google/wiki40b huggingface dataset:
כפר העצבניה

כפר העצבניה הוא סיפור מחורז לילדים, מאת הסופרת מנוחה בקרמן ובאיורה של אלישבע געש שיצא לאור לראשונה ב-1990. הספר הוא חלק מסדרה של ארבעה ספרים מחורזים לילדים, המרכיבים את "הספרייה הגדולה" של הוצאת בקרמן.

עלילת הסיפור

יעלי היא ילדה קטנה שתמיד מתרגזת על כל דבר. בגלל אופיה הלא נוח אין לה חברות. דודהּ של יעל שמע על אחייניתו הרגזנית והחליט לבוא ולבקר אותה. 
למרבה המבוכה, אף על פי שיעל אוהבת מאד את הדוד שלה, גם בזמן שהוא ביקר הוא לא שינתה את ההתנהגות הרעה שלה. כיוון שראה זאת הדוד הוא החליט שמוכרחים לעזור ליעלי. יצאו הדוד ויעלי לתחנת האוטובוס שם עלו על אוטובוס המגיע ליעד אחד: כפר העצבניה. כשהגיעו ליעדם נגלה לעיניהם כפר יפה ופורח. אך בשונה ממראו של הכפר, האנשים היו רגזנים ולא סלחנים. 
בשעה שטיילו הדוד ויעל בכפר עצרה לידם מכונית ממנה קפץ איש שהזדהה כראש הכפר ואמר ליעל שהיא מוזמנת לכפר כי היא מתאימה לו. אבל יעל שראתה עד כמה ההתנהגות של האנשים לא יפה, רצתה לברוח מהכפר. כשראש הכפר ניסה לשכנע אותה, הסבירה לו יעל שזהו מקום נורא ולא נעים. ראש הכפר פרץ בצחוק ואמר, "יש לה יש לה טענות, למלכות המריבות, מקומנו לא נאה לה, אך הוא ממש ממש דומה לה!" כעת הבינה יעל עד כמה התנהגותה לא נאותה, והבטיחה לדוד שמעתה תשנה את התנהגותה ותפסיק לכעוס.
שניאנג J-16

J-16 (בסינית: 歼-16, מכונה גם הנשר האדום, נהגה בסינית "גִ'יאַנְגִ'יגִ'י" - Red Eagle) הוא מטוס קרב רב-משימתי חדיש שפותח ומיוצר על ידי תאגיד התעופה שניאנג. מטוס הקרב הרב-משימתי (מתפקד גם כמפציץ) מבוסס על ה J-11BS, עם טווח מוגדל ואוויוניקה משופרת, ועם תכונות דומות ל F-15 איגל. הצילומים הראשונים של J-16 שפורסמו היו ביוני 2012 באתרי אינטרנט סיניים. הוא מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר מסוג PL-8 וכן מותקן עליו התותח הרוסי GSh-30-1.
באפריל 2014 נכנסו מטוסי J-16 לשירות פעיל בחיל האוויר של צבא השחרור העממי.
היפה והחיה: עולמה הקסום של בל

