google/wiki40b huggingface dataset:
יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ביוגרפיה

יוהאן גאורג נולד ב-18 באוקטובר 1668 בדרזדן, ליוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה לבית וטין ולנסיכה אנה סופיה מדנמרק. בשנת 1691 מת אביו יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ויוהאן גאורג הרביעי עלה במקומו לשלטון. בתחילת שלטונו ייעץ לו יועצו הראשי הנס אדם פון שנינג להתאחד עם נסיכות הבוחר מברנדנבורג נגד לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם לאחר מאבק קצר עם צבא הקיסר נשבה פון שנינג, ויוהאן גאורג חידש את כפיפותו המלאה לקיסר.
בשנת 1692 התחתן יוהאן גאורג עם אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך, בתם של יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך ויוהאנטה, רוזנת זיין-ויטגנשטיין על פי דרישת אמו, כביכול על מנת להביא יורש לגיטימי לעולם, אולם כוונתה הייתה לסיים את הקשר בין יוהאן גאורג למגדלנה זיבילה מניידשוץ, שהייתה לכאורה בתו של יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה מפילגשו. מיד לאחר חתונתו עזב יוהאן גאורג את אשתו, ועבר לגור עם פילגשו שאף ילדה לו את וילהלמינה מריה פרדריקה מרכליץ. יוהאן גאורג שרצה להתחתן רשמית עם פילגשו, ניסה לרצוח את אשתו, אולם נחסם על ידי אחיו פרידריך אוגוסט, שאף נהיה נכה כתוצאה מכך.
ב-4 באפריל 1694 חלתה פילגשו של יוהאן גאורג במחלת אבעבועות שחורות ומתה כתוצאה מכך, וזמן קצר לאחר מכן מת אף הוא עצמו כתוצאה מכך, ואחיו פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
סנג'ו סנטומי

ביוגרפיה

סנג'ו נולד בקיוטו, בנו של ביורוקרט בכיר. הוא החזיק במספר תפקידים בכירים בחצר הקיסרית, ומאוחר יותר הפך לדמות מרכזית בתנועת סונו ג'וי, שקראה להדחת השוגון וסילוק המערביים.
סנג'ו כיהן במספר תפקידים בממשלת מייג'י, מעת הקמתה בינואר 1868. הקיסר מוצוהיטו העניק לו את עיטור מסדר החרצית בדרג סרט גדול, וב-7 ביולי 1884 קיבל סנג'ו את התואר "קושאקו" (נסיך). כששונתה שיטת הממשל לשיטת קבינט ב-1885 התמנה סנג'ו לשומר חותם הקיסר.
לאחר התפטרות ראש הממשלה קורודה קיוטאקה וממשלתו ב-1889, קיבל מוצוהיטו אך ורק את התפטרותו של קורודה, והזמין את סנג'ו להחליף אותו בראשות הממשלה. הקיסר סירב למנות ראש ממשלה חדש במשך חודשיים, ובכך הפך את סנג'ו לראש הממשלה היחיד ביפן שהחזיק בתפקיד זה ובמקביל היה שומר חותם הקיסר.
ב-1890 קיבל סנג'ו מושב בבית האצילים (מקביל לבית הלורדים בבריטניה) בדיאט של יפן, שנוסד באותה שנה על פי חוקת מייג'י. לאחר מותו ב-1891 נערכה לו הלוויה ממלכתית בטוקיו.
דבי תומאס

ביוגרפיה

תומאס נולדה בפקיפסי, ניו יורק וגדלה בסן חוזה, קליפורניה. הוריה התגרשו בילדותה. אמה עבדה בתכנות מחשבים. היא החלה להחליק על הקרח בגיל 5. אמה שזיהתה את כישרונה הסיעה אותה כ-100 מייל בכל יום על מנת להתאמן בהחלקה אמנותית על הקרח.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1983 היא סיימה במקום 13. שנה לאחר מכן היא סיימה במקום שישי ושנה לאחר מכן היא זכתה במדליית כסף.

אלופת עולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1986 זכתה תומאס במדליית זהב. בהמשך היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם שנערכה בז'נבה, שווייץ לפני אלופת העולם קטרינה ויט ממזרח גרמניה ובת ארצה טיפני צ'ין ובכך הייתה למחליקה האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב, הן באליפות ארצות הברית והן באליפות העולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1987 היא זכתה במדליית כסף אחרי ג'יל טרנרי. באליפות העולם שנערכה בסינסינטי היא זכתה במדליית כסף אחרי קטרינה ויט ולפני בת ארצה קרין קדבי.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת קלגרי (1988) זכתה תומאס במדליית ארד אחרי קטרינה ויט ואליזבת' מנלי מקנדה. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בסוף מרץ היא זכתה במדליית ארד, אחרי ויט ומנלי ובכך הייתה לספורטאית כהת העור הראושנה בהיסטוריה שזכתה במדליה אולימפית במשחקי החורף.
המשחקים הפאן-הלניים

המשחקים ולוח השנה

כל מחזור של ארבע שנים נקרא האולימפיאד (המחזור האולימפי), ושימש את היוונים כלוח שנה. ספירת השנים החלה בכל אולימפיאדה, כאשר שנת האולימפיאדה הייתה השנה הראשונה במחזור. בשנה השנייה נערכו המשחקים הנמאיים והמשחקים האיסתמיים (בחודשים שונים) ובשנה השלישית המשחקים הפיתיים, ושוב, בשנה הרביעית - המשחקים הנמאיים והאיסתמיים - דבר שאפשר לאתלטים להשתתף בכל המשחקים.
השנה שלאחר מכן הייתה השנה הראשונה של האולימפיאד הבאה.

