פרדיקס

מוצא וראשית חייו

שנת לידתו המדויקת של פרדיקס איננה ידועה, אך ההערכה היא שהוא היה בן גילו של אלכסנדר הגדול. פרדיקס היה בנו של אורונטס, אריסטוקרט מוקדוני רם מעלה וצאצא לשושלת נסיכים עצמאיים באורסטיס. אזור הררי זה בצפון מערב מוקדון גבל באפירוס ואוכלס באילירים רבים. האזור צורף למוקדון בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס ונטמע בה באופן סופי רק באמצע המאה ה-4 בעת שלטונו של פיליפוס השני.
ממשפחתו ידועים שני בני משפחה נוספים: אחיו אלקטס שהיה טקסיארך - מפקד טקסיס של פלנקס (יחידה בסדר גודל של חטיבה) ואחותו אטאלנטה, שהתחתנה עם אטאלוס. אף על פי שאין פרטים רבים על שנות חייו המוקדמות, סביר להניח שהתחנך ושירת כאחד מנערי המלך בחצר המלך פיליפוס השני, שכן על פי הנוהג המוקדוני לחצר המלך היה תפקיד חשוב בהכשרתם של בני האצולה הצעירים שהיו מעתיקים אליה את מקום מגוריהם, ומתחנכים תוך מילוי משרות שלטוניות שונות.
בהמשך שירת תחת פיקודו הישיר של פיליפוס ואף התמנה לשומר ראשו. הוא קיבל ניסיון צבאי ופיקודי ראשון במערכות הרבות שהנהיג פיליפוס. פרדיקס וקבוצה נוספת של חיילים, רדפו והרגו את רוצחו של המלך פיליפוס, מיד לאחר ההתנקשות הפומבית בו בשנת 336 לפנה"ס.

דיכוי המרידות בתראקיה ויוון

פעולתו המתועדת הראשונה של פרדיקס בצבאו של אלכסנדר הגדול הייתה כשכבר היה בדרגה בכירה של מפקד טקסיס (יחידה בסדר גודל של חטיבה ובה כ-1,500 חיילים) של פלנקס, בזמן המערכה בתראקיה ב-336 לפנה"ס, כאשר הטקסיס שלו והטקסיס של קוֹינוֹס יצאו למתקפת פתע לילית על מחנה מורדים אילירים. בנוסף, מוזכר שמו של פרדיקס מספר פעמים בעת המערכה הבלקנית של אלכסנדר הגדול. אריאנוס, המביא את דברי תלמי בן לאגוס, מזכיר את פרדיקס כמי שהוביל מתקפה על תבאי כאשר זו מרדה נגד ההגמוניה המוקדונית. המרידה פרצה בעקבות שמועה על מותו של אלכסנדר בתראקיה, ולדברי אריאנוס פרדיקס החל במתקפה על העיר על דעת עצמו וגרר אחריו מספר מפקדים אחרים של הפלנקס. בעקבות המצב שנוצר החליט אלכסנדר להכניס כוחות נוספים כדי לסייע לפרדיקס, מחשש שהיחידה שלו תובס ללא תמיכתם. בזמן הסתערותו פגעו קשתי העיר בפרדיקס והוא נפצע. לעומת זאת, אצל דיודורוס קיימת גרסה שונה לסיפור ההסתערות, שאומרת שפרדיקס אכן הסתער על שערי תבאי, אך עשה זאת בעקבות הוראה של אלכסנדר הגדול שהבחין שאחד משערי העיר נותר לא מוגן, וכך נפלה הגנת העיר. ייתכן כי גרסת הקרב על תבאי של אריאנוס מוטה נגד פרדיקס מאחר שהיא נסמכת על ספר ההיסטוריה שכתב תלמי הראשון, יריבו הפוליטי של פרדיקס, בעת היותו מלך מצרים ושנים רבות לאחר שהביס את פרדיקס שניסה כעוצר הממלכה לחצות את הנילוס ולהפיל את שלטונו.