עלילה

תחילת הסרט מתרחשת במהלך האירועים של כליאתה של בל בטירתו של החיה טרם שחרורה. בסרט ישנם 4 סיפורים קצרים המלווים את כלי הטירה. בסיפור הראשון החיה עומד לסעוד עם בל אך דורש לפתוח את החלון ובל שרועדת מקור מבקשת שיסגור אותו. הוא אומר לה שמי שקר לו שייצא ובל נעלבת ומבקשת שיתנצל, מה שמרתיח את החיה מזעם. הוא דורש ממנה להתנצל ולחזור לארוחה תוך שהיא מתעלמת ממנו. וובסטר, הנוצה והפנקס כותבים מכתב פיוס בשם החיה בו הוא מתנצל לבל. בל נרגעת וחוזרת לארוחה אך החיה מתעצבן כשהוא שומע על כך ודורש להעיף את שלושתם מהטירה. לבסוף הוא מבין שכוונתם הייתה לטובה ומרשה להם לשוב.
בסיפור השני לומייר מתכונן לדייט הראשון שלו עם אפיפי המטלית המנוצה והוא מארגן יחד עם בל את השירה והאמירות שהוא חושב לומר לאפיפי. אך אפיפי מצוטטת להם בעודם בגן והיא בטוחה שבל מכשפת את לבו לרעה. בעודה מרוגזת היא מעליבה את לומייר ומחזרת אחרי שעוני, יריבו, מולו. בלילה של הדייט לומייר מזמין את אפיפי לנוע איתו לגינה וליסוע במרכבת שלג. אלא שהם מסתבכים וכמעט נופלים מהמרפסת אל חפיר גבוה. בעודם תלויים על ענף דק לומייר אומר לאפיפי שהוא אוהב אותה יותר מכולם. בל ועוד כלים רואים אותם ונערמים אחד על השני כדי להגיע אליהם בזמן ולבסוף מצליחים. אפיפי מבינה שהטיול והדיבורים של לומייר עם בל נעשו רק לכבודה.
בסיפור השלישי גברת תיון נכנסת לדיכאון עקב מזג האוויר הקר והחבורה מחליטה לערוך לה מסיבת הפתעה בשביל לעודד אותה. אלא שלמסיבה אחראים לומייר ושעוני ושניהם רבים על כל דבר והורסים כל חלק במסיבה: את סוג השירים וכלי השיר, את הפרחים שמאורגני לגברת תיון וכמעט מעירים את החיה שנרדם לאחר שעבד קשה בלילה, ואת הטעמים של העוגה למסיבה, אליהם מצטרפים גם שתי כפפות אפייה כחולות וצהובות והורסים את העוגה, למרות ניסיונותיה של בל למנוע זאת. גברת תיון מגיעה ומבינה שההפתעה שלה נהרסה וחוזרת לדיכאון. לומייר, שעוני וכל השאר מצטערים על ההפתעה ההרוסה ומחליטים ללמוד לקח ולעשות עוגה חדשה ומצליחים ואז גם חוזרת השמש.
בסיפור הרביעי והאחרון בל מתארגנת לארוחה עם החיה אך לחדרה נמלטת ציפור עם כנף פצועה והיא מתעכבת בחבישת הפצע שלה. החיה מתרגז שהיא מאחרת ופורץ לחדרה ואז מבחין בציפור. הוא קורא להעיף אותה מטירתו ובל מתחננת שישאיר אותה, מה שרק מרתיח אותו עוד יותר. הוא מתחיל לרדוף אחרי הציפור הפגועה עד שנופל במדרגות. בעודו על הרצפה הוא שומע את הציפור מצייצת מעל עמוד ומחליט במקום להבריח אותה, לכלוא אותה בכלוב כדי שתשיר לו. בל מנסה להסביר לו שהיא לא תשיר, אך הוא כולא את הציפור ודורש ממנה לצייץ, אך הציפור מבוהלת מדי. בל אומרת לו שהוא צריך להניח לה וכך היא תשיר לו.
בינתיים שעוני דורש משאר הכלים משמעת מוקפדת והכלים מתרחקים ממנו. כשהחיה מחליט שהציפור מספיק חזקה הוא מסיר ממנה את התחבושת ונותן לה לעוף, אך היא הייתה חלשה מדי והיא עומדת ליפול. החיה קופץ על הגג להציל אותה ויחד איתו שעוני. החיה תופס את הציפור וחוזר לטירה אך שעוני כמעט נופל מהגג הגבוה ורק בזכות חבריו שתופסים אותו עם סדין, הוא נשאר בחיים. לאחר מכן הוא לומד להיות פחות קשוח עם ידידיו והחיה לומד להיות יותר רחום ליצורים חלשים.
סופר אנטיגן

באימונולוגיה, סופר אנטיגנים (Superantigens או SAgs) הם קבוצת טוקסינים המפעילים באופן לא מבוקר תאי T ובכך גורמים לתגובה דלקתית רב מערכתית חריפה, תגובה זאת עלולה לגרום למוות תוך זמן קצר בהלם טוקסי. במקרים אחרים סופר אנטיגנים גורמים לחום, עייפות כרונית, שלשולים והקאות. סופר אנטיגנים מיוצרים על ידי חיידקים (בייחוד מסוג סטרפטוקוקוס או סטפילוקוקוס) כאנטיגנים אקסו-גנים, או, לחלופין, על ידי נגיפים ליצירת סופר אנטיגנים אנדו-גנים (כגון נגיף הכלבת או אפשטיין-בר וירוס, הסופר אנטיגן הנחקר ביותר מיוצר על ידי הנגיף העכברי MMTV).

מנגנון הפעילות של סופר אנטיגנים

סופר אנטיגנים נקשרים הן למולקולת MHC סוג II, המבוטאות על תאים מציגי אנטיגן מקצועיים, והן לקולטן תאי T (או TCR) המבוטא על תאי T. על ידי פתירת המבנה הקריסטלוגרפי של סופר אנטיגנים נמצא כי סופר אנטיגנים חיידקיים נקשרים ב-TCR ללולאה CDR2 ובמידה נמוכה יותר ללולאה CDR1, לעומתם סופר אנטיגנים נגיפיים נקשרים ללולאה HV4. לאזור Vα ול- CDR3 השפעה מועטה על קישור סופר אנטיגנים. בניגוד לאנטיגנים אחרים סופר אנטיגנים אינם מעובדים בפרוטאזום על ידי התא אלא נקשרים למולקולת ה MHC סוג 2 ללא עיבוד מקדים.
קישור בין MHC סוג 2 לבין TCR גורם לשיפעול תאי T עוזרים - תא T עוזר מגיב לסופר אנטיגן באותה עוצמה כתגובה למולקולת MHC סוג II אלוגנית, אלא שבעוד שמולקולת MHC סוג II המציגה פפטיד פטוגני יכולה להיקשר רק לשבריר אחוז מכלל תאי ה- T העוזרים בזכות הספציפיות של ה TCR לאנטיגן ספציפי, סופר אנטיגן נקשר לכ 20%-2% מכלל מולקולות ה-TCR ועלכן מפעיל אחוזים דומים של תאי T. התאי ה T המופעלים מפרישים כמויות גדולות של ציטוקינים, הציטוקינים גורמים לתגובות ציטוטוקיסיות ולדיכוי התגובה החיסונית הנרכשת, לשתי תגובות אלה חלק בפתוגנזה של מיקרואורגניזמים שונים.
הבקר

