google/wiki40b huggingface dataset:
יצא לתרבות רעה

יצא לתרבות רעה הוא ביטוי עברי מתקופת התנאים שמשמעותו עזיבת דרך החיים של התורה, בדרך כלל לטובת דרך אלילית או יצרית. בדברי חז"ל נאמר ביטוי זה על כמה אישים שפרשו מדרך התורה. אחת הדמויות הידועות ביותר בהקשר זה היא אלישע בן אבויה. 
ביטוי דומה הוא "שנה ופירש" שמשמעותו היא לומד תורה שהפסיק את תלמודו ופרש לדרך שונה. הביטוי "תרבות רעה" מצוי אף הוא בספרות חז"ל לציון התנהגות וארחות חיים שליליים.
המשקיף

המשקיף היה עיתון יומי עברי בתקופת היישוב, בטאונה של המפלגה הרוויזיוניסטית, הצה"ר. עיתון "המשקיף" ראה עצמו בראש ובראשונה כמגן על שלמות המולדת ועובדה זו התבטאה במפת ארץ ישראל, שהופיעה בשער העיתון, והקיפה את שני עברי הירדן.
"המשקיף" נוסד בתל אביב בשנת 1938, והחל לצאת לאור באופן סדיר בינואר 1939 (לאחר כמה גיליונות ניסיוניים שפורסמו בחודש שקדם לראשית הופעתו הסדירה), כעיתונה של מפלגת הצה"ר הרוויזיוניסטית. קדמו לו, כעיתונים רוויזיוניסטיים, העיתונים "חזית העם" ו"הירדן".
משנת 1940 עד לסגירת העיתון בשנת 1949 היה עורך העיתון אייזיק רמבה. בין חברי מערכת העיתון נמנו אברהם שכטרמן, שמואל שניצר, שלום רוזנפלד, יצחק גוריון, בנימין אליאב, יוסף ויניצקי, הלל הרשושנים ואחרים. מתוך מערכת "המשקיף" צמחו מספר עיתונאים ובכלל זה דיסנצ'יק, רוזנפלד ושניצר, שעברו לעבוד בתור עורכי העיתון "מעריב".
זאב ז'בוטינסקי, בשנת חייו האחרונה, פרסם ממאמריו בקביעות בעיתון. משתתפים בולטים נוספים היו אב"א אחימאיר ומשה ז"ק. כל שנותיו שימש העיתון כבמה לא-רשמית של הארגון הצבאי הלאומי, גם לאחר הפילוג ופרישת לח"י, וכתוצאה מכך שימש כיעד של הבולשת הבריטית. המערכת שכנה ברחוב הרכבת 14 בתל אביב, ובהמשך עברה לרחוב צ'לנוב 2 בעיר. לרשותה עמדו סניפים בחיפה וירושלים.
הוצאתו של העיתון הופסקה במהלך 1948, לאחר פרישה של חברי מערכת רבים לטובת הקמת עיתון חרות, הוצאתו חודשה לסרוגין עד שב-25 במאי 1949 נסגר העיתון סופית. העיתון נסגר בעקבות חיסולה של המפלגה הרוויזיוניסטית. חברי המערכת, שפרשו מהעיתון, הקימו את עיתון "חירות".
Arena Football League

ה-AFL, או בשמה המלא Arena Football League, היא ליגת הפוטבול האמריקאית באולמות סגורים. הליגה נוסדה בשנת 1987, אבל החלה לתפוס תאוצה רק במאה ה-21, כאשר בשנת 2005 הגיעה לממוצע של 12,400 צופים למשחק אחד.
משחק הפוטבול באולמות סגורים הומצא בשנות ה-80 של המאה ה-20, והליגה נוסדה על ידי רושם הפטנט על המשחק, ג'ים פוסטר, חבר הנהלה לשעבר של ליגת ה-NFL ושל ליגת ה-USFL. הרעיון הראשוני היה לקיים משחק ראווה בשנת 1983 ברשת NBC, אך לבסוף פוסטר זנח את הרעיון בגלל מעורבותו הרבה ב-USFL. רק בשנת 1986 הוצג ספר החוקים הראשון של המשחק החדש והליגה יצאה לדרך.
בשנים 2000–2009 הייתה ליגה משנית (Minor league) בשם AF2. ה-AFL שיחק במשך 22 עונות בשנים 1987–2008, ובעיות פנימיות גרמו לליגה לבטל את עונת 2009 שלו, אף על פי שליגת המשנה המשיכה במשחקיה. בסוף אותה שנה פורקו שתי הליגות וחוברו לאיגוד דש שהכיל קבוצות משתי הליגות, והליגה החדשה החלה במשחקה בשנת 2010. לאחר עונת 2016, שהמשיכה את הדפוס שהחל בשנים הקודמות של עזיבת קבוצות מדי שנה, עזבו חמש משמונה הקבוצות שנותרו בליגה. שלוש הקבוצות שנותרו מתכוונות להמשיך לעונת 2017, אז מתוכננות להצטרף שתי קבוצות חדשות.
הליגה נפתחת כל שנה ב-28 בינואר, לקראת סוף עונת המשחקים של ליגת ה-NFL, ונמשכת עד משחק הארינה-בול (ArenaBowl), המקביל לסופרבול של ה-NFL. משנת 2003 החלה הליגה לשדר את משחקיה באולפן של רשת שידור ארצית בערוץ NBC.
שמחה ראובן עדלמן

