google/wiki40b huggingface dataset:
מאיר רונן

חייו

רונן נולד במלבורן, אוסטרליה כמאיר אייזקמן (Meir Eiseckmann), לאב יליד ירושלים שהיגר מארץ ישראל ולאם ילידת ליברפול, ולמד אמנות ואדריכלות בקולג' הטכני המלכותי במלבורן. הוא התגייס לצבא האוסטרלי ושרת כמדריך חי"ר. לאחר מלחמת העולם השנייה הוצב ביפן הכבושה כעיתונאי צבאי, שם למד את השפה היפנית ורכש טכניקות אמנותיות יפניות ובכללן ציורי מאנגה וקליגרפיה. בשהותו בטוקיו סיקר את הדיונים בבית הדין הצבאי הבינלאומי למזרח הרחוק וצייר את דיוקניהם של פושעי המלחמה היפנים. לאחר שחרורו החל לפרסם קריקטורות בעיתון ה"סנדיי טלגרף" של סידני. 
רונן עלה לישראל בשנת 1949 והצטרף לסגל העיתון בשפה האנגלית פלסטיין פוסט, שזמן קצר לאחר מכן שינה את שמו ל"ג'רוזלם פוסט" על פי הצעתו של רונן. תפקידו הראשון היה רישום מפות, אך במהרה התגלה השילוב של כישרון גרפי ושנינות, ורונן החל לפרסם קריקטורות פוליטיות עוקצניות, שבתחילה התקבלו בהסתייגות מצד העורך טד לוריא. בשנים 1956-1958 שימש שליח עלייה בדרום אפריקה וברודזיה. ב-1959 ביקשו העורך המייסד גרשון אגרון להקים ולערוך את מהדורת השבועון הבינלאומי של העיתון. הוא אייר ספרים, ביניהם כמה מספרי הסאטיריקן אפרים קישון, וערך ספרי צילומים. הוא זכה להכרה גם בארצות הברית, וכתביו ואיוריו התפרסמו גם בכתבי עת אמריקאיים מובילים בתחום האמנות.
רונן המשיך לעבוד בג'רוזלם פוסט לאורך כל חייו, גם לאחר יציאתו לגמלאות, והיה לאחד האישים המזוהים ביותר עם העיתון. לאורך השנים פרסם אלפי מאמרי ביקורת בנושאים מגוונים, מסקירה של ספרי אמנות, ביקורת על מוזיאונים ותערוכות, ועד היסטוריה וענייני השעה. משך שנים ארוכות שימש כעורך האמנות של העיתון, ופרסם קריקטורות בעיתונו וכן בידיעות אחרונות בחתימתו "מייק". שנינותו שבאה לידי ביטוי בכתיבתו ובאיוריו הצמיחה לו קהל קוראים נאמן, בצד מבקרים ויריבים. על קהילת האמנים לא תמיד היה אהוד, בשל גישתו כי על ביקורת אמנות "לעסוק באמנות ולא באמנים", ואף שהקפיד כעורך אמנותי לאזכר כל תערוכה שמתקיימת בישראל, גרס שאין אזכורה של תערוכה מחייב בהכרח סקירתה. גישתו כלפי הנושאים שסיקר נודעה כמעמיקה וביקורתית ללא פשרות, והוא התנגד בחריפות לכל שימוש בעיתונאות ובביקורת אמנות לקידום אמנים. עם זאת, ליוויו הצמוד את מוזיאון ישראל מיום היווסדו והסקירה המתמשכת של מוצגיו ותערוכותיו הוכרו בידי המוזיאון כגורם משמעותי במוניטין הבינלאומיים שזכה להם המוזיאון, והקנו לרונן אות "עמית המוזיאון" בשנת 2003.
בתו של רונן, מיכל, נשואה לאדריכל הישראלי-בינלאומי משה ספדיה. רונן נפטר ממחלה באוגוסט 2009 בירושלים, בגיל 83. ב-2014 העבירו ילדיו את עיזבונו האמנותי למוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס, חולון.
קרולין ס. גרינר

קורות חיים

גרינר סיימה ב-1967 תואר ראשון בהנדסה אסטרונאוטית באוניברסיטת המדינה של פלורידה, בטלהאסי, כשהיא לומדת תוך כדי עבודתה במרכז מרשל. היא נשואה לדונלד גרינר ואם לשלושה ילדים.