היסטוריה

עיתון "הבֹקר" החל לצאת לאור כעיתון יומי בשנת 1934, והופץ בארץ ישראל ובחו"ל. מערכת העיתון שכנה ברחוב רענן בתל אביב, והיו לה סניפים בחיפה ובירושלים. העיתון הוגדר בפרסומיו כעיתון מדיני וספרותי. 
קוראי "הבקר" ומקימיו ברובם השתייכו למעמד הבינוני, בתקופה בה היה כוחו התקשורתי של השמאל הישראלי, ובעיקר עיתון "דבר", בשיאו. העיתון בידל עצמו בהיותו עיתון עצמאי ובלתי תלוי מפלגתית והגדיר את עצמו כ"בטאון הציבור האזרחי בישראל, העיתון הנפוץ ביותר בחוגי התעשייה, החקלאות והמסחר". 
עם מקימי העיתון וחברי ההנהלה נמנו חיים אריאב וישראל רוקח - ראש עיריית תל אביב בשנים 1936 - 1952. עורך העיתון בין השנים 1936–1955 היה יוסף הפטמן שהיה גם יו"ר אגודת העיתונאים. עם צוות העיתון במשך השנים נמנו: בן-ציון כ"ץ, פרץ ברנשטיין, ברוך קרוא (עורך ספרותי בשנים 1942 - 1962) זיסי סתוי (עורך ספרותי בשנים 1962 - 1965), אייזיק רמבה, יוסף תמיר, דב (ברוניסלב) לוין, אריה דיסנצ'יק (לימים עורך מעריב), שושנה שרירא (סופרת, בעלת מדור אקטואליה ספרותי: "חיים קטנים", כתבת תרבות ומבקרת ספרות ותיאטרון בשנים 1939 - 1955), הרצל רוזנבלום (לימים עורך ידיעות אחרונות), ברוך ויינשטיין, יעקב רבינוביץ, יוסף עבו עברון, אריאל וינשטיין (כתב כלכלי, לימים חבר כנסת), אדיר כהן.
לדברי מרדכי נאור "הבקר" סבל רוב שנותיו מהעדר בסיס כלכלי איתן, ולא אחת עמד בפני סגירה מסיבות כלכליות.
"הבקר" חדל להופיע ב-31 בדצמבר 1965. בגליונו האחרון כתב עורך העיתון, גבריאל צפרוני, "'הבקר' היה חייל בשדות הקטל הרעיוניים של אחת התקופות הנאדרות והאיומות בעמנו ובארצנו. כוחו לא עמד – ונפל. אנו נפרדים בתודה על האמון שהוענק לנו כל השנים. אנו נועלים את שערנו באמונה שקורבננו נרצה ויירצה. שלום!".
סגירת העיתון באה על רקע הקמת מפלגת גח"ל (גוש חירות ליברלים). המפלגה החדשה ייסדה את עיתון "היום", שהחליף את העיתונים "הבקר" ו"חרות", אך הוא לא האריך ימים וב-1969 נסגר גם הוא.

הבקר לילדים

החל מ-1943 צורף לעיתון גם המוסף "הבקר לילדים", תחילה כחלק מהעיתון ובהמשך כשבועון עצמאי. "הבקר לילדים", בעריכת יעקב חורגין, כלל ידיעות בתחומים מגוונים בשפה המותאמת לילדים ולנוער, וכן סיפורים בהמשכים מאת חורגין עצמו, שושנה שרירא ואחרים.

ספורט הבקר

ב-1936 נוסף לעיתון מגזין שבועי, בן 4 עד 6 עמודים, שהוקדש לספורט הארץ ישראלי. המגזין, בעריכת אלכסנדר אלכסנדוביץ', דיווח על תוצאות משחקי כדורגל, כדורמים, כדורסל, תחרויות שחייה, בוקס (אגרוף) ועוד. כמו כן, מילאו את דפיו מאמרי דעה שעסקו בחינוך ובביקורת וכן דיווחים על הנעשה בשדה הספורט בעולם. לשבועון צורף גם מוסף קטן, בן עמוד אחד, שהוקדש לתנועת הצופים בשם "צופה - היה נכון".
מילון השפה הצרפתית (ליטרה)

