google/wiki40b huggingface dataset:
NGC 4350

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 10.84 והיא התגלתה ב-21 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון II.86, כאשר היא מתוארת כעמומה וקטנה ושהיא המזרחית מבין שתי ערפיליות קרובות זו לזו (המערבית שצויינה על ידיו כ-II.85, היא NGC 4340). בנו, ג'ון הרשל, צפה בה גם כן והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1221, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, מאורכת מאוד ושמרכזה מתבהר בחדות. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 2903 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4350, כאשר היא מתוארת כדי בהירה, קטנה מאוד, מאורכת מאוד ובעלת מרכז שמתבהר מאוד בחדות.

תצפית

הגלקסיה נמצאת בחלקו הצפוני של צביר הבתולה שגולש לקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, כ-8.7 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב הבולט דנבולה, כ-10.9 מעלות ממערב-צפון-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-11 מעלות ממערב לכוכב α בשערות ברניקי. מעט פחות מ-6 דקות קשת ממערב-צפון-מערב לה, באותו שדה הראייה של טלסקופ חובבים, נמצאת NGC 4340, כ-1.8 מעלות מצפון-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4293, כ-1.6 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאות M85 ו-NGC 4394 וכ-1.15 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4450. כ-3.5 מעלות וכ-3 מעלות מדרום-מזרח ל-NGC 4350 נמצאות בהתאמה M91 ו-M88, כ-0.9 מעלה מדרום-דרום-מזרח לה נמצאת M100, כאשר כ-1.7 מעלות מעבר לה באותו הכיוון נמצאת M99, וכ-3 מעלות מדרום-מזרח ל-NGC 4350 נמצאת M98, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4350 הוא כ-3 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של קרוב ל-47,000 שנות אור, מעט פחות מחצי מהקוטר של שביל החלב, מסתה מוערכת בכ-‎6.9×10¹⁰‎ מסות שמש, כשמינית ממסת שביל החלב, כאשר כ-70% ממסתה או כ-‎4.9×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט מימן חופשי שמסתו מוערכת בפחות מ-‎2.2×10⁷‎ מסות שמש, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-2.5 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-40 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-14 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא רק כ-64% מזו של השמש. נראה שבמרכז הגלקסיה נמצא חור שחור על-מסיבי שממסתו מוערכת בכ-‎8.6×10⁸‎ מסות שמש.
ערסל

ערסל הוא יריעה או רשת הקשורה בין שני עמודים (או עצים) ומשמשת למנוחה. ערסל יכול להתלות בתוך הבית ומחוצה לו, בתנאי שהוא ממוקם בין שני מתלים (עמוד, עץ, וו וכדומה). הערסל בנוי ממספר חבלים הקשורים אחד לשני בקשר אחיד, הנקרא על שמו, "קשר ערסל".

מקור הערסל

הערסל התפתח בדרום אמריקה הפרה-קולומביאנית וממשיך להיות מיוצר בחבל האמזונאס. הערסלים נפוצים מאוד באמריקה הלטינית ומקובל לומר, שהם הגיעו מחצי האי יוקטן שבמקסיקו פחות משני דורות בטרם הגיע אליו הכיבוש הספרדי. בחצי-האי עדיין מייצרים ערסלים בכפרים הסובבים את הבירה מרידה לייצוא ושימוש פנימי. לבני חצי-האי הערסל הוא סמל תרבותי כה חשוב, עד כי גם לתושב הדל ביותר יהיה מצוי ערסל. הערסלים של בני שבט המאיה מיוצרים על ידי מכונות אריגה וגם גברים, נשים וילדים משתתפים במלאכה.

שימושים במקומות נוספים

שימוש שכיח ניתן למצוא באוניות מפרשים, כאשר הערסלים שימושו את יורדי-הים במסעותיהם ברחבי האוקיינוסים. הערסלים היוו פתרון נוח לימאים מפאת טלטלי האניה, שמנע נפילות באמצע הלילה. אולם, ישנם הסבורים כי ניתן בנקל ליפול מהערסל ומסתבר כי, יש דברים בגו. על-כן, יוצרו ערסלים מיוחדים, אשר לצידיהם קשורים סרטים העוטפים את האדם כפקעת ומונעים ממנו להחליק או ליפול במהלך שנתו.
במהלך תוכנית אפולו, נבנו ערסלים עבור מפקד מודול הירח וטייסו לשינה בין מסעותיהם על פני הירח.
יופי של צרות!

