google/wiki40b huggingface dataset:
חגורות ליון

חגורות ליון הן קבוצות ביצורים ומבצרים שנבנו סביב העיר ליון שבצרפת, בין השנים 1830-1890. הביצורים נבנו בשתי טבעות – טבעת פנימית, הכוללת סדרת מבצרים המקושרים בחומה, ומעגל חיצוני, הכולל מבצרים עצמאיים במקומות אסטרטגיים, על דרכים המובילות לעיר ונקודות שטח שולטות. סוגי הביצורים מגוונים וכוללים סוגים שונים של מבנים וחילות, החל מסוללות עפר, דרך מבני סוללות תותחים ועד למבצרים גדולים עם מגדלים וחומות נישאות.

הטבעת הפנימית

לאחר מהפכת 1830, פירוק שלטון הרסטורציה וסילוק בית בורבון מן השלטון נבחנו מחדש צורכי הביטחון של המדינה. החשש ממתקפה מצד אוסטריה, שהייתה בעלת ברית של הבורבונים, הביא להחלטה לבצר את אזור דרום-מזרח צרפת. למפקד כללי של עבודות ההגנה בליון מונה המרשל איבר רואו דה פלרי (Hubert Rohault de Fleury), ולביצור העיר הוקצב סכום עצום של 10 מיליון פרנק צרפתי לשנים 1831-1839.
השלב הראשון של הבנייה החל ב-1831 וכלל הקפה חלקית של העיר בחומות ובנייה של מבצרים, בשלוש חזיתות מרכזיות: חזית מזרחית גדולה, חזית צפונית שסוגרת את חצי האי עליו בנויה העיר, וחזית מערבית על הדרכים לעבר פנים הארץ. בפרויקט הבנייה העצום הועסקו מעל 20,000 פועלים, רובם מובטלים עד אז, מה שסייע במניעת התקוממויות. מספר התקוממויות של מקומיים פרצו בכל זאת בשנה הראשונה לבנייה, ובחלקן השתתפו גם חיילים. רובן דוכאו במהירות, ועד סוף השנה התייצב תהליך הבנייה. העבודות הורחבו, הופסקו והתחדשו מספר פעמים לאורך 20 השנים הבאות, ועד 1854 נבנו תשעה עשר פרויקטים, מתוכם עשרה מבצרים, שהגנו על שטח שהיקפו עשרים ושישה קילומטרים.

הטבעת החיצונית

בזמן מלחמת פרוסיה-צרפת, בשנת 1870, התגלתה אסטרטגיית הביצורים כבלתי יעילה נוכח שיטות ההתקפה הפרוסיות, הכוללות פשיטות והחרבת הערים הקטנות, ולא מצור או התמודדות ארוכה וקשה עם המבצרים הצרפתיים והערים הגדולות המוגנות. בעיה נוספת הייתה קרבתם של המבצרים לעיר: טווח התותחים הלך וגדל עם הזמן, ולמבצרים הצמודים לעיר לא הייתה יכולת להתמודד עם תותחים שהוצבו במרחק גדול מהם והצליחו לפגוע בעיר. כדי לפתור בעיות אלו החליט בשנת 1874 השלטון, בראשות הנשיא פטריס דה מק מהון, לבנות מערך מבצרים נוסף שיגן על שטחים גדולים ולא על נקודות עירוניות מסוימות. 25 מיליון פרנקים הוקצבו לאזור האלפים, ומחצית מהסכום יועדה לאזור ליון, במטרה לקדם פני מתקפה גרמנית-איטלקית אפשרית מכיוון שווייץ. ארבעה מבצרים נבנו באופן מיידי, ואליהם הצטרפו בשנים הקרובות מבצרים ועמדות תותחים. מבצרי הטבעת החיצונית נבנו במרחק של כעשרה קילומטרים או יותר מהעיר. כל אחד מהם עמד בפני עצמו, אך ניצב במרחק קילומטרים אחדים מחברו, כך שלא יישארו חורים גדולים בטבעת ההגנה. בסך הכל נבנו בטבעת החיצונית ארבעה עשר מבצרים ושבעים עמדות ארטילריה.

אחרית

הרחבת המערכת לא נמשכה זמן רב: שכלולים ושיפורים בהרכב חומר הנפץ ששימש את תותחי התקופה הפכו את הביצורים הבנויים אבן לחלשים ולא עמידים דיים. לאחר עצירה של מספר שנים בבנייה נמצא התחליף, בדמות הבטון המזוין. הביצורים האחרונים שנוספו סביב ליון, עד 1890, כבר נבנו בבטון. למרות השימוש בבטון, השינויים הטכנולוגיים בזירה הצבאית, יחד עם התבססות גבולות מדינות הלאום באירופה, הורידו משמעותית מערכה הצבאי של מערכת המבצרים.
האולם ההרודיאני