תיאור

במקור בשנת 1841 תיכנן ליטרה לחבר מילון אטימולוגי עבור ההוצאה לאור של ידידו, אשט.  ב-1846 הפך המיזם למילון אטימולוגי, היסטורי ודקדוקי, עד שלבש לבסוף את צורתו הסופית. לשם הגשמתו פנה ליטרה לצוות קוראים:" מר אשט העמיד לרשותי אנשים משכילים שקראו בשבילי מחברים שונים ורשמו על פתקאות נייר שנשאו את שם המילה והדוגמה , את המשפטים הרלוונטיים.  לצוות זה שעבד בקשר הדוק עם המו"ל הצטרפו עוד מתנדבים   
במבוא הציג ליטרה  כך את המילון שלו :
התימרתי לא פחות מלתת מונוגרפיה על כל מילה, כלומר להציג בפני הקורא ערך שיכלול כל מה שיודעים על כל מילה,  בנוגע למקורה, צורתה, משמעותה ושימושה.  זה עדיין לא נעשה. 
באשר לבחירת המלים, לא הסתפק ליטרה להתבסס על המלים המופיעות במילון האקדמיה הצרפתית, שמהדורתו האחרונה פורסמה ב-1835, אלא הכניס גם את המלים שבספרות של המאות ה-17 וה-18 , וכן מונחים טכניים, נאולוגיזמים ומלים מהשפה המדוברת. כך שהמילון משלב בגרסתו הסופית על כ-10,000 עמודים,  כ-80,000 ערכים , מה שהופך אותו למילון השלם ביותר של תקופתו.  חידש בכך שאירגן את הערכים לפי "סדר שהוא בו זמנית הגיוני והיסטורי" . הערכים מציגים אטימולוגיה של כל מילה (כפי שנודעה לליטרה או לפי הנחותיו, מבלי שתהיה לו השכלה בלשנית), הבדלים סמנטיים בין המלים הנרדפות השונות, הערות דקדוקיות על שימושן הנכון,  וציטוטים מרובים מהספרות. ציטוטים אלה העניקו ליצירה את המוניטין והפכו אותה ל"אחת האנדרטאות היוצאות מן הכלל שהוקמו אי פעם לכבוד שפה חיה".
הציטוטים לקוחים יותר מספרות מוקדמת, וחסרים רבים מסופרי המאה ה-19, בני תקופתו :הוגו, בודלר, מישלה, נרוואל,   בלזק למשל. אם נתקלים בו בשם בלזק, מדובר בגז דה בלזק ולא באונורה .
נמתחה בקורת על הצד הטהרני של העבודה , הממליצה לפעמים על היגויים מיושנים והמקמצת במונחים טכניים.  כפי שהעיר בן תקופתו, פייר לארוס:
לעיתים קרובות, בין שני ערכים עוקבים, יכלו  למצוא מקום עוד כעשרים אחרים, אמנם  לא נפוצים, אבל שהיו חייבים למצוא מקום במילון מקיף כגון זה. 
פרט לפגמים אלה של היקף הערכים וליקויים בידע האטימולוגי ,ביקרו המומחים את "אי הסדר שבסיווגים וחוסר ההתיחסות לסופרים הגדולים של המאה ה-19.
על אף שבמישור הלקסיקולוגי זמנו עבר, עדיין שרד מילון זה כמעין אנדרטה ל"דת הלשון" וממשיך לספק לקוראים בו "הנאה עוצמתית, מתוחכמת ובל,י נדלית"
(כדברי  אלן רה, 
מילון השפה הצרתית פורסם בהוצאת אשט בשנים 1872-1863 במהדורה הראשונה, ובין 1877-1873 במהדורה השנייה. הוא כלל ארבעה כרכים, אליהם צורף כרך מוסף שכלל נאולוגיזמים ומילואים, וכן מילון אטימולוגי של המלים ממוצא מזרחי (ערבי, עברי, פרסי,טורקי,  מלזי) מחובר על ידי מרסל דוויק.
גרסה מקצורת, הידועה בצרפת כ"ליטרה הקטן"  ("פטי ליטרה")  ובקנדה  כ"ליטרה-בוז'אן"  פורמה ב-1874 על ידי עוזרו הראשי של ליטרה, אמדה בוז'אן.

הגרסאות העכשוויות

החל משנת 2000 פורסמו כמה גרסאות מודרניות, מעודכנות,  אבל מקוצרות ומפושטות, הידועות כ "ליטרה החדש" ו"פיט ליטרה החדש". קיימת גם גרסה און ליין חינם.
בגרסאות העכשוויות של המילון נערך פישוט סמנטי של ערכים רבים, הושמטו הערות דקדוקיות מסוימות, השוואות בין מלים נרדפות שונות ו בוטלו ההסברים האטימולוגיים של המלים.  ההבהרות מהמהדורה המקורית לגבי המשמעויות השונות  - למשל על ידי סעיפים שונים - בוטלו. החל מהמהדורה משנת 2006 "ליטרה החדש: שילב בתוכו את כל השינויים האורטוגפריים של השפה הצרפתי שהונהגו בשנת 1990.
ליבריה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ליבריה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפי אתלטיקה, קאנו/קיאק ושחייה וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהיו עתידים להתחרות בשני ענפי ספורט: אתלטיקה ושחייה. אולם לאחר פרישת סיירה לאון, המשלחת הליברית פרשה מהמשחקים לאור לחץ שהופעל עליה מהרשויות בהרפובליקה העממית של סין במטרה למנוע מהגעת נגיף האבולה למדינתם בעקבות התפרצות האבולה במערב אפריקה.
לב קוגן