תקציר העלילה

הסרט מתאר את חייה של בחורה בשם עופרה (יונה אליאן) שבורחת מהחתונה שלה מכיוון שהיא לא אוהבת את החתן שלה. היא שוכרת דירה ברמת גן, שם גר גם ארמונד (זאב רווח), ג'יגולו מקומי ובעל הדירה המשונה (טוביה צפיר). הקשר בין השניים מתחמם ומתקרר לסירוגין, ובמקביל משפחתה שולחת חוקר (גבי עמרני) על מנת לנסות ולאתרה.
יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

בצעירותו

יוזף נולד ב-26 ביולי 1678 ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ורעייתו אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. ב-9 בדצמבר 1687 הוכתר יוזף למלך הונגריה, וב-23 בינואר 1690 הוכתר למלך הרומאים (מלך גרמניה). בניגוד לרבים מבני משפחתו, לא היה יוזף כל כך אדוק בדת, ואהב מאוד מוזיקה וציד. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הצטרף יוזף לכוחו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, והשתתף עמו במצור על לנדאו.

שלטונו

ב-5 במאי 1705 מת אביו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויוזף עלה לשלטון במקומו. יוזף השתדל לייעל את הביורוקרטיה באימפריה, ולהפחית את המיסים. כמו כן, יוזף השתדל לחזק את מעמדו באימפריה, על מנת לחזק את מעמדה של אוסטריה כמעצמה גדולה. בנוסף, יוזף תבע זכויות קיסריות באיטליה, אף הסתכן בעימות עם האפיפיור על דוכסות מנטובה.
בתחילת שלטונו התרחש מרד אצילים בטרנסילבניה, ויוזף נאלץ לנקוט פעולות צבאיות נגדו. אולם, יוזף השתדל להגיע לפשרה, ובכך סלל את הדרך להשתלבות הונגריה באימפריה.
היה זה מזלו הטוב של יוזף למשול באימפריה, כשלצידו המצביא הדגול אויגן, נסיך סבויה, וג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שפעלו במשותף נגד צבאות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
במהלך כל תקופת שלטונו, נאלץ יוזף לפעול נגד פרנץ ראקוצי, שהוביל מרד בניסיון להשיג את עצמאות ממלכת הונגריה, ובסופו של דבר מצא מקלט באימפריה העות'ומאנית.
ב-17 באפריל 1711 מת יוזף בווינה, כתוצאה ממגפת אבעבועות שחורות שמתו ממנה גם לואי, הדופן הגדול ושלושת אחיו של פרנץ מלורן. יוזף נקבר בקריפטה הקיסרית, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
יוסף יחיאל במברגר

תולדותיו

נולד בט"ו באלול תש"ד (ספטמבר 1944) בצרפת ליונה ורות במברגר. בבחרותו עבר ללמוד בארץ ישראל בישיבת באר יעקב ובישיבת פוניבז'.
נישא לשושנה בתו של הרב שלמה וולבה. לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולמד להוראה מפי הרב יעקב בלוי והרב מאיר ברנדסדורפר.
בסוף שנות השמונים נקרא לכהן כרבה של הקהילה החרדית בחיפה בשכונות הדר ונווה שאנן, וכראש כולל האברכים בשכונת נווה שאנן.
הקים מערכת כשרות פרטית עבור החרדים בעיר חיפה, הקים בה בית דין צדק (שלוחה של בית דין צדק בני ברק בראשות הרב נסים קרליץ), והקים כולל אברכים בשכונת הדר.
בשנת 2014 צורף כחבר בד"ץ שארית ישראל.
באיג'יו

הבָּאיְגְ'יו (ממנדרינית תקנית: 白酒) הוא משקה חריף סיני מזוקק. משמעות השם היא "משקה לבן", על אף צבעו השקוף. הבאיג'יו מיוצר לרוב מדורה ומזוקק לרמות של 40%-60%. בדרום סין נהוג להשתמש באורז לצורך הפקתו ובצפון סין נהוג להשתמש אף בחיטה, בשעורה ובדוחן.
בגלל שקיפותו נראה הבאיג'יו דומה למשקאות מזוקקים אחרים אך לרוב נפח האלכוהול בו גבוה יותר לדוגמה וודקה רוסית (35-50%), שׁוֹצ'וּ יפני (25%) וסוֹג'וּ קוריאני (20-45%). טעמו של הבאיג'יו הוא ייחודי לו.

אופן הגשה

הסינים לרוב מגישים את הבאיג'יו כשהוא חם או בטמפרטורת חדר בבקבוק חרס קטן. את המשקה הם מוזגים לכוסות קטנות. את הבאיג'יו ניתן לקנות בערכה הכוללת בקבוק, ערכת חימום וכוסות שתייה. אופן שתייתו של הבאיג'יו דומה מאוד לשל הוודקה, בכוסות קטנות לרוב בזמן ארוחה.
סינופ