השתתפות במשחקים

במשחקים השתתפו אתלטים מכל רחבי העולם היווני, ואף ממושבות יווניות קרובות (כגון מושבות אסיה הקטנה) ומרוחקות (מושבות בסיציליה ובספרד). האתלטים היו ככל הנראה אנשים אמידים או עשירים, או באו ממשפחות עשירות בשל העלויות הגבוהות של המסע והשהות באתרי המשחקים (לא כל שכן עלויות האימונים עבור המשחקים). במשחקים נכחו גברים חופשיים בלבד, ונאסר על נשים או על בני עמים אחרים להשתתף במשחקים (למעט יוצאים מן הכלל - כך לדוגמה, הקיסר נירון הורשה להשתתף במשחקים).

התחרויות

התחרות המרכזית בכל המשחקים היו מרוצי מרכבות, היאבקות, איגרוף, פנטאתלון וסטאדיון (תחרויות ריצה). הפנטאתלון כלל היאבקות, תחרות ריצה, קפיצה לרוחק, זריקת חנית וזריקת דיסקוס.
למעט מרוץ המרכבות, כל התחרויות נערכו בעירום מלא.

היסטוריה

על פי התיעוד ההיסטורי הקיים, המשחקים הפאן-הלניים החלו להיערך בד בבד עם המשחקים האולימפיים הראשונים של שנת 776 לפנה"ס אולם ההיסטוריונים סבורים כי המשחקים החלו להיערך מאות שנים קודם לכן. שלושת המשחקים האחרים החלו להיערך במאה השישית לפנה"ס.
לנצ'יה D24

דגמי "לנצ'יה D24"

1. מספר רישוי: TO151241, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ 12 השעות של סברינג.
2. מספר רישוי: TO151240, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ "Carrera Panamericana" .
3. מספר רישוי: TO151544, אושרה לתנועה מ-6 בספטמבר 1953, התחרתה ב מרוץ 12 השעות של סברינג, מרוץ "Carrera Panamericana"   ומרוץ "Coppa della Toscana" (איט').
4. מספר רישוי: TO 152974, אושרה לתנועה מ-6 באוקטובר 1953, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" , מרוץ 12 השעות של סברינג ומרוץ מילה מילייה.
5. מספר רישוי: TO 157846, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" , בשנת 1955 ניתנה לנשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון.
6. מספר רישוי: TO162250, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.
7. מספר רישוי: TO162251, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Piero Taruffi" (איט').
8. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Eugenio Castellotti" (איט').
9. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.
גמלא (שמורת טבע)

שְׁמוּרַת גַּמְלָא היא שמורת טבע ואתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, כ-20 קילומטרים דרומית לקצרין. השמורה הוכרזה ב-9 בינואר 2003. שטחה הוא 8,380 דונם.

פעילות לשיקום אוכלוסיית הנשרים

ביוני 2007 הורעלה אוכלוסיית הנשרים המקננת במצוק. בעקבות כך הועברו שבעה גוזלים לגידול בחי בר בכרמל. לאחר שהגוזלים התאוששו, הם הוחזרו לכלוב אקלום במקום.
בשנת 2008 הופעלה במקום תוכנית שמטרתה לשקם את אוכלוסיית הנשרים. ביצי הנשרים מוצאות מהקן ומועברות לגן החיות התנ"כי בירושלים להמשך דגירה, לאחר מכן מוחזרים הגוזלים לכלוב האקלום השוכן על שפת המצוק, ומאפשר את קרבת הגוזלים לאוכלוסיית הנשרים במקום. כשהגוזלים מגיעים לבגרות הם משוחררים לטבע.
טרטוליאנוס

