תאודרוס השני, קיסר אתיופיה

מוצאו

קאסה היה בנו של היילה-גיורגיס וולדה-גיורגיס (בקיצור היילו וולדה גיורגיס) שהיה מושלה של קווארה שבפרובינציית דמביה קרוב לגבול הסודאני.
אמו של קאסה, וויזרו אתיטגב וונד-ווסן, הייתה אף היא ממשפחת אצולה נכבדת מגונדר (עיר הבירה בזמנו). אביה, וונד בווסן, היה הדג'אזמאץ' של דאמות, וסבה וודג'ו נשא בתואר ראס. אמה, ווזרית טישל, הייתה גם ממשפחת אצולה.
עוד לפני שמלאו לקאסה שנתיים אביו נפטר ואמו לקחה אותו מקאוורה למשפחתה לגונדר. יריביו מבית ואירופאים שנאסרו באתיופיה כתבו בספריהם שאימו של קאסה הייתה במצוקה כלכלית עד כדי כך שקאסה זכה לכינוי "בנה של מוכרת הכוסו" (תרופה צמחית מקומית לטיפול במחלת תולעי מעיים) וזאת בגלל עיסוקה במכירת הכוסו. עם זאת ההיסטוריונים מסכימים שקאסה לא גדל בתנאי עוני.
כיום תוודרוס השני מתואר כאיש שעלה לגדולה בזכות כישוריו, ללא ייחוס מלכותי. טענתו (באיחור) שהוא צאצא לקיסר פאסילידס הייתה כנראה על מנת לזכות בלגיטימציה.

ילדותו

כאסה נולד ב-1818 בקוארה , בדמביה, לאביו היילה-גיורגיס וולדה-גיורגיס ואימו וויזרו אתטיגב וונדבווסן.
בגלל מיקומה של קוארה במערב אתיופיה קרוב לגבול הסודאני האזור סבל מהתקפות של סודאנים ומצרים לאחר שאביו נפטר באחד הקרבות האלה, אימו החליטה לקחתו לעיר מולדתה גונדר,
ולאחר שגדל העבירה אותו לדודו הדג'זמץ' כנפו כדי שידאג לחינוכו הדתי וזה העבירו למקום שנקרא צ'נכר במנזר תקלה היימנות. וכך מתאר אלקה זנבה:"וכשהוא היה ילד ולמד בצ'נכר דאג'אזמץ' מרו של דמביה מרד במושל בגמדר הראס אימם והתבצר בצ'נכר. ראס אימם בא והכה את המנזר ובמהלך הקרב נהרגו רבים מהתלמידים אולם קאסה שרד"' אירוע זה השאיר צלקת קשה בנפשו של הילד
לאחר מכן חזר קאסה לבית דודו כנפו ולמד קריאה וכתיבה וכן את מלאכת הניהול והצבא.

תקופת היותו שפתה

בשנת 1847, לאחר מותו של דג'זמץ' כנפו מושל דמביה, כאסה הצטרף למערכה של בני כנפו כנגד מושל דמות וגוג'ם הדג'זמץ' גושו זוודה. כאסה ובני דודיו הפסידו בקרב. לאחר מנוסה של מספר חודשים חבר כאסה לצבאו של יריבו הדג'זמץ' גושו זוודה. 
למרות שהפגין יכולת צבאית גבוהה הוא לא זכה לקידום בצבאו של גושו ולכן החליט לחזור לקווארה.
עם זאת היות שכל דמביה הייתה כעת הרסת של מנן ליבן עמדה, המושלים שהיו תחת מנן לחצו עליו שיעזוב את קוארה. כאסה, ביודעו שכדי להחזיר את הרסת של אביו (קוארה) אין דרך אחרת אלא מרד, ירד לקולה (השפלה) ומרד במנן. כאסה, שניהל חיי עבריין בסגנון רובין הוד, ייחד את עצמו בטוב ליבו ויכולת לדון במשפט. כך למשל, חלק מהכסף שהוא השיג על ידי שוד היה מחלק לחקלאים כדי שיקנו מחרשה. עידוד החקלאים ויחסי אנוש היה הגורם לכך שתומכיו התרבו והלכו. המרד שהחל עם 12 תומכים לאחר תקופה קצרה נאספו סביבו 300 תומכים.

