google/wiki40b huggingface dataset:
חיים פרלמן

חייו ועבודתו

חיים פרלמן נולד בעיר ורשה (בעת הולדתו עוד בתחום המושב של האימפריה הרוסית, וכעבור שנים ספורות בירת המדינה הפולנית החדשה) בשנת 1912. בשנת 1925 היגר עם משפחתו לאנטוורפן שבבלגיה. הוא החל את לימודיו באוניברסיטה החופשית של בריסל, שבה עתיד היה להישאר לאורך הקריירה שלו. בשנת 1934 קיבל תואר דוקטור למשפטים, ובהמשך, לאחר שהשלים דיסרטציה על הפילוסוף והמתמטיקאי גוטלוב פרגה, קיבל תואר דוקטור נוסף ב-1938. באותה שנה מוּנה למרצה במחלקה לפילוסופיה וספרות. בסוף אותה שנה הוא היה לפרופסור מן המניין הצעיר ביותר בתולדות אוניברסיטה זו.
פרלמן החל את מחקרו במשפטים ובפילוסופיה במסגרת הפוזיטיביזם הלוגי. בשנת 1944 הוא השלים מחקר אמפיריציסטי שעסק בצדק, שהמסקנה שעלתה ממנו הייתה שמאחר שיישומיו של המשפט מערבים תמיד שיפוטים ערכיים – והואיל וערכים אינם כפופים למסגרת לוגית, אובייקטיבית – הרי שיסודות הצדק אינם אלא שרירותיים. פרלמן ראה במסקנה שעלתה ממחקרו טענה שלא ניתן להחזיק בה, שכן שיפוטים ערכיים מהווים חלק אינטגרלי מכל חשיבה מעשית וקבלת החלטות, ולטעון ששיפוטים אלה נעדרים כל בסיס לוגי פירושו לדחות את היסודות הרציונליים של הפילוסופיה, המשפט, הפוליטיקה והאתיקה.
כתוצאה ממחקרו, נטש פרלמן את הפוזיטיביזם לטובת שיטות פילוסופיות העשויות לספק רציונל לשיפוטים ערכיים. ב-1948 הוא פגש בלוסי אולברכטס-טיטקה (Lucie Olbrechts-Tyteca), שלמדה אף היא באוניברסיטה החופשית של בריסל, והחל לעבוד בשיתוף עמה על פרויקט שעתיד היה לכונן את הרטוריקה של העולם העתיק כבסיס עבור לוגיקה של שיפוטים ערכיים.
ב-1958 פרסמו פרלמן ואולברכטס-טיטקה את מחקרם על מערכת השקילה הבלתי-פורמלית (informal reasoning) בספר Traité de l'argumentation: la nouvelle rhétorique ("מסה על הארגומנטציה – הרטוריקה החדשה"). העבודה, שנערכה תוך התבוננות מוקפדת וסינתזה ברוח פרגה, ניתחה מנעד רחב של טיעונים ממשיים מתחומי הפילוסופיה, המשפט, הפוליטיקה, האתיקה והעיתונאות. הניתוח הוליד תאוריה של ארגומנטציה אשר הושתתה על מתן מקום לערכים ולקהל, ואשר התוותה נקודות פתיחה וטכניקות כלליות לטענת טיעונים.
ב-1962 הוזמן פרלמן על ידי הנרי ג'ונסטון הבן ורוברט אוליבר לבוא לשמש פרופסור מחקר אורח באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (Penn State). שיתוף הפעולה בין ג'ונסטון לפרלמן, שהחל עוד בטרם פרסום "הרטוריקה החדשה", נשא פירות; ג'ונסטון ייסד את כתב העת רב-ההשפעה Philosophy and Rhetoric,  ופרלמן ביסס את מעמדו בארצות הברית כאחד המובילים שבתאורטיקנים של הארגומנטציה.
במרוצת שני העשורים הבאים המשיך פרלמן לפרסם עבודות הקשורות או הנגזרות מן "הרטוריקה החדשה". בנוסף, הוא הרים תרומות משמעותיות למדעי המשפט, בכהונתו כמנהל המרכז הלאומי לחקר בלוגיקה באוניברסיטה החופשית של בריסל ובפרסומיו הנמשכים בפילוסופיה של המשפט ובארגומנטציה.