היסטוריה

סינופ שימשה כעיר נמל כבר בתקופת החתים, אז נקראה סינווה (Sinuwa). במאה ה-7 לפנה"ס הוקמה סינופ מחדש על ידי יוונים ממילטוס בשם סינופה (Sinope). בתקופה זו שגשגה העיר, ששימשה כנמל אליו הובאו הסחורות מעמק הפרת, ואף הקימה מושבות משל עצמה. בשנת 412 לפנה"ס נולד בעיר הפילוסוף דיוגנס.
במאה ה-4 לפנה"ס השתלטו עליה הפרסים, ובשנת 183 לפנה"ס כבש אותה פרנקס הראשון, מלך פונטוס, שגם הפך אותה לבירת הממלכה. בשנת 70 לפנה"ס שוב נכבשה העיר, הפעם על ידי הרומאים. בשנת 47 לפנה"ס הקים בה יוליוס קיסר את המושבה יוליה פליקס. בהמשך הייתה סינופ חלק מהאימפריה הביזנטית. עם נפילת האימפריה, הייתה לתקופה קצרה חלק מהאימפריה של טרפזונטס (1214-1204), עד שנפלה בידי הסלג'וקים.
ב-1301 הפכה סינופ למדינה עצמאית, עד שנכבשה בידי האימפריה העות'מאנית, ב-1458. העות'מאנים העדיפו לפתח את סמסון כעיר נמל, והעיר החלה לדעוך.
ב-30 בנובמבר 1853, תקף הצי הרוסי את ספינות הצבא העות'מאני שעגנו בנמל סינופ, והטביע את כולן, במה שנודע כקרב סינופ. ההתקפה הביאה להתערבותן של בריטניה וצרפת, והיא נחשבת ליריית הפתיחה של מלחמת קרים.
שלומי הופמן

שלומי הופמן (נולד ב-18 במרץ 1950) הוא מוזיקאי ומייסד בית ספר לריקוד "מחולה" בירושלים.

ביוגרפיה

שלומי הופמן נולד בירושלים ליפה ודב הופמן, ניצולי שואה מהונגריה, שהגיעו כמעפילים. התחנך בירושלים ובגיל 13 החל ללמוד נגינה על פסנתר באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים.
בשנת 1968 התגייס לצה"ל כנגן אקורדיון בצוות הווי ובידור. בשנת 1971 לאחר שחרורו מהצבא החל לעבוד כאקורדיוניסט של תנועות נוער ולהקות מחול במסגרת עיריית ירושלים. במהלך תקופה זו הכיר את שושנה סוויד, לימים שוקי, רקדנית שהפכה לבת זוגו. השניים החלו להעביר הרקדות לתנועות נוער ובהמשך עבדו מדי ערב במופעי התיירות הירושלמים במועדוני החאן ו"ירושלים של זהב". 
בשנת 1974 מונה למנהל מרכז המחול הירושלמי של העירייה - "בית רינה ניקובה בירושלים". במקביל, שימש בעיריית ירושלים כמנהל תזמורת הנוער העירונית ובית המוזיקה. בסוף שנות ה-70 קיבל לידיו לנהל את להקת "הורה ירושלים" העירונית, במקביל לתפקידה של שוקי כמנהלת האמנותית. ביחד הם עבדו במשך עשור במסגרת הלהקה, וייצגו את הארץ באירופה, ברזיל, קנדה וארצות הברית. 
בשנת 1988 עזב את העירייה וביחד עם שוקי אשתו ועם שותפים לדרך (אלכס וריקי סלע) הקימו בית ספר ירושלמי למחול – "מחולה". בתחילה היה זה חזון של הקמת בית ספר בבירה שיהווה בית לרקדנים בשלל סגנונות: בלט קלאסי, מחול מודרני, ג'אז, סטפס, ריקודי בטן, פלמנקו, מחול אירי וריקודי עם. 
אחרי שלוש שנים הייתה התרחבות סניפים לשכונות ירושלים ולסביבותיה: גילה, קריית היובל, בית הכרם, מעלה אדומים, מבשרת ציון, תלפ"ז ועוד. 
בשיא הפעילות בירושלים למדו בבית הספר אלפיים תלמידים במהלך שנת לימודים. עם השינוי באופיה הדמוגרפי של ירושלים החליטו שלומי ושוקי לפתוח שלוחה בתל אביב ובשנת 2003 נפתח המוקד החדש. 
בשנת 2010 הקימו שלוחה בבקעת אונו אותה ניהלו עד שנת 2019 
בשנת 2019 הקימו את "מחולה מרכז" בגבעת שמואל ואת "מחולה סביון" הפועלת בשיתוף בית התרבות והמועצה במקומית סביון.
שלומי נמצא בראש העשייה הניהולית והארגונית של מחולה. הוא ניהל את עשרות העובדים לאורך השנים וכן ליווה את אלפי התלמידים ומשפחותיהם. במסגרת תפקידו כמנהל הוא אחראי על להקות מחול, ניהול משלחות לחו"ל (קנדה, ארצות הברית, סין ואירופה), וכן ניהול הפקות ומופעים. 
בשנת 2003 הקים שלומי את "כנס המחול הארצי באילת" וניהל אותו ביחד עם שותפו לדרך, זיו ימיני עד 2016. החזון היה להקים בישראל כנסים ארציים בהם נוצר מפגש מעשיר וחוויתי בין כלל תלמידי הסטודיואים השונים – ליצור מופעים אלה מול אלה, להקנות חוויות של תרבות וערכים ומפגשים חברתיים. בעקבות הצלחת הכנס צמחו עשרות כנסים דומים שהחלו לפעול בעיר אילת מדי שנה.
משנת 2019 ועד היום, מפיק שלומי מדי שנה את כנס "Mega Dance Event". כנס מחול בינלאומי בפאפוס, קפריסין.
לשלומי יש שלושה ילדים מבת זוגו, הם מתגוררים כיום ברמת השרון והרצליה.
תל יונה