חייו

העדויות הנוגעות לחייו של טרטוליאנוס מעטות ומעורפלות. על פי המסורת הנוצרית, הוא נולד והתחנך בקרתגו לאב ששימש כקנטוריון רומי, הוכשר כעורך דין ולאחר מכן הוסמך לכמורה. אך מהימנותן של קביעות אלה, המסתמכות בעיקר על כתביהם של הירונימוס ואוסביוס, שנויה במחלוקת.
חיבוריו של טרטוליאנוס מלמדים כי הוא התחנך על ברכי התרבות הקלאסית וזכה להשכלה מצוינת, שאפשרה לו לכתוב הן בלטינית הן ביוונית, ובקיאותו בחוק הרומי מציעה כי עמדה לרשותו גם השכלה משפטית. משערים כי טבילתו לנצרות התרחשה בין 197 ל-198 לספירה, ושני חיבורים שהקדיש לאשתו מעידים כי היה נשוי לאישה נוצרייה.
טרטוליאנוס חיבר כתבים פולמוסיים רבים נגד קבוצות מינות נוצריות, ובייחוד יצא נגד המינות הגנוסטית. עם זאת, הוא עצמו נמשך לנצרות המונטניסטית, שהוקעה אף היא כמינות על ידי הכנסייה. משערים כי בסביבות שנת 207 הוא פרש מן הזרם המרכזי של הנצרות והצטרף למונטניסטים.
הירונימוס מדווח כי טרטוליאנוס האריך ימים, אך אין כל מקור מהימן המעיד על זמן מותו. מקובל לתארכו לתקופה שבין 225 ל-235.

כתביו והשקפתו

31 חיבורים מאת טרטוליאנוס הגיעו לידינו בשלמותם, ולצדם השתמרו פרגמנטים מחיבורים נוספים. כ-15 חיבורים אחרים פרי עטו בלטינית וביוונית אבדו. כתביו של טרטוליאנוס עוסקים בכל הנושאים התאולוגיים של אותה תקופה - אפולוגטיקה נגד הפגאניות והיהדות, ויכוחים עם קבוצות מינות, פוליטיקה, חינוך, מוסר וארגון מחדש של החיים האנושיים על בסיס עקרונות נוצריים; כתביו מספקים לחוקרים מידע רב על החיים הדתיים ועל ההגות הדתית בת התקופה.
על אף היכרותו עם התאולוגיה הנוצרית שנכתבה ביוונית, טרטוליאנוס היה עצמאי בחשיבתו המטפיזית, והתאפיין בתפיסות ריאליסטיות ומטריאליסטיות. הוא נחשב למבשר הדוקטרינה הקתולית בדבר השילוש, והדגיש בחיבוריו כי האלוהות מורכבת משלוש פרסונות נפרדות, האב, הבן והרוח, המהוות שלושתן מהות אחת. עם זאת, טרטוליאנוס האמין שהפרסונה השנייה (הבן) כפופה לאב, דעה שהוקעה בועידת ניקאה כמינות.
טרטוליאנוס כתב את החיבור "נגד מרקיון" (Adversus Marcionem) שבו הביע את הרעיון שהאל של הברית החדשה זהה לאל של הברית הישנה, להבדיל ממרקיון שהבחין בין האל העליון, הוא אלוהי ישו, לבין האל הנחות, בורא העולם.
לטרטוליאנוס מיוחסת האימרה החשובה Credo quia absurdum ("אני מאמין מפני שזה אבסורד").
ייתכן שטרטוליאנוס הוא הראשון להשתמש באופן שיטתי במילה "יהדות" (᾽Ιουδαϊσμός) כמונח המציין אמונה ודרך חיים. הוא נוקט בה עשרות פעמים בכתביו, בעוד שמחברים נוצרים, יהודים ופגאנים שקדמו לו כמעט ולא השתמשו בה ונטו להתייחס פשוט לארחותיהם של היהודים או היהודאים (᾽Ιουδαῖοι) בלי להיזקק למינוח כזה.
טרטוליאנוס דגל בפציפיזם והתנגד להגנת עצמית באומרו: "האם בן שלום, שאף אינו אמור להגיע לחצר המלוכה, ישתתף בקרב?! האם אדם, אשר אף לא נוקם על עוולות שנעשו נגדו, ייטול חלק בשרשראות, בתי כלא, עינויים ועונשים?!".
איב רושה (חברה)

פעילות איב רושה בישראל

חברת איב רושה החלה את פעילותה בישראל ביולי 2015 בשיתוף פעולה בלעדי עם חברת קסטרו מודל. הסכם בלעדי זה מקנה לחברת קסטרו לפתוח ולהפעיל רשת חנויות בפריסה ארצית של המותג בהיקף השקעה המוערך בכ-20 מיליון שקל.
הלן האנט

ביוגרפיה

האנט נולדה בקולבר סיטי  שבמחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. לגורדון האנט, במאי קולנוע ומלהק, בן לאם יהודייה ואב נוצרי. ולג'יין אליזבת נוביס, צלמת.
בשנים 1999–2000 הייתה נשואה לקומיקאי האמריקאי-יהודי, האנק עזריה. מאז 2001 היא בזוגיות עם המפיק האמריקאי מתיו כרנהן, ממנו יש לה בת.