ימיו האחרונים של אלכסנדר

לאחר חזרתם של כוחות אלכסנדר לשושן במרץ 324 לפנה"ס, הורה אלכסנדר על עריכת טקסי נישואים בין הקצינים המוקדוניים ונשים מקרב האליטה של האצולה הפרסית. במסגרת תוכנית זו נשא פרדיקס את בתו של אטרופטס, הסטראפ של מדי. טקס הנישואין מעיד על כך שמעמדו של פרדיקס היה בשלב זה גבוה, אך עדיין לא השתווה למעמדם של הפאיסטיון וקרטרוס, שהיו היחידים מלבד אלכסנדר לשאת נשים מבית האצולה האחמני. עם זאת, לאחר שקרטרוס נשלח עם למעלה מ-10,000 וֵטֵרנים בחזרה למוקדון, והפאיסטיון מת באופן מפתיע, הופקד הטיפול בגופתו של הפאיסטיון בידי פרדיקס. כמו כן הפך פרדיקס לדמות הבכירה ביותר בקרבת אלכסנדר ומונה למפקד יחידת הפרשים העילית הטיירוי ולכיליארך.
בעודו על ערש דווי בבבל באמצע יוני 323 לפנה"ס, העניק אלכסנדר את טבעת החותם, הסמל לשלטונו, לפרדיקס, אך לא נקב בשמו כיורש או בשמו של מישהו אחר. במקום, אמר לסובביו שהוא מוריש את האימפריה לחזק ביותר, אמירה שפגעה בתוקף הטענה של פרדיקס לפיה אלכסנדר הוריש לו את הבכורה.

דיכוי המרד אסיה הקטנה

היוונים אשר יושבו באסיה הקטנה לאחר כיבושי אלכסנדר הגדול שאפו לחזור למולדתם באירופה, אך לא התנגדו לשלטון המוקדוני כל עוד היה אלכסנדר בחיים. עם זאת, מיד עם הישמע דבר מותו פרץ מרד. המתיישבים מינו מטעמם אדם בשם פילון להנהיג כוח צבאי גדול שמנה למעלה מעשרים אלף חיילים רגליים וכשלושת אלפים פרשים. כאשר הגיע דבר המרד לאוזניו של פרדיקס, החליט להרכיב כוח שימנה כשלושת אלפים חיילים רגליים וכשמונה מאות פרשים על ידי הגרלה בתוך הצבא.
בראשם העמיד פרדיקס כמפקד את פאיתון, ששימש בעבר כאחד מהסומאטופילקס של אלכסנדר הגדול ובהסכמי בבל מונה לסאטרפ של דרום מדי. במקביל, שלח פרדיקס אגרות לסאטרפים, שהורו להם להקצות עשרת אלפים חיילים רגליים ושמונת אלפים פרשים לכוח החדש בראשותו של פאיתון. ברם, פאיתון, שנענה לפרדיקס בשמחה, תכנן לנצל את הכוח האדיר שיעמוד לראשותו על מנת לכרות ברית עם המורדים ולהפוך לשליטן של הסטרפיות העליונות. עם זאת, ייתכן שפרדיקס צפה שפאיתון עלול לנקוט בקו פעולה מעין זה, ואולי אף הורה לו מראש להרוג את כל המורדים ולחלק את השלל בין החיילים. פאיתון, על ידי הגעה להסכם עם אחד ממנהיגי המורדים, ניצח בקרב והורה למורדים לחזור לבתיהם לאחר שיישבעו לו אמונים. עם זאת, חייליו של פאיתון, שזכרו את הוראותיו המפורשות של פרדיקס, הרגו את כל המורדים וסיכלו את מזימתו.