תל יוֹנָה הוא תל בגובה של כ-40 מטר מעל פני הים, הממוקם על חוף הים בגבולה המערבי של ראשון לציון, ושטחו הכולל הוא כ-35 דונם.

הסביבה

סביבתו של תל יונה מכוסה בדיונות חול, שנוצרו ככל הנראה לאחר המאה ה-6 לספירה. מתחת לדיונות, בעיקר בחלקו המזרחי של התל, מרובדות שכבות חמרה מ"תצורת נתניה" המונחות אופקית על גבעות קדומות עוד יותר של "כורכר דור". בחלק מן השטח, בעיקר בחלקו המערבי, הוסר החול כתוצאה מפעילות בת זמננו ונחשף הכורכר. הצמחייה שעל הדיונות מתמעטת ככל שמתרחקים מקו החוף.

ארכאולוגיה

התל הוא אתר עתיקות המוכרז כחוק משנת 1992.
בסקר ארכאולוגי שנערך בו נמצאו שרידי קירות, רצפת טיח ובורות רדודים. בנוסף לכך נחשפו קטעי רצפות פסיפס אשר רובן נשדד ככל הנראה, ומתקן תעשייתי. באתר נמצאו חרסים מהתקופות הפרסית, הרומית, הביזנטית והמוסלמית הקדומה. על מדרונות התל נמצאו ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלי צור מהתקופות הנאוליתית והכלקוליתית, וכן שברי כלי חרס מהתקופות הרומית, הביזנטית והאסלאמית הקדומה.
דיונות החול הצעירות מכסות אתרים שהקדומים שבהם מן התקופות הפרהיסטוריות. השרידים שנמצאו בסביבת התל מרמזים על התיישבות קדומה על גבעות הכורכר שבקרבת חוף הים, ומצטרפים לאתרים שהוכרזו בידי אגף העתיקות בשנות ה-70, שייתכן כי נפגעו במהלך השנים.

המצב הנוכחי

כיום נכלל תל יונה בתוך מטווח 24 אשר הגישה אליו אינה אפשרית לאזרחים. בראש התל בנוי בסיס צבאי קטן של חיל הים ובו עמדת מכ"ם. השטח כולו הוא חלק משדה ניסויים של טכנולוגיות צבאיות שונות ומטווח צבאי. העבודות שנעשו לצורכי הכשרת השטח בשנות ה-70 והשימושים הצבאיים לאורך השנים גרמו לנזקים רבים לתכסית הקרקע, הצמחייה, וחיי הטבע באזור ולאובדן של ממצאים ארכאולוגים.
תל יונה משמש כנקודת ציון חשובה ביותר של נתיבי הטיסה במרחב האווירי של ישראל, הן בטיסות על פי ניווט ראיה והן לטיסות בניווט מכשירים. נתיב הטיסה העובר מצפון לדרום על קו החוף מסתיים מעל תל יונה ומהווה נקודת ציון לפניה לכיוון פנים הארץ. השטח האווירי שמדרום לתל יונה הוא חלק מן השטח הצבאי הסגור לתעופה אזרחית.
שושן (סוג)

מאפיינים

מיני השושן הם גאופיטים בעלי בצל, מרביתם מפתחים את הבצלים עמוק בקרקע. יש מינים בהם הפריחה היא גדולה. לפרח תמיד יש שישה עלי כותרת, ששה אבקנים, וצלקת אחת. צבעי המינים מגוונים ויש בהם לבנים, צהובים, כתומים, אדומים, סגולים וורודים. על גבי עלי הכותרת לעיתים תיראה דוגמה, כגון נקודות או כתמים. 
מרביתם המוחלטת של מיני השושן מאבדים את כל איבריהם שמעל הקרקע לאחר הפריחה ובמהלך עונת הקיץ ותחילת החורף הם נמצאים בתרדמה.

