google/wiki40b huggingface dataset:
המוסך (כתב עת)

הַמּוּסָךְ: מוסף מקוון לשירה, לסיפורת, לביקורת ולמסה הוא כתב עת דו-שבועי מקוון לשירה, לסיפורת, לביקורת ולמסה, במקור ובתרגום, המציע במה לכותבים, יוצרים ומבקרים שרבים מהם מן הבולטים בתחומם. המוסך מתפרסם באתר הספרייה הלאומית. 

גיליונות המוסך רואים אור אחת לשבועיים בימי חמישי. נכון לינואר 2019, התפרסמו 43 גיליונות של המוסך.

רקע ומטרה

המוסך הוקם באפריל 2017 על ידי קבוצה ספרותית הכוללת את טל ניצן, תמר וייס, ריקי כהן, גיא פרל, ד"ר דורית שילה, לי ממן, לאה קליבנוף-רון וד"ר נטלי תורג'מן. בהמשך הצטרפו למערכת גם מיכל קריסטל ודפנה לוי. אותה קבוצה יזמה בשנת 2016 את פסטיבל השירה "תיקון".
הצהרת הכוונות של חברות המערכת עם הקמת המוסך הייתה:
"המוסך נולד מתוך הרגשה נמשכת, משותפת לרבות ולרבים, כי יש צורך בתיקון עמוק בסצנת הספרות בישראל, שחלקים מרכזיים ומבוססים בה לוקים בכוחנות, במחיקת נשים יוצרות, בהעדפת פרובוקציות, אלימות ומדנים על פני איכות, בצמצום נמשך של במות לשירה עכשווית ושל השיח על אודותיה (...) מתוך הכרה בנחיצותה של אלטרנטיבה קבועה אנחנו מייסדות כעת את המוסך – מוסף מקוון דו-שבועי לשירה, לסיפורת, לביקורת ולמסה. המוסך ייערך על בסיס פתיחות, שוויון והומניזם, אתיקה המכירה בכך שמאחורי כל יצירה ניצבת נפש, ומעל לכול – התשוקה הפשוטה לספרות טובה."
נכון לינואר 2019 חברות מערכת המוסך הן: תמר וייס, ריקי כהן, דפנה לוי, טל ניצן, לאה קליבנוף־רון, מיכל קריסטל ודורית שילה. אוצרת האמנות היא הדר גד. רכזת המערכת היא יפעת שחם. מתמחה: נגה שיאון.
מדברים

רקע כתיבה

השיר נכתב על ידי ארז שרון, הופק על ידי משה פרץ והולחן על ידי אותם השניים.
פרוגי אמרו על השיר כי: "הוא מציג סיפור אישי המוכר לכולנו, על אנשים שמדברים וצוחקים מאחורי הגב מבלי להכיר אותנו: "הייתי בחוג ריקוד פעם, והיו המון דיבורים של בנות מאחורי הגב" מספרת קירל."

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר בוים על ידי טל הנדלסמן, שגם ביצע בו את הכוריאוגרפיה. בנוסף לכך, הקליפ צולם בסטודיו אז אזולי. תחילה, ניתן לראות מיקרופון ומצלמה על גבי מסך לבן, ולאחר מכן ניתן לראות את ארז שרון וקירל, אשר שרה את השיר. בין לבין ניתן לראות רקדנים רבים הרוקדים ביחד עם שרון וקירל.
נכון ל-23 בספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-9.5 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשלישי הנצפה ביותר של קירל.
הודא ברכאת