הערכה והוקרה

בשנת 1962 זכה פרלמן בפרס פרנקי (Francqui) היוקרתי, המוענק למדען או הוגה בלגי צעיר (עד 50) כהכרה בהישגיו.
בדצמבר 1983 העניק הפרלמנט הבלגי לפרלמן, כהוקרה על הישגיו האקדמיים והאזרחיים, תואר ברון.
פונדק ג'מייקה (סרט)

תקציר העלילה

פונדק ג'מייקה משמש בסיס לחבורת פושעים ורוצחים המכוונים ספינות לסלעי חוף בקורנוול, הורגים את הצוות ושודדים את הסחורה.
למקום זה מגיעה אישה צעירה מאירלנד בשם מרי ילן (מורין או'הרה) שאימה מתה והיא בדרך לדודתה פשיינס הגרה בפונדק ג'מייקה. הרכב מסרב מפחד לעצור ליד הפונדק ומביא אותה לארמונו של בעל האחוזה הקרוב בשם סיר המפרי (צ'ארלס לוטון).
המפרי מתרשם מיופיה, ומסכים לרכב אתה לפונדק ג'מייקה. פשיינס מקבלת אותה ברצון, אבל בעלה ג'וס (לסלי בנקס) לא מרוצה מכך. ג'וס הוא מנהיג של חבורת פושעים המכוונת ספינות לעלות על סלעים בחוף קורנוול, ואז הם רוצחים את כל הצוות ושודדים את הסחורה על הספינה. הפושעים הם בעלי עבר פלילי ורבים ביניהם לעיתים קרובות. ג'וס מודיע כי יש גנב בתוכם. לאחר חקירה הם מוצאים כסף רב אצל ג'יימס "ג'ם" טרירן (רוברט ניוטון). הם מחליטים לתלותו על חבל. מרי משקיפה על כל זה מחדרה בקומה העליונה וכאשר היא רואה שהפושעים יצאו מהחדר, היא חותכת את החבל ומשחררת את ג'ם. שניהם נסים מהמקום, כשחבורת הפושעים רודפים אחריהם כדי לחסלם.
לאחר שהם מצליחים בקושי להיחלץ, הם מגיעים לביתו של סיר המפרי. הם לא יודעים שהמפרי משתף פעולה עם הפושעים. הוא נוהג להודיע להם על ספינה שעוברת במקום ושולח אותם לתפוס אותה. הספינה מתרסקת לחוף המסולע לאחר שהם מכבים את אור המגדלור. הם מעבירים את הסחורה הגנובה להמפרי והוא מאכסן אותה אצלו ומשלם לג'וס חלק קטן מהרווחים כדי שייחלק לחבורתו.
ג'ם מגלה להמפרי שהוא למעשה סוכן של השלטונות שהסתנן לחבורת הפושעים. המפרי עושה עצמו לא מופתע וכולם נוסעים לפונדק ג'מייקה. המפרי מודיע בחשאי לג'וס כי עליהם לשדוד בלילה ספינה נוספת על מנת שיוכל לממן את בריחתו לצרפת. ג'וס והפושעים קושרים את ג'ם ואת המפרי יוצאים לחוף עם מרי. מרי מצליחה למנוע את כיבוי המגדלור. הספינה ניצלת והפושעים רוצים להרוג אותה, אך ג'וס שמעריך את אומץ ליבה מעלה אותה לעגלה ובורח אתה לאחר שנפצע קשה מיריות הפושעים.
בינתיים בפונדק "משתחרר" (לאחר שנקשר כאילו על ידי ג'וס על מנת לא לעורר חשד על הקשר ביניהם) המפרי מהכבלים ומבקש מפיישנס שתשמור על ג'ם. ג'ם משכנע אותה שתשחרר אותו כדי למנוע שפיכות דמים. היא משתכנעת והוא יוצא במהירות להזעיק חיילים. ג'וס הפצוע מת בפונדק ומרי מנסה לגלות לדודתה על המפרי, אבל הוא מקדים אותה, הורג את פיישנס וחוטף את מרי על מנת לברוח אתה לצרפת.
הפושעים חוזרים לפונדק ונכבלים על ידי החיילים. ג'ם והחיילים ממהרים לנמל שם התמקם המפרי עם מרי. הם עולים על הספינה, אבל המפרי עולה אל ראש התורן ומתאבד בנפילה. מרי ניצלת וג'ם מחבק אותה.
יוסף משה השיל

ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תק"ם לרבי אברהם יהושע השיל מאפטא ולחיה שרה בתו של רבי יעקב מטיטשין. נישא לנכדתו של רבי משה מפשעווארסק. לאחר פטירת אביו בה' בניסן ה'תקפ"ה הכריזו עליו קבוצה מצומצמת מחסידיו במז'יבוז' כעל אדמו"רם. בשנות אדמו"רותו היה נוסע לרבי ישראל פרידמן מרוז'ין (הרוז'ינר). 
רבי יוסף משה נפטר בט"ו בחשוון ה'תרט"ז בגיל 75 אולם בניו לא נהגו באדמו"רות.
ילדיו היו: רבי ישראל אהרן השיל (נפטר ה'תר"ן); רבי דוד השיל; רבי אליעזר השיל; חיה חנה השיל, אשת רבי מנחם מענדל נכדו של רבי יוסף אבי שושלת יאמפולה.
וייטרינה

היסטוריה

לאחר חלוקת פולין השנייה בסוף המאה ה-18 הפכה העיירה לחלק מהאימפריה הרוסית. בינואר 1919 היא הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. לאחר שבועיים סיפחה הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית את העיירה אליה. ב-1924 שבה וייטרינה לשליטת בלארוס הסובייטית. ביולי 1941 כבשה גרמניה הנאצית את העיירה והרסה חלק גדול ממנה. באותה עת היו בעיירה כ-1,300 תושבים, בהם פחות ממאה יהודים.
בשנת 1958 קיבלה וייטרינה מעמד של יישוב עירוני. משנת 1960, וייטרינה היא שוב במחוז משנה פולאצק.