כניסתו לפוליטיקה

התקפות כאסה על הסוחרים והפרעתו לסדר הציבורי פגעה בעקיפין באטגיה מנן. בגלל שעתה הכנסותיה ממיסים ירדו. וכן בגלל שכאסה החל להיתפרסם, בחרה מנן להתפייס עם תוודרוס, והזמינה אותו להצטרף לצבאו של בנה ראס עלי. קאסה, לאחר ששקל את כוחו הצבאי, ביקש ממנן לקחת את צבאו לקוארה, והוכרז כמושלה.
בשנת 1847 נשא לאישה את נכדתה של מנן, תוובץ' עלי .
למרות שכל ההיסטוריונים מסכימים שכאסה אהב את תוובץ', יחסיו עם מנן וגיסו עלו על שרטון וזאת עקב יחסם המזלזל בו. כאסה, בתמיכת אשתו, מרד במנן וכבש את כל דמביה
מנן בתגובה מתוך ביטחון עצמי מופרז שלחה כנגד כאסה צבא קטן בהנהגתו של דג'אזמאץ' וונד ירד. כאסה הביס צבא זה בקלות. במקביל ראס עלי ואימו היו במסע צבאי בגוג'ם, כך שהבירה גונדר הייתה בלתי מוגנת. כאסה ניצל את ההזדמנות, השתלט על העיר, מינה את נאמניו למשרות העיר ואחר כך אסף את המיסים שהיו מועלים לראס עלי, ושדד את מחסני היבול של הקיסר והשכונות. לאחר שובה של מנן מגוג'ם יצאה במסע צבאי מלווה בבעלה קיסר הבובה יוהנס השלישי. הם נלחמו צפונית לאגם טאנה ואולם במהלך הקרב מנן נפצעה בירכה ונפלה בשבי יחד עם בעלה ושניהם נאסרו בידי תוודרוס. בשביל לשחרר אותם ראס עלי הגיע להסכם עם תוודרוס בו הותר לכאסה לשאת בתואר דג'זמץ', נוסף על קווארה קיבל את השליטה על דמביה, ותוודרוס הסכים לאחד את צבאו עם זה של עלי

הסכסוך עם ראס עלי

בשנת 1848 ראס עלי הזמין את תוודרוס פעמיים לדברה תבור, ותוודרוס סירב מכאן התפתחה העוינות הראשונה ביניהם בין 1849-1850 יצא במסע צבאי באגאו מדר ושב לקווארה בשנת 1852 התחיל את המערכה נגד ראס עלי שמובילה לכס המלכות.
לאחר שנה זו הוא הכה את כל אבירי תקופת השופטים אחד אחרי השני. בקרבות אלה תוודרוס הציג "שיטת קרב חכמה" בסוף שנת 1852 תוודרוס הודיע על אי השתתפותו במסע צבאי שתיכנן ראס עלי על גוג'ם, ובכך הצהיר למעשה על ביטול ההסכם ביניהם
ראס עלי מצידו הכריז על דג'אזמאץ' זוודו גושו כמושל דמביה (במקומו של תוודרוס), גושו יצא במסע צבאי לדמביה כדי להשליט את מרותו.