המערכה בקפדוקיה

בזמן מסע אלכסנדר, נכבשה קפדוקיה על ידי המוקדונים. ברם, עד מהרה עלה לשלטון מלך בשם אריארתס הראשון שדחה את מרות המוקדונים, מהלך שלא זכה להתייחסות של ממש מצדם. לאחר הסכמי בבל החליט פרדיקס לכבוש מחדש את קפדוקיה שהובטחה כסאטרפיה לבן בריתו אאומנס. פרדיקס יצא למסע הצבאי מלווה על ידי המלך פיליפוס השלישי, שמוזכר בפירוש במקורות, אך ככל הנראה גם עם אלכסנדר הרביעי, בנו של אלכסנדר הגדול מרוקסנה, שזה עתה נולד. אף על פי שלא הוזכר במפורש במקורות, לא סביר שפרדיקס היה משאיר את אלכסנדר העולל לבד בבבל מחשש שיחטף וישמש כקלף מיקוח רב-ערך בידי מתנגדיו.
בעזרת סכומי כסף גדולים הצליח אריארתס להקים צבא גדול שמנה כשלושים אלף חיילים רגלים וכחמישה עשר אלף פרשים, והתבסס על חיילים מקומיים ושכירי חרב כאחד. עם זאת, צבאו הובס על ידי פרדיקס אשר, על פי דיודורוס, הצליח להרוג כארבעת אלפים מחייליו של אריארתס ולקחת בשבי למעלה מחמשת אלפים, ביניהם אריארתס עצמו.
פרדיקס החליט לענות את המלך וקרוביו, אך עם זאת שאר החיילים אשר נלקחו בשבי שוחררו, וקפדוקיה הוענקה לאאומנס. בנוסף לכך, ניצל פרדיקס את ניצחונו המוחץ על מנת לבסס את מעמדו הפוליטי על ידי הכרזה בדיעבד של הצבא עליו כעוצרם של פיליפוס הרביעי ואלכסנדר הרביעי, שעתה הוכתר גם הוא למלך. מהלך זה הבהיר לדיאדוכים האחרים את שאיפותיו של פרדיקס, ועורר נגדו התנגדות עזה. אף על פי כן, אנטיפטרוס, שחש מאויים על ידי מהלך זה, המשיך עדיין בשלב זה לנסות לחתן את בתו עם פרדיקס.
לניצחון בקפדוקיה התלוותה הזדמנות דיפלומטית חשובה: אנטיפטרוס, שיצא מנצח ממלחמת לאמיה, ביקש לבצר את מעמדו וחיתן כבר את בתו פילה לקרטרוס. כעת שלח את בתו, ניקאיה (Nikaia) לאסיה הקטנה במטרה לחתן אותה עם פרדיקס. גם אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול, לא טמנה ידה בצלחת ושלחה את קלאופטרה, אחותו של אלכסנדר עם מטרה זהה. עם זאת, המצב הגאופוליטי היה מורכב. אנטיפטרוס היה בעל בריתו של אנטיגונוס מונופתלמוס, שהיה יריב של פרדיקס וההחלטה לא הייתה קלה.

המערכה כנגד הלרנדיאנים והאיסוריאנים

לאחר כיבוש קפדוקיה, החליט פרדיקס לצעוד לפיסידיה במטרה להחריב את עריהם של הלרנדיאנים ואיסוריאנים, אשר בימי שלטונו של אלכסנדר הוציאו להורג את בלקרוס, בנו של ניקנור, מפקד וסאטרפ. עירם של הלרנדיאנים נפלה תוך זמן קצר, ופרדיקס החליט להרוג את הגברים הכשירים להילחם, לשעבד את יתר האוכלוסייה ולהחריב את עירם. עם זאת, כאשר צר צבאו של פרדיקס על עירם של האיסוריאנים, ספג זה אבידות קשות ונאלץ לסגת לאחר יומיים, עקב נחישותם ואומץ לבם של בני העיר. עם זאת, ביום השלישי, כאשר הבחינו בני העיר שגורלם להיות מובסים ושהם אינם יכולים לשנות את גזר דינם, החליטו להעלות באש את כל נכסיהם. לבסוף, זרקו עצמם לתוך האש. לפרדיקס לא נותר אלא להורות לצבאו לבזוז את העיר המשגשגת, אשר הייתה עשירה בכסף ובזהב. חורבנה של איסוריה מוזכר גם בכתביו של פליניוס הזקן, יחד עם אזכור לחורבן נוסף, מאוחר יותר, על ידי הרומאים.