ביוגרפיה

הודא גדלה במשפחה מארונית, אך התחתנה עם מוסלמי, ועזבה את לבנון בשנת 1989 עם שני בניה. 
הרומנים שלה מתורגמים לשפות רבות, כמו צרפתית, עברית, אנגלית.
הרומן הראשון שלה, حجر الضحك - "אבן הצחוק" (1990)  זכה לתשומת לב גדולה מאוד, כיוון שזו הייתה הפעם הראשונה בספרות הערבית, שסופר העמיד בתור דמות ראשית הומוסקסואל. על רקע מלחמת האזרחים בלבנון מנסה ח'ליל לברוח לעולם של בישול וניקוי החדר. חבריו הולכים ונעלמים: נהרגים, בורחים, עוברים  לצד השני. 
הרומן השלישי שלה, حريث الماء  - "בקע המים" זכה בשנת 2001 למדליית נגיב מחפוז לספרות. שוב אנחנו בתוך מלחמת האזרחים. הוריו של המספר, ניקולא מיטרי, נפטרו זה מכבר, ועכשיו פולשים לבית פליטים, וניקולא מוצא מקלט בחנות הבגדים של אביו.
ב"מורי, אהובי" (2007) שוב אנו פוגשים ילד שהוריו אינם או לא מתפקדים. ושוב ההומוסקסואליות עומדת במרכז הספר. ודיע מנסה למצוא את דרכו בעולם, שבו אין בני-אדם, רק מכונות הרג.
ב"מלכי העולם הזה" (ملكون هده الأرض - 2012) היא פורסת סאגה לאורך כל המאה העשרים בכפר מארוני קטן בהר הלבנון.
ספרה "The Night Mail" זיכה אותה בשנת 2019 בפרס הבינלאומי לספרות ערבית.
חיים מירום

ביוגרפיה

מירום נולד ב-1910, בווירבאלן, ליטא, בן זקונים לאלחנן ויוהאנה מרימפולסקי. עם גמר לימודיו בגימנסיה העברית בווירבאלן, עבר לקובנה, שם למד בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה. לאחר שנה נטש את לימודי הרפואה, ועבר ללמוד בחוג לביולוגיה.
בשנת 1932, קיבל מירום משרת מורה בגימנסיה העברית בטבריג. שם, לימד את מקצועות הטבע, עברית וגאוגרפיה, במקביל להיותו מורה לטבע בגימנסיה הליטאית הממשלתית.
בשנת 1938, מונה למנהל הגימנסיה העברית, תפקיד שמילא עד סגירת המוסד, עם סיפוחה של ליטא לברית המועצות.
בשנת 1941, בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה, נשא אישה. במהלך המלחמה, מונה למנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים בגטו שבשאבלי. בשעות הפנאי שלו, לימד את ילדי הגטו עברית.
באוגוסט 1944, נשלחו אשתו ואימו של מירום לאושוויץ, שם ניספו. מירום עצמו נשלח לדכאו.
בתום המלחמה, מונה מירום למשרת מורה לעברית בוונציה, ובמהלך תקופה זו, פגש את מרים סלוצקי, לימים אשתו. השניים עלו לארץ ישראל על סיפונה של ספינת המעפילים "אנצו סירני".
בישראל, מונה על ידי היינריך מנדלסון לתפקיד חוקר ומורה במכון הביולוגי, שיהפוך לימים לחלק מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתו עסק, בין השאר, במחקר אורניתולוגי ורפטולוגי. עם יסודה של אוניברסיטת תל אביב, מונה לתפקיד מרצה במורפולוגיה ובאנטומיה של בעלי חוליות, ונמנה עם חברי הוועדה לקבלת תלמידים.
מירום נהרג ב-1958 בתאונת דרכים. הוא הותיר אחריו את אשתו, מרים, ושני בנים - אהרן (רוני) ואלון. אחד מנכדיו של מירום הוא התסריטאי אדר מירום.
מירום היה מחברו של מגדיר הציפורים הראשון בישראל, "צפורי ארץ ישראל". אחת הסברות היא, כי שמה העברי של הציפור "מירומית שחורה" התקבל בזכותו של מירום, שהיה הראשון לאתרה בישראל.
נורן