חייו

קוגן נולד בבאקו שבברית המועצות. בשנים 1946–1952 למד בקונסרבטוריון הלאומי של מוסקבה נגינה בפסנתר וקומפוזיציה אצל המלחין אראם חאצ'טוריאן.
הוא הקדיש זמן רב למחקר, יצירה ונגינה של מוזיקה יהודית. הוא זכה בתואר "אמן הכבוד" מממשלת ברית המועצות. בשנת 1998 זכה להיחשב כאחד המלחינים המשמעותיים במאה ה-20.
קוגן היה נשוי לשחקנית התיאטרון אתל (לבית קובנסקי) (רו'), אב לשתיים: מרינה צנציפר ולינה זמלמן, וסב לאיתי וערן צנציפר, דייוויד ומייקל זמלמן.
נפטר בתל אביב ב-2007, בגיל 80. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.

יצירתו

לב קוגן הלחין בעיקר לבלט, מחזות, אופרות, סרטים וטלוויזיה. כמו כן הלחין כ-250 יצירות המאופיינות בגוון ישראלי ויהודי.
קוגן שימש שנים רבות כמורה לתאוריה וקומפוזיציה בקונסרבטוריון קריית אונו, עד פרישתו.
בין יצירותיו המפורסמות: "תפילה" לקרן יער ותזמורת כלי קשת, "רפסודיה חסידית" לקרן יער ותזמורת, קונצ'רטו לחצוצרה, "ואלס" בסגנון ניגון, "פנטזיה על נושאים מכנר על הגג", קפריצ'יו חסידי, תפילת שבת, ניגון לשבת, פרליך וחבד.
127 שעות

עלילה

הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של מטפס ההרים ארון רלסטון (ג'יימס פרנקו) שנתקע בקניון ביוטה לאחר שנפל על זרועו סלע. במשך חמישה ימים, בוחן רלסטון את חייו, נזכר במשפחתו, בחברתו ובמכריו.
לאחר 127 שעות הוא אוזר אומץ ובאמצעות אולר קטן הוא קוטע את ידו, אותה יד המחוצה מתחת לסלע. ובכך יוצא לחופשי.

הפקה

הבמאי דני בויל תיכנן לעשות סרט על מסעו של ארון רלסטון במשך ארבע שנים. בויל כתב את הטיוטה לסרט וסיימון ביופוי הפך אותה לתסריט. קיליאן מרפי וראיין גוסלינג היו אמורים לשחק את רלסטון, אך לבסוף התפקיד ניתן לג'יימס פרנקו. צילומי הסרט החלו במרץ 2010 ביוטה, וביוני הם תמו.
סצנת "ההוצאה" שבה רלסטון מאבד את ידו נערכה על ידי טוני גארדנר וצוות שלם של מומחים במטרה לחקות אותה באופן המדויק ביותר. בנוסף, בויל השתמש במספר רב של מצלמות במטרה לתעד את הסצנה מכל זווית אפשרית.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 93%. עיתונאי מה-"Chicago Sun-Times" הגדיר את הסרט כאחד הטובים ביותר בעשור והילל את הופעתו של פרנקו בסרט.
בשבוע הראשון לצאתו הסרט הכניס כ-372 אלף דולר וזאת על אף שהוקרן רק בארבעה אולמי קולנוע. שבוע מאוחר יותר, הסרט הכניס כ-612 אלף דולר ב-22 אולמי קולנוע ומוקם במקום ה-19 בטבלת הסרטים המכניסים ביותר לשבוע זה. נכון ל-3 במרס הסרט הכניס כ-18,013,923 רק בארצות הברית וכ-31,394,145 בחוץ לארץ.
Indeed.com

היסטוריה

אתר Indeed נוסד על ידי רוני קאהן (Rony Kahan) ופול פורסטר (Paul Froster) באוסטין, טקסס.
בשנת 2005, Indeed השיקה את גרסת הבטא על פי מודל המכונה על ידיהם "רשת פרסום משרות -תשלום על פי קליק" ("pay-per-click job advertising network"). בנוסף לחיפוש משרות על פי תפקיד ניתן לחפש על פי מילות מפתח כביטוי למגמות בשוק העבודה.
ב-1 באוקטובר 2012 הפכה Indeed ליחידה תפעולית עצמאית של חברת Recruit Co. Ltd. ביולי 2016 הודיעה Recruit Holdings Co Ltd שרכשה את נכסי חברת Simply Hired המתחרה של Indeed אשר תהפוך לשותפה פרסומית של Indeed.