סוף תקופת השופטים

ב-27 בספטמבר 1852 לאחר קרב של יום שלם נהרג הדג'אזמאץ' גושו, ובכך הסתיים הקרב בניצחונו של תוודרוס על אדונו לשעבר. תוודרוס שלח מכתבים לראס עלי ובו הצהיר על רצונו להתפייס ואולם ראס עלי שנבהל מתוצאת הקרב, נטש את גונדר והלך למעוזו דברה תבור, תוודרוס לאחר שהות קצרה הישתלט על גונדר. ראס עלי החל בגיוס גייסות מהואסלים של יג'ו, וולו,ותיגראי כדי להילחם נגד תוודרוס באיחוד כוחות 
לתאודרוס נודע על הברית בין מושל תיגראי הדג'אזמאץ' וובה היילה מרים וראס עלי. צבאם של עלי ווובה היו הצבאות החזקים ביותר באתיופיה בזמנו.
עם התקדמות הצבאות, תוודרוס נטש את גונדר וחנה עם צבאו בגורגורה בישן. 
ב-12 באפריל 1853 התרחש הקרב צבא יג'ו שהיה בהנהגת ברו עליגז הושמד כליל. בקרב זה הביס קאסה 4 או 5
דג'אזמאצ'ים כאשר לפחות 1 מהם נהרג בקרב.
לאחר הקרב הוא שב לגונדר והחל לתכנן את מהלכיו נגד וובה ועלי.
במאי 1853 יצא במסע צבאי על דברה תבור ושדד את העיירה. גיסו ראס עלי מצידו ברח לגוג'ם והיתבצר שם
ביוני 1853 הם נלחמו במקום שניקרא איישל ותאודרוס הביס את ראס עלי, וכן שבה את אימו מנן .
קרב איישל היה קרב עקוב מדם
רבים מההיסטוריונים מסכימים שקרב זה חותם את תקופת השופטים
ומכאן ואילך כמו שהיה בעבר נוצר מצב בו יש מלך חזק שמנהל את המדינה
לאחר איישל ראס עלי ברח ליג'ו, ונפטר שם בשנת 1856 
שלטונה של שושלת יג'ו שהחל אמצע המאה ה-18 היסתיים עם תבוסתו של ראס עלי באיישל.
לאחר קרב זה כל צפון מערב אתיופיה היה בשליטתו עם זאת כדי לשלוט בכל אתיופיה נשאר לו להביס את אצילי הצפון. במאי 1854 בקרב אמבה ג'בל הוא שבה את ברו גושו (שבקרב טקוסה הצליח לחמוק) ושם אותו בכלא ל-14 השנים הבאות
ולאחר תקופה קצרה, תאודרוס השמיד את פריס עלי של לסתה.

קרב דרסגה

כעת כדי להתיישב על כס המלכות תאודרוס היה צריך להכניע את מושל סמיין ותגראי הדג'זמץ' וובה היילה מרים.
לאחר קרב איישל וובה רצה להשלים ושלח מתנות פיוס לתוודרוס. תוודרוס שהיה עסוק בהכנעת לסתה וגוג'ם ,לא רצה לפתוח במקביל חזית נוספת לכן קיבל את המתנות . 
בהסכם פיוס קאסה הסיג את צבאו מתגראי, ואבונה סלאמה עבר מתגראי לבירה גונדר. 
אבונה סלאמה הוא נזיר מצרי שמונה לעמוד בראש הכנסייה האתיופית. דג'אזמאץ' וובה הוא זה שדאג להביאו לאתיופיה כדי שימליך אותו. מטרת תוודרוס היה למשוך את האבונה לצידו כדי שיהיה לגיטימציה לשלטונו. 
תאודרוס והאבונה מצאו מכנה משותף בשאיפתם לאיחוד וחיזוק הכנסייה האתיופית שבזמנו סבלה ממחלוקת קשה בין הגישה המסורתית התווחדו לגישה החדשה שכונתה סוסת לידת. כדי לפתור את המחלוקות כונסה ועידה באמבה צ'ירה בראשות תוודרוס ביולי 1854. בוועידה זו סוכם גישת הסוסת לדת הוקעה והוחלט שהתווחדו תהיה הגישה הבלעדית במדינה. השינויים של תוודרוס שהיו לשביעות רצון האבונה גרמו לבניית יחסים מצוינים ביניהם. ולאחר כחודש תוודרוס נימשח על ידי האבונה כנגוס (מלך).תאודרוס ותוובץ' חידשו את ברית הנישואים
וובה לא יכל לקבל את המלכתו של תוודרוס, ולכן החל בהכנות לתקיפת תוודרוס.אי לכך תוודרוס כבש את סמיין בלי שום בעיה המשיך לתגראי וב-9 בפברואר 1855 עשה מלחמה עם וובה בדרסגה. דרסגה היא עיר בירתו של וובה עם זאת הוא הובס בקרב ונפל בשבי. תוודרוס בשונה ממצביאים קודמים שהיסתפקו בתואר אנדראסיה (סגן הקיסר), הדיח את קיסר הבובה האחרון של השושלת הסולומונית הישירה והכריז על עצמו כקיסר אתיופיה.