קריירה

גרינר הצטרפה לסגל של מרכז טיסות החלל מרשל ב-1964, בהנהלתו של המנהל הראשון של המרכז ורנר פון בראון. בזמנו היא הייתה אחת משלושת הנשים היחידות שהיו בעלות משרה טכנית במקום, יחס של כ-1,000 גברים לכל אשה. גרינר עבדה במרכז מרשל במשך 36 שנים, כשהיא מתקדמת בתפקידים בהדרגה. ב-1994 מונתה לסגנית מנהל המרכז, וסמוך לפני פרישתה כיהנה במשך כשמונה חודשים, מ-3 בינואר 1998 עד 11 בספטמבר 1998, בתפקיד מנהלת בפועל של המרכז, בין כהונתם של המנהלים השמיני והתשיעי. מרכז מרשל מנה אז כ-6,000 עובדים. בכך הייתה גרינר לאשה הראשונה בתפקיד זה. רק ב-2012 מונתה אשה שוב לתפקיד, וגם זאת, שוב, רק כמנהלת בפועל. 
גרינר פרשה מנאס"א ב-11 בספטמבר 2000. 
גרינר זכתה במספר רב של פרסים במהלך הקריירה שלה. בין השאר היא קיבלה ב-1986 את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Service Medal". היא קיבלה פרס זה שוב בשנים שלאחר מכן, וקיבלה בנוסף גם את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Leadership Medal". ב-1992 היא קיבלה את פרס הנשיא "Presidential Rank of Meritorious Executive", וקיבלה פרס זה שוב כעבור כמה שנים. ב-1995 קיבלה גם את פרס הנשיא "Presidential Rank of Distinguished Executive", כאשר גם את הפרס הזה היא קיבלה פעמיים. ב-30 ביוני 1999 קיבלה את אות הכבוד הגבוה ביותר של נאס"א: "Distinguished Service Medal", על תרומתה יוצאת הדופן למשימות נאס"א.
גרינר מכהנת כסגנית הנשיא של חברת תעשיות ההגנה האמריקאית Science Applications International Corporation, המעסיקה כ-45,000 עובדים ב-36 ערים ברחבי העולם ומדורגת במקום ה-285 בעולם בדירוג החברות של כתב העת Fortune.
מיקרוסופט טיסה

פיתוח

קווין אונגסט, מנהל בכיר באגף המשחקים של מיקרוסופט מספר כי הסימולטור נמצא בשלבי פיתוח מוקדמים, כאשר גרסה ראשונית שלו אמורה לצאת בקרוב להרצה פנימית.
מספר מועט של פרטים שוחררו על ידי החברה בנוגע לסימולטור החדש, אך נמסר כי הסימולטור עתיד לפנות אל מעריצי טיסה עם המציאותיות והדייקנות לה הם מצפים, ואף אל המתעניינים בלבד בטיסה כמשחק.
תאריך ההפצה נקבע ל-29 בפברואר 2012.
אתר רשמי לסימולטור הוקם על ידי מיקרוסופט, וכלל קדימון, מספר סרטונים קצרים, ודף של שאלות נפוצות.
ב-25 ביולי 2012 מיקרוסופט הכריזה שהיא מבטלת את המשך הפיתוח של המשחק, בטענה שהמכירות חלשות עכב תחרות כבדה מצד המתחרות כמו x-plane.
ב-25 בספטמבר 2012 מיקרוסופט הפסיקה להוסיף פיצ׳רים חדשים אך המשיכה לפתור באגים.
ב-22 באוגוסט 2013 מיקרוסופט הפסיקה לשווק את המשחק והורידה את האפשרות לשחק בו ב-steam.
ב-30 ביולי 2014 מיקרוסופט הורידה את השרתים של הפונקציות המקוונות כך שלא ניתן יותר לשחק במשחק רב משתתפים ובכל התמיכה הופסקה וכך גם העדכונים.
הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית

היסטוריה

אדמת ויקטוריה הוכרזה כשטח בריבונות בריטניה ב־9 בינואר 1841. 
ארץ אנדרבי הוכרזה על ידי בריטניה כשטח בריבונותה בשנת 1930. בשנת 1933 צו קיסרי בריטי העביר את הטריטוריות הנמצאות דרומית לקו רוחב 60° ובין קוי אורך 160 מערב ו־45 מערב לשליטת אוסטרליה.
הגבולות בין הטריטוריה לארץ אדלי נקבעו בשנת 1938.
בשנת 1947 העבירה בריטניה את השליטה באי הרד ואיי מקדונלד וכן את השליטה באי מאקרי לטריטוריה.
ב־11 בפברואר 1954 הוקמה תחנת מוסון - התחנה האוסטרלית הראשונה ביבשת.

בולי דואר

אוסטרליה מנפיקה בולי דואר עבור הטריטוריה. ההוצאה הראשונה הייתה בשנת 1957. בולים הונפקו באופן לא סדיר עד ראשית שנות ה־90, מאז ההנפקה היא שנתית. 
כל הבולים הם בעלי תמה אנטארקטית.
פבלו שרייבר

ילדותו ונעוריו

שרייבר נולד בקומונה היפית בעיירת יאמיר בקולומביה הבריטית, קנדה. כאשר הוא היה בן שישה חודשים, עבר עם משפחתו לווינלו, עיירה אשר לא רחוקה מיאמיר. אביו, טיל קרול שרייבר, היה שחקן, כמו זאת גם אחיו למחצה ליב שרייבר. אימו, לוריין ריאבלי, היא קנדית העוסקת בפסיכותרפיה. שרייבר קרוי על שם המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (אבא שלו היה בקיא בעניין הספרות). הוריו נפרדו כשהיה בן 12 ושרייבר עבר לסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית עם אביו. אחרי התיכון, שרייבר נרשם לאוניברסיטת סן פרנסיסקו, שם הוא קיווה לזכות במקום בקבוצת הכדורסל. מאוחר יותר הוא הועבר לאוניברסיטת קרנגי מלון הממוקמת בפיטסבורג, פנסילבניה, וסיים את לימודיו בשנת 2000 עם תואר ראשון בתיאטרון.