האולם ההרודיאני הוא שריד של מבנה מרשים מתקופת בית המקדש השני שהתגלה בירושלים, בקרבת קשת וילסון והכותל המערבי. מבנה זה מצוי בגובה מפלס הרחוב של תקופת בית שני - ומתחת לפני מפלס רחבת הכותל של ימינו.
האולם התגלה על ידי צ'ארלס וורן שחפר חפירות ארכאולוגיות באזור הר הבית בין השנים 1867–1869. וורן כינה את האולם "אולם הבונים החופשיים" בשל פארו הרב, שכן ארגון הבונים החופשיים נהג להתכנס באולמות מפוארים. סגנון הבנייה של המבנה אופייני לתקופת החשמונאים או לימי הורדוס. במבנה נעשה שימוש עד ימי הביניים, וייתכן ששופץ בידי הצלבנים. במרכזו של האולם מיצב עמוד, אך הוא אינו קשור לאולם, אלא הובא לשם מאוחר יותר כעיטור.
על סמך פארו של המבנה סבורים הארכאולוגים כי אפשר ששימש כ"בניין מועצת העיר" בתקופה החשמונאית בתקופה שקדמה לבניית הסטיו המלכותי על ידי הורדוס, או כבית "לשכת הגזית" מימי הורדוס. אלו הן השערות בלבד, שכן אין בידינו כל עדות ספציפית על המבנה בכתובים, או ממצא המעיד על שימושו.
יש לציין כי על פי המשנה שולבה לשכת הגזית בבית המקדש שעל הר הבית, ולא שכנה למרגלותיו. לכן יש החושבים כי מדובר ב"חנויות", מקום שבו גלתה הסנהדרין בפעם הראשונה. ייתכן שהבלבול נוצר בעקבות יהודי ירושלים בימי הביניים שזיהו את האולם ואת בניין המחכמה - בניין ממלוכי המצוי כיום בקרבת שער השלשלת - כלשכת הגזית.
ארגון ידידי סוריה

היסטוריה ומטרה

הקבוצה יוזמה על ידי נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, במטרה למצוא פתרון לסכסוך הסורי, לאחר שרוסיה וסין הטילו וטו ב-4 בפברואר 2012 בהחלטת מועצת הביטחון. ישיבתה הראשונה התקיימה ב-24 בפברואר 2012 בתוניסיה. המפגש השני התקיים באותה שנה ב-1 באפריל באיסטנבול, טורקיה. הפגישה השלישית של ידידי סוריה התקיימה בפריז בתחילת יולי 2012. ועידת הפסגה הרביעית אירעה בדצמבר 2012 במרקש.

ישיבת איסטנבול

שבעים אומות השתתפו בכנס שנערך ב-1 באפריל 2012 כדי לתמוך באופוזיציה הסורית ולהגביר את הלחץ על ממשלת סוריה. המועצה הלאומית של סוריה טוענת כי האופוזיציה כעת מאוחדת לקראת "פעולה רצינית", ואמרו "לקחת פיקוד על תשלום שכר קבוע של הצבא הסורי החופשי". ראש הממשלה הטורקי הגן על מה שהוא כינה "זכות הגנה עצמית לסורים" ודרש מהקהילה הבינלאומית לעמוד על העם הסורי. "אנחנו מאמינים כי גם לקהילה הבינלאומית יש מחויבות מוסרית לפעול. שפיכת הדמים בסוריה חייבת להיפסק," הוא הוסיף. חמד בן חאסים בן ג'אבר א-ת'אני (ראש ממשלת קטאר), מזכירות הליגה הערבית ומזכירת המדינה הילארי קלינטון תמכו לקחת אמצעים חזקים יותר נגד המשטר הסורי.
סוכנות הידיעות הערבית הסורית אשר בבעלות הממשלה, גינתה את הפגישה כ"סדרה של מעגלים קשורים של קונספירציה נגד סוריה", והציגה את המשתתפים כ "אויבי סוריה".

ישיבת פריז

הפגישה השלישית של ידידי סוריה נפתחה ב-6 ביולי 2012 ב פריז, צרפת. הדוברים שהגיעו למפגש כללו את ויליאם הייג, לורן פאביוס, אהמט דבוטאולו ואת הילארי קלינטון.

ישיבת מרקש

 המפגש הרביעי של ידידי סוריה נפתח ב-12 בדצמבר 2012 במרקש, מרוקו.

ישיבת רומא

בחודש פברואר 2013, רק 11 ידידי סוריה ערכו את הפגישה ברומא.

עמאן הישיבות

ב-22 במאי 2013, בכנס עמאן נפתח כדי לדון אותנו-רוסית הצעה לשיחות שלום.

ועידת דוחא

ב-22 ביוני 2013, בכנס דוחא נפתח דיון כיצד לארגן את המשלוח של הצבא וסוגים אחרים של סיוע למורדים הסורים.

המשתתפים

הכנס במרקש, ב-12 בדצמבר 2012, התקיים בהשתתפות נציגים של 114 מדינות.
ב-2013, לעומת זאת, מספר מדינות המיוצגות בישיבות נפל ל-11.
השושלת הווטאסית

רקע

מרוקו סבלה משבר רב-ממדים וממושך במאה ה-15 וראשית המאה ה-16, שבא לידי ביטוי בכלכלה, פוליטיקה, חברה, תרבות וביציבות של האזור. האוכלוסייה לא צמחה כלל במשך התקופה, והמסחר המסורתי עם אפריקה השחורה נותק לאחר שפורטוגל כבשה את כל ערי הנמל באזור. במקביל עיירות רבות דעכו כתוצאה מכך.