היסטוריה

התיישבות נורדית באיים החלה כנראה בתחילת המאה התשיעית לספירה. הסברה היא שאותם מתיישבים הגיעו בכמויות גדולות מאוד, ככל הנראה מהחוף המערבי של נורווגיה. השם "שטלנד" מגיע מנורדית עתיקה ומזכיר בצורתו שמות של מקומות בצפון-מערב נורווגיה. לעומת זאת, מרמז אוצר המילים הנורני על קשרים עם המחוזות הדרומיים יותר של נורווגיה.
אורקני ושטלנד נשבעו אמונים למלך ג'יימס השלישי בשנים 1468 ו-1469, בהתאמה, וההחלפה של נורן בסקוטית מיוחסת בעיקר לשבועות האמונים הללו. עם זאת, שקיעתה של הנורן באורקני החלה ככל הנראה ב-1379, כשרוזנות אורקני הועברה לידיו של שבט סינקלייר. בשטלנד השינוי החל מאוחר יותר, אבל עד סוף המאה ה-15 היו שני האיים דו-לשוניים. עם זאת, התהליך שבו עקפה הסקוטית את הנורן בתור השפה המדוברת הראשית באיים לא היה מהיר, ורוב הילידים באורקני ושטלנד דיברו כנראה נורן כשפה ראשונה עד סוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, בהתאמה.
קתרין הריסון (שחקנית)

ביוגרפיה

הריסון נולדה בלונדון. היא בתם של השחקן והזמר נואל הריסון  ושל שרה לי אברטס, ונכדתו של השחקן רקס הריסון. אחיה, סיימון והרייט הריסון, עוסקים אף הם במשחק. לקתרין אח ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביה, ואחות למחצה מבוגרת ממנה מנישואיה הראשונים של אמה. היא אחיינית של המחזאי קרי הריסון .
הריסון התחילה את הקריירה שלה בשנת 1972 בהופעה בסרט "מראות" של רוברט אלטמן. ב-1975 שיחקה בתפקיד לילי בסרט "ירח שחור", סרטו הראשון באנגלית של הבמאי הצרפתי לואי מאל. היא השתתפה בתוכניות טלוויזיה רבות בהן המיני-סדרה "Portrait of a Marriage" מ-1990, בה גילמה את ויולט טרפוסיס  המאהבת של ויטה סקוויל וסט .
ב-1977 הופיעה הריסון בסרט האוסטרלי "Blue Fire Lady". היא השתתפה במיני-סדרה "Love on a Branch Line", עיבוד טלוויזיוני לרומן באותו שם. עוד שיחקה בתפקיד אשתו של מייג'ור טום קדמן בסדרת הדרמה "Soldier Soldier" של רשת ITV. בגרסה הקולנועית של המחזה "המלביש" שיחקה בתפקיד מנהלת הבמה איירין.