קריירה

הוא הופיע בסרטים: "השליח ממנצ'וריה", "שליטי דוגטאון" ו"שמחתודהעודבבקשה" הוא גם שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד של אנס וסאדיסט, והופיע בסדרה "כיבוי אורות" ברשת FX.
בשנת 2011, כיכב שרייבר במחזה של אוף ברודוויי "מגרש משחקים מבעית" בתיאטרון הבמה השנייה. הוא הופיע בעונה השביעית של סדרת הדרמה "העשב של השכן" בדמותו של דימיטרי, ספק הסמים של ננסי.
אתר BuddyTV דירגו אותו ברשימת "הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2011" במקום ה77.
באוקטובר 2012, שרייבר קיבל את התפקיד החוזר של ג'ורג' "Pornstache" מנדז בסדרת הדרמה המקורית של נטפליקס "כתום זה השחור החדש". ב-26 בפברואר 2013, החל לגלם את דמותו של וירג'יל בסדרת הדרמה "איירונסייד" ברשת NBC, הסדרה מהווה אתחול מחדש לסדרה באותו השם משנת 1967.
על תפקידו ב"כתום זה השחור החדש" שרייבר זכה בפרס "אנחנו אוהבים לשנוא אותך" (We Love To Hate You) לשנת 2014 בפרסי צעירי הוליווד.
בשנת 2016, הוא שיחק בתפקיד ראשי של כריס "טנטו" פארונטו חבר צוות לשעבר ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית בסרט המלחמה "13 שעות: החיילים הסודיים של בנגאזי". את הסרט ביים והפיק מייקל ביי, והוא מבוסס על הספר "13 שעות" של מיטשל זאקוף, משנת 2014. שרייבר בראיון עם "Comicbook" הביע עניין בגילום וולברין בסרט "X-Men" עם יו ג'קמן שכבר עזב את התפקיד. בשנת 2017 חזר לשחק למספר פרקים בעונה החמישית של "כתום זה השחור החדש" את דמותו של ג'ורג' מנדז.
קרל פרנץ, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

קרל פרנץ נולד ב-15 בדצמבר 1916 בפוטסדאם, ליואכים, נסיך פרוסיה, בנו של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ולמריה אוגוסטה, נסיכת אנהלט, בתם של אדוארד, דוכס אנהלט ולואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. ב-9 בנובמבר 1918 לקראת תום מלחמת העולם הראשונה התפטר סבו מכסאו, ובעקבות כך נכנס אביו לדיכאון, ובשנת 1920 התאבד.
בעקבות התאבדות אביו נטל דודו אייתל פרידריך, נסיך פרוסיה את המשמורת על פרנץ קרל, אולם אמו התנגדה לכך בכל תוקף. בשנת 1921 פסק בית המשפט לטובת אמו, על אף שמשרתיה העידו שאינה כשירה לכך.
ב-27 בספטמבר 1926 התחתנה אמו מריה אוגוסטה עם יוהנס-מיכאל פרייהר פון להן, אולם הם התגרשו בשנת 1935. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שירת קרל פרנץ כלוטננט בדיוויזיית פאנצר, ואף קיבל את עיטור צלב הברזל על פעולותיו במערכה בפולין.
ב-5 באוקטובר 1940 התחתן קרל פרנץ עם הנרייטה, נסיכת שנאייך-קרולאט, בתם של יוהאן גאורג, נסיך שנאייך-קרולאט והרמינה, נסיכת רויס-גרייץ, שהייתה בתו החורגת של סבו וילהלם השני. השניים התחתנו בטקס צנוע, בבית סבו בדורן שבהולנד. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, אולם הם התגרשו ב-5 בספטמבר 1946.
ב-9 בנובמבר 1946 התחתן קרל פרנץ עם לואיזה דורה הרטמן, אולם לא היו להם ילדים והם התגרשו בשנת 1959.
ב-20 ביולי 1959 התחתן קרל פרנץ בלימה, פרו עם דונה אווה מריה הררה אי ואלדוולאנו, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-23 בינואר 1975 מת קרל פרנץ באריקה, צ'ילה, והוא בן 58 שנים.
עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל

רקע

במדינת וירג'יניה קיימים מספר פסלים ואנדרטאות לזכר קונפדרציית המדינות של אמריקה, המייצגת את מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך השנים הוסרו פסלים אלה מהמרחב הציבורי, מכיוון שהם נתפסו כסמלים לעליונות לבנה ובעקיפין כתמיכה בעבדות.
בשנת 1917 הוקם בשארלוטסוויל פארק בשם "פארק לי" על שמו של רוברט אדוארד לי, ובכניסה הוצב פסל של לי רכוב על סוס. בחודש יוני 2017 החליטה מועצת העיר להחליף את שמו של הפארק לשם "פארק האמנציפציה", ולהסיר את פסל לי מהפארק, וכן פסל של תומאס ג'ונתן ג'קסון בפארק סמוך. חברי המועצה אמרו: "הפסלים מסמלים עליונות לבנה וטרור."
ב-15 במאי התקיימה ליד הפסל עצרת של גופי ימין קיצוני שקראו לא להסיר את הפסלים, ולמחרת התקיימה הפגנת נגד של מספר ארגונים, בהם גם "חיי שחורים חשובים".
עצרת "איחוד הימין" האמריקאי תוכננה זמן רב מראש, ונשיאת אוניברסיטת וירג'יניה הזהירה סטודנטים שלא להתקרב לאזור העצרת מכיוון שצפויים בו אירועים אלימים.