המאבק עם אנטיגונוס ואנטיפטרוס

אנטיגונוס מונופתלמוס לא התבלט בעת מסע המלחמה של אלכסנדר. בשלב מוקדם יחסית של הפלישה לאימפריה הפרסית הוא הושאר מאחור באסיה הקטנה בתפקיד מושל אחד המחוזות והתבסס בו.
פרדיקס, בתפקידו כעוצר הממלכה, ניסה להכניע את אלו אשר שאפו להשתלט על חלקים ממנה, במסגרת ניסיונו לאחדה תחת שלטונו. תומכו הנלהב ביותר היו אאומנס, מושל קפדוקיה ופאפלגוניה - טריטוריות אשר המוקדונים לא הצליחו לבסס בהן את שלטונם עקב התנגדות מורדים מקומיים. פרדיקס ציווה על אנטיגונוס מונופתלמוס לכבוש שטחים אלו אך אנטיגונוס סירב. פרדיקס, בתגובה, ציווה עליו להתייצב למשפט על אי צייתנות זו, אך אנטיגונוס החליט בתגובה להימלט למוקדון וכרת ברית עם אנטיפטרוס, קרטרוס ותלמי כנגד פרדיקס. בנוסף, כאשר הבחין פרדיקס שכוחו של תלמי, אשר מונה למושל מצרים, עולה, מחליט לצעוד נגדו בראש צבאו.
לאחר שהשלים את השתלטותו על שני המחוזות הסוררים, פרדיקס התלבט האם לשאת את בתו של אנטיפטרוס, ניקיאה, או את קלאופטרה, אחותו של אלכסנדר. כל החלטה טמנה בחובה יתרון אחר, שכן לקיחת ניקיאה לאישה הייתה מביאה ליחסי ידידות עם אנטיפטרוס, בעוד שנשיאת קלאופטרה לאישה יכלה הייתה לשפר את מעמדו בעיניהם של המוקדונים, ובתוך כך לבסס עצמו כשליט יחיד על האימפריה. גם לאנטיפטרוס היה עניין בשידוך בתו לפרדיקס, שכן באותו הזמן עדיין לא היה מוכן להתמודד כנגדו, ולכן ביקש להרוויח זמן באמצעות "הקרבת" בתו.
פרדיקס, תחילה, בחר לשאת את ניקיאה, על מנת שלא לגלות לאנטיפטרוס את תוכניותיו, אך אנטיגונוס, ידיד קרוב של אנטיפטרוס, החליט לחשוף בפניו את מזימתו של פרדיקס. משום כך שם לעצמו פרדיקס מטרה להסיר את אנטיגונוס מדרכו, אך האחרון הצליח להימלט יחד עם חבריו הקרובים ובנו דמטריוס. מאוחר יותר החליט פרדיקס לנסות ולהפוך לשליטה של הממלכה כולה על ידי נשיאת קלאופטרה לאישה. מזימה זו לא חמקה מעיניו של אנטיפטרוס, והאחרון החליט לכונן ברית יחד עם אנטיגונוס ותלמי כנגד פרדיקס. בנוגע לנישואיו עם ניקאיה, פרדיקס אכן נשא אותה לאישה, אך זמן קצר לאחר מכן החל לחזר אחר אישה בשם קיננה (ביוונית Kynane). קיננה הייתה נסיכה, אחותו של פיליפוס השני ואלמנתו של אמינטס, אשר שימש למשך זמן קצר כיורשו של פרדיקס השני. בקיץ 322 חמקה משומריו של אנטיפטרוס, אך נרצחה על ידי אלקטס, אחיו של פרדיקס, תחת נסיבות מסתוריות. פרדיקס, אשר חשש שקרנו תרד עקב המאורעות, חיתן את בתה אורידיקה עם פיליפוס, אחד משני המלכים.

