שופס

רקע והקמת האתר

החברה הוקמה בסוף שנת 1999 כמיזם משותף של חברת וואלה! תקשורת ובית התוכנה קומרסמיינד ונרשמה כחברה על ידי אורי נדלר ששימש כמנכ"ל החברה הראשון. האתר עלה לאוויר באוגוסט 2000 ובשנת 2004 הפך לאחד מאתרי המסחר האלקטרוני המובילים בישראל. בשנת 2003 הוקם אתר וואלה!טורס, המשמש כסוכנות נסיעות אינטרנטית, בשותפות עם חברת איסתא. 
בשנת 2006 השיקה החברה עוד 2 אתרים, וואלה!Buy, זירת מסחר חופשית בדומה ל-eBay ווואלה!Pay, אתר המאפשר סליקת תשלומים במודל PayPal. בשנת 2011 השיקה החברה את אתר עיצוב אלבומי התמונות ומוצרי הדפוס האישיים - וואלה!פרינט, שמאפשר עיצוב אלבומי תמונות ולוחות שנה ללא צורך בהורדת תוכנה.

שירותים עיקריים

וואלה! שופס מאפשרת רכישה מקוונת של מוצרים ושירותים הן במכירה ישירה באתר והן על ידי רכישת קופונים למימוש בחנויות.
בשנת 2006 הכריזה החברה על אמנת השירות שלה, מתוך הבנה שהגולש הישראלי סובל מבעיית אמון בכל הקשור לאתרי מסחר אלקטרוניים. אמנת השירות כללה: ערבות לכספי הלקוחות, התחייבות למסחר הוגן וגילוי נאות וקניה מאובטחת תוך שמירה על הפרטיות.
במהלך 2015 השיקה החברה את אפליקציית mobipic - אפליקצייה המאפשרת יצירת אלבום דיגיטלי או לוח שנה ישירות מהסמארטפון.
טנוצ'טיטלאן

מקסיקו-טֶנוֹצְ'טִיטְלָאן (בספרדית: México-Tenochtitlán להאזנה (מידע · עזרה)) או טנוצ'טיטלאן הייתה בירת ממלכת האצטקים אשר נוסדה בשנת 1325 באי קטן בלב אגם טשקוקו שבמקסיקו. כאשר כבשו הספרדים את העיר חיו בה כ-300 אלף תושבים. כיום ניצבת על חורבותיה בירת מקסיקו, מקסיקו סיטי.
האי המרכזי של העיר היה מוקף בכמה איים מלאכותיים שהיו מחוברים לעיר בגשרים.
העיר, רובה ככולה, קבורה מתחת לבנייני העיר מקסיקו סיטי המודרנית. חורבותיו של "המקדש הראשי" (טמפלו מאיור) ניתנות כיום לצפייה לקהל הרחב, בכיכר העיר של מקסיקו סיטי. הכיכר המרכזית, המכונה "סוקאלו" (בספרדית: Zocalo), בנויה על רחבת השוק של טנוצ'טיטלן. היא נחשפה בשנת 1978 כאשר נחפרה מנהרת הרכבת התחתית במקום.
טנוצ'טיטלאן השתרעה על פני 8 עד 13.5 קמ"ר בצדו המערבי של אגם טשקוקו. כאשר כבשו הספרדים את אזור מקסיקו סיטי, היו במקום שתי ערי מדינה: טנוצ'טיטלאן וטלאטלולוקו.
מאן (חברה)

מאן (גרמנית Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg או MAN) היא חברה גרמנית המתמחה בציוד הנדסה וכלי רכב מסחריים. החברה מייצרת אוטובוסים, משאיות ומנועי דיזל. 
מאן היא הוותיקה מבין 30 חברות הגרמניות הנסחרות בבורסה של גרמניה. בשנת 2008 חגגה מאן 250 שנה להיווסדה. בחברה מועסקים כ-55,000 עובדים (נכון ל-2008) והחברה היא אחת המובילות באירופה בתחומה. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בעיר מינכן.
מותג הדגל של מאן כיום הוא MAN Lion's City, שהוא אחד האוטובוסים לתחבורה ציבורית הנמכרים באירופה.

היסטוריה

שורשיה של חברת מאן מתחילים בשנת 1758 כאשר בית יציקה "סנט אנטוני" פתח מפעל בעיר אוברהאוזן. באותו זמן היה מפעל לייצור כלי הנדסה כבדה הראשון בחבל הרוהר. עם השנים החברה התמזגה עם חברות נוספות ובשנת 1840 הוקמה רשמית חברת MAN (ראשי תיבות של Maschinenfabrik Augsburg Nürnberg).
החברה הקימה את בית הדפוס הראשון לעיתונים בגרמניה עם טכנולוגיה חדשנית, מקרר "סיסטם לינדה" ומנוע דיזל בשנים 1893- 1897.
בשנת 1924 הציגה מאן לראשונה משאית דיזל שלה בתערוכת רכב של ברלין.
בשנת 1929 נקנתה מאן על ידי חברת GHH.
לאחר מלחמת העולם השנייה מאן GHH הייתה על סף הליך פירוק  כאשר איבדה את לקוחותיה בכל רחבי העולם. בעלות הברית השתלטו על החברה על מנת לשקם את כלכלתה של גרמניה ההרוסה ופירקו את החברה למספר חברות. את מפעלי הפלדה של GHH העבירו לבעלות אחרת.
בשנת 1971 רכשה מאן את חברת באסינג הגרמנית, אשר הייתה אחת החברות המובילות בגרמניה לייצור אוטובוסים. מאז משתמשת בסמל האריה שלה על המשאיות והאוטובוסים שלה. בשנת 1986 התמזגו מאן ו-GHH לחברה אחת והקימו את מטה החברה במינכן.
בשנת 2006 רכשה מאן 15.6% מן הבעלות על חברת סקאניה השוודית (אחת החברות המובילות בעולם לייצור אוטובוסים ומשאיות) בשווי 10.3 מיליארד אירו.
הסרט הזה על הסוכר