הרב שמחה ראובן עדלמן או אדלמן (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: עֶדעֶלמַאנן; כ"ג בשבט ה'תקפ"ב, 14 בפברואר 1822, וילנה – כ"ג בטבת תרנ"ג, 11 בינואר 1893, ורשה), שנודע בשם העט שַׂ"ר בֶּן־חַיִל הָעֲדֻלָּמִי, היה רב ליטאי, בלשן עברי, פובליציסט ומחבר פורה.

ביוגרפיה

נולד בווילנה לרב חיים יהודה ליב עדלמן ולשרה גוטא בת הפרנס הווילנאי רבי שלמה זלמן אייגש. אביו אימץ את שם משפחת חותנו (כנהוג לעיתים ביהדות ליטא אז) וכך נהגו כל ילדיו ונכדיו, אך בנו שמחה ראובן דבק בשם עדלמן. אחיו הם הרבנים משה אליעזר אייגש והעשיל אייגש.
למד אצל רבי יצחק מוולוז'ין בישיבת וולוז'ין ונחשב בה לבקי בתלמוד, נישא לפני שנהיה בן 18, במסיבת החתונה מנה את רשימת כל הסוגיות המרכזיות שפזורות על פני התלמוד הבבלי והירושלמי, במקום לשאת דרשה רגילה. אשתו הייתה בת ראסייני שבזאמוט, ובתקופה שלאחר נישואיו גר שם. אשתו השנייה הייתה מטלז ולכן חי בעיר זו בתקופה מסוימת, ואחריה בבריסק ובקובנה.
עדלמן היה מומחה לאגדות חז"ל ולשונם, וספריו "המסלות" ו"התירוש" עוסקים בתחום זה. הפובליציסט וההיסטוריוגרף החרדי יעקב ליפשיץ מספר בספרו "זכרון יעקב" כי עדלמן הראה לו את מקורם של רוב השירים היידים שהיו מקובלים בקרב הילדות היהודיות בתקופתם, באגדות חז"ל. את ספריו כתב במקביל לעבודותיו כאיש פיננסים בשירותם של סוחרים אמידים, והוא התפרנס בדוחק.
הוא היה בעל השכלה רחבה, וניהל מאבק מול מי שראה כ"פורקי אמונה"; בתחום זה מוכר חיבורו "דורשי רשומות" (ורשה תרנ"ג) שתוכנו ביקורת חריפה על הספר "דור דור ודורשיו" של אייזיק הירש וייס.

פטירתו

נפטר ביום כ"ג בטבת תרנ"ג, 11 בינואר 1893, ונקבר בוורשה. על מצבתו נכתב:
שים איש נלבב עין ותבן
רבת האיכות מצבת זאת האבן
הרבות בתארים אך למותר המה
עוז השם לבד יתן גודל לשוכני פה דומה
דרך "שושנים" הראה, "מסלות" שם בלב ישרים
לן בעומק אגדות חז"ל ויוצא "תירוש" ופנינים יקרים
מה גדל אבדן פה הנותן אמרי שפר
ידע כל איש ישראל היודע ספר!
ריינר אוהלהאוזר

קריירה כשחקן

אוהלהאוזר החל את קריירת הבוגרים שלו בס.ו. זנדהאוזן בגיל 17, בשנת 1958. בשנת 1961 עבר לבאיירן מינכן בה שיחק תשע עונות, בהן שיחק 286 משחקים, הבקיע 186 שערים, והיה אחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה בשנות ה-60. הישגו הגדול ביותר של אוהלהאוזר עם באיירן מינכן היה הזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על גלאזגו ריינג'רס. בנוסף, זכה אוהלהאוזר עם באיירן מינכן בשלושה גביעים מקומיים, ובאליפות אחת בבונדסליגה בשנת 1969.
בקיץ 1970 עזב אוהלהאוזר את באיירן מינכן וחתם בגראסהופרס ציריך, שם שיחק חמש עונות עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1975.
למרות הצלחתו במדי באיירן מינכן, לאוהלהאוזר הופעה אחת בלבד במדי נבחרת מערב גרמניה, בשנת 1968.

