יאנוש דמיאניץ'

יאנוש דמיאניץ' (שמו במקור - יובן דמיאניץ' בהונגרית: János Damjanich, בסרבית: Јован Дамјанић, ‏ 8 בדצמבר 1804 סטראז'ה - 6 באוקטובר 1849 אראד) היה גנרל הונגרי ממוצא סרבי, נחשב לאחד הגבורים הלאומיים של הונגריה בתקופת "אביב העמים".

רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות

יובן דמיאניץ' נולד במשפחה סרבית נוצרית אורתודוקסית בכפר לגרדורף, סטראז'ה בסרבית ובהונגרית (Straža,Strázsa) באזור הספר הצבאי של האימפריה האוסטרית, בחלק המערבי של חבל באנאט, בימינו בסרביה. לפי דעות אחרות, נולד בסטאזה, באזור באניה שבקרואטיה.
אביו היה קצין בצבא האוסטרי.
גם הוא בחר בקריירה צבאית ולמד בבית הספר הצבאי בטמשוואר (טימישוארה). בשנת 1820 היה צוער
במשמר הגבול. בגיל 40 הועלה לדרגת קפטן (סרן). באפריל 1848 שובץ כקצין של רגימנט הרגלים ה-61 שבסיסו היה בטמשוואר.
בפיקודו של הגנרל היינאו נשלח עם יחידת גרנדירים לאיטליה בה פרץ מרד נגד הכיבוש האוסטרי.

הקרבות בבאנאט ובוויבודינה (אוקטובר 1848 - ינואר 1849)

מלכתחילה דבק ברעיונות המהפכניים של הליברלים ההונגרים בראשות לאיוש קושוט. בשובו להונגריה, עם פריצת מהפכת 1848 בהונגריה קודם לדרגת מייג'ור (רב-סרן) בפלוגה 3 הונבד בסגד, הידועה כ"הנוצות הלבנות". כשסרבים בוויבודינה ובבאנאט מרדו בממשלה ההונגרית, בגלל דחייתה את השאיפות הלאומיות שלהם, עמד דמיאניץ' בראש המתגייסים הסרבים לרגימנט "הכובעים האדומים" שלחמו נגדם. עמדתו זו הדביקה לו דימוי של בוגד בבני עמו.
ב-14 ביולי 1848 ניהל קרבות קשים נגד המורדים הסרבים בסנט טומאש (כיום סרבובראן). ב-13 באוקטובר הצליח להדוף מתקפה סרבית באובצ'ה (בצי), טרקבצ'ה (נובי בצ'יי) ובווליקו קיקינדה.
ב-9 בנובמבר הוביל מתקפה מוצלחת על העמדות הסרביות בוורשץ ובלגרדורף/טאבורפאלווה, שם השתתפו בלחימה גם ההיידוקים של שאנדור רוז'ה. בנובמבר 1848 הועלה לדרגת קולונל. 
דמיאניץ' הצטיין בהמשך בקרבות באליסברון (אליבונאר) וורשץ ובדצמבר הביס את הגנרל הסרבי סטפאן שופליקאץ בסמוך ליארקובאץ. 
ב-16 בינואר 1849 מונה מפקד של הקורפוס הצבאי השלישי באזור האמצעי של הנהר טיסה וקנה במהרה שם של האמיץ בחיילי הונגריה.
במרץ 1849 מול מתקפת הפלדמרשל וינדישגרץ, חיסל דמיאניץ' חטיבה אוסטרית בסולנוק, ניצחון שנחשב להישגו הצבאי המזהיר ביותר. בעקבות ניצחון זה הועלה לדרגת גנרל.
נבחר לחבר בפלרמנט ההונגרי מטעם אזרחי סולנוק, אך לא הסכים לקבל את הכבוד. בהמשך שיחק תפקיד מוביל במתקפה הכללית אל עבר בודה בפיקודו של הגנרל ארתור גרגיי (Görgey).
הקרבות בהורט ובהטבן, יחד עם מאבק הדמים באישאסג (Isaszeg) הביאו לו שוב תהילה.
מאוחר יותר בסקירת החילות ביישוב גדלה (Gödöllő), הביע ראש הממשלה ההונגרית, לאיוש קושוט את הוקרתו אל גדודיו של דמיאניץ' והסיר את כובעו לכבודם.
בראש אחת משלוש החטיבות שבפיקודו של גרגיי, נכנס דמיאניץ' באפריל 1849 לעיר ואץ. ב-19 באפריל 1849 ניצח את האוסטרים בנאג'סאלו ושחרר את המבצר קומארום.
פציעתו עם שבר ברגל בתאונה מנעה ממנו להשתתף בקרבות בחלק המכריע של מלחמת ההונגרים נגד השלטון ההבסבורגי, כשהממשלה המהפכנית ההונגרית נאלצה לנטוש את הבירה, בודה, בשנית. אחרי שהחלים הסכים לפקד על המבצר של אראד בדרום-מערב טרנסילבניה.
נצור על ידי הרוסים מצפון ועל ידי האוסטרים מדרום וממערב, דמיאניץ' הצהיר שהוא מוכן להסגיר את עצמו אפילו לפלוגת קוזקים אחת, אך יילחם עד הסוף מול צבא אוסטרי שלם. לבסוף הסגיר את עצמו לידי הגנרל הרוסי דמיטרי בוטורלין. הרוסים העבירו אותו לידי האוסטרים ודמיאניץ' הפך לאחד מ13 הגנרלים ההונגרים שנידונו למוות והוצאו להורג באראד ב-6 באוקטובר 1849, הידועים כ" המעונים הקדושים של אראד". היה האחרון שבין המוצאים להורג ומלותיו האחרונות בהונגרית היו:
הייתי בטוח שאהיה האחרון, מפני שהייתי הראשון בקרב. אמיליה מסכנתי! תחי המולדת!
. הוצא להורג בתליה.
יאנוש דמיאניץ' היה נשוי החל משנת 1847 לאמיליה צ'רנוביץ', בת של פרטו צ'רנוביץ' ,שופט ואחד מעשירי האזור אראד, סרבי במוצאו.
פטרו צ'רנוביץ' שילם שוחד על מנת להעביר בחשאי את הגופה של דמיאניץ' ולקבור אותו בסתר באחוזתו ביישוב מאצ'ה
בשנת 1864 דחו הרשויות האוסטריות את בקשת האלמנה לאפשר לכומר הכפר לערוך קבורתו של דמיאניץ' בקבר המשפחתי.

דמות שנויה במחלוקת בקרב הסרבים

בעוד ההונגרים, כולל אלו מוויבודינה, מחשיבים אותו לגבורם, בקרב הסרבים יש המחשיבים אותו לבוגד, מפני שלחם לצד ההונגרים נגד כוחות סרבים שלחמו לצד הצבא ההבסבורגי. לכן כונה בידי הסרבים - "ljuta guja, srpski izdajica (נחש טורף, בוגד סרבי"). הם טוענים שהוא אמר פעם כי "לסרבים אין זכות קיום. לא אשקוט עד שאחרון הסרבים עלי אדמות לא ימות ואחר כך, אהרוג את עצמי".