תפוצה

השושן צומח ברחבי אירופה, המזרח התיכון, אסיה ואף צפון אמריקה. הבצלים נובטים לרוב באזורים מיוערים והרריים.

בישראל

בישראל צומח בר מין אחד של שושן: השושן הצחור.
מארני ניקסון

קורות חיים

ניקסון נולדה בשם Margaret Nixon McEathron. בגיל צעיר למדה לנגן בכינור ולשיר. היא הופיעה עם מקהלת רוג'ר ואגנר וב-1947 אימצה את שם הבמה מארני ניקסון. הופעת הבכורה של הייתה בהוליווד בול בכרמינה בורנה עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוחו של ליאופולד סטוקובסקי.
קולה הושמע לראשונה בסרטים ב-1948 בסרט ז'אן ד'ארק כמלאכים השרים לאזנה של אינגריד ברגמן. היא גם דיבבה בטונים הגבוהים את שירתה של מרילין מונרו בשיר "יהלומים הם החברים הטובים ביותר של האישה" מתוך הסרט גברים מעדיפים בלונדיניות (1953).
ב-1956 דיבבה את שירתה של דברה קר בגרסה הקולנועית למחזמר המלך ואני של רוג'רס והמרשטיין.
ב-1961 דיבבה את שירתה של נטלי ווד בגרסה הקולנועית לסרט סיפור הפרברים. זה היה אז סוד כמוס ובחוזה שלה התחייבה לא לגלות זאת.
ב-1964 דיבבה את שירתה של אודרי הפבורן בגרסה הקולנועית של המחזמר גבירתי הנאווה.
ב-1964 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן של האחות סופיה בשיר "מריה" מתוך הסרט צלילי המוסיקה.
היא הופיעה בקונצרטים רבים עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועוד. הופיעה גם בתפקידי סופרן באופרות כמו נישואי פיגרו, החטיפה מן ההרמון ועוד. כן השתתפה בתפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה. הופיעה ביחד עם ליברצ'ה וויקטור בורגה.
היא הקליטה משירי ג'ורג' גרשווין אהרון קופלנד, ג'רום קרן, איגור סטרווינסקי, ארנולד שנברג ועוד. זכתה פעמיים בפרס גראמי על אלבומי קופלנד ושנברג.
מתה בגיל 86 מסרטן השד.

משפחה

ניקסון הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה הראשון היה המלחין אמריקאי ארנסט גולד שעסק בעיקר בהלחנת סרטים והתפרסם בעיקר למוזיקה שהלחין לסרט אקסודוס. בנם אנדרו גולד התפרסם כזמר ויוצר.
יחסי דרום סודאן–סודאן

היסטוריה

בשנת 1955 פרצה בסודאן מלחמת אזרחים בין הדרום הנוצרי לצפון המוסלמי. המלחמה נמשכה 17 שנים והסתיימה עם חתימת הסכם אדיס אבבה . בהסכם נקבע כי ח'רטום מבטיחה ליצור אוטונומיה באזור דרום המדינה, כמו גם הקמת צבא בו יהיו מספר שווה של קצינים בצפון ובדרום. ערבית הוכרה כשפה הרשמית היחידה בסודאן, ואנגלית קיבלה מעמד של שפה רשמית בדרום המדינה. בשנת 1983 פרצה מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, העמים הלא-ערבים בדרום המדינה התקוממו בגלל אי הסכמה עם מדיניות האסלאמיזציה אותה נקט נשיא סודאן, ג'עפר נומיירי. האוטונומיה של דרום סודאן חוסלה וזה היה כרוך במחאה על האוכלוסייה המקומית ועל הקמת הצבא העממי לשחרור סודאן שהחל להילחם למען עצמאות האזור. על פי הערכות שונות, בין 1.5 ל-2 מיליון תושבים בדרום סודאן מתו במלחמת האזרחים, כ-4 מיליון תושבים הפכו לפליטים. בינואר 2005 חתמו צדדי הסכסוך על הסכם נאיבאשה בקניה, לסיום הסכסוך. על פי ההסכם, סודאן התחייבה לערוך משאל עם לעצמאות בדרום סודאן, ואם תצליח, להכיר בעצמאות שטח זה. משאל העם נערך בינואר 2011, כמעט 99% מתושבי דרום סודאן הצביעו בעצמאות מח'רטום.
היחסים בין המדינות החלו רשמית ב-9 ביולי 2011, מיד לאחר שהממשלה בח'רטום הכירה בעצמאות השטחים הדרומיים. עם זאת, המלחמה בין הצפון  לדרום, שהובילה לחלוקת סודאן, התחדשה עד מהרה. הסכסוך נגרם על ידי שטחי גבול עתירי נפט, כמו גם מחלוקות על תשלום מעבר נפט מדרום סודאן הנושא באמצעות שטחה של סודאן, שם מתרכז זיקוק נפט. במהלך המלחמה מתו כ-1,500 איש משני הצדדים, רובם תושבי דרום סודאן. ישנה בעיה בין המדינות בתיחום הגבול: מחוז אביי בווראבה, בקורדופן הדרומית ואזור קפיה קומי בדרום דארפור הם שטחים שנויים במחלוקת.
באוגוסט 2012 הסכימו המדינות לסיים את הסכסוך באמצעות קביעת אגרות עבור מעבר חומרי גלם. באמצעות תיווך האיחוד האפריקאי, אורגן בסוף ספטמבר אזור מפורז בין סודאן לדרום סודאן.
הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה

