דרים צ'ייסר

מבנה

הדרים צ'ייסר דומה מאוד במבנה החיצוני ובמאפייניה למעבורות החלל של נאס"א, שהוצאו משירות ביולי 2011, אבל קטנה מהן בהרבה. בדומה למעבורת החלל היא תשוגר אנכית ותנחת אופקית, ותהיה רב־פעמית, יהיו לה שני פתחים: פתח עליון שישמש לכניסה וליציאה מהחללית כאשר היא על הקרקע ועל גבי המשגר, ופתח נוסף הממוקם בין שני נחירי הפליטה של המנוע באחורי החללית, המשמש כמסוף עגינה בתחנת החלל הבינלאומית. החללית תוכל לשגר את עצמה באמצעות מנועיה לטיסות תת־מסלוליות, ולהיות משוגרת על גבי משגר אטלס 5 לטיסות מסלוליות. החללית תחדור לאטמוספירה כשגחונה מופנה כלפי מטה, ותדאה לנחיתה, האפשרית בכל מסלול טיסה הראוי לנחיתת מטוסי סילון. מנועי הניווט של החללית יונעו באמצעות דלק המבוסס על אתנול, חומר לא נדיף ולא נפיץ, שיאפשר לגשת אל החללית מיד עם נחיתתה, שלא כמו מעבורת החלל שהיה צורך לטהרה מבחוץ לפני שיכלו לטפל בה. מגיני החום של החללית יהיו עשויים מאריחים שפותחו על ידי מרכז המחקר איימס. אריחים אלו יוכלו לעמוד במספר טיסות לאחריהם הם יוחלפו. צי של חלליות דרים צ'ייסר ייבנה וישמש הן את נאס"א והן ארגונים פרטיים.

היסטוריה

הדרים צ'ייסר החלה את דרכה ב־2004 כחללית לטיסות תת־מסלוליות שתתבסס על מטוס הניסוי X-34, שפותח ונבנה גם הוא על ידי SNC. ב־2005 שונה עיצוב החללית, והיא מתבססת כיום על מטוס החלל HL-20 של נאס"א שהתבסס בעצמו על מטוס החלל הרוסי BOR-4 (ששימש כמדגים טכנולוגי למעבורת החלל בוראן).
הדרים צ'ייסר הוצגה רשמית ב־20 בספטמבר 2004 כמועמדת לחללית ה־CEV של החזון לחקר החלל (החללית אוריון זכתה בסופו של דבר) ומאוחר יותר כמועמדת לתוכנית COTS של נאס"א (תוכנית לעירוב חברות פרטיות בתחום אספקת החלל).
לאחר שהדרים צ'ייסר לא נבחרה תחת השלב הראשון של תוכנית COTS, פרש מייסד SpaceDev (אז חברה עצמאית וכיום חלק מ־SNC) ג'יימס בנסון מתפקיד היושב ראש של SpaceDev והקים את בנסון ספייס קומפני במטרה לרכוש את תוכניות הדרים צ'ייסר ולהמשיך בפיתוחה. באפריל 2007 הודיעה SpaceDev כי היא משתפת פעולה עם ULA במטרה להתאים את משגר האטלס 5 לשיגור הדרים צ'ייסר. ביוני 2011 חתמו SpaceDev ונאס"א על הסכם לפיתוח הדרים צ'ייסר. באוגוסט 2011 הודיעה ULA כי האטלס 5 ישמש לשיגור הדרים צ'ייסר לחלל.
בדצמבר 2008 רכשה SNC את SpaceDev. ב־1 בפברואר 2010 קיבלה SNC מענק של 20 מיליון $ מנאס"א תחת השלב הראשון של תוכנית CCDev (תוכנית לעירוב חברות פרטיות בתחום הטיסות המאוישות לחלל), על מנת לפתח את הדרים צ'ייסר. בשלב זה העניקה נאס"א סך הכל 50 מיליון דולר לכלל החברות המשתתפות, ו־SNC היא שקיבלה את הנתח הגדול ביותר מהתקציב (40%).
במסגרת השלב השני של תוכנית CCDev באוקטובר 2010, הציעה SNC הרחבות לדרים צ'ייסר. במסגרת שלב זה SNC תתאים את הדרים צ'ייסר לנשיאה תחת המטוס White Knight Two של חברת וירג'ין גלקטיק, שישמש לנשיאת החללית בטיסות מבחני הדאייה שלה המתוכננות ל־2012. לפי מארק סירנגלו, מנהל חטיבת מערכות החלל ב־SNC, עלות השלמת הדרים צ'ייסר היא פחות ממיליארד דולר. ב־18 באפריל 2011 העניקה נאס"א סה"כ 270 מיליון $ לחברות המשתתפות בתוכנית CCDev 2, ו־SNC קיבלה 80 מיליון מתוכם (כ־30%).

תהליך הפיתוח

ב־11 באוקטובר 2011 הודיעה SNC כי השיגה שתי נקודות ציון חשובות שהוצבו על ידי תוכנית CCDev של נאס"א. ציון הדרך הראשון כלל שלושה מבחני בעירה של מנוע רקטי היברידי (שפועל גם על דלק מוצק וגם על דלק נוזלי) ביום אחד. ציון הדרך השני היה השלמת הכלים שנדרשו לבניית הגוף המרוכב של הדרים צ'ייסר.
בפברואר 2012 דיווחה SNC כי השלימה את בניית והעברת הגוף המרכזי של חללית הדרים צ'ייסר הראשונה שתשמש בטיסות המבחן. בזאת השלימה SNC את 11 ציוני הדרך אותם דרשה תוכנית CCDev שיושלמו עד אז. לפי דיווח לתקשורת שפירסמה SNC היא עומדת גם בלוחות הזמנים וגם בתקציבים שהציבה התוכנית. שיגור בכורה יתקיים בסוף 2020.