קריירה

האנט מופיעה מגיל 8 בטלוויזיה. את הפריצה הגדולה שלה השיגה האנט בשנת 1992 בסדרה "משתגעים מאהבה" כששיחקה בתפקיד ראשי לצד השחקן הוותיק יותר, פול רייזר. בשנת 1998 התארחה האנט בסדרה המצליחה "משפחת סימפסון", בתור חברתו של מו (שאותו מדבב האנק עזריה, שהיה בעלה של האנט במשך כשנה וחצי).
אחד הסרטים הזכורים ברפרטואר של השחקנית הוא "טוויסטר" (1996). ב-1998 זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הכי טוב שיש" בתור קרול המלצרית. בנוסף לכך, זכתה בארבעה פרסי אמי ושלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידה ב"משתגעים מאהבה". ב-2007 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "כשהיא מצאה אותי".
בשנת 2014 ביימה וכתבה את הסרט "אמא בהפרעה", שגם כיכבה בו לצד לוק וילסון. 
בשנת 2017 החלה לשחק במיני-סדרת הדרמה "יריית הפתיחה" ברשת FOX. 
האנט מגלמת בעיקר תפקידים של אישה ללא בעל, ומשחקת בעיקר בקומדיות רומנטיות ובדרמות.
אברהם פררה

ביוגרפיה

אברהם פררה נולד כאחד משני בניהם של אהרן ואסתר פררה  וגדל בירושלים בשכונת "אבו בסל" הסמוכה למתחם הישן של בית החולים שערי צדק. בשכונה ספרדית ירושלמית מסורתית זו ובבית סבתו ספג אברהם פררה את ערכי שירת הקודש, תפילה פיוטים ושירת הלאדינו אותם שר והקליט כעבור שנים. האב אהרן פררה (1948-1912) יליד ירושלים, היה חבר במחתרת לח"י ועבד כנהג אוטובוס.
אברהם הצעיר למד ב"בית הספר בית הכרם" (בית הספר היסודי של שכונת בית הכרם) שם למד גם מוזיקה, ובעיקר שירי מולדת. אביו, אהרון פררה, שהיה נהג אוטובוס בקואופרטיב "המקשר", נמנה בתור נוסע באוטובוס  עם 78 ההרוגים ביום ה-13 באפריל 1948 בזמן מלחמת העצמאות בהתקפה על שיירת הדסה. השיירה יצאה ממרכז ירושלים היהודית בדרכה להר הצופים הנצור, בין כלי הרכב בשיירה היו גם שני אוטובוסים משוריינים של ה"המקשר". עם מותו של האב הוכה הבית במשבר נפשי וכלכלי. אברהם פררה ברח לא פעם מן המציאות הקשה, בעזרת ביקורים תכופים באולמות הקולנוע, שם הוצגו סרטים מוזיקליים מובחרים מתוכם למד לראשונה מהו מחזמר.
עם גיוסו לצה"ל לא חשב על שרות בלהקה צבאית ולא העלה בדעתו שיש אפשרות כזו; פררה גויס לחיל החימוש. כחייל שר את השיר "מלגנייה" בתוכנית הרדיו החיה "תיבת נח" בגלי צה"ל. איש הרדיו הוותיק, מרדכי פרימן, האזין לתוכנית ועודד את פררה לשיר יחד עם צמד הזמרים בני אמדורסקי וישראל גוריון. השלישייה החלה להופיע בירושלים במועדוני הסטודנטים. כשהחליטו אמדורסקי וגוריון "לרדת" לתל אביב פררה נשאר בירושלים. פררה עבד לפרנסתו כמכונאי במוסך קואופרטיב "המקשר" בירושלים ובמקביל למד שירה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. גם כשהוצעה לו מלגת לימודים ב"לה סקאלה" במילנו העדיף להישאר בעירו ירושלים. עם סיום הקרבות בירושלים במלחמת ששת הימים נהג ב-8 ביוני 1967 באוטובוס הראשון של קו - 9 המחודש להר הצופים.
פררה שר שירים בעברית וגם בשפות אחרות עם חברי להקת "התבלינים" והשתתף בהקלטות פומביות של תוכניות רדיו שונות בקול ישראל (במיוחד בהקלטות המדור לפולקלור), וכן בהופעות בקיבוצים ובפני חיילים. בשנת 1965 ב"פסטיבל הזמר והפזמון הישראלי תשכ"ה" שר אברהם פררה שני שירים: הראשון "רזי ליל" והשני "רקפות" שהיה אחד השירים שעמדו במבחן הזמן מאז. לאחר מכן היה חבר בשלישיית "השמרנים" לצד מיכאל גיטלין וסולון סימינוביץ'. בשנת 1972 הוא שיחק במחזמר אל תקרא לי שחור העוסק באפליית אפרו-אמריקניים בארצות הברית, לצידם של רותי נבון, עוזי פוקס, דודו זר ועוד.
פררה הושמע בתחנות הרדיו הישראליות לעיתים תכופות, בעיקר בשנות השישים והשבעים. ההקלטות שלו היו בתקליטיהם של הרכבים שונים בהם הוא השתתף ובסלילי הקלטה מתוכניות שונות. אלבום הסולו הראשון יצא לאור רק אחרי מותו הפתאומי בגיל 50 מהתקף לב, בשנת 1984. רחוב בשכונת הולילנד בירושלים נקרא על שמו.
אברהם פררה היה נשוי למלכה, בת למשפחה של יהודים יוצאי פולין. הוא אביו של הזמר ועורך ומגיש תוכניות ברשת ג' וברשת ב' של קול ישראל, אהרון פררה.
מנואל השני, קיסר האימפריה הביזנטית

