משחקי אסיה

משחקי אסיה (באנגלית: Asian Games), המכונים גם האסיאדה, הם אירוע ספורט רב-ענפי, הנערך אחת לארבע שנים בהשתתפות ספורטאים מיבשת אסיה. המשחקים מאורגנים על ידי הוועד האולימפי של אסיה (OCA), תחת פיקוחו של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC). משחקי אסיה נערכו לראשונה בשנת 1951 בעיר ניו דלהי, ומאז הקמתם מקבל המנצח בכל תחרות מדליית זהב, המקום השני מקבל מדליית כסף, והמקום השלישי מקבל מדליית ארד.
המשתתפים מוכנסים למשחקים על ידי הוועד האולימפי הלאומי שלהם, ומייצגים במשחקים את המדינה שבה הם מחזיקים באזרחות. במהלך טקסי קבלת המדליות מנוגנים המנונים לאומיים ומונפים דגלים, ובנוסף ישנו דירוג רשמי המציג את מספר המדליות בהן זכתה כל מדינה. במשחקים מיוצגים בעיקר לאומים מזוהים, אך גם מספר קטן של מדינות לא ריבוניות מורשות להשתתף במשחקים. הרפובליקה הסינית (טאיוואן) מתחרה תחת השם Chinese Taipei, בשל המעמד הבינלאומי של טאיוואן.
בתחילה משחקי אסיה נערכו כל שלוש שנים, אך החל ממשחקי אסיה ה-3 הוחלט לקיים אותם כל ארבע שנים. ב-2009 החליט הוועד האולימפי של אסיה שהמשחקים ייערכו שנה אחת לפני המשחקים האולימפיים, ובעקבות כך משחקי אסיה ה-19 ייערכו ב-2023 ולא ב-2022. בשנת 2010 נערכו לראשונה אחרי סיום המשחקים גם תחרות ספורט נכים, בשם משחקי אסיה הפאראלימפיים.
משנת 1986 מתקיימים גם משחקי החורף של אסיה אחת לכמה שנים.

היסטוריה

מקורם של משחקי אסיה הוא ב"משחקי האליפות של המזרח הרחוק", אירוע ספורט שנערך בתחילת המאה ה-20 בין האימפריה היפנית, הרפובליקה הסינית, והפיליפינים. המשחקים הראשונים נערכו במנילה בשנת 1913. מאוחר יותר הצטרפו מדינות נוספות מהאזור, ביניהן הונג קונג (כמושבה בריטית), ממלכת תאילנד, חברת הודו המזרחית הבריטית (מלזיה), וחברת הודו המזרחית ההולנדית (אינדונזיה). המשחקים נפסקו כאשר יפן פלשה לסין, והחלה מלחמת סין-יפן השנייה שהובילה למלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, מספר מדינות אסיאתיות השיגו את עצמאותן. אותן מדינות שאפו להקים תחרות ספורט אסיאתית, שבה יוצגו לראווה כוחן ועצמאותן של המדינות האסיאתיות החדשות. בזמן אולימפיאדת לונדון 1948 העלה נציג הוועד האולימפי ההודי, גורו דט סונדי, את הרעיון להקמת משחקי ספורט אסיאתיים לנציגי המדינות האחרות. הוחלט להקים פדרציית ספורט אסיאתית, ואכן בשנת 1949 הוקמה פדרציה זו בשם פדרציית המשחקים האסייתית. הוחלט לקיים את המשחקים האסייתיים הראשונים בניו דלהי, בירת הודו, בשנת 1951, ולערוך את התחרות אחת לארבע שנים.
בשנת 1962 נוצרו בפדרציה חילוקי דעות בנוגע להכנסתן של הרפובליקה הסינית וישראל למשחקים. מארחת המשחקים, אינדונזיה, התנגדה לקבלת שתי המדינות ולפיכך הן לא השתתפו. במשחקים הבאים, לעומת זאת, השתתפו שתי המדינות. בשנת 1970 נאלצה קוריאה הדרומית לוותר על אירוח המשחקים בשל בעיות ביטחוניות באירוח המשלחת של קוריאה הצפונית, ומארחת התחרות הקודמת, תאילנד, הסכימה לארח את התחרות פעם נוספת בעיר בנגקוק תוך שימוש במשאבים הדרום קוריאנים. במשחקים בשנת 1974 השתתפה סין בפעם הראשונה, לאחר שבשנת 1973 הכירו בה רשמית ארצות הברית ומספר מדינות נוספות. במקביל, הרפובליקה הסינית הפסיקה להשתתף במשחקים. בשנת 1978, פקיסטן נאלצה גם היא לוותר על אירוח המשחקים בשל סכסוכים עם בנגלדש והודו. תאילנד אירחה את המשחקים פעם נוספת בשל כך.
מדינות אסיה החליטו לשנות את חוקת פדרציית המשחקים האסייתית. הוקמה עמותה חדשה, בשם הוועד האולימפי של אסיה, בנובמבר 1981. הוועד החל לפקח על המשחקים באופן רשמי משנת 1986. הוחלט להרחיק את ישראל ונציגיהם מהמועצה החדשה, על אף שישראל לא השתתפה במשחקים משנת 1974, ולבקש מהמדינה לעבור לשחק באירופה. כמו כן, הוחלט להתיר מחדש השתתפות של משלחת מהרפובליקה הסינית, אולם בשם Chinese Taipei, ואכן הוחזרה המדינה לקראת המשחקים בשנת 1990.
לאחר פירוק ברית המועצות, החליט הוועד לצרף את המדינות החדשות שקמו בשטח אסיה, למרות התנגדות של חלק מחברות המועצה. מדינות אלה היו קזחסטן, קירגיזסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן, והן החלו להשתתף במשחקים משנת 1994.
בשנת 2006 אוסטרליה ביקשה להצטרף לוועד האולימפי ולהשתתף במשחקים (על בסיס חברותה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה והשתתפותה בגביע אסיה בכדורגל), אולם נשיא הוועד דחה את בקשתה בטענה שהיא לא תהיה הוגנת למדינות אוקיאניה הקטנות.
האנוי בירת וייטנאם נבחרה לארח את המשחקים ב-2019 אך בשל עיכובים בהכשרת התשתיות ואילוצים שונים נאלצה לסגת מהאירוח. במכרז המחודש זכתה אינדונזיה לארח שוב את המשחקים בג'קרטה ובחרה להקדים אותם ל-2018. אגב במכרז המקורי לאירוח המשחקים ב-2019, התמודדה מול האנוי הצעת האירוח של אינדונזיה לארח את המשחקים בעיר סורביה.