היסטוריה

הווטאסים היו מבני שבט הזנאטה המשתייך לקבוצה האתנית ברברים. הווטאסים היו מקורבים משפחתית למרינים ששלטו על מרוקו לפניהם, ותחת שלטונם מונו וזירים מבני הווטאסים. עם זאת וזירים אלה מרדו בהמשך כנגד המרינים, ובשנת 1465 הצליחו לתפוס את מקומם בתור השליטים של מרוקו לאחר שהרגו את הסולטאן המריני במרידה בעיר פאס. בתקופת הסולטאן הווטאסי הראשון, מוחמד א-שייח (1472-1505) השושלת שלטה רק על החלק הצפוני של מרוקו, בעוד שהדרום חולק בין מספר שליטים מקומיים.
מרוקו הייתה במגמת דעיכה כאשר השושלת הווטאסית עלתה לשלטון. בעוד שהמרינים ניסו להדוף את הפלישות פורטוגזיות והספרדיות ולעזור לממלכת גרנדה לבלום את הרקונקיסטה של ספרד, הווטאסים התרכזו בצבירת כוח על ידי תמרונים פוליטיים. כאשר נודע למרינים על שאיפות של הווטאסים הם טבחו בהם, ורק אבו מוחמד א-שייח נותר בחיים. הוא שרד והקים את הממלכה של פאס וייסד את השושלת שירשו בניו.
שליטי הווטאסים נכשלו להגן על מרוקו מפני פלישות זרות והפורטוגלים הגבירו את נוכחותם בחוף של מרוקו. הווטאסים ניסו מספר פעמים בראשית המאה ה-16 להחזיר את שליטתם על ערי החוף ובפרט על טנג'יר ואסילה, אך ללא הצלחה.
באותו זמן שושלת חדשה קמה בדרום מרוקו, השושלת הסעדית, שהשתלטה על מרקש בשנת 1524 והפכה אותה לעיר הבירה הסעדית. בשנת 1537 מעמדם של הסעדים גבר כאשר לאחר שהם ניצחו את הפורטוגלים בעיר אגדיר. בעוד שהסעדים הצליחו להציג הישגים צבאיים, הווטאסים נקטו במדיניות פיוס כלפי המלכים הקתולים מצפון. כתוצאה מכך רבים מתושבי מרוקו נטו לראות בסעדים כגיבורים, מה שהקל עליהם לגייס כוחות כדי לכבוש מחדש את ערי הנמל מידי פורטוגל. הסעדים גם תקפו את הווטאסים עצמם ואלצו אותם להיכנע. בשנת 1554 הסולטאן הווטאסי האחרון, אבו חסן עלי, עשה ניסיון מרידה אחרון וחזר וכובש את פאס לזמן קצר, אך הסעדים הצליחו לדכא את המרד ולהרוג אותו, בעוד ששאר הווטאסים נמלטו ממרוקו בספינות.
הווטאסים שלטו על מרוקו בתקופה הקריטית של הרקונקיסטה וגירוש ספרד, אך הם לא הצליחו לעמוד בפני המעצמות האירופאיות או לשקם כלכלית את מרוקו. רק השושלת הסעדית שבאה אחריהם הצליחה לרסן את ההתפשטות של הממלכות הנוצרית של ספרד ופורטוגל.
פטריק מטאסי

קריירה

מטאסי שיחק בקבוצות קאבראס יונייטד, A.F.C. Leopards, פוסטה ריינג'רס וטוסקאר.
באוקטובר 2018 חתם על חוזה לשלוש שנים בסנט ג'ורג' מליגת העל האתיופית.

קריירת נבחרת

מטאסי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קניה ב-2017.
בשנת 2019 השתתף עם הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2019, ונבחרתו הודחה בשלב הבתים, לאחר שספג שבעה שערים בשלושת המשחקים.
ישיבת פילדלפיה

ישיבת פילדלפיה (בשמה המלא באנגלית: Talmudical Yeshiva of Philadelphia, הישיבה התלמודית של פילדלפיה) היא אחת הישיבות הליטאיות החשובות מחוץ לגבולות ישראל.
סגנון הישיבה הוא חרדי ליטאי, והקמפוס המרכזי ממוקם ברובע אוברברוק שבפילדלפיה.
בהנהגת הישיבה עמד הרב אליהו שווי, תלמידו המובהק של הרב אהרן קוטלר, וכיום ראש הישיבה הוא הרב שמואל קמנצקי (בנו של הרב יעקב קמנצקי). וכן בהנהגת הישיבה רבי שמעון יהודה שווי ורבי שלום קמנצקי.
בישיבה בית מדרש ללימודים גבוהים וכן ישיבה קטנה. הלומדים בישיבה לומדים לקראת תארים אקדמאים בתחום היהדות האורתודוקסית עם הכרה אקדמאית, דבר הנהוג במספר ישיבות המנהיגות לימוד תלמודי והלכתי ברמה גבוהה בארצות הברית.