חייו

מנואל השני היה בנו של הקיסר יוחנן החמישי פלאיולוגוס שמלך בשתי תקופות (1341–1376), 1379–1391 ואשתו האלנה קנטקוזנוס. מצד אמו היה מנואל נכד לקיסר יוחנן השישי קנטקוזנוס (1347–1354) ואשתו, אירן אסאנינא.
לאחר שקיבל תואר אצולה מאביו, יצא מנואל בשליחות האימפריה לאירופה, על מנת לגייס תמיכה צבאית, ב-1365 וב-1370. בשנת 1369 מונה למושל סלוניקי. אחיו הגדול, אנדרוניקוס הרביעי, נכשל בניסיונו להדיח את אביהם, יוחנן החמישי, ב-1373 וכתוצאה הוכרז מנואל כיורשו של אביו וכקיסר במשותף עם אביו (בחלוקת השלטון שהייתה נהוגה באימפריה הביזנטית). בין השנים 1376 ל-1379 ופעם נוספת ב-1390 הודחו השניים על ידי אנדרוניקוס הרביעי ובנו יוחנן השביעי, אבל מנואל הביס את אחיינו בעזרת הצי של ונציה ב-1390. יוחנן הצליח לחזור לשלטון, אך מנואל נאלץ ללכת לחצרו של באיזיט הראשון כבן ערובה. בשבי נאלץ מנואל להשתתף במסע נגד העיר הביזנטית האחרונה, פילאדלפיה, באנטוליה.

שלטון

מנואל שמע על מותו של אביו בפברואר 1391 וברח מהשבי לקונסטנטינופול, כדי למנוע את עליית יוחנן השביעי לכס. היחסים בין מנואל לבין יוחנן השביעי השתפרו, אך הסולטאן באיזיט הראשון הטיל מצור על העיר בין השנים 1394 ל-1402. אחרי חמש שנים של מצור, הותיר מנואל השני את העיר בידיו של יוחנן השביעי ויצא לאירופה, לגייס תמיכה באימפריה הביזנטית בקרב בתי המלוכה באירופה. מסע צלב שניהל זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נכשל ליד העיר ניקופול ב-25 בספטמבר 1396; אך העות'מאנים התמודדו באותה תקופה - לרווחתו של מנואל - עם פלישתו של טימור לנג לאסיה הקטנה ב-1400, שם החריב שתי ערים. לאחר כיבוש סוריה ובגדד, חזר טימור לנג לאנטוליה, ובקיץ 1402 ניצח בקרב אנקרה. לאחר נפילת הסולטאן בשבי פרצה מלחמה בין צאצאי ביאזיט הראשון. מנואל השני תמך במהמט הראשון (1402–1421) שלא ניסה לכבוש את קונסטנטינופול.
מנואל השני ויוחנן השביעי הצליחו להחזיר ערים על חוף ים השיש. מנואל בנה קיר מגן במצר קורינתוס כדי למנוע את חדירת העות'מאנים לפלופונסוס, שם נמצאה הפרובינציה החשובה – מוראה.
מנואל השני טעה ולא תמך במועמד הנכון, מורט השני (1421–1451) וכתוצאה הייתה הבירה נצורה פעם נוספת, והעות'מאנים נסוגו רק לאחר הסכם לשלם להם תשורה שנתית. בשנותיו האחרונות העביר מנואל השני את רוב הסמכויות לבנו, יוחנן השמיני.

המחלוקת שעורר האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בעניין מנואל השני

ב-12 בספטמבר 2006 נשא האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר נאום שבו ציטט מדיאלוג שהתרחש לכאורה ב-1391 בין מנואל השני לבין משכיל פרסי. נטען כי בדיאלוג אמר הקיסר כי "הראה לי את הדברים החדשים שהביא מוחמד לעולם, ותמצא רק רשע וחוסר אנושיות, כמו למשל המצווה להפיץ את דתו בכוח החרב". מוסלמים רבים נפגעו ממה שנראה כזלזול בנביא מוחמד מצד האפיפיור, ונפוצו גם תגובות אלימות. בספרו, מוסיף מנואל השני ואומר כי "אלוהים אינו מסופק ממראה הדם - והתנהגות לא שקולה מנוגדת לטבע האל. אמונה נולדת מן הנשמה, לא מן הגוף. מי שמנהיג אדם לאמונה, צריך להיות מסוגל לדבר היטב ולשכנע כיאות, בלי איומים ואלימות... על מנת לשכנע נפש שקולה, לא צריך זרוע חזקה, או נשק מסוג כלשהו, או אמצעים אחרים בהם מאיימים על האדם במוות".
בזל-לנדשאפט