דמוגרפיה

בשנת 1999 היו בווייטרינה מעל 3,000 תושבים. מספר תושבי העיירה יורד בהדרגה ובעקביות. ב-2006 היו בה 2,700 תושבים, ב-2008 היו בה 2,600 תושבים, ב-2009 היו בה 2,500 תושבים, ב-2016 היו בה 2,220 תושבים, וב-2017 היו בה 2,134 תושבים.

כלכלה, תרבות וחינוך

בווייטרינה פועל מפעל תכשיטים, מפעל עצים וכן מפעל תשתיות. בעיירה קיים בית ספר המעניק הכשרה מקצועית בתחומי המיכון החקלאי, וכן בית ספר תיכון, בית ספר לאמנות וספריה.
בעיירה קיימים טירה עתיקה, שתי כנסיות, תל קבורה עתיק, קבר המוני של חיילים סובייטיים ממלחמת העולם השנייה וביצורים צבאיים. שתי כנסיות נוספות התקיימו בעבר בעיירה. אחת מהן התקיימה מתחילת המאה ה-18 והאחרת מתחילת המאה ה-19. הן נהרסו בתחילת המאה ה-20.

יהודים

ערב מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-60 יהודים. בעקבות יישום הסכם ריבנטרופ-מולוטוב בתחילת המלחמה העיירה, שהייתה לפני כן מעבר גבול על הרפובליקה הפולנית השנייה, קלטה עשרות פליטים יהודים משטחים שנכבשו על ידי ברית המועצות.
ביולי 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובסוף 1941 ריכזו הגרמנים את יהודי העיירה בגטו קטן שגודר בתיל. הגטו חוסל בינואר 1942, ותושביו נרצחו בירי ליד הכפר קוסארי (Kosari).
מונופוניה

מונופוניה (מונו: אחד, פוניה: קול, צליל) הוא מונח המתייחס למוזיקה שהיא, כעיקרון, חד קולית. במונופוניה נע לבדו קול, אשר לעיתים מוכפל באוקטבה על ידי קולות או כלים אחרים, שישירו למעשה את אותו הקו בדיוק. כלומר, זמר יחיד או כלי נגינה יחיד. גם שירת מקהלה באוניסון נחשבת כמונופוניה.
המונופוניה נבדלת מההטרופוניה, ושונה מההומופוניה.
מוזיקה עממית רבה היא מונופונית.
נטלי אוגל

ביוגרפיה

אוגל הרבתה להופיע בטלוויזיה ובתיאטרון בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים.
היא גילמה את לטי מונדי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "We'll Meet Again". עוד השתתפה בדרמות תקופתיות אחדות בהן "דייוויד קופרפילד", "גאווה ודעה קדומה" ו"בית ממכר עתיקות" בתפקיד נל הקטנה. בקולנוע שיחקה אוגל בתפקיד פאני גודוויל בסרט "ג'וזף אנדרוז" משנת 1977, ובדמות מדי בסרט "The Stud" מ-1978 בכיכובה של ג'ואן קולינס.

חיים אישיים

אוגל נשואה לשחקן קלייב פרנסיס ולהם שני ילדים.
ישפה

יָשְׁפֵה היא האבן השלישית בטור הרביעי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט בנימין.

הישפה במקורות

וְהַטּוּר, הָרְבִיעִי--תַּרְשִׁישׁ וְשֹׁהַם, וְיָשְׁפֵה; מְשֻׁבָּצִים זָהָב יִהְיוּ, בְּמִלּוּאֹתָם.
— ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק כ'
בְּעֵדֶן גַּן-אֱלֹהִים הָיִיתָ, כָּל-אֶבֶן יְקָרָה מְסֻכָתֶךָ אֹדֶם פִּטְדָה וְיָהֲלֹם תַּרְשִׁישׁ שֹׁהַם וְיָשְׁפֵה, סַפִּיר נֹפֶךְ, וּבָרְקַת וְזָהָב; מְלֶאכֶת תֻּפֶּיךָ וּנְקָבֶיךָ בָּךְ, בְּיוֹם הִבָּרַאֲךָ כּוֹנָנוּ.
— ספר יחזקאל, פרק כ"ח, פסוק י"ג
ומפתח על האבנים שמות השבטים כתולדותם--ונמצא כותב על האודם ראובן, ועל ישפה בנימין; וכותב בתחילה למעלה מראובן אברהם יצחק ויעקוב, וכותב למטה מבנימין שבטי יה--כדי שיהיו כל האותיות מצויות שם.
— ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדים בו ט', ז'
בנימין על ישפה, והיא כלולה מגונים הרבה אדמה שחורה ירוקה. וסגלתה לעצור הדם, ונתנה לבנימין לפי שנשתנה לבו לגונים הרבה, וחשב מחשבות במכירתו של יוסף אם יגלה הדבר לאביו אם לא ואף על פי כן נתגבר על יצרו והיה מעצר לרוחו ולא גלה לאביו, כמו שעוצרת את הדם, ונקרא ישפה שתי מלות יש פה, וזה יורה מעלתו שאף על פי שהיה לו פה והיה לו לגלות שתק ולא גלה (ע"כ דברי רבינו בחיי)
— הרב אליהו הכהן, מדרש תלפיות