Indeed ישראל

ביוני 2010 השיקה Indeed אתר בעברית עם משרות הממוקמות בישראל. באוקטובר 2016 החל אתר Indeed ישראל לאפשר למחפשי עבודה להגיש מועמדות למשרות ישירות מאתר Indeed. בפברואר 2017 החלה Indeed לאפשר למעסיקים לפרסם משרות בעברית באתר הישראלי.

שירותים

שירותי אתר Indeed כוללים חיפוש עבודה, טרנדים בשוק העבודה, העלאת, אחסון וחיפוש קורות חיים, יצירת עמוד קריירה, חיפוש טרנדים בתעשיות עבודה שונות, חיפוש משכורות ופורומים בנושא חיפוש עבודה.
הקורפוס ה-20 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-17 באוקטובר 1940, וכמפקדו מונה פרידריך מטרנה. במהלך מבצע ברברוסה פיקד מטרנה על הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מהארמייה הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. הקורפוס לחם במהלך השנים הבאות במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, כשהוא לוחם לסירוגין כחלק מארמיות הפאנצר השנייה והשלישית, והארמיות הרביעית והתשיעית. ב-10 בספטמבר 1942 מונה רודולף פון רומן למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו אף במהלך קרב קורסק ובמהלך מבצע בגרטיון. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ולחם עימה במבצע פרוסיה המזרחית. ב-1 באפריל 1945 מונה קרל-אריק קלר למפקד הקורפוס, והוא פיקד עליו עד סוף המלחמה.
מריה, נסיכת יוון ודנמרק

ביוגרפיה

מריה נולדה באתונה ב-3 במרץ 1876, לגאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. מריה הייתה אחותם של קונסטנטינוס הראשון, מלך היוונים ואנדראס, נסיך יוון ודנמרק, אביו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו. משפחת המלוכה היוונית לא הייתה אמידה בקנה מידה של משפחות המלוכה, והם חיו בפשטות. אביה המלך גאורגיוס היה אדם שתקן, אבל בניגוד לגישה הכללית של התקופה, הוא האמין שילדים צריכים להיות רעשניים ושמחים. המסדרונות הארוכים של בית המלוכה באתונה שמשו את מריה ואחותה ברכיבה על אופניים, רולרבליידס, סקייטבורד, ולפעמים אף רכבו יחד עם אביהם. מריה ואחיה גודלו על ידי מטפלות בריטיות, ואנגלית הייתה השפה הראשונה שלמדו, אבל הם דברו יוונית בינם לבין עצמם, ובנוסף למדו גרמנית וצרפתית.
ב-30 באפריל 1900 התחתנה מריה בקורפו עם גאורגי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בן דודה מצד האם. גאורגי רדף אחרי מריה, שזכתה לכינוי "מיני היוונית" כדי להבדילה מ"מיני" הבכורה (הקיסרית מריה פיודורובנה), אולם היא סירבה להינשא לו, אלא אם כן יובטח מקומה בסדר הירושה לכתרים היווניים והדניים. בנוסף, היא הבהירה כי אינה מאוהבת בגאורגי כאשר נישאה לו, אך הוא קיווה שהרגשות שלה כלפיו יתגברו עם הזמן. לבני הזוג היו שתי בנות, אולם כשהתבגרה, ניצלה מריה את ההזדמנות לבלות יותר זמן בחו"ל, כביכול לצורך בריאות בנותיה, אבל גם כדי לבלות זמן רב יותר רחוק מבעלה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הייתה מריה בבריטניה, והיא בחרה לא לחזור לרוסיה, אלא נשארה לגור בהארוגייט, שם הייתה פטרון של שלושה בתי חולים צבאיים, אותם מימנה בנדיבות ואף טיפלה בחולים.
היא הפכה לאלמנה ב-28 בינואר 1919, כאשר בעלה נרצח על ידי הבולשביקים. ב-16 בדצמבר 1922 התחתנה מריה בשנית עם האדמירל פריקלס יוהאנידס בוויסבאדן, וב-14 בדצמבר 1940 היא מתה באתונה במהלך מלחמת איטליה-יוון. בתה קסניה התגוררה במשך שנים בלונג איילנד, ואף הייתה נשואה למיליונר ויליאם לידס, בנה של ננסי סטיוארט וורטינגטון לידס, וחורגו של אחיה של מריה - כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק.
צ'רדש