היסטוריה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשי"ג (1953) בהוראת הרב אהרן קוטלר, ראש בית המדרש הגבוה בלייקווד, ניו ג'רזי. הישיבה הייתה בין הראשונות בארצות הברית. בתחילה הונהגה על ידי הרב שמואל קמנצקי והרב דב שוורצמן. 
שנתיים לאחר מכן עזב הרב שוורצמן, והוחלף על ידי הרב אליהו שווי, אשר כיהן כראש הישיבה עד לפטירתו בשנת ה'תשס"ט (2009).
בשנת ה'תשכ"ה (ובמשך כ-20 שנה) היה הרב ישראל מנדל קפלן מחשובי מוסרי השיעורים בישיבה.
בית הכנסת ישועה טובה

בית הכנסת ישועה טובה (ברומנית: Ieşua Tova או Sinagoga Eșua Tova) המכונה גם "בית הכנסת פודול מוגושואיי" (Sinagoga Podul Mogoşoaiei), הוא בית כנסת עתיק (נבנה ב-1827) ופעיל בבוקרשט, בירת רומניה. בית הכנסת שוכן ברחוב טאקה יונסקו 9, ליד כיכר אמזיי.

אדריכלות

בית הכנסת ישועה טובה נבנה בסגנון נאו-מורי ("התחייה המורית") והוא בימינו בית הכנסת העתיק העומד על תילו בבוקרשט. שטחו 295 מ"ר.
בית הכנסת עבר שינויים ושיפוצים חוזרים והתווספו לו מבנה בן שתי קומות הכולל בית תפילה קטן ("שול" או בהיגוי היידי המקומי "שיל"), כניסות לגברים ולנשים וחדרים נוספים. פני חזית הבניין, המורכבת משלושה חלקים, אל הרחוב והן מקושטות באמצע בעיטורי ניסור אמנותי. 
הבימה באמצע האולם הגדול והגישה לארון הקודש במזרח הן מוגבהות במקצת, ללא מעקים.
בבניין בית הכנסת נמצאת מסעדה כשרה.
בית הכנסת עבר שיפוץ בעשור הראשון של המאה ה-21 ונחנך מחדש אחרי השיפוץ ב-21 בפברואר 2007.
במשך שנים רבות בית הכנסת היה סגור אם כי לפעמים נפתח בימי שישי.
השיפוצים והחגיגה לרגל פתיחתו מחדש היו יוזמה של מרכז חב"ד בבוקרשט. בטקס נכחו הראשון לציון, הרב הראשי לישראל ונשיא בית הדין הרבני הגדול, הרב שלמה משה עמאר, והרב מנחם הכהן, שהיה בשנות ה-2000 הרב הראשי ("רב גדול") של יהדות רומניה, כמו כן שגריר ארצות הברית ברומניה, ניקולס טאובמן, לב לבייב, יושב ראש של פדרציית הקהילות היהודיות ברוסיה, הרב אברהם אהרנפלד ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה, ד"ר אורל ויינר. 
בכניסה נחנכה על ידי הרב עמאר לוח עליו חקוקים שמות כל מנהיגי בית הכנסת לאורך השנים.
נוסף לשם בית הכנסת השם "תפארת דב" לזכר דב אינדיג, ישראלי יליד רומניה שנהרג במלחמת יום כיפור ושמשפחתו תרמה למען השיפוץ.
מרבית באי בית כנסת זה בימינו הם ישראלים הנמצאים בבוקרשט מסיבות שונות והשיח בו מתנהל תכופות בעברית.
Super Meat Boy

Super Meat Boy הוא משחק וידאו עצמאי שעוצב ופותח על ידי אדמונד מקמילן וטומי רפרנס. הוא היורש של משחק הפלאש Meat Boy שפותח על ידי מקמילן וג'ונתן מקנטי באוקטובר 2008. Super Meat Boy שוחרר ל-Xbox 360 דרך שירות ה Xbox Live Arcade באוקטובר 2010, לחלונות הוא שוחרר בנובמבר של אותה שנה. בשנת 2011 שוחררו גרסאות המק והלינוקס של המשחק.
השחקן משחק כ-Meat boy, דמות אדומה בצורת ריבוע, בניסיונו לחלץ את החברה שלו Bandage Girl מידיו של Dr. Fetus שמחזיק בה. המשחקיות מאופינת על ידי מיומנות בשליטה בתנועת הדמות ובתזמון מדויק תוך כדי שהשחקן צריך לעבור שלל מכשולים.

פיתוח

פיתוח המשחק החל בינואר 2009. מקמילן עבד על עיצוב שלבים ועל הגרפיקה ורפרנס כתב את הקוד למשחק ולאחר מכן השתתף בעיצוב השלבים ועל עיצוב חויית התנועה. המוזיקה למשחק נוצרה על ידי דני ברנווסקי שגם חיבר את המוזיקה למשחק המקורי.