קריירת אימון

בין השנים 1975-1976 אימן אוהלהאוזר את וינטרטור מליגת העל השווייצרית. בין השנים 1982-1983 התנסה שוב באימון בליגה השווייצרית, הפעם בפ.צ. בזל.
סיפור משפחתי

עלילה

במחזה מסופר על משפחה שמוצאה מווינה העוברת להתגורר בהיידלברג בראשית שנות השלושים העולה לארץ ישראל ב-1935 ועל התאקלמותה והיחסים הבין-אישיים ובין-דוריים במשפחה.
רות, אשה יפה אגוצנטרית ומניפולטיבית, נשואה לאוטו, אך מנהלת פרשיית אהבים עם רוברט, שניהם מדענים באוניברסיטת היידלברג, המפוטרים ממנה בשל יהדותם. מכיוון שרות מסרבת לעזוב את בעלה ובתם היחידה אנושקה בת החמש, רוברט, גבר יפה-תואר אגוצנטרי ומניפולטיבי אף הוא, עוזב אותה ועולה לפלשתינה, בעוד רות נשארת עם בעלה ובתה, אחיה רפה-השכל פרדי ודודתה מרים (שגידלה אותה ואת אחיה לאחר התאבדות אמם) בהיידלברג.
לאחר מספר שנים הנאציזם מתגבר בגרמניה ומרים משיגה למשפחה סרטיפיקטים, אך לא לעצמה בשל גילה המתקדם. המשפחה עולה לפלשתינה, שם רות אמורה לסדר לדודתה סרטיפיקט בסוכנות היהודית, אך רות אנתקלת בבירוקרטיה מסורבלת, אותה אינה יכולה לפצח באמצעות קסמה האישי, כפי שהייתה מורגלת, ומרים נשארת בגרמניה, שם היא מוצאת את מותה.
בהמשך חיי המשפחה בישראל, מתקשה אוטו להתאקלם, למרות שמוצעת לו משרה באוניברסיטה העברית הוא אינו מצליח להחזיק בה והופך למורה בתיכון. פרדי (אחיה של רות), מתגלה כפדופיל על ידי רות, וזאת מאשימה אותו שניצל את אנשוקה עת הייתה קטנה, דבר שמוביל להתאבדותו.
רוברט נהפך לקומוניסט. שנים לאחר עליית רות ומשפחתה לארץ, בסביבות 1948, הוא פוגש את אנשוקה (שהיא כבר בת 19) שהפכה אף היא לקומוניסטית כמרד נעורים נגד הבורגנות של הוריה, כאשר הוא אינו יודע שהיא בתה של רות. אנושקה נכנסת להיריון מרוברט.
לפי הוראות הבמה במחזה, בפינת הבמה כל ההצגה יושבת נעמי. הקהל אינו מבין את מהותה, אך לבסוף אנו מבינים שהיא הבת של אנושקה ורוברט, ובסוף המחזה הם מתאחדים, לאחר שרוברט ישב בבית כלא בשל היותו קומוניסט 4 שנים ללא ידיעתה. סוף זה שונה לחלוטין מהסוף בספר.

המחזה

המחזה עלה בפעם הראשונה בשנת 1996 בבימויו של עמרי ניצן. את התפאורה והתלבושות יצרה רות דר. בהצגה שיחק בין השאר שולי רנד. מזי"א סיפרה בראיון כי משחקו של רנד בהצגה גרם לה לרצות לפתח את המחזה לספר: "כשכתבתי את המחזה היה לי בראש שולי רנד לתפקיד של רוברט. כשפנינו אליו כבר התחילו לו המחשבות על חזרה בתשובה, אני זוכרת שהוא אמר לי שהוא רוצה להיות או רב גדול או שחקן גדול. בסופו של דבר הוא שיחק את התפקיד. בהצגה היו קטעים שהוא צריך ללטף לרות, הגיבורה, את הרגל, אבל על הבמה הוא רק העביר את היד שלו מעל הברך של השחקנית. אז הבנתי שההליכה של שולי לדת היא כמו ההליכה של רוברט לקומוניזם, והבנתי שאני צריכה לפתח את הרעיון הזה. הריק בנפש של שולי נראה לי כזה חד וברור, חוסר הסיפוק, החיפוש אחר משהו ערטילאי. אבל בניגוד לסמים, לאהבה ולאידאולוגיה - מהדת, בדרך כלל, לא חוזרים".
בשנת 2013 עלה המחזה בשנית בתיאטרון הקאמרי, ע"פ הספר רומן משפחתי, בבימויה של מזי"א עצמה.
מוותליש הראשון

מוּוַתַלִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת האופל בסוף תקופת הממלכה החתית הקדומה  במאה ה-15 לפנה"ס אשר נמשכה כ-100 שנים בלבד והייתה מעין גשר בין האימפריה החתית לממלכה הקדומה. 
מעט מאוד ידוע לנו כיום על מוותליש הראשון מפני שהוא לא הותיר אחריו כמעט ממצאים ארכאולוגים. קודמו של מוותליש הראשון היה חוזיאש השני, ויורשו היה תודחליאש הראשון מייסדה של הממלכה החתית החדשה בשנת 1430 לפנה"ס.
האגודה לפיתוח בינלאומי

האגודה לפיתוח בינלאומי (באנגלית: Society for International Development - SID) מהווה פורום עולמי של יחידים ומוסדות העוסקים בפיתוח כלכלי וחברתי בר-קיימא. האגודה נוסדה בעיר וושינגטון בשנת 1957, ומיקמה את מושבה ברומא מאז שנת 1978. האגודה ממלאת תפקיד מכריע בקידום דיאלוג בין בעלי עניין וקבוצות אינטרס שונות, באמצעות תוכניות ויוזמות המתקיימות במוקדי קביעת מדיניות הפיתוח הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית ברחבי העולם.