צ'רדש (בהונגרית: Csárdás) הוא ריקוד עם שמוצאו מהמוזיקה הצוענית בהונגריה במאה השמונה עשרה. השם מקורו מהמילה ההונגרית Csárda שמשמעותה בית מרזח.
ההונגרים היו עורכים עצרות גיוס לצבא בהן היו תזמורות צוענים שנגנו צ'רדש ומחולות אחרים. מהונגריה התפשט הצ'רדש לארצות הסמוכות: סלובקיה, סרביה, קרואטיה, אוקראינה, בולגריה ועוד.
הצ'רדש מאופיין בשני קצבים מתחלפים: קצב איטי (lassú) וקצב מהיר (Friska). הוא נחשב כריקוד עממי ורוקדים אותו גברים ונשים בתלבושות עממיות.
מלחינים רבים של מוזיקה קלאסית שילבו צ'רדש ביצירותיהם: אמריך קלמן (באופרטות שלו), יוהנס ברהמס (במחולות ההונגריים), לאו דליב (בבלט קופליה), יוהאן שטראוס, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, פרנץ ליסט ועוד.
הצ'רדש המפורסם ביותר הוא של המלחין האיטלקי ויטוריו מונטי משנת 1904. הוא מבוצע עד היום בהרכבים שונים החל מלהקות צוענים עד תזמורות סימפוניות המנגנות בעצמן או מלוות סוליסטים בכלים שונים בעיקר בכינור.
אהרן אורלנסקי

תולדותיו

אהרן הכהן אורלנסקי נולד בביאליסטוק. למד בישיבה בביאליסטוק, שם נסמך לרבנות. בשנת תרמ"ד (1884) עלה לארץ ישראל, שנה לאחר קבוצת בני ביאליסטוק, (אליהם הצטרף עוד בתרמ"ג שרכשו נחלות בפתח תקווה, והתיישב באופן זמני בירושלים. בעת עלותו לארץ ישראל קיבל מכתב הסכמה מהרב מאיר שמחה הכהן בו כתב עליו שהוא הצטיין בשקידה עצומה בלימוד תורה והוא ראוי להורות הלכה, וזו לשונו: "...כי הוא מלא וגדוש בש"ס ופוסקים, ואחד מאלף הנכנסים לבית הספר מצאתי יוצא כמוהו."
עוד באותה שנה מינו בני פתח תקווה את הרב אורלנסקי לרב המושבה, והוא כיהן בתפקיד במשך 27 שנים, עד פטירתו בשנת ה'תרע"א (1910). במקביל לכהונתו ברבנות היה גם בעל כרם. 
את עיקר משנתו ייחד למצוות התלויות בארץ, והיה לאחד הפוסקים החלוצים בתחום זה. בנושא השמיטה עמד במשא ומתן הלכתי מסועף עם גדולי הרבנים, בתוכם: הרב שמואל מסלנט, הרב קוק, הרב מרדכי גימפל יפה ואחרים.
ייסד בפתח תקווה קופת גמ"ח בשם "זיכרון מרדכי" (ע"ש הרב מרדכי גימפל יפה), שהתפתחה ונעשתה אחד ממוסדות החסד החשובים במקום.
נקבר בחלקת הראשונים בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. על שמו רחוב בפתח תקווה.
לאחר מותו כינס בנו הרב אברהם יעקב אורלנסקי את כתבי אביו והוציאם בספר "תקות אהרן".

התנגדותו להיתר המכירה

הרב אורלנסקי התנגד לשימוש בהיתר המכירה בשמיטת תרמ"ט לצורך עבודת הקרקע וטען שאין בה צורך, מכיוון שממילא יש לתת לאדמה לנוח ולאפשר לחקלאים זמן להשקיע במשק החי.
דייוויד מת'יו

דייוויד מת'יו (David Mathew; ‏15 בינואר 1902 - 12 בדצמבר 1975) היה בישוף קתולי אנגלי והיסטוריון.

תולדות חייו

מת'יו נולד בליים רידג'ס שבדורסט והתחנך בקולג'ים של חיל הים המלכותי. הוא שירת בחיל הים הבריטי בסוף מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן רכש תואר בהיסטוריה מודרנית בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. הוא עקר לרומא והוסמך כנזיר ב-1929. לאחר שירות בן עשרה חודשים בלבד, חזר בו והחליט כי אורח החיים הנזירי אינו מתאים לו. תחת זאת הוא פנה לקריירה של כהן דת, ושירת באוניברסיטת לונדון. ב-1938 מונה כמשנה לבישוף של וסטמינסטר, ושירת בתפקידו זה במהלך הבליץ. לאחר מלחמת העולם השנייה יצא כשליח הכס הקדוש לאתיופיה ובשנה שלאחר מכן לאפריקה המזרחית הבריטית. הוא מונה כ"בישוף טיטולרי של אפמאה בביתיניה". מת'יו שב לאנגליה ב-1953 ומונה לבישוף הצבא הבריטי, לאחר שדחה הצעה לשמש כנונציו בברן, בירת שווייץ. ב-1963 הוא פרש מעיסוקיו ככהן דת והתמסר לכתיבת ספרי היסטוריה. הוא מת בלונדון ב-1975 בגיל 73.
החזית הבלארוסית השנייה