משחקיות

Super Meat Boy הוא משחק פלאטפורמה שבו השחקן שולט בדמות אדומה קטנה בצורת ריבוע בשם Meat Boy אשר חייב להציל את חברתו Bandage Girl דמות קטנה בצורת ריבוע מכוסה בפלסטרים מהמדען הרשע Dr. Fetus. המשחק מחולק לשבעה פרקים שביחד מכילים יותר מ-300 שלבים. על השחקן להגיע לסופו של כל שלב נקודת הסיום מיוצגת על ידי Bandage Girl ובכל פעם שהוא מגיע אליה Dr. Fetus חוטף אותה והשחקן ממשיך לשלב הבא. על השחקן לחמוק ממגוון רחב של מכשולים לדוגמה פלטפורמות שמתפרקות לאחר ש-Meat Boy דורך עליהן, קרני ליזר שעוקבות אחריו, מסורים עצומים ועוד. השחקן יכול לרוץ ולקפוץ על פלטפורמות, לקפוץ על קירות ולהחליק למטה אם הוא נצמד אליהם. השחקן נדרש לשלוט היטב בתנועה של Meat Boy ולהקפיד על תזמון מדויק כדי לסיים כל שלב, דרגת הקושי של המשחק הושוותה למשחקים מסורתיים כמו Super Mario Bros וGhosts'n Goblins.

מורשת

Meat Boy הופיע כדמות אורחת בסדרת Bit.Trip וגם במשחק ilomilo.
Super Tofu Boy הוא משחק פלאש סאטירי ששוחרר על ידי PETA בדצמבר 2010 במחאה על דמות המשחק וכדי לקדם טבעונות. זאת אף על פי ש-Meat Boy אינו עשוי מבשר אלא ילד ללא עור. כתגובה בגרסת המחשב לSuper Meat Boy אפשר לשחק כTufo Boy. במשחק Tufo Boy נראה מדוכא וחלש ואינו יכול לרוץ. בשל מגבלה זו הוא אינו יכול לעבור אף שלב במשחק.
באוגוסט 2014 הכריזו מקמילן ורפרנס על משחק המשך Super Meat Boy: Forever והוא נמצא כרגע בפיתוח לחלונות, טלפונים חכמים ומחשבי לוח.
מהלך הפיתוח וההוצאה לאור של המשחק מתועדים בסרט Indie Game - The Movie שיצא בשנת 2012.
גינטר קורטן

קריירה מוקדמת

קורטן נולד ב-26 ביולי 1898 בקלן, לאדריכל הוגו קורטן (1855-1931) ואשתו מארי קורטן (1866-1942). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס קורטן לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-34 (לורן ה-2). לאחר מכן עבר קורטן לשרת כצוער בגדוד הנדסה, ובשנת 1915 אף הועלה לדרגת לוטננט.
לאחר המלחמה הצטרף קורטן לרייכסווהר, ושירת בחיל ההנדסה, ובשנת 1925 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1926 עבר קורטן קורס טיס, ובשנת 1928 נשלח לברית המועצות, שם התאמנו טייסים גרמנים לצורך הקמת חיל אויר, דבר שנאסר על גרמניה בחוזה ורסאי. בשנת 1934 הצטרף קורטן ללופטוואפה, שהוקם לאחר עליית היטלר לשלטון, ושימש בו כקצין מטה. בשנת 1939 הועלה קורטן לדרגת אוברסט, ומונה לראש מטה צי האוויר הרביעי, אשר היה מוצב באוסטריה.

מלחמת העולם השנייה

בתחילת 1940 עבר קורטן לכהן כראש המטה הכללי של צי האוויר השלישי, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך הקרב על בריטניה, וב-19 ביולי אותה שנה הועלה קורטן לדרגת גנרל מיור. בשנת 1941 חזר קורטן לצי האוויר הרביעי, והשתתף עמו במהלך המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה, וב-3 במאי קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באוגוסט 1942 הועלה קורטן לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד כוחות האוויר בגזרת סטלינגרד - לופטוואפנקומנדו דון, וב-29 בדצמבר אותה שנה קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת 1943 הועלה קורטן לדרגת גנרל חיל האוויר, וב-12 ביולי אותה שנה מונה למפקד צי האוויר הראשון. ב-25 באוגוסט אותה שנה מונה קורטן לראש מטה הלופטוואפה, לאחר שראש המטה הקודם הנס ישונק התאבד.