רשת הקשרים של הארגון

מה שהופך את הארגון לשחקן ייחודי בזירת הפיתוח הבינלאומי הוא רשת הקשרים הענפה שלו המונה למעלה מ-3000 חברים הנפרסים על גבי כ-80 מדינות וכ-45 שלוחות ברחבי העולם. הארגון עובד עם למעלה מ-100 עמותות, רשתות ומוסדות אקדמיים, חברי פרלמנט, סטודנטים, מנהיגים פוליטיים ומומחים לפיתוח, הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית. רשת ענפה זו היא שמיצבה את SID כארגון בעל גישה הוליסטית, רב-תחומית ורב-מגזרית לפיתוח ויצירת שינוי חברתי.

המעמד המייעץ של הארגון

במהלך השנים, הארגון עמד בחזיתו של תחום הפיתוח הבינלאומי, ותרם רבות לעיצוב של תאוריות ופרקטיקות הנוגעות לתחום. ארגון סיד העולמי, זוכה למעמד מייעץ מיוחד בארגונים בינלאומיים רבים כגון UNFPA, UNICEF, ILO, FAO,ECOSOC, UNEP ועוד.

סיד ישראל

האגודה לפיתוח בינלאומי - סיד ישראל הוא ארגון ללא מטרות רווח. סיד ישראל הוא הסניף הישראלי של ארגון סיד הבינלאומי המהווה פורום עולמי של אנשים ומוסדות העוסקים בפיתוח כלכלי וחברתי בר-קיימא. מטרת הסניף של הארגון הבינלאומי היא העלאת מודעות לתחום הסיוע והפיתוח הבינלאומי בקרב האוכלוסייה הישראלית ועידוד מעורבות בתחום של ארגונים ישראליים.
הסניף הישראלי של הארגון חידש את פעילותו בשנת 2011 ומהווה פלטפורמה לפעילות, לימוד ובניית קשרים עבור קהילה רחבה של אנשי אקדמיה, סטודנטים, מומחי פיתוח, ארגונים לא ממשלתיים והמגזר העסקי. חזונו של הסניף הוא סיוע ופיתוח בינלאומי מקצועי ופורה המבוצע על ידי חברה ישראלית ערכית ומעורבת באמצעות יחידים, ארגונים ומוסדות ממלכתיים הפועלים בשיתוף עם חברות בעולם המתפתח ובאזורי מצוקה על בסיס כבוד והדדיות.
חוג הכפר הירוק

חוג הכפר הירוק היה קבוצה פוליטית במפלגת העבודה.
החוג הוקם בשנות ה-70 על ידי תומכיו של שמעון פרס, שראה עצמו מועמד לרשת את גולדה מאיר. עם האישים הבולטים בחוג נמנו אשר ידלין, אברהם עופר ושולמית אלוני. כבר בראשית דרכה החזיקו אנשי החוג בתפקידי מפתח בהסתדרות, בסוכנות היהודית ובמוסדות המפלגה. פרשת השחיתות שבה הסתבך ידלין בעת שכיהן כמנכ"ל קופת חולים הכללית וביטול מינויו לתפקיד נגיד בנק ישראל החלישה מאוד את החוג, ועם התאבדותו של שר השיכון אברהם עופר, החוג למעשה התפרק.
בכנסת ה-12 הוקם החוג מחדש על ידי חברי הכנסת חיים רמון וניסים זווילי. חברו אליהם עמיר פרץ (שייצג במפלגה את עיירות הפיתוח), אברהם בורג, יוסי ביילין, חגי מרום (איש התק"ם), יעל דיין, ונואף מסאלחה (נציג המגזר הערבי). קבוצה זו, שכללה 8 חברי כנסת, נודעה בכינוי "השמינייה". גם חוג זה נכשל בניסיונו לכבוש את המפלגה, וחבריו עזבו בהדרגה את המפלגה או את הפוליטיקה. זווילי ומרום עברו למפלגת המרכז, ביילין ודיין הצטרפו למרצ, בורג עזב את החיים הפוליטיים, מסאלחה לא נבחר מחדש לכנסת ורמון עזב לקדימה דווקא לאחר שחברו לשמיניה, עמיר פרץ, הפך ליו"ר המפלגה בנובמבר 2005.
הירנפיין (כדורגל)