ייעוד

תפקיד הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה הוא להגן על הריבונות והשטחים של המדינה, ולהגן על האוכלוסייה מפני מתקפה של כוחות זרים.
על מנת לעמוד במשימות הכוחות מספקים הגנה למרחב האווירי והמים הטריטוריאליים של המדינה, משתתפים בפעולות במזמן משבר לאומי, מבצעים פעולות הצלה ומשתתפים במשימות כוחות בינלאומיים לשמירה על השלום.

היסטוריה

הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה הוקמו לראשונה לאחר הכרזת העצמאות של המדינה בסיום מלחמת העולם הראשונה. בסוף מלחמת העצמאות של לטביה בשנים 1918-1920, הכיל צבא לטביה כ-70 אלף איש.
לאחר פלישת הסובייטים ביוני 1940 וכיבוש לטביה, החל פירוק הצבא הלטבי. שם הצבא שונה ל"צבא העם", לתקופה בספטמבר-נובמבר 1940 שונה ל"החיל הטריטוריאלי ה-24 של הצבא האדום". בספטמבר 1940 שירתו בחיל 24,416 חיילים, אך בסתיו יותר מ-800 קצינים ו-10,000 חיילים סולקו ממנו. חלק מהחיילים הלטביים ממחזור גיוס 1939 הוחלפו על ידי 4,000 חיילים רוסים. ב-10 ביוני נשלחו הקצינים הבכירים של החיל למוסקבה שם נעצרו ורובם נורו. ב-14 ביוני 430 קצינים לפחות נעצרו ונשלחו למחנות גולאג.
לאחר התקיפה הגרמנית על סובייטים, יותר מ-2,080 חיילים לטביים שוחררו משירות, מכיוון שהסובייטים חששו שהם יפנו את הנשק נגד הקומיסרים והקצינים הסובייטים. במקביל רבים מהחיילים ערקו מהשירות, כאשר החיל חצה את גבולות לטביה הוא הכיל בערך 3,000 חיילים בלבד.

כוח אדם

ישנם 4,700 אנשים בשירות פעיל, 971 חיילים בכוחות היבשה, 552 בחיל הים, 251 בחיל האוויר והשאר בפיקודים השונים. בנוסף יש 10,642 מתנדבים במשמר הלאומי ו-1,288 אזרחים העובדים בכוחות המזוינים.

שיתוף פעולה

לטביה משתפת פעולה עם ליטא ואסטוניה בגדוד חי"ר משותף (BALTBAT) ושייטת משותפת (BALTRON) המשמשים במשימות לשמירה על השלום. 
נאט"ו מבצעת סיורים והגנה על המרחב האווירי של לטביה מכיוון שלצבא לטביה אין את האמצעים לבצע משימה כזאת. לטובת העניין הקצו בנאט"ו 4 מטוסי קרב המגיעים ממדינות שונות וכל 2-3 חודשים מוחלפת המדינה שמבצעת את הסיור האווירי.
גיתה תורקלסדוטיר

גיתה תורקלסדוטיר (באנגלית עתיקה: Gȳða Þorkelsdōttir; ‏997–1069 לערך) הייתה אשתו של גודווין, רוזן וסקס, אחד מן המנהיגים האנגלו-סקסים החשובים, נינתו של האראלד הראשון, מלך דנמרק "כחול השן", גיסתו של קאנוט הגדול וקרובתו של סוון הראשון, מלך דנמרק. אמם של הרולד השני, מלך אנגליה, טוסטיג גודווינסון ואדית מווסקס, שנישאה לאדוארד המודה.
שניים מבניה, הרולד (לימים מלך אנגליה) וטוסטיג, רוזן נורת'מבריה הובילו את שני הצדדים הניצים ונלחמו זה בזה משני צידי המתרס בקרב גשר סטמפורד, בו נהרג טוסטיג. בקרב הייסטינגס, פחות מחודש לאחר מכן, נלחמו זה לצד זה ומצאו את מותם שלושה מבניה, הרולד, גירת' ולאופוויין.
לאחר הכיבוש הנורמני של בריטניה על ידי ויליאם הכובש ב-1066 עברה גיתה להתגורר באקסטר והנהיגה שם את התנגדות העיר לוויליאם ב-1067, שסופה היה במצור וכניעה של העיר. לאחר שלא הצליחה לקבל מידי ויליאם את גופת בנה המלך הרולד, עזבה את אנגליה לסקנדינביה ואדמותיה הוחרמו על ידי הכתר.
חנן גינת