היסטוריה

קנטון בזל-לנדשאפט יחד עם קנטון בזל-שטאדט היוו את קנטון בזל, עד להתקוממות של שנת 1833, אז, לאחר קרב הילפטנשאנץ (Battle of the Hülftenschanz) ליד העיר פרקנדורף (Frenkendorf) נפרדו לשני קנטונים שונים.
בזמן האימפריה הרומית אזור בזל היה מרכז הפעילות הרומית, שרידים רבים שהשתמרו בצורה טובה ומוצגים כיום במוזאון אוגוסטה (Augusta Raurica) מוכיחים כי בשנת 200 גרו קרוב ל-20,000 בני אדם באזור עליו קיימת היום העיר אוגסט (Augst). בין השרידים ישנו אמפיתיאטרון במצב שמור מאד וכן וילה מהתקופה הרומית ששופצה לגמרי.
שטחי קנטון בזל-לנדשאפט הם בעצם שטחים שנכבשו בזמנו על ידי העיר בזל. 
עד המאה ה-16 רוב שטחי הקנטון היו שייכים לעיר בזל, לאחר ביקור נפוליאון בשנת 1798 השיג האזור הכפרי שוויון זכויות עם העיר בזל. האזור הכפרי היה תלוי מבחינה כלכלית בעיר בזל בעיקר מחמת מצב החינוך הירוד באזורים החקלאיים. והעיר בזל נשארה המרכז הפיננסי והחינוכי של כל האזור, וטירות ובתי מגורים של סוחרי בזל מילאו את נוף הקנטון.
לאחר שנת 1830 התעוררו מריבות וסכסוכים בקנטון בזל, על זכויותיהם של התושבים באזורים החקלאיים, מה שהביא בסופו של דבר להיפרדות קנטון בזל-לנדשאפט מהעיר בזל וליצירת קנטון חדש ב-26 באוגוסט 1833.
מאז נעשו ניסיונות רבים לאיחוד הקנטונים, והרעיון צבר תאוצה לאחר שנת 1900 עם ההתפתחות התעשייתית באזורים שהיו בעבר חקלאיים. שני הקנטונים הגיעו כבר להסכמה עקרונית על איחוד מחדש אך במשאל עם שנערך בשנת 1969 בקנטון בזל-לנדשאפט בחרו רוב התושבים בעצמאות הקנטון, ורעיון האיחוד הוקפא שוב.
למרות זאת, ההחלטה שלא לאחד את הקנטונים לא פגעה במערכת היחסים הקרובה שבין הקנטונים, ומאז נחתמו ביניהם הסכמי שיתוף פעולה רבים בנושאים שונים, והתרומה הגדולה של הקנטון לאוניברסיטת בזל בשנת 1976 היא דוגמה טובה למערכת היחסים החמה שבין הקנטונים.

גאוגרפיה

קנטון בזל-לנדשאפט נמצא בצפונה של שווייץ, גבולו הדרומי הוא הקנטונים השווייצרים זולותורן, ז'ורה וארגאו. וגבולו הצפוני הוא הקנטון השווייצרי בזל-שטאדט וכן חבל אלזס בצרפת ומדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.
רכס הרי היורה עובר בקנטון ומנוקז על ידי הנחלים ארגולז ובירס. ברחבי הקנטון זורמים כ- 30 נחלים נוספים.

פוליטיקה

מאז ההחלטה להישאר כקנטון עצמאי ולא להתאחד מחדש עם קנטון בזל-שטאדט שהתקבלה במשאל עם בשנת 1969, ביקש הפרלמנט של הקנטון מספר פעמים להפוך לקנטון רגיל (היום שני קנטוני בזל נחשבים לחצי קנטון) ובשנת 1988 הכניס הקנטון שאיפה זו אל תוך החוקה.
מבצע יצוב

רקע

לאחר הסכם שביתת הנשק עם מצרים התפנתה ישראל למימוש טענתה לשליטה על הנגב ודרום מערבו של ים המלח, תוך מניעת השתלטות הלגיון הערבי על שטחים אלה. על פי החלטת החלוקה, דרום מערב ים המלח, עד צפונה לעין גדי, הוקצה למדינה היהודית.

הערבים

ללגיון הערבי לא היו כוחות קבועים באזור צפון הנגב ומערבו של ים המלח, ואף הסיורים שערך לא הגיעו לאותו אזור. באזורים שבהם נערך המבצע היו, אפוא, רק כוחות ערביים מקומיים, בלתי קבועים, במספר לא ידוע.