זיהוי

מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שקשה לדעת בוודאות לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
פורום המלחינות והמבצעות בישראל

פורום המלחינות והמבצעות בישראל הוא עמותה שקמה במטרה לייסד, לבסס ולקדם את הנוכחות של מלחינות ישראליות בתוך הנוף המוזיקלי-תרבותי הישראלי, ולהביא להכרה נרחבת במוזיקה הנכתבת על ידן. העמותה נוסדה בשנת 2000 על ידי המלחינה הגר קדימה כפורום המלחינות בישראל. בשנת 2014 פתחה העמותה את שעריה למבצעות והחלה להשתמש בשמה הנוכחי. באותה שנה הפך פורום המלחינות בישראל לארגון מוזיקלי, המאגד מלחינות ומבצעות ישראליות ומתנהל בחסות מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה בתל אביב.

הפעילויות שקדמו להקמת הפורום

להקמת "פורום המלחינות בישראל", קדמו מספר אירועים. ביניהם: התגבשותה של קבוצת מלחינות פעילות ביוזמתה של הגר קדימה, הפקה משותפת של קונצרט המלחינות הראשון - "טלאים" וכינון האספה הראשונה של מלחינות בישראל ב-7 ביולי 2000.
עשרים וחמש מלחינות הגיעו לאספה המכוננת, בה הוחלט פה אחד על הקמת עמותה של מלחינות ישראליות. כיו"ר העמותה בחרו המלחינות בד"ר הגר קדימה - המלחינה הישראלית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה (UCSB - אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, 1988). הקונצרט הראשון בישראל שהוקדש כולו ליצירות של מלחינות ישראליות, "טלאים", התקיים באוגוסט 2000 במוזיאון תל אביב, ובאותו חודש הפך "פורום המלחינות בישראל" לעמותה בישראל.
לא תודה

רקע

השיר נכתב והולחן על ידי הנרי, והופק על ידי עוזי ג'ורג'. מילותיו של השיר מדברות על מערכת יחסים שקרתה בין חדד לבחור, אשר נפגעה עקב דברים שהוא עשה וכתוצאה מכך, גרמה לחדד להיפגע בצורה בלתי הפיכה.
רבים טוענים כי הקליפ של "כולם באילת", של הזמרת עדן בן זקן, הוא העתק של הקליפ הזה. מאקו אף דיברו על כך באחת מן כתבתם.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר צולם במלון פולי האוס, על ידי עוזי ג'ורג'. בקליפ, מגלמת חדד את רוב הדמויות, כאשר בכל דמות היא לובשת בגדים אחרים, חובשת עשרות פאות ומאופרת בשלל סגנונות שונים.
מאקו ערכו מחקר מעמיק על הקליפ בשל הופעת המספר 143 לאורך כל הקליפ. על פי אתר הסלנג אורבן דיקשיונרי, 143 פירושו "I Love You", על פי מספר האותיות שמופיעות בכל מילה. ב-"I" יש אות אחת, ב-"Love" ארבע אותיות וב-"You" שלוש. אחד, ארבע, שלוש והנה המספר 143.
עלילת הקליפ מתרחשת ברחבי בית מלון עם תחושה עתידנית, והדמויות בו סובלות מניכור ובידוד. הן לא מתקשרות כלל אחת עם השנייה, ומזניחות את הקשרים האישיים ביניהן. כולן גם מגולמות על ידי חדד בעצמה (פתקי האהבה של שרית חתומים בראשי התיבות שלה: .S.H, והם מחולקים לדמויות על ידי בנה שמניח אותם ליד מפתן הדלתות שלהן) ולכן משקפות יסודות שונים מהנפש של אותה הדמות. ככל הנראה הפתקים מסמלים את יצירת הקשר האנושי בין הזרים.
שמחה מילר