העצרת

העצרת החלה ב-11 באוגוסט, בהשתתפות עשרות אנשי עליונות לבנה, רובם גברים לבנים. הם נשאו לפידים וצעדו לאורך הקמפוס של אוניברסיטת וירג'יניה כשהם שרים סיסמאות כמו "חיי לבנים חשובים" וכן סיסמאות אנטישמיות, בהן "יהודים לא יחליפו אותנו" והשיר הנאצי "דם וקרקע".
לאחר זמן מה נתקלו אנשי העצרת בהפגנת-נגד, והתפתחה קטטה. המשטרה הכריזה על האירוע "אספה בלתי חוקית" ופיזרה את המשתתפים. ראש עיריית שארלוטסוויל, מייקל סיגנר, כינה את העצרת "מצעד פחדני של שנאה, דעות קדומות, גזענות וחוסר סובלנות."
ב-12 אוגוסט החלו התארגנויות להמשך עצרת הימין, כמו גם הפגנות-נגד. בשעה 11 בבוקר הכריזה משטרת שארלוטסוויל על מצב חירום בעיר, אך כבר היה מאוחר מדי. התקהלויות של מאות אנשי ימין התפרסו במוקדים שונים בעיר, קראו קריאות גזעניות ואנטישמיות, והניפו את דגלי הקונפדרציה. בהפגנות נגד העצרת התפתחו קטטות אלימות רבות, בהן נפצעו עשרות אנשים.
באותו יום בצהריים אירע פיגוע דריסה, בו מכונית דהרה אל תוך קהל של מפגינים נגד העצרת. בפיגוע נהרגה אישה ונפצעו 19, חלקם באורח קשה. הנהג, פעיל ימין בן 20 מאוהיו, נעצר.
בשעות אחר הצהריים התרסק מסוק בל 407 של משטרת וירג'יניה שנשלח לשמור על הסדר. שני השוטרים שהיו במסוק נהרגו.

תגובות

פוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית גינו את האלימות באירוע, ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרסם גינוי כללי אך לא התייחס לפיגוע: "כולנו חייבים להיות מאוחדים ולגנות את כל מה שהשנאה הזו מייצגת. אין מקום לסוג כזה של אלימות בארצות הברית. בואו נתאחד! אני בבדמינסטר לפגישות בנוגע לווירג'יניה, ואנחנו עושים הכול כדי שיהיה טוב יותר. עצוב מה שקורה בשארלוטסוויל." במסיבת עיתונאים שערך, הוסיף: "אני מגנה את תצוגת השנאה, הקנאות והאלימות מכל הצדדים בווירג'יניה. מה שקריטי עכשיו זה להשיב בזריזות את הסדר והחוק ואת ולהגן על חייהם של אזרחים תמימים". ביקורות רבות הושמעו על כך שלא התייחס ספציפית למניע של המפגע.
דייוויד דיוק, מנהיג הקו קלוקס קלאן לשעבר, כתב בתגובה: "דונלד טראמפ צריך להסתכל היטב במראה ולזכור שאמריקאים לבנים בחרו בו להיות נשיא, לא שמאלנים קיצוניים."

בתרבות הפופולרית

בשנת 2018 יצא סרטו של ספייק לי "שחור על לבן", אשר סצנת הסיום שלו כוללת צילומים מתוך אירועים אלו.
שעבוד שלילי

שעבוד שלילי (Negative Pledge) היא התחייבות שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי.
במסגרת שעבוד שלילי מתחייב לווה, במסגרת הסכם ההלוואה, שלא לשעבד נכס כלשהו, או קבוצה של נכסים, שבבעלותו למלווים אחרים, מבלי שקיבל את הסכמת המלווה (בדרך כלל תוך הבטחת תנאים דומים) או כל עוד לא פרע את חובו למלווה. אין בשעבוד השלילי כדי להעניק למלווה יתרון על נושים אחרים של הלווה. אולם במקרה בו הפר הלווה את התחייבותו כאמור, יוכל המלווה לנקוט בהליכים משפטיים כדי למנוע את רישום השעבוד הספציפי המאוחר בזמן. מסיבה זו רבים אינם רואים בשעבוד השלילי, כשלעצמו, בטוחה לקיום החיוב. למעשה, שעבוד שלילי הוא מועיל רק כאשר הוא מלווה בדרישות נוספות. למשל, קבלת שעבוד שלילי תגן על מלוה שלטובתו נרשם גם שעבוד צף מאפשרות שבעתיד ירשום הלווה שעבוד ספציפי לטובת מלווים אחרים על אותה קבוצת נכסים.