הכתרתו בדרסגה מרים

קאסה שלאחר מאבק עיקש ומר הכניע את יריביו הצפוניים. וב-11 בפברואר 1855 הנגוס קאסה היילו הוכרז כנגוסה נגסת כשכתר לראשו ושם המלכות תוודרוס השני. באופן שמראה את תהפוכות הגורל, טקס ההכתרה התקיים בכנסיית דרסגה מרים שנבנתה בידי דג'זמץ' וובה כדי שהוא עצמו יוכתר בה. ואת טקס ההכתרה ביצע האבונה סלאמה שהובא לאתיופיה ממצרים בידי דג'אזמאץ' וובה בשביל שיכתיר אותו.
שעלה לשלטון נטל לעצמו כשם מלכות את השם תוודרוס, על שם הקיסר תוודרוס הראשון מהמאה ה-15, שתקופתו נחשבת לשיא תקופת הזוהר האתיופית ועקב הנבואה והאמונה שימלוך בשם זה יחזיר את אתיופיה לגדולה כפי שהחוקר ג'יימס ברוס מסביר:
כנראה שמשהוא מאוד מיוחד קרה בזמן זה, למרות שמלכותו הייתה כל כך קצרה, זאת הייתה התקופה הטובה ביותר בחבש. יש כאלו שמאמינים שתקופה כזו תחזור שוב, ותימשך אלף שנים, ובתקופה הזאת כל המלחמות תפסקנה וכולם יהנו מאושר והרבה שלום.
— ג'יימס ברוס, המסע לגילוי מקורות הנילוס, כרך שלישי, עמוד 96
נבואה זו כתובה בספר פוכרה אייאסוס, פירוש השם תוודרוס ביוונית הוא "תווס דורוס"- מתנת האל