ביוגרפיה

נולד ב-1934 לשרה ויעקב מילר. בשנת 1936 עברה המשפחה לקריית מוצקין והייתה לאחת המשפחות הראשונות במקום. את ילדותו, נעוריו ובחרותו עשה מילר בקריה. את לימודי התיכון סיים בבית הספר הריאלי בחיפה. הוא הדריך בתנועת הצופים ובפנימיית הדסים בשרון.
את מרבית שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים. הוא השתחרר מצה"ל כקצין קרבי בשנת 1955. אז, נשא לאשה את אביגיל, אותה הכיר עוד בבית הספר היסודי, והזוג עבר לירושלים. בשנת 1959, השלים לימודי תואר כללי במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשפחה שבה לקריית מוצקין.
את פעילותו הציבורית החל מילר בעודו סטודנט כפעיל מפא"י בהסתדרות הסטודנטים. ב-1972 נבחר לראשונה כחבר המועצה המקומית מטעם רשימת מפלגת העבודה בקריית מוצקין. בין היתר כיהן כיו"ר ועדת החינוך, חבר ועדות הנהלה וכספים וכממלא מקום ראש המועצה ללא שכר. עם שינוי מעמדה של קריית מוצקין ממועצה מקומית לעירייה, היה לסגן ומ"מ ראש העיר הראשון. 
במקביל, המשיך את לימודיו ופיתח קריירה במסגרת המכללה למינהל. תחילה ניהל את שלוחת המכללה של הסתדרות הפקידים בחיפה ובאזור (בית הפקיד). ב-1975 נשלח על ידי המכללה לאוניברסיטת סירקיוז בארצות הברית ללימודי M.A במינהל ציבורי אותם סיים בהצלחה. כמו כן השתלם בקורס דו-שנתי למנהל תעשייתי בטכניון. ב-1981 מונה למנהל המכללה הארצית. במשך שנתיים ניהל רשת בתי ספר ובה כ-24 אלף תלמידים וכ-3000 מורים, מרצים, ועובדי מנהל. ב-1983 חזר לנהל את שלוחת חיפה.

כראש העירייה

בהיותו ממלא-מקום ראש העירייה, ביולי 1984, לאחר פטירתו של משה גושן, נבחר על ידי חברי מועצת העיר לראשות העירייה, והיה לראש העיר השני בתולדותיה. לאחר שניצח בבחירות שנערכו ב-1988, הוא כיהן בתפקיד עד דצמבר 1993, אז הפסיד בבחירות לחיים צורי בסיבוב השני בהפרש קטן.
מילר פעל לקידום תחום המנהל ברשות, קביעת היררכיה בתפקידי הניהול וחלוקת תחומי סמכות ואחריות, מינוי מנכ"ל (במקום מזכיר), קביעת יחידות תקציביות סגורות, שיפור הליכי הגביה ושיפור מערך השירותים לרווחת התושבים. בתקופתו, אישרה מועצת העיר עבודות להקמת נכסים צבוריים רבים. בעיית ההצפות בצפון העיר נפתרה בעקבות עבודות ניקוז נרחבות. צנרת הביוב והולכת מים הישנה הוחלפה, רחובות ותיקים צופו באספלט ואבן משתלבת, שכונות ותיקות עברו טיפולים קוסמטיים, חודשה תאורת הרחובות והועמק שיתוף הפעולה עם האגודה לתרבות הדיור.
במהלך כהונתו הוגשה למועצת העיר תוכנית מתאר מקיפה לכיכר העירייה העתידית הכוללת ספרייה עירונית, אודיטוריום ובית עירייה. מילר קידם גם את הקמתן ופיתוחן של שכונת "נוה גנים" ושל שכונת "בנה ביתך", שהייתה הראשונה מסוגה בסביבה. הוקם מרכז מד"א אזורי; בשיתוף עם הסוכנות היהודית הוקם מרכז יום לקשיש. בתחום החינוך, הוקמה חטיבת הביניים הראשונה, נבנו כיתות בית ספר וגן חדשים והוחל בהקמת מערך המחשוב.
במהלך שנות כהונותו שימש גם כחבר בדירקטוריונים של אוניברסיטת חיפה, חברת הנפט לישראל, המכללה למינהל, המפעל להכשרת ילדי ישראל ואגודת "לב אל לב ישראל". מילר כיהן גם כחבר הנהלה וסגן-יו"ר מרכז השלטון המקומי.
עם תום כהונתו כראש עיר, החל למלא את התפקיד הציבורי האחרון בחייו, כיו"ר דירקטוריון בנק אוצר השלטון המקומי, הבנק המרכזי של הרשויות המקומיות בישראל.
בשנת 2015 החליטה מועצת העיר קריית מוצקין לקבל את הצעתו של ראש העיר, חיים צורי, ולקרוא לספרייה העירונית בעיר על שמו. הספרייה, שתכנון בניית בניינה החדש החל ביוזמתו של מילר, עברה למשכנה לאחר סיום כהונתו כראש העירייה. מילר ובני משפחתו נכחו בטקס הסרת הלוט מעל שמה החדש של הספרייה.
מילר היה נשוי ואב לשלוש בנות. התגורר עד פטירתו, באוקטובר 2018, בקריית מוצקין.
הובא לקבורות בבית העלמין צור שלום.
מחמר

מְחַמֵּר הוא פעולה הגורמת לבעל חיים לישא משא בשבת. מחמר הוא אחד מאיסורי השבת שאינם חלק מל"ט אבות מלאכה.