מותו

ב-20 ביולי 1944 היה קורטן במאורת הזאב בתדרוך אצל היטלר, בדיוק באותו יום שקלאוס פון שטאופנברג החליט להתנקש בחיי היטלר והניח תיק ובו פצצה מתחת לשולחן דיונים בחדר בו שהה היטלר. קורטן נפצע אנושות עקב הפיצוץ, ומת כעבור יומיים ב-22 ביולי. קורטן נקבר בהלווייה צבאית באנדרטת טננברג, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
ארנון גפני

ביוגרפיה

ארנון גפני נולד ב-1932 בתל אביב, בן יחיד להוריו. מצד אביו היה דור חמישי בארץ. האב, שמחה גפני (וינברג), היה פקיד מכס ובשנות ילדותו של גפני נדדה המשפחה בעקבות תפקידיו אל חיפה, ירושלים, ראש הנקרה ולאחר מכן חזרו לתל אביב ואל חיפה. את לימודיו התיכוניים עשה בגמנסיה הרצליה בתל אביב וסיים בבית הספר הריאלי בחיפה. לימים היה אביו מראשוני משרד האוצר, מנהל אגף המכס והבלו והממונה על הכנסות המדינה, ולאחר מכן היה יושב ראש בנק הדואר.
בתקופת לימודיו בתל אביב ערך גפני את עיתון בית הספר בשם "אור וצל". עם גמר לימודיו ב-1950 התגייס לצה"ל אך לאחר זמן קצר בלבד זכה במלגה שהעניק משרד החינוך ללימודים גבוהים בניו יורק. הוא סיים ב-1954 את חוק לימודיו לתואר הראשון בכלכלה ומדע המדינה בקולג' בארט, מוסד שהתנהל בשיתוף התלמידים ובמסגרתו נבחר גפני ליושב ראש הגוף המנהל. בשובו לישראל שירת בשנים 1954–1957 כעוזר של היועץ הכספי לרמטכ"ל בדרגת סגן. בתוך כך סיים ב-1957 את לימודי התואר השני בסטטיסטיקה וכלכלה במכון פאלק של האוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופת לימודיו באמריקה היה חבר החוג הדרמטי ובארץ למד משחק בהנחייתו של צבי פרידלנד. בתקופת לימודיו בירושלים עבד כקריין ב"קול ישראל".
ב-1958 הצטרף לעבודה ככלכלן באגף התקציבים במשרד האוצר והיה ממונה על תקציב משרד התחבורה וחבר הוועדה שהמליצה על הקמת רשות הנמלים. עם הקמתה של הרשות ב-1961, עבר לעבוד בה בתפקיד ראש אגף הכלכלה והמסחר. בשנים 1967–1970 היה מנהל נמל אשדוד ולאחר מכן חזר למשרד האוצר והיה הממונה על התקציבים (1970–1975) ומנכ"ל המשרד (1975–1976). 
ב-1976, לאחר מעצרו של אשר ידלין, מונה לנגיד בנק ישראל, תפקיד בו כיהן עד 1981 במהלך כהונתם של ארבעה שרי אוצר. ועדת בייסקי קבעה כי על תקופת כהונתו מוטלת האחריות על ראשיתו של הוויסות והיעדר המענה המערכתי שניתן לו.
לאחר פרישתו מבנק ישראל עסק במשך שנתיים בשווייץ במיזמים של הברון אדמונד ליאופולד דה רוטשילד לקידום שיתוף פעולה עם מצרים ולמימוש "תוכנית מרשל" לסיוע כלכלי ופיתוח אזורי במזרח התיכון, תוכנית שאותה הציג ב-1979 בתפקידו כנגיד הבנק המרכזי. ב-1983 מונה למועצת המנהלים של בנק כללי, שבשליטת משפחת רוטשילד, ונבחר לתפקיד סגן יו"ר הדירקטוריון ויו"ר הוועד הפעל של הבנק.
ב-1985 נתבקש על ידי הממשלה להגיש את המלצותיו בתחום פריקת פחם בישראל. בשנים 1986–1989 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של קונצרן "כור". במשך יומיים באוגוסט 1987 הוחזקו גפני ובכירי "כור" נוספים כבני ערובה במפעל סולתם, כאשר העובדים התבצרו במקום.
פעל כדירקטור בחברות ישראליות אחדות, ובהן איי די בי חברה לאחזקות וחבר ועדת ביקורת של חברת העובדים. בפעילותו הציבורית, עם פרישתו משירות המדינה צורף לחבר הנאמנים של בית לוחמי הגטאות ועמד בראש ועדה להנצחת זכרם של יצחק צוקרמן וצביה לובטקין.
היה נשוי למירה ארשבסקי, חוקרת בתחום חקר הסרטן, ואב לשלושה. לאחר גירושיהם חי בזוגיות עם צפרא אריאן.
קוד נפוליאון