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר ניסוי שגיימאו עורך על עצמו: הוא משנה את הרגלי התזונה הרגילים שלו, שאינם כוללים סוכר, לדיאטה נמוכה בשומן אך גבוהה בסוכר, שוות ערך ל-40 כפיות סוכר ליום. כתוצאה מכך, גיימאו עולה במשקל, חש בעייפות, ומפתח מחלת כבד שומני. דיאטת הסוכר נבחרה כך שצריכת הקלוריות שלו לא עלתה מזו שבתזונה הרגילה שלו.
מומחה שרואיינו לסרט מייחסים את השינויים במצב בריאות גופו של גיימאו לכמויות הסוכר הגבוהות שהוא צורך, ובפרט משערים שפרוקטוז הוא הגורם העיקרי לכך. בסרט מוצגת ההשערה כי ממתיקים מלאכותיים עשויים להיות טובים יותר לגוף.
כמו כן הסרט מציג לצופים את "נקודת האושר" (באנגלית: "Bliss point") - מונח שנטבע בשנות ה-60. בהקשר של סרט זה - הכוונה היא לכמות הסוכר שאתה יכול להוסיף למזון כדי להפוך אותו לנחשק יותר. הוספת סוכר נוסף, מעבר ל-"נקודת האושר", מובילה לירידה משמעותית בחשק למוצר זה.
לאחר הניסוי, גיימאו חזר לתזונה הקודמת שלו, ורוב ההשפעות השליליות על גופו כתוצאה מדיאטת הסוכר חלפו במהרה.

צוות השחקנים

פרט לדיימון גיימאו, המופיע בסרט בתפקיד הראשי, צוות השחקנים המופיע בסרט כולל את יו ג'קמן, סטיבן פריי, איזבל לוקאס, וברנטון ת'ווייטס. גארי טאובס, מייקל מוס וד"ר קימבר סטנהופ העניקו ראיונות שנכללו בסרט, ודפש מוד, פיטר גבריאל ופלורנס אנד דה מאשין מופיעים בפסקול הסרט. שותפתו של גיימאו, השחקנית זואי טאקוול-סמית' הצטלמה לסרט בזמן ההיריון עם בתם, ולווט, המופיעה אף היא בסרט, לאחר שנולדה במהלך הפקתו.

תגובות וביקורות

הביקורות לסרט בתקשורת האמריקאית היו חיוביות בדרך כלל. בניו יורק טיימס נכתב כי "התערובת הקלילה של הדמיות מחשב, קטעים מוזיקליים, מערכונים וצילומי חוץ" הפכו את "שיעור התזונה לקל לעיכול". בהוליווד ריפורטר נכתב כי "לגיימאו יש כוונות טובות, ובדרך כלל [הוא] מצליח להמתיק נושא בעל פוטנציאל קל למרירות בקרב הציבור". עם זאת, בסלייט נטען כי הסרט כה מצועצע, כך שחולשתן של הטענות המועלות בו "נסתרת מעיני הצופים".
בביקורת שפורסמה בעיתון האוסטרלי The Sydney Morning Herald נכתב כי הסרט "לא מספיק קפדני כדי להוכיח משהו בכלל".
מרגלית שילה

ביוגרפיה

שילה היא ילידת רחובות. אביה הוא הכימאי פרופ' אהרן בונדי, חתן פרס ישראל לחקר החקלאות (1984).
פרסמה מחקרים והשתתפה בעריכת קובצי מחקרים על תולדות ההתיישבות העובדת במאה ה-19 וה-20, על הממסד הציוני ועל מעמד הנשים ומצבן ביישוב הישן והיישוב החדש.
שילה היא אלמנתו של המשפטן פרופ' שמואל שילה. היא אם לחמישה, וביניהם נפתלי שילה, שופט בבית משפט מחוזי ת"א וד"ר אלחנן שילה, מרצה לפילוסופיה. מתגוררת בשכונת קטמון בירושלים.
קרלס פרס

קריירה

פרס הצטרף לקבוצת הנוער של ברצלונה בשנת 2012, כשעבר מקבוצת הנוער של אספניול.
ב-3 באוקטובר 2015, כאשר היה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים השנייה של ברצלונה (ברצלונה ב') במשחק בליגה השלישית בספרד נגד לבאנטה ב'.
ביולי 2017 עבר רשמית לקבוצת ברצלונה ב', שכבר התקדמה לליגה השנייה בספרד. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב־19 באוגוסט 2017, כאשר החליף את ויטיניו, בניצחון החוץ 2-1 על ריאל ואיאדוליד.
את שער הבכורה הרשמי שלו במדי ברצלונה ב' הוא הבקיע ב־21 בינואר 2018, בהפסד 3-1 לטנריפה. ב-12 ביוני 2018, הוא האריך את חוזהו בשנתיים נוספות.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ברצלונה, הוא ערך ב־19 במאי 2019, כאשר החליף את מלקום בתיקו נגד איבר. את השער הראשון שלו בקבוצה הוא הבקיע ב־25 באוגוסט, בניצחון 5-2 על אייבר.