הופעות אירופיות

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בשנת 1995 בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות לייריה הפורטוגלית, טון פנטרה הוולשית, בקשקאבאי ההונגרית ונסטבד BK הדנית והגיע למקום הראשון בבית, דבר שהקנה לה עליית לשלב שמינית הגמר, בו גברה על קבוצת פארול קונסטנצה אך הפסידה ברבע הגמר לקבוצת בורדו הצרפתית.  בעונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לאינטרטוטו ופגשה בשלב הבתים בקבוצות נאנט הצרפתית, סלייגו רוברס האירית, FBK קאונאס הליטאית ולילסטרום הנורווגית אך סיימה במקום השלישי ולא עלתה לסיבוב הבא.  בעונה לאחר מכן שוב שיחקה הירנפיין באינטרטוטו, אז הוגרלה מול קבוצות דיסבורג הגרמנית, דינמו מינסק הבלארוסית, פולוניה ורשה הפולנית ואולבורג בולדספילקלאב הדנית אך סיימה במקום הרביעי בבית זה ולא עברה לסיבוב הבא.
בעונת 1998/1999 הגיעה הקבוצה לגביע המחזיקות, בו גברה בסיבוב הראשון על הקבוצה הפולנית אמיקה ורונקי, אז עברה לסיבוב השני בו הפסידה לקבוצת וורטקס הקרואטית.  עונה אחר כך, בעונת 1999 הקבוצה חזרה לגביע האינטרטוטו, בו גברה בסיבוב השלישי על קבוצת המארבי השוודית אך הפסידה בחצי הגמר לקבוצת וסטהאם יונייטד האנגלית.
בעונת 2000/2001, שנה אחרי שהוכתרה כסגנית אלופת הולנד, הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בו הוגרלה מול קבוצות ולנסיה הספרדית, אולימפיאקוס היוונית ואולימפיק ליון הצרפתית אך סיימה במקום האחרון בבית עם מאזן של ארבעה הפסדים, תוצאת תיקו אחת וניצחון יחיד, מול אולימפיאקוס.  בעונה לאחר מכן, עונת 2001, חזרה הקבוצה לאינטרטוטו, אז גברה בסיבוב השני על קבוצת לייאפיס מטאלורגס הלטבית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצות פ.צ. בזל השווייצרית.  בעונת 2002/2003 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת נאסיונל בוקרשט הרומנית.  בעונת 2003 הקבוצה חזרה לאינטרטוטו, וניצחה בסיבוב השלישי את קבוצת ליירסה הבלגית וניצחה בחצי הגמר את קבוצת פ.צ. קופר הסלובנית אך הפסידה בגמר לקבוצת ויאריאל הספרדית.
בעונת 2004/2005 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז עברה הקבוצה על פני קבוצת מכבי פתח תקווה הישראלית בדרך לשלב הבתים, בו הוגרלה מול קבוצות שטוטגרט הגרמנית, בוורן הבלגית, דינמו זאגרב הקרואטית ובנפיקה ליסבון הפורטוגלית, הירנפיין סיימה שלישית בבית זה ועברה לשלב הבא, בו הפסידה לקבוצת ניוקאסל יונייטד האנגלית.בעונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, אז גברה הקבוצה בסיבוב הראשון על קבוצת באניק אוסטרבה הצ'כית, אז הגיעה לשלב הבתים בו הוגרלה מול קבוצות צסק"א מוסקבה הרוסית, דינמו בוקרשט הרומנית, אולימפיק מארסיי הצרפתית ולבסקי סופיה הבולגרית וסיימה במקום השלישי בבית ועלתה לסיבוב 32 הגדולות, בו הפסידה לקבוצת סטיאווה בוקרשט הרומנית.
בעונת 2006/2007 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת ויטוריה סטובאל הפורטוגלית ועלתה לשלב הבתים בו הוגרלה מול קבוצות פארמה האיטלקית, אודנזה הדנית, אוסאסונה הספרדית ולאנס הצרפתית אך סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהמפעל. גם בעונת 2007/2008 שיחקה הירנפיין בגביע אופ"א, בו הוגרלה בסיבוב הראשון מול קבוצת הלסינגבורג השוודית.
מריה בונה, נסיכת סבויה-ג'נובה

ביוגרפיה

בונה נולדה ב-1 באוגוסט 1896 בטירת ד'אליי, טירה מהמאה ה-11, אותה קנה אביה זמן קצר לפני נישואיו עם איזבלה, והם אף עברו את ירח הדבש שלהם שם. בונה הייתה בתם של הנסיך טומאסו, דוכס ג'נובה ואיזבלה, נסיכת בוואריה, בתם של אדלברט, נסיך בוואריה ואמליה פיליפינה, נסיכת ספרד. אביה היה נכדו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, ואמה איזבלה הייתה נכדתו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה. אחיה היו הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה, הנסיך פיליברטו, דוכס ג'נובה, והנסיך אוג'ניו, דוכס ג'נובה.
דרך דודתה מרגריטה, נסיכת סבויה, היא הייתה בת דודתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
ב-8 בינואר 1921 התחתנה מריה בונה עם בן דודה מדרגה שנייה, קונרד, נסיך בוואריה, בנם הצעיר של לאופולד, נסיך בוואריה וגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה. דרך אביו, הוא היה נינו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, דרך אימו הוא היה נכדו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. החתונה התקיימה בטירת ד'אליי בפיימונטה, איטליה, זה היה בהשתתפות ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, נסיך הכתר אומברטו, אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, ועוד. החתונה הייתה הנישואים הראשונים שהתקיימו בין שני הבתים האויבים מאז פרוץ מלחמת העולם הראשונה , זה גם היה ואף הייתה כינוס מרשים של בתי הבסבורג, סבויה, וויטלסבאך.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה נעצר קונרד בידי הצבא הצרפתי ונכלא בבית מלון בעיר לינדאו יחד עם וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה והנס גאורג פון מקנזן. למריה בונה, שעבדה בתקופת המלחמה כאחות בוורמאכט, נאסר להיכנס לגרמניה והיא נותרה אצל בני משפחתה בסאבויה. רק בשנת 1947 התאחדה המשפחה. בשנים שלאחר מכן עבד קונרד במועצת המנהלים של חברת NSU. בשנת 1969 מת בעלה קונרד, וב-2 בפברואר 1971 מתה מריה בונה ברומא.
הגולדברגים