שעבוד שלילי בישראל

בשנת 2010 פורסם דוח ועדת חודק, שהוקמה לבקשת הממונה על שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר. הוועדה נדרשה לצורך גיבוש מסקנותיה באשר להתייחסות גופים מוסדיים המעמידים אשראי לגופים שונים באמצעות רכישת אגרות חוב קונצרניות. הוועדה המליצה, בין היתר, כי יש לקבוע שגופים מוסדיים יוכלו לרכוש אגרות חוב שמפיקיהן התחייבו שלא לתת שעבוד חדש לצד שלישי לאחר מועד ההנפקה.
המלצה זו אומצה על ידי הממונה כפי שבאה לביטויה בחוזר גופים מוסדיים - "השקעות באגרות חוב שאינן ממשלתיות" בה נקבע כי התניה על שעבוד שלילי הינה אחת מהתניות החוזיות שעל גוף מוסדי לכלול במסגרת מדיניות השקעה שיגבש באגרות חוב קונצרניות, בשוק הראשוני והן בשוק המשני. הפרה של התחייבות זו אף יכולה להוות עילה להעמדת אגרות החוב לפירעון מיידי.
נחום שחף

נחום שחף (נולד ב-1946) הוא פיזיקאי ועיתונאי, זוכה פרס משרד המדע והטכנולוגיה ליצירתיות מדעית וזוכה הפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2007-‏2008 על תחקיר פרשת מוחמד א-דורה.

ביוגרפיה

סיים תואר ראשון ותואר שני בפיזיקה בהצטיינות באוניברסיטת בר-אילן (1970–1977). במהלך לימודי תואר שני פיתח תוכניות לימוד לילדים מחוננים באוניברסיטה, ולימד תוכניות אלו באוניברסיטת בר-אילן (1974–1977). נכון ל-2010, לומד לתואר שלישי בבית הספר להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' זאב זלבסקי ופרופ' ברוך פישר מהטכניון.
עם סיום הלימודים בשנת 1977 הצטרף לחברת אלסינט כחבר בצוות הפיתוח של הטומוגרף הממוחשב. משנת 1981 עבד כפיזיקאי בחברת תדיראן, במחקר ופיתוח המזל"ט.
ב-1989 הצטרף לתעשייה האווירית לפיתוח פרויקט ה-NTS להכוונת טילים ממסוקים (מוכר כ"יכולת כירורגית" של מסוקי תקיפה) ולפיתוח אמצעי תצפית למזל"ט. חקר את מגבלות השיטה האזרחית (שיטת הניילונים) להגנה כנגד טק"ק (טילי קרקע קרקע) לא קונבנציונלי (כימי ביולוגי), והרצה על המחקר בצה"ל ובאוניברסיטאות. 
בשנת 1991 הקים את חברת נתופ (Natop) שם פיתח שיטה לאיכון מטרות ממזל"טים במימון המדען הראשי למשרד המסחר והתעשייה, שיטה לדחיסת וידאו שעליה זכה בפרס משרד המדע ושיטה לראייה דרך קירות כאמצעי להגנה מפני ירי.
כעיתונאי חוקר, מפרסם שחף מאמרים באתר nfc.
שחף הוא בעל תואר עמית משרד המדע, ובעל פרס משרד המדע ליצירתיות מדעית על פיתוח אלגוריתם לדחיסת וידאו ביחסי דחיסה גדולים במיוחד - 1997.

תחקירים

ביצע מספר מחקרים בעלי עניין ציבורי, בהם הפגיעה במחנה האו"ם בכפר כנא בלבנון (1996 ו-2006), וחקר הזיופים בפריימריס של מפלגת העבודה.
חקר את מותו של הילד הפלסטיני מוחמד א-דורה, תחקיר בו המשיך לאחר פרסום התחקיר הצה"לי. הפרסום באטלנטיק הביא להפקת מספר סרטים על התחקיר. על עבודתו זאת זכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ' לשנת 2007–2008. הפרס ניתן על "תחקיר, שממנו עולה כי מוחמד א-דורה, הילד הפלסטיני שנהרג בתחילת האינתיפאדה, לא נורה על ידי חיילי צה"ל וכי למעשה מותו בוים על ידי צוות צילום פלסטיני של רשת הטלוויזיה הצרפתית פראנס 2".
כמו כן הוא חוקר בדרכים דומות את רצח רבין, וטוען כי התמונה של "שיר לשלום" המוכתם בדמו של רבין זויפה, תומך בתאוריות קונספירציה על הרצח וכתב באתרו: "ביניש וארבל שהיו שותפים לחשיפת הקונספירציה של השב"כ בקו 300, מנעו ומונעים במכוון את הניסיונות לחשוף את הקונספירציה ברצח רבין. עדנה ארבל הייתה ראש הפרקליטות בימים שלאחר רצח רבין ועל כן הייתה שותפה להסתרה. פעלת השמפניה ותנועת אייל היו מבוססים על מעשי חתרנות שנועדו לפגוע בתדמית הימין והדתיים". 
באוקטובר 2010, לפני מתן גזר הדין בפרשת הירי בנעלין, פרסם ערוץ 10 כתבה, בה הביא שחף ראיות לכאורה כי הסרט שפרסם ארגון "בצלם", ואשר שימש ראיה מרכזית במשפט החייל היורה והמג"ד, נערך, הושמטו ממנו קטעים חשובים, וכי הפלסטיני כלל לא נפגע מכדור הגומי שירה החייל. "בצלם" הכחיש את הטענות והגדירן כמופרכות והזויות. בעוד שחף, שהעיד עדות מומחה בבית המשפט מטעם הסנגוריה בשלב הטיעונים לעונש, קבע שהסרטון עבר עריכה ועיבוד פוטושופ, המומחה לזיהוי פלילי מטעם משטרת ישראל שהעיד בשלב הטיעונים לעונש מטעם התביעה, קבע כי הסרט אותנטי, וכי לא נערך. בית המשפט קבע כי "לא מצאנו כי ההגנה ביססה את עמדתה כדבעי, ולא ניתן לקבוע במידה הנדרשת להוכחת טענת הגנה, כי בסרטון בוצעו שינויים מכוונים". עם זאת, שופט בדעת מיעוט העלה "חשדות כבדים שמא נעשו שינויים מניפוליטיביים בסרטון".
רולמופס