ביוגרפיה

חנן גינת נולד בירושלים בשנת 1957 ליוחנן גינת (שהיה מנהל עליית הנוער) ויהודית גינת (ציירת ומורה לציור בסמינר דוד ילין ובתה של תלמה ילין), והוא צאצא למשפחת בנטוויץ'. חנן גדל והתחנך בירושלים והתגייס לצבא במסגרת גרעין נחל שהקים את קיבוץ סמר. חנן שרת כקצין בנחל המוצנח והגיע לסמר בשנת 1979. עבד בחקלאות בגידול פרחים, מטע מנגו וענף התמרים. 
גינת, דוקטור בגאולוגיה במקצועו, רכש את השכלתו באוניברסיטה העברית בירושלים בה למד החל מן התואר הראשון, ועד להשלמת לימודי התואר השלישי. 
החל משנת 1985 לימד חנן בבית הספר מעלה שחרות ביטבתה. הוא ניהל את בית הספר התיכון בשנים 1995-2004. בית הספר האזורי הפך להיות בית ספר מרכזי ומוביל בישראל בתחומי הלומד העצמאי והתקשוב. בתקופת ניהולו של חנן נוצרו קשרים עם השכנים מירדן ועם בית הספר המקיף בעין מאהל. בזכות הפעילות הזו ופעילויות אחרות זכה בית הספר בשנת 2000 בפרס החינוך של מדינת ישראל ובשנת 2001 בפרס מו"ח (מחשבים בחינוך). בכל שנותיו בבית הספר הוביל חנן את המגמה למדעי כדור הארץ והסביבה.
בשנת 2006 הקים חנן יחד עם עוד עמיתים מים המלח והערבה את מרכז מדע ים המלח והערבה. המרכז הוא מו"פ, שלו שותפות כיום חמש רשויות: חבל אילות, ערבה תיכונה, תמר, מגילות ומצפה רמון. בשנות עבודתו במרכז מדע היה חנן מנהל מדעי וריכז את תחום החינוך ואת הקשרים המדעיים עם עמיתים מירדן. בשנת 2016 נבחר גינת לתפקיד ראש המועצה האזורית חבל אילות.
חנן פרסם עד היום כ 40 פרסומים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים. בין מחקריו הבולטים יש לציין את גופי המים הקדומים שהתגלו בירדן ובנגב ואת מצאי מאובן של פיל קדום בן 18 מיליון שנים, בדיקות העלו כי השרידים מכילים חלק לסת ובה שתי שיניים טוחנות.
בשנים 2016-2017 היה חנן נשיא החברה הגאולוגית הישראלית ובמסגרת זו הוביל כנסים מדעיים ברחבי הנגב ומחקרים משותפים עם הקהילה המדעית בירדן.

משפחה

חנן נשוי לנילי, ולהם חמישה ילדים.
יחידות פלאנק

יחידות פלאנק הן יחידות מידה פיזיקליות המבוססות על קבועים פיזיקליים. יחידות פלאנק הומצאו על ידי מקס פלאנק בשנת 1899, על-מנת ליצור מערכת יחידות טבעיות, שתהיה לה משמעות אוניברסלית. בשונה ממערכות יחידות אחרות, כמו למשל מערכת היחידות הבינלאומית, קביעת גודלן של היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק איננה שרירותית. המצאת יחידות פלאנק היא דוגמה לשימוש באנליזה ממדית.
במאמר המקורי מקס פלאנק הביא את הטיעון הבא להצגת היחידות החדשות:
הן בהכרח שומרות על המשמעות בכל זמן ועבור כל ציוויליזציה ביקום, ועל-כן הן יכולות להיקרא 'יחידות טבעיות'
— מקס פלאנק, 1899
קרני אלדד

ביוגרפיה

אלדד, בתם של אליאורה ואריה אלדד ונכדתם של יהושע בן-ציון וישראל אלדד. סב סבה  היה מייסד פתח-תקווה יהושע שטמפפר. גדלה בשארם א-שייח', בירושלים ובכפר אדומים.