עלילה

הסדרה מגוללת בצורה הומוריסטית את סיפור משפחתו של יוצר הסדרה אדם פ. גולדברג, כילד במהלך שנות השמונים.   
כל פרק בסדרה מתמקד בחייו של אחד מהנפשות המשפחה. לדוגמה, באחד הפרקים, בן הזקונים אדם גולדברג (שון גיאמברון) מתרגש לקראת היציאה לאקרנים של "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי", אך אמו אוסרת עליו לצאת לסרט. כתגובה אדם מתגנב אל בית הקולנוע המקומי ורואה את אמו באה לסרט אחר באותו בית קולנוע, וכך הסיפור מתגלגל.
חורבת א-רפיד

חורבת א-רפיד היא אתר ארכאולוגי בתחומי פארק הירדן שברמת הגולן, החורבה נמצאת כמה מאות מטרים ממזרח לנהר הירדן, על ראש הר בגובה 52 מטר, במקום בו עמד בעבר עמוד גבול מס' 58 בקו שביתת הנשק בין ישראל וסוריה (לפני מלחמת ששת הימים).‏
החורבה נסקרה לראשונה ב-1890, על ידי הארכאולוג הגרמני החובב, גוטליב שומאכר, שתיאר ושרטט את הממצאים העיקריים.‏ מאוחר יותר העלה קרל ואצינגר את ההשערה שזהו בית כנסת עתיק מימי המשנה והתלמוד, וזאת, על סמך עיטור של זוג דגים שמצא ושרטט שומאכר באתר. עיטור דומה נמצא בבית הכנסת בברעם.‏
ב-1933 סקר את האתר אליעזר סוקניק. הוא לא מצא את בניין בית הכנסת אך מצא מספר אבנים מעוטרות ששומאכר תיאר כחלק מבית הכנסת.‏ סוקניק מצא במרכז החורבה שלוש אבנים שאותן החשיב כממצא המעניין ביותר בחורבה ובהן שתי אבנים עם עיטור "ביצה וחץ", קונכייה ודמות אדם עם חיות בצדדיו (באבן אחת לא צוירו חיות) ובאבן השלישית היה עיטור בדגם קונכייה האופייני לאמנות בתי הכנסת העתיקים.‏
בביקורו באתר לאחר מלחמת ששת הימים, סבר צבי אילן כי באתר יש גם שרידים מהתקופה הביזנטית ומהתקופה הערבית המוקדמת. הוא תיאר שם גם בניין שאולי שימש למלאכה, בניין בעל קיר גבוה הפונה אל הירדן שסבר כי ייתכן והוא מצודה, שרידי טחנה רומאית, עמודי הבזלת וכותרת מעוטרת אותה תיאר גם סוקניק ואבנים ששימשו בבית בד.‏
יצחקי גל בביקורו באתר ב-1968 העלה השערה שעמודי הבזלת הם שרידי בסיליקה.‏
במקום נמצאים כיום שרידי חומות אבנים ושרידים וממצאים נוספים. הגישה למקום היא קשה, חלק מהמקום הוא בבעלות פרטית, והעשב הגבוה שבמקום מסתיר חלק מאבני הבזלת של הממצאים.
האיגלס