רוֹלְמוֹפְּס (Rollmops) הוא מאכל המוגש כמתאבן או חטיף דגים בצפון אירופה, אשר מזוהה בין היתר עם המטבח הגרמני.
רולמופס עשוי פילה דגי מליח (הרינג) מוחמצים מגוללים לצורת גלילה ("רולדה"); אשר בתוכם פיסת מלפפון חמוץ, בצל, פלפל או ירק דומה. הגליל מוחזק באמצעות קיסם. המשרה של הרולמופס מכיל מים, חומץ לבן, מלח, מעט סוכר (או ממתיק אחר), טבעות בצל, פלפל וזרעי חרדל. רולמופס נשמר כ-35 יום במשרה לפני שהוא מוכן. רולמופס נמכרים ברשתות מזון, וכמעט שאינם מוכנים במתכונים ביתיים. הדגים נצרכים כפי שהם, או על לחם (תוך פתיחת הגלילה). צנצנת רולמופס פתוחה מחזיקה מעמד כ-2-3 שבועות במקרר. 
מקור המונח רולמופס בהלחם בשפה הגרמנית של המילים "rollen" (לגלגל) ו"Mops" (פאג, גזע כלבים; אבל גם תיאור לאדם טיפש). המילה רולמופס מתארת בגרמנית יחיד (צורת הרבים היא Rollmöpse), אך בשפות רבות מתייחסים למילה כאל צורת רבים. הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע ב-1946 תחת המילה רולמופס את המילה דַּגְלִיל (בתחילה היה חידושו דַּגְלוּל, כלומר דג גָלול כמגילה וכגליל), חידוש בהשראת מילים עבריות תלמודיות או חדשות כמו המילה גחלילית שחידש ביאליק (גם היא פרי ההתמזגות של גחל-ליל או גחלת-לילה).
הרולמופס הפך פופולרי מאוד בגרמניה, ובייחוד בברלין בתחילת המאה ה-19 בתקופת הבידרמאייר. ההתפתחות כלכלית וטכנולוגית של רשתות מסילת ברזל מן הים הצפוני ומן הים הבלטי שיחקה תפקיד חשוב בהטמעות ההרינג בחלקי גרמניה הרחוקים יותר מן החוף. הדג עבר החמצה כך שיוכל לשרוד את הדרך, והועבר בחביות עץ. במסבאות בברלין באותה תקופה היה מקובל להציג מעל הבר צנצנות עם מאכלים שונים כמו לחם עם שומן חזיר, ביצים מומלחות, כדורי בשר, נקניק מט (mettwurst) וכמובן רולמופס. כיום, מוגשים רולמופס בין היתר בגרמניה במסגרת "ארוחת בוקר לחמרמורת", שבה מרכיבים אשר מקובל לייחס להם תכונות להפגת חמרמורת.
מנדעית

מנדעית או מנדאית היא דיאלקט של הארמית, המשמש את המנדעים, דת גנוסטית שמאמיניה נמצאים בעיקר בתחומי עיראק ואיראן. הניב משתייך לענף המזרחי של הארמית המאוחרת, שזמנה הוא מהמאה הרביעית עד המאה השביעית לספירה, ושלב מודרני שלו קיים גם היום.
מאפייני המנדעית דומים לניבים האחרים של הארמית המאוחרת המזרחית, ארמית בבלית וסורית. היא שימשה כלשון ליטורגית ומצויים בידינו היום טקסטים בניב זה מן המאות הראשונות לספירה הכוללים לחשי השבעה, תפילות ופרקי הגות. הניב המודרני של המנדעית הוא ניב מדובר ויש בו קבוצה קטנה של דוברים, רובם בעיר אהוואז במחוז ח'וזיסטאן באיראן ובסביבתה ומיעוטם בתפוצות. הניב המודרני מושפע השפעה חזקה מן הפרסית.
למנדעית יש גם אלפבית מיוחד, אלפבית מנדעי. את השפה חקר במאה ה-19 תאודור נלדקה, ובמאה ה-20 רודולף מצוך.
מדליה לזכר קרב טונקין