קריירה מוזיקלית

אלדד למדה בבית הספר למוזיקה רימון, ולאחר מכן השלימה לימודי תואר שני במוזיקה, במנצ'סטר, שבו התמחתה במוזיקה לטינית.]
בשנת 2005 הקליטה אלדד את אלבומה הראשון, "אדומה", בהוואנה שבקובה. באלבום, מוזיקה אינטימית בעברית ובספרדית. באותה שנה הפיקה גם את האוסף "ימים כתומים", הכולל ביצועים חדשים לשירי גוש קטיף, השירים המסמלים את תקופת המאבק בתוכנית ההתנתקות. 
בשנת 2007 הקליטה אלדד את "שלווה בארמנותייך", אלבום סולו שני, בו היא מבצעת משירי הרב שלמה קרליבך בליווי רביעיית כלי מיתר. 
אלדד כתבה את המוזיקה לסרט הקולנוע הקצר "מלחמה אחרת" (2004) ול"רגליים קרות" (2006).
בנוסף לפעילותה המוזיקלית, מדריכה אלדד טיולים בקובה ובירושלים.
ב-2013 הוציאה את אלבומה השלישי "שירי ארצי - קרני אלדד שרה ראשית הציונות".

פעילות פוליטית

במהלך כהונתה של הכנסת השש עשרה שימשה אלדד כעוזרת הפרלמנטרית של אורי אריאל, חברו של אביה לסיעת האיחוד הלאומי.
אלדד פרסמה מאמרים פובליציסטיים בעיתונים "הארץ", "ישראל היום" ו"מעריב סופהשבוע". כאשר נרכש מעריב על ידי הג'רוזלם פוסט ב-2014 והוקם כעיתון חדש בשם "מעריב השבוע" הפכה קרני גם לעיתונאית שמפרסמת גם ידיעות וכתבות, לצד מאמרי פובליציסטיקה וטור שבועי ב"מעריב סופהשבוע". באפריל 2016 הצטרף למעריב אביה, פרופ' אריה אלדד, אף הוא כפובליציסט.
בשנת 2010 כתבה וערכה את הספר "יש"ע זה פאן" - מדריך תיירותי לאטרקציות, פינות חמד, אתרים היסטוריים, מסעדות וצימרים בשטחי יהודה ושומרון.

חיים פרטיים

אלדד נשואה לשלמה בשן, ואם לשניים. מתגוררת בתקוע.
קרנים

הקרנים (באיטלקית וונטית: Carni) היו עם קלטי שישב החל במאה ה-5 לפנה"ס במישורים שבין הריין במערב והדנובה במזרח. חבל ארץ זה חופף כיום לצפון מזרח איטליה, שטיריה וקרינתיה באוסטריה, וצפון-מערב סלובניה. בתוך זמן קצר באו הקרנים במגע עם עמי האזור האחרים, ובין היתר עם הוונטים האדריאטים, ההיסטרים והליבורנים. זהותם של הקרנים אבדה עם הכיבוש הרומי.
הקרנים העניקו את שמם לחבל קרניה (איטלקית Carnia; פורלן Cjargne) שבנפת אודינה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה; לקראנסקה (סלובנית Kranjska) שבסלובניה ולקרינתיה (גרמנית Kärnten) שבאוסטריה.
בידוד אקוסטי

בידוד אקוסטי הוא סידור המקטין את מעבר אנרגיית קול בין שני חללים או מקטין את ההד בתוך חלל אחד.

שיטות וחומרים לבידוד אקוסטי

ניתן להצמיד ספוג לתקרה ולקירות על מנת להשיג אקוסטיקה מיטבית, 
כמו כן עץ מלא ידוע כי הוא סופג גלי קול כך שאם תרהטו את החלל או תשימו לוחות עץ מסביב לחדר תקבלו אקוסטיקה מושלמת.
תבניות ביצים משמשות בצורה חובבנית ליצירת בידוד אקוסטי, מה שהוכח כלא יעיל.

בדיקת האיכות האקוסטית

את איכות השמע בכיתה בודקים בעזרת קבוצת אנשים בעלי יכולת שמיעה מקובלת. מעמידים אחד האנשים בעמדת המורה ומושיבים את שאר האנשים במקומות שונים בכיתה. האדם שבעמדת המורה מקריא רשימה של מילים מקריות כאשר הוא מחזיק מכשיר למדידת עוצמת קול (מד דציבל) ומוודא שהוא אינו מרים את קולו. שאר האנשים כותבים את מה שאומר האדם שבעמדת המורה כפי שהם שומעים את הדברים. אם יש לשומעים מעט שגיאות שמיעה, משמע שקל לשמוע את האדם שבעמדת המורה. ניתן לחזור על מדידה זו כאשר רשימת מילים מקרית אחרת מוקראת במקום אחר בחדר כדי לוודא שקשה לשמוע תלמיד מרעיש.
את מידת ההד בחדר ניתן לבדוק על ידי מחיאת כף והמתנה להד. אם יש הד ברור למחיאת הכף, יש לשפר את סידורי מניעת ההד.