מסע צבאי לוולו ושוואה

תאודרוס שמלך לאחר שנתיים של קרבות רצופים לא נח לרגע. וכדי להשיג את מטרתו הגדולה הוא יצא במסע צבאי לחלקה הדרומי של אתיופיה ההיסטורית. על פי ההיסטוריון בהרו זוודה, אי היסתפקותו של תאודרוס בהבסת אצילי הצפון בלבד, מראה על:"חזונו הרחב" הקמפיינים בוולו ושוואה סימנו את תחילת מעבר המרכז הפוליטי דרומה תהליך שהסתיים עם הכתרת מנליק ב-1889
עצמאות וולו ושוואה היו "איום" לחזונו תוודרוס אתיופיה מאוחדת.
ולכן היה חייב לבצע את הקמפיינים
במרץ 1855 במועד של יום צום יצא תאודרוס בקמפיין צבאי לכיבוש וולו. 
הקמפיין היה קשה במיוחד בגלל קואליציה שיצרו 7 קלני הוולו שבדרך כלל היו מסוכסכים ביניהם.
יתר על כן העימות נמשך גם בעונה הגשומה.
עם כיבושה של מקדלה ב-12 בספטמבר 1855, צבא תוודרוס היתגבר על ההיתנגדות של וולו. בתקופה יותר מאוחרת מגדלה תשמש כבירה וכמבצר ראשי עבורו.כדי שלא יעוררו מרידות מנהיגי וולו הראשיים שנשבו, נאסרו על ידי תוודרוס במקדלה . 
  הניצחון בוולו גם הסיר את האיום של מתקפה מהעורף כאשר תוודרוס המשיך משם להכנעת שוואה .
שוואה בתקופה זו הייתה ממלכה שלווה ועשירה מכיוון שלא הייתה מעורבת במאבקים הממושכים של צפון אתיופיה בתקופת השופטים. באוקטובר 1855 בעונת הגשמים צבא תוודרוס הגיע בהפתעה לגבול שוואה בגלל שצבא תוודרוס הפתיע אותם השוואנים תחת הנגוס (המלך) היילה-מלכות סהלה-סלאסי היו מחולקים, ובקרב בעלה וורק שהתרחש באמצע אוקטובר הם הובסו.סה"כ לקח הקמפיין חמישה חודשים. מנז גדם ואפרתה נפלו לידי תוודרוס וחלקיה הנותרים של שוואה נותרו בהתגוננות בהנהגתו של סייפו סהלה-סלאסי.בקרב ברכת הביס הצבא הקיסרי את הצבא השוואני שהיה בפיקודו של ראס דרגיה סהלה סלאסיב-9 בנובמבר
מלך שוואה היילה מלכות נפטר ממחלה. וכעת מטרת הצבא השוואני הישתנתה להגנה על בן המלך מנליק. עם זאת מנליק נפל לידי תוודרוס .עם כניסת תוודרוס לאנקובר בפברואר 1856 קיבל את הסכמת הכמרים והמנהיגים למהלך וזאת לאחר שהבטיח להם לגדלו כילד שלו.
לאחר מכן מינה את היילה מיכאל סהלה סלאסי בתור מושל שוואה .עם זאת הוא סירב לתת לו את התואר נגוס ובמקומו החיה את התואר מרעד-אזמאץ' ,שהיה בשימוש בתקופה שלפני סהלה סלאסי .
עם כיבוש שוואה אוחדה מחדש האימפריה האתיופית שהייתה מחולקת קרוב ל-100 שנה. במחצית 1856 בגמדר, שוואה, גוג'ם, וולו ,ותיגראי כבר היו כפופים למרותו. וכך בגיל 47 תוודרוס היה אחרון אצילי תקופת השופטים וראשון קיסרי העת החדשה באתיופיה. בזמן זה עיר הבירה הועברה מגונדר לדברה תבור.