צה"ל

חטיבת 'אלכסנדרוני', אשר עליה הוטל המבצע, החליפה את 'גבעתי' באזור הנגב בנובמבר 1948, ומאז פעלה באזור הנגב הצפוני. על החטיבה פיקד בן ציון פרידן (זיו).
חיל הים הקצה למבצע אסדת נחיתה, סירת מנוע וסירת משוטים. על הכוח הימי הקטן פיקד שלמה אראל (אנגל).
קורטני קוקס

ביוגרפיה

קוקס נולדה בברמינגהאם, אלבמה למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, וגדלה בברוק מאונטיין, פרוורהּ של העיר האמריקאית; הוריה הם איש העסקים ריצ'רד לואיס קוקס ואשתו קורטני; יש לה שתי אחיות מבוגרות, וירג'יניה ודוטי, ואח מבוגר, ריצ'רד ג'וניור; הוריה התגרשו בשנת 1974, ואמה נישאה שנית לאיש העסקים האנטר קופלנד. לאחר סיום לימודיה בתיכון המקומי, קוקס החלה בלימודי אדריכלות במכללת מאונט ורנון בוושינגטון די. סי., אך קטעה אותם לטובת פיתוח קריירה של דוגמנות ומשחק. 
בינואר 2019, פתחה קוקס חשבון אינסטגרם ובתוך פחות מיום צברה כחצי מיליון עוקבים.

תחילת הקריירה

קוקס התבלטה לראשונה ב-1984 בהשתתפותה בוידאו קליפ לשיר "רוקדת בחשכה" של ברוס ספרינגסטין; היא התפרסמה גם כראשונה שהשתמשה במילה "מחזור" בטלוויזיה האמריקאית - במסגרת מסע פרסום לטמפונים. תפקידיה המוקדמים בסרטים כוללים את "מלחמות השחקים" (1987) ו"קוקון 2" (1988). עבודותיה המוקדמות בטלוויזיה כוללות גילום של הדמות הראשית בסדרה "לא יוצלחים של המדע" (1985), ומאוחר יותר הופעה כשחקנית מחליפה בסדרת הטלוויזיה "קשרי משפחה" כלורן מילר, חברתו של אלכס פ. קיטון (מייקל ג'יי פוקס) (1989-1987). בשנת 1990 קוקס השתתפה בתפקיד משני בסרט הפנטזיה "צחוק הגורל", בו היא גילמה את דמותה של ג'וול - מפעילת מלגזה/הפילגש של לארי בוראוס (ג'יימס בלושי). ב-1992 היא שיחקה בסרט "הקרב על הנכדה". ב-1994, זמן קצר לפני הבכורה של קומדיית המצבים "חברים", קוקס הופיעה לצדו של ג'ים קארי בסרט "אייס ונטורה: בלש בצחוק" ובפרק "האישה" בסדרה סיינפלד, כחברתו של ג'רי סיינפלד, מריל.

"חברים"

בשנת 1994 קוקס התבקשה לעבור אודישן לתפקיד של רייצ'ל גרין בקומדיית מצבים חדשה בשם "חברים", אולם בסופו של דבר היא לוהקה לגילום דמות אחרת בסדרה, מוניקה גלר, יהודיה צעירה שעובדת כשפית, ובעלת אופי אובססיבי ותחרותי. השתתפותה של קוקס בסדרה היוותה את נקודת הפריצה בקריירה שלה; היא זוהתה עם הדמות שגילמה בסדרה זו, ושהפכה אותה למפורסמת. קוקס שיחקה ב"חברים" במשך עשר עונות, עד סיום הסדרה בשנת 2004. במהלך המשחק שלה בסדרה היא נישאה לדייוויד ארקט והוסיפה לשמה את שם משפחתו; כמחווה לרגל האירוע, כל חבריה לסדרה הוסיפו לשמם את השם "ארקט" בכתוביות שהופיעו בתחילת הפרק הראשון של העונה השישית.

לאחר "חברים"

בשנת 2009 יצאה למסכים סדרת טלוויזיה בכיכובה של קוקס - "קוגר טאון", בה היא גילמה את דמותה של ג'ולס, גרושה כבת 40 עם בן מתבגר; הסדרה ארכה שש עונות.
בשנת 2011 התארחה בעונתה הראשונה של הסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.
בשנת 2014 ביימה והפיקה את הסרט "הכל הולך" בכיכובו של שון ויליאם סקוט.

חייה האישיים

קוקס נישאה לשחקן האמריקאי-יהודי דייוויד ארקט ב-12 ביוני 1999 ובמהלך נישואיהם היא הייתה ידועה בשם קורטני קוקס-ארקט; ב-13 ביוני 2004 היא ילדה את בתם הבכורה. ג'ניפר אניסטון היא הסנדקית שלה.
ב-11 באוקטובר 2010 קוקס נפרדה מבעלה מבלי להתגרש; ביוני 2012 היא הגישה מסמכי הגירושים והם התגרשו רשמית במאי 2013.
רובר דלונה