תיאור המדליה

כפי שנקבע בחוק של 6 בספטמבר 1885, מצד אחד של המדליה מופיע סמל הרפובליקה והמילים République Francaise, סגור בתוך זר דפנה. בהתאם למוסכמה, הרפובליקה מיוצגת בדמות אישה צעירה חבושה קסדה עם המילה patrie (מולדת) חרוטה על מגן השמש של הקסדה שלה. 
בצד הגב של המדליה מופיעה רשימה של כמה מן הקרבות הבולטים ביותר של מערכת טונקין ושל המלחמה הסינית-צרפתית. המדליה הונפקה בשתי צורות, אחת עבור הצבא ואחת עבור הצי. המדליה של הצי כוללת את השמות הבאים: קאו-ג'אי, סונטאי, באק-נין, פו-צ'או, פורמוזה, טויין-קוואן, פסקדורס. המדליה של הצבא משמיטה את השם קאו-ג'אי.
השמות נכתבו בסדר כרונולוגי: הקרב על גשר הנייר (19 במאי 1883), מערכת סונטיי (דצמבר 1883), מערכת נין-באק (מרץ 1884), קרב פוג'ואו (23 באוגוסט 1884), מערכת קילונג (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885), המצור על טויין קוואנג (נובמבר 1884 עד מרס 1885) ואת מבצע פסקדורס (מרץ 1885). 
סרט המדליה שתואר בחוק היה סרט חצי ירוק וחצי צהוב, אולם הוא עוצב מחדש במהלך הייצור, והנוסח הסופי היה מורכב מארבעה פסים ירוקים על רקע צהוב. על האבזם חרוטה המילה טונקין.
הבחורים מאפיקים

הבחורים מאפיקים היה הרכב קולי גברי שנוסד בתחילת שנות השמונים. הלהקה החלה את דרכה בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, בערב פתיחה חגיגית של אולם המופעים והקולנוע בקיבוץ. 
ההרכב הראשון, שהיה על טהרת חברי אפיקים, עבד בתחילת דרכו עם המנצחת יעל תבורי, חברת הקיבוץ. מאוחר יותר הצטרף אליו גדעון ברקני, חבר הקיבוץ השכן שער הגולן. כעבור זמן לא רב קיבל המוזיקאי, המלחין והמעבד חיים ברקני, את הניהול המוזיקלי של הלהקה.
במשך כעשר שנים פעלה הלהקה בתחום הזמר העברי, בביצוע שירים עבריים-ישראלים מכל התקופות וכן שירים מקוריים שאת רובם הלחין חיים ברקני.
הלהקה השתתפה, בנוסף להופעותיה הרבות, בתוכניות רדיו וטלוויזיה, במופעים, ערבי תרבות, שירה ומוזיקה והפקות בימתיות הקשורות בעיקר לתנועה הקיבוצית ולהתיישבות העובדת. 
חברי הלהקה היו: יהודה אולמן, אמוץ ברונטמן, נדב בר-ניב, גדעון ברקני, שי גוטסמן, יצחקי גל, משה רוקמן, אוהד תדמור, ארי רוקמן ופלג רפפורט.
במשך השנים עבדה הלהקה עם אמנים שונים, בהם נעמי פולני, מתי כספי, גיל אלדמע, עוזי אסנר.
התוכנית הראשונה, שכללה שירים עבריים חדשים וישנים, הועלתה בבימויו של יצחק שאולי ובניהולו המוזיקלי של חיים ברקני. עם תוכנית זו גם הופיעה הלהקה בפני יהדות ברזיל, במסגרת מסע הופעות לציון יום העצמאות לישראל.
בשנת 1982 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, שהוקלט בקיבוץ העוגן. ב-1985 הפיקה את אלבומה השני, שהוקלט כולו על ידי קול ישראל בבית המורה בתל אביב ובליווי "להקת ברוש".
הלהקה הופיעה גם בקדם-אירוויזיון 1987 יחד עם הזמרת דליה כהן. הם ביצעו את השיר "היי הופה" שקיבל 3 נקודות בלבד והגיע למקום ה-14 מתוך 16 שירים מתמודדים.
בשנת 2001, למעלה מעשור לאחר התפרקות הלהקה, הפיקו "הבחורים" בשיתוף עם קיבוץ אפיקים שני דיסקים שהכילו את השירים שהקליטו בעשר שנות פעילותם.
מודול ציקלי

בתורת המודולים, מודול ציקלי הוא מודול הנוצר סופית על ידי איבר אחד. למודולים ציקליים תפקיד חשוב בתורות המודולים, בעיקר בתכונות של מודולים מעל תחום ראשי וכן במשפטי פירוק לגורמים מעל תחומים אלו.