פעולותיו הראשונות כקיסר

עלייתו של תוודרוס מסמנת את תחילת ההיסטוריה המודרנית של אתיופיה, וזאת בשל הרפורמות שהביא. בשונה מהקיסרים שהיו לפניו רצונו העז למודרניזציה של המדינה, עלייתו לכס המלכות בגיל צעיר . כמו כן המצב שהיה במחוז הולדתו קווארה. קווארה בתקופה זו סבלה מהפשיטות של סודאן השכנה ונאלצה להיתמודד לבדה, מכיוון שהשלטון המרכזי היה אדיש. גם היתפצלות הכמורה לדוקטרינות אזוריות איימה על אחדותה של הכנסייה האתיופית. כמו כן האזורים הכפריים היו סובלים מהמלחמות הבלתי פוסקות של האצולה.מצב המדינה עודד את תוודרוס לקום ולמחוק את תקופת השופטים לפי וולטר פלאודן שהיה הקונסול הבריטי באתיופיה מטרתו של תוודרוס היה החזרת אתיופיה לגדולה שהייתה לה בעבר, וכן שמטרה זו נתנה הרבה מוטיבציה לתוודרוס. שנותיו הראשונות של תוודרוס בשלטון אופיינו בדאגה לעניים, חמלה,וצדק חברתי.
תוודרוס היה הראשון לבנות דרכים במדינה. לפי הכרוניקות ומעדות של אירופאים הוא עבד בבניית הדרכים כדי לשמש דוגמה לאחרים. הוא עבד קשה "מעלות השחר עד השקיעה" כשהוא הופך אבנים בידיו ומיישר. וכשעבד תוודרוס מי שעבד עמו לא היה מעז לאכול או לנוח לפניותוודרוס היה הקיסר הראשון שתקף את סחר העבדיםהוא פרסם צווים שונים למניעת הסחר והיה הקיסר הראשון שהתנגד לסחר עבדים. למשל בקמפיין שהוא עשה בבסו שבגוג'ם נמצאו עבדים בשוק והוא שיחררם לחופשי. כמו כן עבדים שנפלו בשבי בוולו, הוא אסר את מכירתם.
עם זאת הסוחרים היו מוצאים נתיבי הברחה והמסחר הלא חוקי התקיים באזורים הנידחים.
בתחום התרבות, בתקופתו הספרות האמהרית היתפתחה והישתפרה. וברמות הגבוהות של השלטון התנהל באמהריתתוודרוס הוא הקיסר הראשון שהכרוניקה שלו נכתבה באמהריתלפנים היה נהוג לכתוב בגעז. ומעתה ואילך אמהרית נהייתה השפה הלאומית כדי שהתנ"ך יהיה נגיש לאדם הפשוט (שלא יודע געז) ,תוודרוס דאג לתרגום התנ"ך מגעז לאמהרית . כמו כן בימיו נכתב הספר גאוגרפיה הראשון בשפה האמהרית.
תוודרוס גם דאג ללבוש יותר אלגנטי של האריסטוקרטיה. ובאופן כללי עשה מאמץ שהעם יישום את חוקי הדת והתרבות האתיופיים.
בתחום המנהל תוודרוס החל את תהליך איחודה וניהולה של המדינה על ידי שלטון מרכזי, תהליך שהסתיים בימי היילה סלאסי. בשיטה החדשה גובי המיסים והשופטים קיבלו את משכורתם מהשלטון המרכזי, דבר שהחליש את האריסטוקרטיה המחוזית עם זאת הקיסר לא החליף לגמרי את האצולה המחוזית. למשל את כאסה מירצ'ה(יוהנס הרביעי) שהיה צאצאו של הדג'אזמאץ' סבגדיס וולדו הוא מינה למושל תיגראי, ואת היילה מיכאל שהיה צאצאו של סהלה סלאסי הוא מינה למושל שוואה ,כך שנשארו מוקדי כוחות חזקים במחוזות. 
במקומות מסוימים מינה את קרוביו, למשל בגוג'ם את ראס אנגדה. בתחילה השיטה הייתה מוצלחת ביותר. משוואה מרעד אזמץ' היילה מיכאל היה בא לבירה מעת לעת. תיגראי הייתה מקור הכנסה עיקרי לקופה הקיסרית (200,000 טאלר מריה טרזה בשנה),בגמדר הייתה מספקת רק 50,000 מריה טרזה עם זאת מקצת מן האצולה ניסתה למרוד, ועל כן הקיסר הגיע למסקנה שהוא חייב לבצע רפורמה בצבא הקיסרי.