היסטוריה

הלהקה נוסדה בשנת 1971 בלוס אנג'לס, כאשר לינדה רונסטאדט נפרדה מלהקת הליווי שלה בה היו חברים דון הנלי וגלן פריי. אל השניים הצטרפו רנדי מייזנר וברני לידון, ויחד הקימו ארבעתם את הלהקה. הלהקה חתמה חוזה עם אסיילם רקורדס של דייוויד גפן.
אלבומה הראשון, "The Eagles", הוקלט בלונדון ויצא לאור בשנת 1972. האלבום זכה להצלחה מרובה והניב שני להיטים: "Take It Easy" ו-"Witchy Woman".
לאחר ההצלחה חברי הלהקה החלו לעבוד על האלבום הבא, אשר יצא בשנת 1973 תחת השם "Desperado". האלבום, אשר עסק כולו בתרבות המערבונים, הצליח במכירות אך זכה לביקורות פחות טובות מקודמו.
האלבום השלישי של הלהקה יצא בשנת 1974 ונקרא "On The Border". האלבום התאפיין בדגש חזק יותר על פן הרוק בשירים. גם אלבום זה היה הצלחה והניב את הלהיט "Best Of My Love". במהלך העבודה על האלבום צירפה הלהקה את הגיטריסט דון פלדר.
בשנת 1975 הוציאו חברי הלהקה את אלבומם הרביעי, "One Of These Nights", אשר זכה אף הוא להצלחה רבה. קטע אינסטרומנטלי שנכלל באלבום, "Journey of the Sorcerer", התפרסם כמנגינת הנושא של תסכית הרדיו "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" שהוביל לסדרת הספרים באותו שם. בשנה זו פרש לידון מהלהקה והחליף אותו ג'ו וולש.
בשנת 1976 הוציאה הלהקה את אלבום האוסף "Their Greatest Hits (1971–1975)" אשר זכה להצלחה רבה כאשר היקף מכירותיו עומד על כ-42 מיליון עותקים, והוא נחשב לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בהיסטוריה.
לקראת סוף שנת 1976 הלהקה הוציאה את אלבומה החדש "Hotel California". האלבום זכה אף הוא להצלחה רבה, במיוחד בזכות השיר "Hotel California" אשר מתאר את התייחסותם הביקורתית של חברי הלהקה לחיי הבוהמה בלוס אנג'לס.
בשנת 1978 עזב מייזנר את הלהקה בעקבות מחלוקת עם חבריו. במקומו של מייזנר הגיע טימותי שמידט.
אלבומה הבא של האיגלס, "The Long Run", יצא בשנת 1979 וזכה להצלחה נמוכה יחסית לאלבומים הקודמים של הלהקה.
בשנת 1980 שחררה הלהקה את אלבום ההופעה החיה "Eagles Live", שהוקלט במהלך סיבוב הופעות של הלהקה.
הלהקה התפרקה בשנת 1982. במהלך השנים בהן חברי הלהקה לא היו ביחד ניסו רוב חברי הלהקה לפתוח בקרירת סולו ואף זכו למספר הצלחות.
בשנת 1994 התאחדה הלהקה כדי להופיע ב-MTV. האיחוד שהיה אמור להיות חד פעמי גרר אחריו סיבוב הופעות שלם שהסתיים בשנת 1996 והותיר אחריו אלבום חדש בשם "Hell Freezes Over". ב-1998, בעקבות כניסת הלהקה להיכל התהילה של הרוק נ' רול, החליטו חברי הלהקה להתאחד בשנית.
ב-2007, הוציאה לאור הלהקה את "Long Road Out of Eden", אלבום האולפן הראשון מזה 28 שנים.
ב-2016 הלהקה התפרקה.
בקרקס

תיאור

"בקרקס" הוא חלק מסדרה של כ-4 רישומים בנושא הקרקס, שיצרה אורי בשנת 1958. שניים מן הרישומים נקראים "לוליינית", והם מציגים לולינית בעת קפיצה בטרפז. במרכז רישום זה נמצאת דמות נשית של לולינית על חד-אופן. היא רוכבת על מעין משטח או בימה המוקפת באורות הפנסים ובקפליו של אוהל הקרקס. אופן רישומה של הדמות, באמצעות עיפרון, הופך אותה לאנונימית.
העבודה פורשה במשך השנים כביטוי סמלי לרגשותיה של אורי: ביטוי ראשוני לתחושת ריחוף של הדמות. ריחוף זה יהפוך לאיקונוגרפי בעבודותיה המאוחרות של אורי. עם זאת, שרה ברייטברג-סמל הצביע על אפשרות למקור ממשי לרישומים מתקופה זו. גם בתה של אורי, רחל ימפולר, תיארה בדיעבד ביקור משותף של השתיים ב"קרקס מדראנו" וכן ביקורים בסרטים על קרקס, בהם יצרה אורי רישומים של אנשי הקרקס.
העבודה הייתה בעבר באוסף עמי בראון. ב-30 ביוני 2012 נמכרה העבודה במכירה פומבית תמורת סכום של 17,250 דולר. העבודה הוצגה בתערוכה "העשור הראשון: הגמוניה וריבוי" (2008), בתערוכה הרטרוספקטיבית של אביבה אורי (2002) ובתערוכה מאוסף עמי בראון (2009) שהתקיימו בהמשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
ויקיפדיה האזרית

ספרי ויקיפדיה

בשנת 2010, פורסמו ספרים של ויקיפדיה האזרית על ידי הפרופסור ראסים אליגולייב והמדענית הבכירה אירדה אלאקברובה. הספר נערך על ידי אלווסט אלייב.
גדול מספיק

במתמטיקה, בקבוצה סדורה, נאמר שטענה P "מתקיימת לכל x גדול מספיק" אם קיים איבר \ r כך שלכל \ x>r הטענה P מתקיימת. האיבר r לא בהכרח ידוע, די בכך שידוע שהוא קיים.
לדוגמה, מתקיים "x-100 חיובי לכל מספר גדול מספיק" שכן הטענה נכונה לכל מספר גדול מ-100. דוגמה חשובה יותר היא הגרסה החלשה של השערת גולדבך שבמאה ה-20 הוכח כי היא נכונה לכל n גדול מספיק, אולם ה-n-ים האלה כה גדולים עד שבדיקת נכונות ההשערה לכל מספר קטן מהם לא הייתה מעשית, ולכן הטענה לא הוכחה במלואה. פער זה נסגר ב-2013.
דוגמה של שימוש במושג להגדרת בעיה היא גרסה קשה של בעיית וארינג העוסקת במציאת הערכים של \ G(k) שהוא המספר המינימלי של חזקות k-יות הנדרשות כדי להציג כל מספר טבעי גדול מספיק.
במספרים הטבעיים, הטענה כי P כלשהו מתקיים לכל x גדול מספיק שקולה לטענה כי יש רק מספר סופי של מספרים שלא מקיימים את P. כלומר כמעט כל המספרים מקיימים את P.
הביטוי קטן מספיק מתייחס למספרים ממשיים קרובים לאפס. אומרים שטענה P מתקיימת לכל x קטן מספיק אם קיים 0<\epsilon כך שלכל |x|<\epsilon, הטענה P מתקיימת.
קרבונט