חייו

דלונה החל לצייר בעידוד דודתו, אליה עבר בעודו ילד, לאחר גירושי הוריו. כבר ב-1903 יצר אמנות. בין 1902 ו-1904 למד עיצוב תפאורות בבלוויל. ב-1904 החל לצייר באזור ברטאן והחל להתעניין בקבוצת פונט אוון וב"סלון העצמאים" (Société des Artistes Indépendants). הוא עסק בניתוח הצבע של יוז'ן שברול של הנאו-אימפרסיוניזם ובעבודתו של סזאן, שהובילה אותו בסופו של דבר להתעניינות בקוביזם. ב-1906 הכיר את ז'אן מצינז'ה ואת אנרי רוסו וב-1909 החל לפעול בקבוצה של ציירים קוביסטיים שכללה גם את ז'ורז' בראק ופבלו פיקאסו. 
ב-1908, לאחר שירותו הצבאי (כספרן גדודי), דלונה פגש את סוניה טרק שעמה התחתן מאוחר יותר (אף היא הייתה ציירת נודעת) ומאוחר יותר נולד להם בן. בשנת 1909 החל דלונה לצייר סדרת של ציורים של העיר פריז ובעיקר של מגדל אייפל, לאחר שהתמקם בסטודיו בפריז. 
בשנת 1911 הצטרף דלונה לקבוצת "הפרש הכחול", קבוצת ציירים שעסקו במוחשי והפיכתו למופשט, שהתרכזה במינכן. לאחר הצטרפותו לקבוצה זו השתנו ציוריו לחלוטין והוא יצר אומנות מופשטת תוך נטייה לקוביזם. ביצירותיו אלו שילב את הקוביזם עם הפוביזם תוך זיקה לתנועת האור שבאימפרסיוניזם ויצר סגנון ייחודי, לו קרא גיום אפולינר ב-1912 בשם אורפיזם.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה דלונה שהה עם אשתו בספרד ואחר כך גם בפורטוגל. באותה תקופה עיצבו השניים תפאורה ותלבושות לבית האופרה של מדריד, וסוניה טרק הפכה למעצבת אופנה. לאחר חזרתו לצרפת ב-1921 השתתף דלונה בעיצוב פסי הרכבת בתערוכה העולמית של פריז (1937).
בתקופת מלחמת העולם השנייה, סבל דלונה מסרטן ובריאתו החלה להדרדר, הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1941 במונפלייה.
חייל בודד

חייל בודד הוא חייל המשרת בצה"ל ומנותק ממשפחתו מסיבות שונות. 
חייל שהוכר ברשויות צה"ל כחייל בודד זכאי לאפשרויות סיוע מגוונות בעקבות הריחוק ממשפחתו. חיילים בודדים זקוקים למקום מגורים הולם במהלך השירות וכן למסגרת ולתמיכה רגשית, וצה"ל מעניק להם מגוון הטבות כדי להקל על שירותם.
הכרה בחייל כבודד נעשית לאחר הגשת בקשה בלשכת הגיוס האזורית (למי שטרם התגייס), או הגשת בקשה במהלך השירות אצל מש"ק ת"ש ביחידה. חייל מוגדר כבודד מסיבות כגון: הורים שהיגרו מהארץ, הורים בשליחות בחו"ל, עולים חדשים שהגיעו לארץ לבדם כדי להתגייס, יתומים מהורים, וחיילים שהקשר עם משפחתם מנותק.
כיום משרתים בצה"ל כ-5,800 חיילים במעמד חייל בודד, למחציתם משפחות שאינן מתגוררות בישראל. חלקם מחויבי גיוס על פי חוק גיוס חובה וחלקם מתנדבים. חלקם בעלי קרובי משפחה מדרגה ראשונה בארץ, אך מסיבות שונות אינם יכולים לגור בבתיהם, ולכן מוגדרים כחיילים בודדים. כמחצית מהחיילים הבודדים משרתים בתפקידי לחימה בצה"ל.

חיילים בודדים

ההכרה הרשמית לקבלת הסיוע מגורמי הממשלה השונים וחלק מהארגונים החברתיים נעשה אך ורק על ידי צה"ל.
נעשית כיום הבחנה בין שני סוגי הגדרות לחייל בודד:
• בודד מובהק (עולה) - חייל שעלה לארץ בגפו, חייל יתום מהוריו או חייל שהוריו שוהים בחו"ל מסיבות שונות (בן יורדים, בן שליחים).
• בודד חסר עורף משפחתי- חייל אשר הוריו נמצאים בארץ אך הוא מנותק קשר עימם או שאינו יכול עימם והם אינם תומכים בו.

חיילים בודדים שנפלו

בימי מבצע צוק איתן ב-2014 התגייסו אזרחים רבים להשתתף בהלוויותיהם של חיילים בודדים שנהרגו בקרב במהלך המבצע. הדבר נעשה בעקבות קריאות ברשתות החברתיות באינטרנט, שנבעו מחשש שמספר המלווים בהלוויות יהיה קטן. מספר האזרחים שהגיעו לאחת ההלוויות הגיע על פי הערכה עד ל-20 אלף איש. קריאות דומות הועלו להשתתף בניחום האבלים של קרובי החיילים במהלך ימי השבעה.