צבא מודרני

בגלל חשיבות הצבא בפוליטיקה האתיופית תוודרוס היתמקד בבניית הצבא. תוודרוס היה מודע היטב שהכח הצבאי היה הסולם שבזכותו הוא עלה לכס המלוכה ולא קרבתו לשושלת בשביל לאחד את המדינה ולחזק את צבאה, תוודרוס החל במה שוולטר פלאודן כינה "הרפורמה הגדולה" ,הרפורמה התמקדה בשלושה תחומים צבאיים והם: ארגון, משמעת,וארסנל. 
שינויים אלה תרמו לניצחונותיו ולהחלת מרותו. שינויים אלה עזרו לאזרחים לחיות ב"ביטחון יחסי".
בתחום הארגון הוא הקים צבא לאומי מאוחד במקום הצבאות האזוריים מימי תקופת השופטים. החיילים שבאו מהמחוזות השונים אורגנו בהיררכיה מאוחדת על ידי הקיסר . דרגות הפיקוד הצבאי האתיופי ,עסר אלקה(מפקד ה-10) ,חמסה אלקה(מפקד ה-50) ודומיהם שנמצאות בשימוש עד ימינו, נוצרו בתקופה זו. הקיסר הפחית את כמות חיילי המשמר הקיסרי, ובכך הפחית בעיות לוגיסטיות וסירבול.ומעתה לחיילים ניתן משכורת, ונאסרה ביזת החקלאים בחוק. לפנים חיילי הצבאות הפאודלים היו מחייבים את החקלאים לתת אוכל ומיטה.מעשים אלה נאסרו בתוקף על ידי הנגוסה נגסת. בתקופה זו החיילים היו מקבלים את משכורתם מהקיסר, וכל חייל שגזל מחקלאי, היה נענש בחומרה רבה.
הנגוסה נגסת ניסה להקנות משמעת ברזל לצבא. לדוגמה, במסע הצבאי לוולו, חיילים שנכנסו לקרבות בלי פקודה, קיבלו עונש מוות בלי רחמנותלפי בהרו זוודה צעדים אלה לא הוכחו כיעילות, אלא היו מחזקים את "מעגל האלימות".
רוב ארסנל הנשק של תוודרוס נפל לידיו כשלל מלחמה לאחר ניצחונותיו.יותר מאוחר הנגוסה נגסת ניסה ניסה ליבא טכנולוגיה מאירופה ולייצר נשק על אדמת אתיופיה. לשם כך הוא ריכז את המסיונרים האירופים בגפת ובדברה תבור כדי שייצרו נשק, ובסמוך להם הקים בית ספר כדי שהתלמידים המקומיים ילמדו מהם את תהליך יצור הנשק.
התיעוד האמין הראשון של ארסנל הנשק, שנוצר מקדלה, היה בתקופת שלטונו של תוודרוס. היו לו 15 תותחים, 7 מרגמות, 11,063 רובים, 875 אקדחים, 481 כידונים ובנוסף תחמושת

הרפורמה הקשה של הכנסייה

כדי לאפשר את יישום הרפורמות היה צריך בסיס פיננסי יציב ובאותה תקופה הכנסייה האתיופית הייתה המוסד הכי עשיר במדינה. בתחילת שלטונו יחסיו עם הכנסייה והאבונה היו טובים וזאת בגלל התמיכה הקיסרית בגישת התווחדו. כמו האיחוד הפוליטי כך הוא רצה גם שהכנסייה תהיה מאוחדת.
 
בזמנו תוודרוס היה נוצרי אדוק שהקפיד על המונוגמיה, התנגד לפילוג הכנסייה, ואף אמר "בלי כריסטוס אני כלום". מהסיבות האלה היחסים בהתחלה היו טובים, עם זאת הם השתבשו וזאת על רקע הפקעת אדמות הכנסייה. בשנת 1860 הסתיים כבר תהליך הפקעת הקרקעות מהכנסייה ומסירתן לחקלאים. זה למעשה היה ביצוע של הכתוב בספר הנבואי פוכרה אייסוס וחיקוי המעשה של תוודרוס הראשון. בשנה זו גם הוגבל מספר הקייסים המשרתים בכנסייה ל-2 ומספר הדיאקונים ל-3 בלבד. הקיסר אפילו חשב לבטל כליל את משרת הדיאקון בכנסיות. 
כנסיות רבות השתמשו בכח אדם רב ממה שהיו צריכים ומכיוון שאין מיסוי על הכנסייה היה הפסד רב לקופה הקיסרית ולזה תוודרוס היתנגד בתקיפות.
עם זאת הכנסייה לא ישבה בחיבוק ידיים. עד מאסרו של אבונה סלאמה ב-1864 הכנסייה בראשותו התנגדה לקיסר. הטיעון המרכזי של הכנסייה נגד הקיסר היה איזכור היותו של תוודרוס "מלך לא חוקי" אלא "חוטף".