הגדרה פורמלית

יהיו  חוג, ו- מודול מעל . נאמר ש- ציקלי, אם קיים  כך ש-, כאשר    היא הפעולה של החוג על המודול.
חסדאי קרשקש

הפילוסופיה של קרשקש

הפילוסופיה של רבי חסדאי קרשקש, כמו של שאר הפילוסופים בזמנו, היא בעיקרה פילוסופיה דתית.
הוא עסק רבות בתחום ההכרה האנושית, בבעיית היחס בין דטרמיניזם ובחירה וכן ביחס שבין אמונה וחופש רצון. בכתביו ניכרת עמקות פילוסופית וחירות מחשבתית. חיבורו המרכזי הוא הספר אור השם. בתחילה רצה רח"ק לכתוב אותו במתכונת של משנה תורה לרמב"ם, והקטעים שכתב (או שתיכנן לכתוב) היו אמורים להיות כנגד הלכות יסודי התורה לרמב"ם, אך כנראה שהדבר לא עלה בידו והוא לא השלים את חיבורו.
אפיסטמולוגיה - רח"ק טען שאין לעסוק בהכרת האל ובתאולוגיה לפני שעוסקים בהכרה עצמה. דבריו מזכירים את קביעותיו של הפילוסוף עמנואל קאנט - נולד שלוש מאות שנה לאחר פטירת רח"ק -  שאמר שאין לעסוק בהכרת העולם (אונטולוגיה = חקר היש) לפני שחוקרים כיצד תופסת ההכרה האנושית את היש. 
רח"ק ביקר את תורות ההכרה של אפלטון, של אריסטו ושל כל הפילוסופים שנמשכו אחרי שיטותיהם. בהבחנות העיקריות של תורתו בתורת ההכרה הוא טען, כמו קאנט:
"אין המושאים הנמצאים מושגים כפי טבעם - של הנמצאים - אלא כפי טבע המשיג"
— אור השם
דטרמיניזם ובחירה חופשית - רח"ק התחבט רבות בשאלת חופש הבחירה של האדם, ולא הכריע חד משמעית כרמב"ם על ברירות הבחירה החופשית. רח"ק בספרו "אור השם" הסיק שתי מסקנות אפשרויות בנוגע לשאלה זו. אפשרות ראשונה היא שאין בחירה חופשית כלל, והמילה "ובחרת" מתייחסת לתחושת האדם כי בחירתו חופשית, ותובעת מעשה רצוני שהאדם חש שהוא בחירה חופשית, אף על פי שלמעשה אינו חופשי בבחירתו. לפי אפשרות זו פירש רח"ק ששכר ועונש אינם תגמול הבא לאדם עקב בחירתו, אלא כורח מציאותי הנגרם כתוצאה מהחטא לפי הבריאה האלקית. האפשרות השנייה היא שהבחירה של האדם היא מוחלטת, אלא שהמושאים נמצאים לפי טבע המשיג, ולכן אינסוף האפשרויות שבידי האדם כלולות במחשבה האלוהית האחת האינסופית. רח"ק מסכם את שיטתו בסוגיה זו בדברי המשנה מפרקי אבות "הכל צפוי והרשות נתונה", ובזה הוא חושף - חרף נועזותו המחשבתית - את קרבתו ונאמנותו הבסיסית לגישת התורה וחז"ל שהאדם הוא חופשי מיסודו.   
רח"ק כתב שהתשובה היא חסד שהאל מאציל על האדם.
הרח"ק, כמו הרמב"ם, התייחס אל האסטרולוגיה בפיקפוק, אך לא שלל אותה לחלוטין כפי שהרמב"ם שלל אותה.

הפולמוס נגד הנצרות

רח"ק כתב בספרדית ספר בשם "ביטול עיקרי דת הנוצרים", בו הוא מונה את עיקרי יסודות האמונה הנוצרית ומערער עליהם בנימוקים פילוסופיים שונים. חיבור קצר זה נחשב לאחד הספרים החשובים בוויכוח עם התאולוגיה הנוצרית.
טיעוניו של רח"ק נעשים תוך כדי עיון בברית החדשה אותה הוא סותר באמצעים לוגיים ובהצבעה על סתירות הקיימות בתוכה.

לדוגמה:
"  לדברי הנוצרים הבן - ישו - הנולד מהאב - האל -  דומה לאביו. אם כן האב גם כן נולד; ואם האב נולד הוא עלול ומסובב והוא מצוי גם כן מזולתו ואינו מחויב המציאות. וכן נאמר ברוח הקדש, אם הרוח נאצל מהאב והבן ודומה להם, אם כן גם האב נאצל, ואם כן אינו מחויב המציאות...
— ביטול עיקרי הדת הנוצרית

השפעת הגותו

חיבורו העיקרי של קרשקש, אור השם, השפיע על ההגות הפילוסופית היהודית, ובייחוד על חסידי משנתו של הרמב"ם כרשב"ץ וכרבי יצחק אברבנאל, שהתפלמסו איתו על שיטתו המבקרת את משנת הרמב"ם.
רח"ק השפיע רבות על הוגים שבאו אחריו. חוקרים הצביעו על הקשר ההדוק בין התפיסה הדטרמיניסטית של רח"ק לבין זו הנמצאת בכתביו של שפינוזה וכן על ההשפעה של תורת התארים הדומה אצל שניהם. בקרב ההיסטוריונים של המדע יש הטוענים שאייזק ניוטון הושפע מהספר אור השם.]