היסטוריה

ב-24 בפברואר 1944 שונה שמה של חזית בריאנסק לחזית הבלארוסית השנייה, ולמפקדה מונה פאבל קורוצ'קין.
החזית לחמה בקרבות לשחרור בלארוס, וב-5 באפריל 1944 פורקה.
ב-16 באפריל 1944 הוקמה שוב החזית, ולמפקדה מונה איוואן פטרוב. החזית השתתפה במתקפת מוגילוב ובמבצע בגרטיון, ובחורף 1945 השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית ובפומרניה המזרחית.
ב-16 באפריל 1945 פתחה החזית יחד עם החזית הבלארוסית הראשונה והחזית האוקראינית הראשונה בקרב על ברלין, וסייעה להם על ידי כיבוש המרחב שמצפון לברלין.
לאחר סיום המלחמה, הפכה החזית למפקדת הכוחות הסובייטיים הצפונית ששכנה בפולין.
מוזיקת מעליות

מוזיקת מעליות הוא שם כולל לעיבודים מוזיקליים של שירים פופולריים בהם כלי הנגינה בעלי עוצמה חלשה. 
במוזיקה זו נעשה שימוש במרכזי מסחר, בקניונים,  עבור מוזיקת המתנה בטלפון, בחדרי המתנה של רופאים ורופאי שיניים ובמעליות. כמו כן, זהו שם כללי לשירים שהם "קלים להקשבה", כגון: ג'אז רך, שירים בעלי מלודיות פשוטות. לרוב אכן למוזיקת מעליות יש מלודיה פשוטה, כדי שיהיה ניתן לחזור בלולאה על אותו שיר מבלי משים לב. תופעה זו מוכרת כאשר ישנה מוזיקת המתנה בטלפון אשר חוזרת על עצמה.
יש המעדיפים מוזיקת מעליות על פני שידורי תחנות הרדיו, בגלל הפרסומות והקריינות שאופייניים לרדיו, אשר אינם נמצאים במוזיקת מעליות.
מריט-פתח

חייה

מריט-פתח פעלה בתקופת השושלת השנייה או השלישית במצרים. משמעות שמה, "מריט-פתח", הוא "האהובה על האל פתח". השם מורכב מתחילית "מר" שפירושה "אהובה", ומסיומת "פתח", המתייחסת לאל פתח, אל הבריאה המצרי. בניגוד לאימפריות אחרות בעת העתיקה, במצרים הותר לנשים לרכוש השכלה ולעסוק במדע באופן חופשי. השכלתה של מריט-פתח ומעמדה היו זהים לרופאים אחרים במצרים והיא פעלה לצידם. בעבודתה הרפואית נהגה לעסוק במיילדות. כנהוג בתקופת מצרים העתיקה, שילבה מריט-פתח בעבודתה פעילות רוחנית ודתית לצד ריפוי וטיפול רפואי.

אזכורה

תמונתה של מריט-פתח נמצאת על קבר בבית הקברות שליד הפרמידה של סקארה, עיר הקברים של ממפיס. לצד התמונה מופיע כיתוב בכתב חרטומים, המתאר אותה כרופאה. בנה של מריט-פתח, שהיה איש דת, תיאר את אמו  כ"רופאה ראשית".
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי העניק למכתש פגיעה על פני כוכב הלכת נוגה את השם "מריט-פתח" על שמה.
כריסטוף ואלץ

ביוגרפיה

ואלץ נולד בווינה שבאוסטריה למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ואוסטרי. הוריו היו זוג מעצבים, וסביו היו שחקנים. הוא החל ללמוד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, וב"מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע" שבניו יורק. הוא התחיל בתור שחקן במה והופיע בבימות בשווייץ וכן בבורגתיאטר שבאוסטריה.
לאחר קריירת טלוויזיה מוצלחת והשתתפות בכמה סרטים מקומיים הגיעה הפריצה המאוחרת יחסית של ואלץ כשחקן בשנת 2009, כשהתקבל לתפקיד ראשי לצדו של בראד פיט בדרמת המלחמה של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד". בסרט גילם ואלץ את קולונל האס אס האנס לנדה, המכונה "צייד היהודים". על תפקידו בסרט זכה ואלץ בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס גלובוס הזהב, גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
בסרטו של קוונטין טרנטינו ג'אנגו ללא מעצורים מ-2012, שיחק את דמותו של ד"ר קינג שולץ, צייד ראשים גרמני בארצות הברית של טרום מלחמת האזרחים. על תפקידו  קיבל את פרס האוסקר לשחקן משנה בפעם השנייה.
בנובמבר 2015 הוא גילם את דמות הנבל הראשי בסרט ג'יימס בונד "ספקטר", ארנסט סטאברו בלופלד, אויבו המושבע והגדול של בונד בסרט ומנהיג ארגון הטרור הבדיוני "SPECTRE".
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצדן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.  
ואלץ הוא שחקן הקולנוע האוסטרי השני בהיסטוריה אשר זוכה בפרס האוסקר אחרי ג'וזף שילדקראוט שזכה בפרס בשנת 1937 על משחקו בסרט "חייו של אמיל זולא".

חיים אישיים

ואלץ מתגורר בלונדון. הוא גרוש ואב לארבעה ילדים. גרושתו של ואלץ יהודייה, שניים מילדיו חזרו בתשובה וגרים בישראל, אחד מהם מכהן כרב.