המורדים

עם התגברות המירכוז של השלטון המרכזי, האצולה המחוזית שכוחה הצטמצם החלה למרוד. בגוג'ם תדלה גוואלו, בוולקיית טיסו גובזה, בשוואה סהלה סלאסי ובזבך, ובוולו הדג'אזמץ' ליבן אמדה מרדו בקיסר. צבא לסתה בראשות ווגשום גובזה אפילו הצליח להשתלט לתקופה קצרה על גונדר, בסמיין ובווגרה גם יצאו במרד.
בשנים הראשונות למלכותו של תוודרוס מושל תיגראי הדג'אזמץ' קאסה מרצ'ה בניגוד לאצילים אחרים הראה יחס של כבוד ונאמנות לקיסר החדש. בתקופה זו הצבא הקיסרי היה החזק ביותר ולכן הצליח להכניע את המרידות. ואולם החקלאים שנמאס להם לכלכל את הצבא הקיסרי תרמו להתחזקות המרד. הקמפיינים הממושכים גרמו לעוני ולאיבוד נפשות רב.
משנת 1858 ואילך הקיסר הצליח להכות במורדים רבים בתגראי ובגמדר. בדצמבר 1860 הוא ניצח והרג את אגאו נגוסה שהיה המורד הראשי בצפון. ב-1865 מנליק הצעיר שגדל והתחנך במקדלה על אף חיבתו לקיסר ונישואיו לביתו ברח לשוואה והכריז על עצמאות ממלכתו.
גובזה גברה מדהין בנו של מושל לסתה לשעבר הישתלט על לסתה, כמו כן תיגראי נפלה לידי קאסה מרצ'ה. בשנים 1866-67 הקיסר יצא בקמפיינים רבים כנגד טיסו גובזה בגונדר וכנגד תדלה גוואלו בגוג'ם.
בקמפיינים אלה היו עריקות רבות בקרב הצבא הקיסרי.
בשנת 1867 בגמדר היה המחוז היחידי שהיה בשליטתו המלאה של תוודרוס. באוקטובר 1867 תוודרוס העלה באש את דברה תבור ועבר למקדלה ושם השתקע עד יום מותו.
הקיסר לא יכל להוציא לפועל את תוכניותיו.
כדי הבטיח את הסדר הפוליטי והמשפטי, הוא הוכרח להישתמש בכוח צבאי למרות שהוא רצה לחסוך את זה לעמו הקמת מטהו במקדלה רחוק מהים גם מנע ממנו השגת נשק מודרני במהירות, בניגוד למנהיגי תיגראי ושוואה שהיו בקרבת החוף. משמעת הברזל שהוא הנהיג בצבאו גרמה לעריקת חיילים רבים. צבאו שמנה בשיאו 100,000 חיילים מנה בשנת 1866 פחות מ-10,000. מותו של האבונה סלאמה בשנת 1867 בכלא גרם לעוינות כוללת של האוכלוסייה הנוצרית כלפי תוודרוס. 
עקב היתגברות ההיתנגדות לשלטונו, הקיסר לא יכל לנוע בשלום אפילו בדרך דברה תבור-מקדלה. בסוף 1867 דרך זו כבר נהייתה כ"כ מסוכנת שהקיסר הוכרח להשתקע במקדלה.