מחמר כלאחר יד

כאשר האדם גורם לבהמה לטלטל אבל לא בפועלה ישירה, כדוגמת משא שלא כדרכה או בהמה קטנה שלא ראויה עדיין לנשיאת משאות, זה איסור דרבנן ובמקום מצווה זה מותר לכתחילה
קרחון מאת' (אלסקה)

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1964, על ידי הצוות שחקר את שדה הקרח ג'ונו.
הקרחון נקרא על שמו של פרנסואה אמיל מאת' (Francois Emile Matthes), שהיה פרופסור לגאולוגיה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
מקסוול (כדורגלן)

קריירה

מקסוול התחיל בקריירת שחיין ונצפה לו עתיד כשחיין מקצועי.
מקסוול החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של המועדון הברזילאי קרוזיירו. הוא לא התקדם לקבוצה הבוגרת של קרוזיירו, וביוני 2001 חתם על חוזה במועדון ההולנדי אייאקס אמסטרדם. כחצי שנה לאחר שחתם על החוזה, נפטר אחיו, אך הוא התאושש ובעונתו הראשונה באייאקס הוא זכה עם הקבוצה באליפות הולנד ובגביע ההולנדי. עונתו הטובה ביותר בתקופתו בקבוצה הייתה 2003/2003, שבה סייע לאייאקס לזכות באליפות נוספת וזכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד. באפריל 2005 נפצע מקסוול בצורה חמורה, ולא שיחק יותר במדי אייאקס.
בינואר 2006 אינטר החתימה את מקסוול הוא הושאל עד יוני 2006 לאמפולי ולאחר חצי עונת השאלה הוא הצטרף לאינטר מילאנו. בעונתו הראשונה באינטר, 2006/2007, הפגין מקסוול יכולת מרשימה וזכה עם קבוצתו באליפות איטליה. שערו מול פארמה בסן סירו במהלך אותה עונה, זיכה אותו בתואר שער העונה של המועדון.
בעונת 2007/2008, עם הצטרפותו של כריסטיאן קיבו לאינטר, הוחלף מקסוול על ידו בעמדת המגן השמאלי והחל לשחק באגף השמאלי של הקישור. שינוי זה היה יעיל מאוד, כאשר מקסוול הסתגל היטב לתפקיד החדש ותרם במידה רבה לקבוצתו. בסיום אותה עונה הוא זכה עם אינטר באליפות שנייה ברציפות. במהלך עונת 2008/2009 נפצע מקסוול והושבת ממשחק לשישה שבועות, אך לאחר שחזר מהפציעה חזר לפתוח בהרכב אינטר והמשיך להפגין את יכולתו הטובה, שסייעה לקבוצה לזכות באליפות איטליה נוספת.
ביולי 2009 עבר מקסוול למועדון הספרדי ברצלונה. תאריו הראשונים עם ברצלונה היו הסופר קאפ הספרדי שבו שיחק בכל 90 הדקות במפגש הגומלין מול אתלטיק בילבאו, והסופר קאפ האירופי. במהלך העונה שימש מקסוול בעיקר כמחליפו של אריק אבידל, אך בעקבות פציעתו של אבידל החל לפתוח בקביעות בהרכב הקבוצה ולקבל דקות משחק משמעותיות. הוא זכה עם הקבוצה באליפות ספרד והעפיל עמה לחצי גמר ליגת האלופות.
לצד חברו לקבוצת אינטר, מאייקון, השתתף מקסוול עם נבחרת ברזיל עד גיל 23 בטורניר הקדם-אולימפי של דרום אמריקה בשנת 2004, אך סיים עמה במקום השלישי ללא הצלחה להעפיל לאולימפיאדת אתונה. באוקטובר אותה שנה הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית, אך לא שיחק בפועל. ביוני 2008 הוא זומן לסגל פעם נוספת, למשחק מול ארגנטינה, אך גם בפעם זו לא שותף, ולמשחקים הבאים לא זומן כלל בשל פציעה. בינואר 2012 עבר מקסוול לפריס סן ז'רמן מליגה 1. ב-14 בינואר 2013 שיחק את משחקו הראשון בנבחרת ברזיל במשחק ידידות מול שווייץ.
ביולי 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
מקסוול זכה בלא מעט תארים קבוצתיים ואישיים בקריירה שלו,למעשה השחקן זכה ב36 תארים. (שני אחרי דני אלבס שזכה ב39 תארים).
Animal City