קוד נפוליאון או קודקס נפוליאון (נקרא גם בשם הקוד האזרחי של צרפת; בצרפתית: code civil) היה הקודקס האזרחי הצרפתי, שכונן על-פי פקודתו של נפוליאון בונפרטה, שליט צרפת. החוק נכנס לתוקף ב־21 במרץ 1804, והשפעתו ניכרת עד היום. תפקיד מרכזי בעיצוב הקוד מילא ז'אן-ז'אק-רז'יס דה קוֹמְבָּסֶרֶס (Jean-Jacques-Régis de Cambacérès), שכיהן כקונסול שני לצד נפוליאון בעת גיבוש הקוד.
בצרפת היו נהוגות שיטות משפט שונות: משפט קנוני, משפט רומי, משפט מנהגי ומשפט מקומי. הליך הקודיפיקציה בצרפת מסמל את תום תקופת המשפט המשותף לכל אירופה. היה זה מעבר למשפט לאומי, בתוך מגמה כללית של לאומיות באירופה, במהלך עידן חדש מבחינה פוליטית בעקבות המהפכה הצרפתית. נפוליאון נתן את הדחיפה לסיום הקודיפיקציה, שנעשתה בתוך זמן קצר ביותר ביחס למורכבות המשימה, ונכח באופן אישי בחלק מישיבות הצוות שגיבש את הקוד. קוד נפוליאון מנוסח בפשטות (בהשראת כתבי מונטסקיה) מתוך מטרה שיהיה מובן לעם ולא רק למשפטנים מומחים. הוראות יסודיות בו לא השתנו עד היום, ומהוות את עמוד השדרה של החיים הציבוריים בצרפת.
הקוד היה הראשון שנוסד במדינה עם מערכת משפטית אזרחית. הוא היווה רפורמה של החוק הצרפתי, והתבסס על ההכרה בכך שכל בני-האדם נולדו שווים ובעלי-זכות לרכוש. העובדה כי הכרזה זו כללה גם את היהודים הביאה להטבה ניכרת בזכויות היהודים גם בשאר רחבי אירופה שנכבשה על ידי נפוליאון. 
הקודקס הוא אחד מדברי החקיקה המשפיעים ביותר בעולם בעקבות כיבושי נפוליאון שהפיצו את הקוד ברחבי אירופה, ובזכות הקיצור, הבהירות והניסוח שלו, שהיוו השראה לקודקסים של מדינות אחרות. 
בנוסף לקודקס הזה, בצרפת שלושה קודקסים נוספים: פלילי, פרוצדורלי ומסחרי.
איבונה דאדיץ'

ביוגרפיה

דאדיץ' נולדה בולס שבאוסטריה בת להורים ממוצא קרואטי שהיגרו לאוסטריה במהלך המלחמה הקרואטית-בוסנית.
היא ייצגה את אוסטריה בקרב שבע באולימפיאדת לונדון (2012) ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באליפות אירופה באתלטיקה 2016 זכתה במדליית ארד בקרב שבע בשיא אוסטריה של 6408 נקודות. באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 זכתה במדליית כסף בקרב חמש בשיא אוסטריה של 4767 נקודות, לאחר המנצחת נפיסטו ת'יאם. באותה שנה סיימה שישית בקרב שבע באליפות העולם באתלטיקה בשיא אוסטריה של 6417 נקודות. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה שנייה לאחר קתרינה ג'ונסון-תומפסון בתוצאה של 4700 נקודות. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיימה רביעית בשיא אישי של 6552 נקודות.
לאופולד קרונקר

חייו

קרונקר היה תלמידו וידידו הוותיק של ארנסט קומר.
קרונקר הגיש בשנת 1845 את התזה שלו באוניברסיטת ברלין, ובה חידש בתחום שדה המספרים האלגבריים בתורת המספרים.
לאחר הגשת התזה וקבלת תוארו, פרש קרונקר מעולם המתמטיקה למשך שמונה שנים, במהלכן ניהל את רכושו ועסקיו של דודו. בשנת 1853 פרסם מזכר שהרחיב את עבודתו של אווריסט גלואה על פתרון משוואות אלגבריות. בשנת 1883 מונה קרונקר לפרופסור בברלין. עם תלמידיו בברלין נמנה ליאו מוצקין, אשר התמסרותו לפעילות ציונית סיכלה את השלמת לימודיו. 
קרונקר טען כי כל האריתמטיקה והאנליזה צריכות להתבסס על המספרים השלמים, כמשתקף היטב בדבריו: "אלוהים יצר את המספרים הטבעיים, כל היתר הוא מעשה האדם". קרונקר נודע כמתנגד בולט לתורת הקבוצות של גאורג קנטור.
קרונקר גם תרם לפיתוח מושג הרצף, בהראותו בנייה של מספרים אי-רציונליים. בעבודה שפרסם בשנת 1858 על המשוואה הפולינומית ממעלה חמישית, הוא הראה שלמרות שלא ניתן לפתור משוואות כאלה באמצעות ארבע פעולות החשבון והוצאת שורש, אפשר לפתור אותן באמצעות פונקציות אליפטיות מודולריות (תוצאות דומות הוצגו במקביל על ידי שארל הרמיט ופרנצסקו בריושי).
המונח המתמטי "הדלתא של קרונקר" (פונקציה של שני משתנים, בדרך כלל מספרים שלמים, פונקציה השווה ל-1 אם שני משתניה זהים, ולאפס אחרת), קרוי על שמו.
סטון טמפל פיילוטס