המאבק עם תלמי

אחד מאותם דיאדוכים אשר שאף לפרק את הממלכה על מנת לזכות בנתח משלו, היה תלמי הראשון. תלמי דרש וקיבל במסגרת הסכמי בבל, לידיו את השליטה על מצרים, האזור החשוב ביותר והעשיר ביותר בכל האימפריה שהקים אלכסנדר. תלמי היה דיאדוך ערמומי שנמנע פעמים רבות מקרבות הכרעה ישירים ובחר במקום בדיפלומטיה או שלח אחרים להלחם את מלחמותיו. תלמי לא שקט על שמריו, אלא ביצר במשך השנתיים שחלפו מאז הסכמי בבל את נחלתו החדשה.
את חלקו במאבק פתח תלמי בכך שלקח את גופתו של אלכסנדר למצרים. לגופתו של אלכסנדר היה ערך תעמולתי רב והמחזיק בה זכה בעמדת יתרון. לא ברור אם אלכסנדר עצמו ביקש להקבר במוקדון או לא, אך ברור לחלוטין שפרדיקס הורה להעביר את גופתו למוקדון לקבורה במולדת. העברת הגופה למצרים נעשתה בניגוד מפורש להוראותיו של פרדיקס והייתה התרסה חמורה נגד סמכותו. בלית ברירה נאלץ פרדיקס לצאת נגד תלמי, בלי שניצח באופן סופי את יתר המורדים ונאלץ לפזר את כוחותיו.
מלכי הערים הקפריסאיות סַלַמיס, סולי ופאפוס, ובמקביל אנדרוקלס מאמטוס, כרתו ברית עם תלמי והחלו לצור על העיר מאריום בעזרת קרוב למאתיים ספינות מלחמה. לפיכך קיבץ פרידקס צי של תלת חתריות מפיניקיה וגם ספינות סוחר על מנת לשבור את המצור. סממן נוסף למאבק בין פרדיקס לתלמי היה הוצאתו להורג של קלאומנס, אשר כונה "עינו של המלך", בידי תלמי, ב-321 לפנה"ס, כאשר מערכת היחסים בין תלמי ופרדיקס התדרדרה למאבק גלוי. סביר להניח שקלאומנס הוצא להורג עקב נאמנותו חסרת הסייג לפרדיקס.
לאחר התבצרות תלמי במצרים, התייעץ פרדיקס עם חבריו ומפקדיו האם לפנות תחילה למוקדון או כנגד תלמי. מאחר שכל חבריו יעצו לו לטפל קודם כל בתלמי, על מנת לסלק את המכשול הגדול ביותר בדרך למוקדון, החליט להפקיד בידיו של אאומנס צבא למען שמירה על ההלספונטוס ולצעוד בראש צבאו למצרים.
אלעזר גלילי מעריך שצבאו של פרדיקס, שהיה מוקדוני בעיקרו, והיה מתוגבר בפילי מלחמה, לא מנה יותר מכמה רבבות חיילים. אחת הסיבות לכך, לפי גלילי, הייתה הקושי הלוגיסטי בהעברת כוחות גדולים דרך צפון חצי האי סיני: תנאי השטח וחוסר מעגנים בצפון סיני בעת העתיקה יצרו קטע של כ-90 ק"מ לאורך המסלול המדברי, שמנע קשר בין כוחות יבשתיים לכוחות ימיים. בנוסף, באזור לא היו מקורות מזון ומים מקומיים שיכלו לתמוך במספרים גדולים של אנשים. גורמים אלה הגבילו את גודל הצבאות החוצים את המדבר, והכריח אותם להוביל אספקת מים ומזון שתספיק לפחות לשלושה ימים.
כאשר הגיע לנילוס עם צבאו, החליט לחכות לשעת ערביים ואז לחצות, על מנת לנסות ולהפתיע את תלמי. עם זאת, על פי פּוֹליאָנוס, תלמי היה מוכן לקראת בואו של פרדיקס, וכאשר האחרון הופיע בראש צבא על גדות הנהר הסמוך לממפיס, החליט תלמי לקשור עיזים, חזירים ושוורים יחדיו והורה לרועי הצאן להנהיגם בעודם רכובים על סוסים על מנת להטעות את פרדיקס בנוגע לצבאו של תלמי. תחבולה זו הצליחה, וצבאו של פרדיקס נתקף בהלה, נסוג וחלקו נלקח בשבי. דיודורוס מספק תיאור נוסף למאבק ועל פיו כוחותיו של תלמי הופיעו באמצע צליחת הנהר ומנעו מצבאו של פרדיקס לבסס ראש גשר בצדו השני של הנהר. כך, על אף מאמצים הירואיים מצד חייליו של פרדיקס, הצליח תלמי להדוף את פרדיקס בחזרה לצדו השני של הנילוס, ופרדיקס נאלץ להורות על נסיגה כללית. כתוצאה מכך נכשל ניסיון חציית הנילוס תוך כדי ספיגת אבידות כבדות.

רצח פרדיקס על ידי קציניו

על פי דיודורס, האבדות הקשות במחנה פרדיקס, ובכללם כמה ממפקדיו הבולטים, הביאו זעם כלפי פרדיקס. במקביל החליט תלמי לנהוג בכבוד כלפי גופות החיילים ממחנה פרדיקס שנותרו בשטחו והורה לשרוף אותן, כמנהג הקבורה היווני, ואף שלח את עצמותיהם לקרוביהם, דבר אשר הגביר את האהדה אליו על חשבון פרדיקס. עם לילה פרץ מרד במחנה שבראשו עמדו כמאה קצינים בהנהגת פאיתון, וקבוצה של פרשים פרצה לאוהלו של פרדיקס ודקרה אותו למוות. לאחר מותו התגלתה תחלופת מכתבים בין דמאדס, שליחם של האתונאים לאנטיפטרוס למען הסדר כניעה, לפרדיקס, אשר בה ביקש דמאדס מפרדיקס לצעוד עם צבאו כנגד אנטיפטרוס.