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה, והופק על ידי שאקירה, סם מוסלי לואיס פרננדו אוצ'ואה. על פי מגזין בילבורד ו-Allmusic, השיר הוא אחד מהשירים היצירתיים ביותר שיש באלבום. מילותיו של השיר עוסקות בתהילה, ומתמקדות בעיקר סביב איך הציבור מציג את הסלבריטאים על פי ההצלחה והכסף שלהם.
שאקירה הופיעה עם השיר בסיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Oral Fixation Tour".
זחלגלגל

תיאור היצירה

מרבית היצירה מהווה טקסט, כתוב בהולנדית בו מתאר אֶשֶר יצור דמיוני שהמציא, לו הוא קורא "זחלגלגל" (wentelteefje), ונותן לו את השם המדעי: Pedalternorotandomovens centroculatus articulosus. היצירה מהווה לכאורה טקסט מספר זואולוגיה המתאר את הזחל ומאפייניו ומציג את שלבי הטרנספורמציה שלו.
הזחלגלגל הוא זחל לו גוף מכוסה שריון, שש רגלים (המצוירות בצורת רגלי אדם), מקור דמוי מקור תוכי, ומחושים שבקצותיהם עיניים. הזחל יכול להתגלגל סביב עצמו ולנוע כגלגל. אֶשֶר הסביר שיצור זה התפתח בשל העובדה שבעולם הטבע לא קיים יצור דמוי גלגל המסוגל להתגלגל קדימה.
במרכז הטקסט מופיע מרווח אלכסוני בו מוצגים שלבי ההתגלגלות של הזחל. בסיום גלגול סביב עצמו, לזחל צורת גלגל והוא מסוגל להתגלגל קדימה מבלי צורך במנוע. הוא יכול לעצור את הגלגול באמצעות רגליו, המשמשות כמעצורים.
בהולנדית שמו של היצור הדמיוני הוא הלחם של המילים "wentel het eventjes", "הפוך במהירות" - בפועל, כך נקרא בהולנדית לחם מטוגן.
יצור דמיוני זה מופיע ביצירה נוספת של אשר שפורסמה באותה שנה - "בית מדרגות".
היצירה מהווה למעשה שלב ביניים בין יצירות המטמורפוזה של אשר לבין יצירות היחסויות שלו.
פובליוס ליקיניוס קראסוס (בן הטריומוויר)

פובליוס ליקיניוס קראסוס (בלטינית: Publius Licinius Crassus;‏ 86?/82? לפנה"ס – 53 לפנה"ס) היה אחד משני בניו של הטריומוויר מרקוס ליקיניוס קראסוס ורעייתו טרטולה (Tertulla). הוא השתייך לדור האחרון של הנוֹבִּילֶס הרומיים שהחל את הקריירה הפוליטית שלו לפני התמוטטות הרפובליקה. עם עמיתיו באותה עִלִית של האצולה הרומית נמנו מרקוס אנטוניוס, מרקוס יוניוס ברוטוס, דקימוס יוניוס ברוטוס אלבינוס, המשורר גאיוס ואלריוס קאטולוס וההיסטוריון גאיוס סאלוסטיוס קריספוס.
פובליוס קראסוס שירת תחת פיקודו של יוליוס קיסר בגאליה בשנים 58-56 לפנה"ס. הוא היה צעיר מכדי לקבל מידי הסנאט תפקיד פיקודי רשמי, והצטיין במלחמה שניהל קיסר נגד שבטי הגאלים בארמוריקה (ברטאן) וגאליה אקוויטניה, שאותה כבש בשנת 56. קיסר רחש לו הערכה רבה וכמותו גם קיקרו, אשר משבח במכתביו את כושר הנאום שלו ואת אופיו הטוב. עם שובו לרומא נשא פובליוס לאישה את קוֹרנליה מֶטֶלָה, בתו המשכילה והכשרונית של האופטימאט מטלוס סקיפיו. את הקריירה הפוליטית שלו החל ב-55 לפנה"ס, כאשר נבחר לטריוּמוויר מוֹנֶטאלִיס, אחד מחבר של שלושה אנשים האחראים על טביעת המטבעות ברומא.
הקריירה המבטיחה של פובליוס נקטעה ב-53 לפנה"ס, כשנהרג יחד עם אביו בקרב חרן, במלחמה נגד הפרתים. קורנליה, אשר ככל הנראה לא נולדו לו עמה ילדים, נישאה לפומפיוס מגנוס המבוגר ממנה בשנים רבות.
מג טילי

ביוגרפיה

טילי נולדה בלונג ביץ', קליפורניה בשם מרגרט אי. צ'אן למשפחה ממוצא סיני -אמריקאי, אביה הארי צ'אן הוא סוחר מכוניות ואמה פטרישיה טילי היא שחקנית לשעבר ומורה במקצועה בהווה.
לטילי אח אחד, סטיב ושתי אחיות רבקה והשחקנית ג'ניפר טילי.
הייתה בת שלוש כאשר הוריה התגרשו, לאחר הגירושים עברה לגור עם אמה ואביה החורג ג'ון ווארד.
למדה בתיכון בקולומביה הבריטית, קנדה.