קרבונט (באנגלית: Carbonate) או פחמה הוא מלח או אסטר של חומצה פחמתית.

תכונות כימיות

יון הקרבונט הוא אניון רב-אטומי (פוליאטומי), בעל נוסחת המבנה CO₃⁻², ומשקל מולקולרי של 60.01 דלטון; הוא מורכב מאטום פחמן מרכזי, המוקף בשלושה אטומי חמצן זהים, בגאומטריה משולשת מישורית. יון הקרבונט נושא מטען חשמלי פורמלי (2-), והוא הבסיס המצומד של יון ביקרבונט, HCO₃⁻; יון זה הוא בתורו הבסיס המצומד של H₂CO₃, חומצה פחמתית.
מלחי קרבונט נוצרים כאשר יון חיובי נקשר ליון הקרבונט (לו מטען שלילי), ליצירת תרכובת כימית. רוב מלחי הקרבונט אינם מסיסים במים בטמפרטורה ולחץ תקניים. קבועי המסיסות שלהם הם בדרך כלל נמוכים מ-1×10⁻⁸. קיימים מספר יוצאים מן הכלל, ביניהם נתרן פחמתי (סודה לכביסה), אשלגן פחמתי ואמוניום פחמתי.
בתמיסה מימית, קרבונט, ביקרבונט, פחמן דו-חמצני וחומצה פחמתית מתקיימים ביחד, בשיווי משקל דינמי. בתמיסות בסיסיות חזקות, הצורה העיקרית היא יון הקרבונט, ובתמיסות בסיסיות חלשות נפוץ יותר יון הביקרבונט. בתמיסות חומציות יותר, הצורה העיקרית היא פחמן דו-חמצני מומס, והוא, יחד עם מים, נמצא בשיווי משקל עם חומצה פחמתית (שיווי המשקל נוטה בחוזקה לכיוון פחמן דו-חמצני). 
בכימיה אורגנית, המושג קרבונט מתייחס לעיתים לקבוצה פונקציונלית המהווה חלק ממולקולה גדולה יותר; הקבוצה כוללת אטום פחמן הקשור לשלושה אטומי חמצן, לאחד מהם בקשר כפול. הקישור לשאר המולקולה מתבצע דרך אטומי החמצן האחרים.

שימושים

מבחן פשוט להימצאות קרבונט במלח הוא הוספה של חומצה מינרלית מהולה (כמו חומצה הידרוכלורית) - החומצה תסיט את שיווי המשקל לכיוון שחרור הגז פחמן דו-חמצני.
מלחי קרבונט נפוצים בטבע (במינרלים) ובתעשייה. המונח "קרבונט" מתייחס לעיתים קרובות גם למלחי קרבונט, או מינרלים קרבונטיים. הנפוץ ביותר ביניהם הוא קלציט, או סידן פחמתי, המרכיב העיקרי באבן גיר.
שלמות

שלמות (באנגלית: Completeness) בלוגיקה ובלוגיקה מתמטית היא תכונה של מערכת אקסיומטית. מערכת נתונה של אקסיומות וכללי היסק היא שלמה אם אפשר להכריע בה לגבי כל נוסחה אמיתית, כלומר, אפשר להוכיח את הנוסחה או את שלילתה. במילים אחרות, אין בה טענות עצמאיות.

אי-שלמות

ניתן לראות כי התכונות נאותות ושלמות קשורות זו לזו, אף שלא כל מערכת נאותה היא גם שלמה. קורט גדל הוכיח ב-1931 שבכל מערכת לוגית שהיא חזקה מספיק יש נוסחאות אמיתיות שלא ניתן להוכיח אותן או את שלילתן. מערכת חזקה מספיק היא כל מערכת אפקטיבית ועקבית, המבוססת על שפה מסדר ראשון, שיש בה מספיק מושגים כדי לנסח טענות על כפל במספרים השלמים. מערכת כזו, הכוללת את האריתמטיקה בתוכה, היא המערכת שהציע ברטראנד ראסל לראשונה ב"פרינקיפיה מתמטיקה". מכאן ששפה אפקטיבית חזקה מספיק אינה יכולה להיות עקבית, נאותה ושלמה. חוק זה נקרא "משפט אי השלמות של גדל", ובעקבותיו השתנה היחס של מתמטיקאים לתוכנית של דויד הילברט לבסס את כל המתמטיקה על קבוצה סופית של אקסיומות.