היסטוריה

הלהקה התפרסמה עם השיר Plush מתוך אלבום הבכורה, והיא המשיכה להצליח למרות בעיות סמים של סולנה סקוט ווילנד (האלבום השלישי הוקלט כאשר ווילנד מרצה שנה על-תנאי על החזקת הרואין וקוקאין ומעט לאחר השלמת האלבום הרביעי נשלח לשנת מאסר בפועל). רק לאחר האלבום החמישי שלא הצליח מסחרית, היא התפרקה והוציאה את אלבום האוסף Thank You (שיצא גם בגירסת DVD).
ב־2003 סקוט ווילנד הקים את להקת וולווט ריבולבר יחד עם חלק מחברי Guns N' Roses : סלאש, דאף מק'אגן ומאט סורום, ויחד עם דייב קושנר הם הוציאו אלבום שמזכיר את שתי להקות-האם באותה מידה בשם Contraband.
בדצמבר 2015 מת סולן הלהקה לשעבר סקוט ווילנד.
ביולי 2017 התאבד סולן הלהקה לשעבר צ'סטר בנינגטון.
בנובמבר 2017 ג'ף גאט החל להיות הסולן של הלהקה. הסינגל הראשון שלו עם הלהקה היה "Meadow".
הכל לאדון הכל

אודות הספר

בספר ישנה הקדמה, מהרב אביגדור מילר, שהיה מתלמידיו של נשוא הספר. חלקו מועבר בצורה של מכתבים ששלחה הסופרת להוריה ממיר שם שהתה, המכתבים פותחים ב"אבא ואמא יקרים לי מכל" היא מספרת בהם על מאורעותיה היא, ועל הולדת בנה והתמודדותה עם החיים השונים בעיירה המעט פרימיטיבית.
כמו כן בספר היא מקדישה, פרקים לתיאור מאורעות נוספים, לדוגמה פרק "ששת ימיה האחרונים של צדקנית" על פטירתה של סבתה. "הסתלקותה של מלכה" על מותה של אמה. וכן פרקים על אופן היכרותה עם האיש שהיה לבעלה, ועל יחסיה עם אחיותיה ואחיה. במובן זה הספר אינו ביוגרפיה רגילה אלא דומה במקצת ליומן או לאוטוביוגרפיה.
פליפה דה נווה

חייו

דה נווה נולד בעיר ביילן שבספרד. בתחילת כהונתו, בסיס שלטונו היה בעיר לורטו שבשטחי מקסיקו המודרנית, אך במהלך שלטונו העביר את בסיסו לעיר מונטריי שבתחומי קליפורניה המודרנית.
נווה נחשב למקימה של העיר לוס אנג'לס, כשבשנת 1781 קיבל את אישורו של מלך ספרד החדשה להקים קבילדו באזור. הוא הקים את ההתיישבות בעזרתם של כ-44 מתנדבים ונתן למקום את השם "El Pueblo de Nuestra Señora la Reina de los Angeles del Río de Porciúncula" - לימים, לוס אנג'לס. בתקופת כהונתו תרם להקמת המיסיונים בסנטה מוניקה ובסן חוזה, סביבם הוקמו הערים המודרניות. בנוסף, בתקופת שלטונו הוקם הפרסידיו שהפך לימים לעיר סן פרנסיסקו - שנועד למנוע מהבריטים להשתלט על האזור.
"O"-Jung.Ban.Hap.

שם האלבום

שם האלבום, שהוא גם שם שיר הנושא שבו, פירושו "אוֹ!-תזה. אנטיתזה. סינתזה.". השיר הוא שיר מחאה נגד האגואיזם והאגוצנטריות הקיימים בעולם, מילות השיר כוללות ביטויים כמו: "אם לא מקשיבים זה לזה לא ניתן למצוא את התשובה" ו"אני מחפש אחווה". שם השיר מתייחס באופן ישיר לתאוריה פילוסופית השייכת לגיאורג וילהלם פרידריך הגל. מילותיו מתקשרות לפירוש פשטני של התאוריה שאומר שאם גורמים לשני צדדים מנוגדים ("תזה" ו"אנטיתזה") לעבוד יחד התוצאה היא דבר מושלם ("סינתזה").
התנועה לשלום וביטחון

התנועה לשלום וביטחון הייתה תנועה פוליטית לא-מפלגתית אשר הוקמה ביולי 1968. התנועה הייתה מהראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיני ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל. התנועה הוקמה על ידי קבוצת מרצים באוניברסיטאות ופעילים ממפלגות השמאל ועמד בראשה פרופ' יהושע אריאלי. בין הפעילים בה היו גדי יציב, מוטי אשכנזי, שמחה פלפן ופרופ' עקיבא ארנסט סימון. עם פעילי התנועה נמנה גם חבר הכנסת לשעבר מהמפד"ל, משה אונא.
בשנת 1970, עם תחילת הניסיונות לחידוש היישוב היהודי בחברון יצאה התנועה נגד ניסיונות אלה. בהמשך אותה שנה קראה התנועה לפירוק ממשלת הליכוד הלאומי ולהחלפתה בממשלת יוזמת שלום. בתחילת 1971 פרסמה התנועה גילוי דעת השולל את ההתנחלות. בנוסף תמכה התנועה בקבלת יוזמת יארינג.
לאחר מלחמת יום כיפור התנועה חדלה מפעילות וכעבור מספר שנים תפסה "שלום עכשיו" את מקומה בשמאל הלא מפלגתי.