קריירת משחק

בנערותה רקדה טילי בלט מקצועי ועשתה ביכולות אלו שימוש בסרטו המוזקלי של אלן פארקר "תהילה", שם שימשה כרקדנית רקע.
את הופעתה המשמעותית הראשונה עשתה טילי ב-1982 בסרט "טקס".
בשנה לאחר מכן השתתפה טילי בתפקידי משנה בתור המלצרית מרי לומיס בסרט ההמשך למותחן האימה "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק ובתור הסטודנטית קלואי בדרמה הקומית "החברים של אלכס".
טילי זכתה בשנת 1985 בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במותחן הדתי "סיפורה של אגנס", בסרט גילמה את האחות אגנס, אמו לכאורה של תינוק החנוק למוות שמתגלה במנזר. שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "ולמונט" בתפקיד מאדם דה טורבאל.
טילי הופיעה ב-1990 בסרט "ג'ק וג'ק", סרט ההמשך של ג'ק ניקולסון לדרמת המתח של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון".
שיחקה בסרט "חוטפי הגופות", סרט אשר הופק 37 שנים לאחר הסרט המקורי "פלישת חוטפי הגופות".
הופעתה האחרונה של טילי הייתה ב-1994 בתפקיד הראשי בקומדיה "אשה גנובה".
החליטה לפרוש ממשחק כדי לגדל את ילדיה ולעסוק בכתיבה.

חיים אישיים

לטילי נולדו שני ילדים בן ובת מנישואיה הראשונים למפיק הסרטים טים זינמן.
טילי הייתה נשואה במשך חמש שנים לשחקן קולין פירת' אותו הכירה על סט הסרט "ולמונט", לשניים נולד בן אחד.
נישאה בשלישית ב-1995 לנשיא חברת "סרטי סוני" לשעבר ג'ון קלי, הם נפרדו ב-2002.
התאחדות הצלילה החופשית העולמית

התאחדות הצלילה החופשית העולמית (באנגלית: AIDA - International Association for Development of Apnea) היא התאחדות עולמית המנהלת ורושמת את תוצאות התחרויות לענף הצלילה החופשית. מטרת הארגון היא לקבוע סטנדרטים לבטיחות, נהלים לתחרויות, לנהל את רישום התוצאות בתחרויות רשמיות ולפעול חינוך ולקידום ענף הצלילה החופשית.
הארגון הוקם ב-2 בנובמבר 1992 על ידי רונלד ספקר וקלוד שפוי בניס, צרפת. 
בשנת 2007 הוקמה "AIDA ישראל", נציגתה הרשמית של התאחדות הצלילה החופשית העולמית בארץ.
אלברטו סוריז'ה

ביוגרפיה

סוריז'ה נולד בבואנוס איירס. נוסף על היותו שחיין, הוא השתתף בתחרויות איגרוף, חתירה, כדורמים, אתלטיקה, טס במטוסים ממלחמת העולם הראשונה וריקודים סלוניים.
באולימפיאדת פריז (1924) סיים סוריז'ה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.6 דקות, במקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:49.4 דקות ושחה גם בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
משנת 1927 התגורר בניו יורק ושחה במועדון האתלטיקה של ניו יורק.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה סוריז'ה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 5:01.6 דקות, לפני בוי צ'רלטון מאוסטרליה (5:03.6 דקות) ושיאן העולם ארנה בורג משוודיה (5:04.6 דקות) ובכך היה לשחיין הראשון מדרום אמריקה שזכה במדליית זהב אולימפית והשחיין היחידי מארגנטינה שזכה במדליית זהב אולימפית. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 21:23.8 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 21:17.0 דקות, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.6 דקות ושחה גם בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
בשנת 1931 זכה סוריז'ה באליפות אירופה בריקודים סלוניים.
בשנת 1932, החליט נשיא ארגנטינה אגוסטין פדרו חוסטו להקטין את התקציב עבור ייצוג ארגנטינה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), בגלל קשיים כלכליים שנוצרו בתקופת המשבר הכלכלי העולמי של 1929. במהלך המשחקים, התעורר סכסוך בין הספורטאים הארגנטינאים לרשויות הספורט הארגנטינאי לאחר שלא קיבלו החזר הוצאות על אימון, תחבורה ולינה. סוריז'ה, שהיה הספורטאי המוביל במשלחת ודוברם של הספורטאים, לאחר שלא זכה לתשובה חיובית עבור בקשותיו החליט שלא להשתתף במשחה ל-400 מטר חופשי ובאופן רשמי דיווח כי הוא היה חולה.
סוריז'ה חזר להשתתף בתחרויות שחייה ובשנים 1946 ו-1947 זכה באליפות דלאוור במייל ובשני מייל. הוא קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1954. הוא נפטר במיאמי בשנת 1986 בגיל 80.