חיים אישיים

במאי 1996 התחתנה הריסון עם פול ליינג.
פאני לוואלד

ביוגרפיה

לוואלד נולדה בקניגסברג בפרוסיה המזרחית, הבכורה מתשעה ילדים לדייוויד מרקוס (שינה ללוואלד בשנת 1812) איש עסקים יהודי ואשתו ציפורה. בגיל 17 היא המירה את דתה והפכה לנוצריה פרוטסטנטית, כך גם שניים מאחיה, ואביה הותיר זאת כדי לסייע למצבם החברתי הבעייתי של ילדיו לאור האנטישמיות, בעיקר לאחר פרעות "הפ-הפ", אולם מיד לאחר ההטבלה היא התחרטה על המעבר לנצרות.
עד גיל 14 לוואלד למדה בבית ספר פרטי, ולאחר מכן למדה בהתאם להשכלה שקיבלו הנשים באותה התקופה, לימודי עבודות בית, עבודות יצירה, נגינה בפסנתר ומעט קריאה. אך מדי פעם, בעת מחלתה של אמה, היא הייתה אחראית על בית הוריה.
לוואלד טיילה בקונפדרציה הגרמנית, צרפת ואיטליה. מסעותיה הם שטיפחו את יכולותיה בכתיבה. בתחילה כתבה מספר מאמרים במגזין "Das Neue Europa" (אירופה החדשה) שהוציא בן דודה אוגוסט לוואלד, ובשנת 1841 היא פרסמה את רומנה הראשון "Der Stellvertreter" (הסגן).
בשנת 1845 לוואלד עברה להתגורר בברלין שם פגשה והתאהבה בסופר אדולף שטאר (Adolf Wilhelm Theodor Stahr), שהיה גבר נשוי עם חמישה ילדים. הם התחתנו בשנת 1855 (לאחר גירושיו). לאחר מותו בשנת 1876 היא עברה לדרזדן, שם עסקה ביצירה ספרותית עד מותה בשנת 1889, למרות שנפטרה בדרזדן, היא נקברה בבית הקברות העתיק בויסבאדן.
לוואלד כתבה מספר רב של ספרים, אך נודעה בעיקר על מאבקה לזכויות הנשים.
המפורסמת שביצירותיה היא האוטוביוגרפיה שהחלה לכתוב בשנת 1858 בה סיפרה על מסעה הייחודי של אישה עם חופש רב יחסית לנשים במצבה באותה התקופה. היא ניסתה להעצים את כוחן של הנשים ולהוות עבורן דוגמה אישית, ושאפה לעודד נישואין בעקבות אהבה ולא כצורך חומרי עבור הנשים.
מלבד האוטוביוגרפיה, היא כתבה על מצבן של הנשים המשרתות ובשנת 1863 ב"Osterbriefe für die Frauen" (מכתבי פסחא לנשים) היא תיארה, לעיתים קרובות באופן קיצוני, את החיים העלובים של משרתות, תופרות ועוד נשים העובדות בשכר נמוך, והיא הדגישה את העבודה כי שכר הנשים הוא תמיד הנמוך ביותר במשק. כדי לשנות את המצב הזה, היא דרשה חינוך גם עבור "בנות העניים", כמו גם, ביטוח בריאות וקצבת זקנה, ושייפתחו חדרי אוכל ופנימיות לנשים עובדות. בנוסף, היא קראה לנשים במעמד הביניים להביע הזדהות עם "אחיותיהן העניות" ולתמוך בהשכלתן.
באוסף מאמריה משנת 1870 "Für und Wider die Frauen" (בעד ונגד נשים) היא הבהירה את עמדתה על אמנציפציה עבור נשים בנות מעמד הביניים, על השינוי והאפשרות שנשים תלמדנה בכל רמות ההשכלה ושתהיינה להם גישה לכל תחומי החיים הציבוריים, במסחר, במלאכה, אמנויות, ובפוליטיקה. אולם לוואלד לא קראה לשינוי רדיקלי. היא סברה כי התקדמות תתרחש צעד אחר צעד, ונדרש שינוי לא רק באמצעות חקיקה, אלא גם במה שכינתה כ"השחרור העצמי של נשים". הרעיון שלה היה מבוסס על שחרור מתלות המשפחה או הבעל על ידי הטמעת הנשים בנורמות והערכים הקיימים כבר בעולם המקצועי הגברי. באותה מידה, היא לא רצתה עבור עצמה להיות חלק מנישה מיוחדת כאישה סופרת וסירבה להיקרא כך.
עמוס שוב

ביוגרפיה

עמוס שוב נולד ב-1967, להוריו: יוסף ושרה שוב, שני מבין 4 ילדים. גדל במושב גני עם ולמד בבית הספר התיכון האזורי בבית ברל. בגיל 14 חלה במחלת הסרטן, ובעקבותיה נקטעה רגלו הימנית. מפאת נכותו לא גויס לצה"ל. למד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ועוד בזמן לימודיו החל לשחק בהצגות, בהן: "מרי סטיוארט" (שביימה חנה מרון) ו"צחות בדיחותא דקידושין". בהמשך, למד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בפילוסופיה.
בראשית דרכו השתתף, בין השאר, בסרט הטלוויזיה "סטמפניו" בבימויו של דן וולמן (1989) ובתוכניות הטלוויזיה "זהו זה!", "רואים 6/6" ו"לשון המראות" בטלוויזיה החינוכית ו"בקצה המכחול" בערוץ הראשון, לצד קרן מור ודרור קרן (1991).
התפרסם כאחד המנחים הראשונים בערוץ הילדים, אליו הצטרף בשנת 1993. בערוץ זה הנחה את תוכניות הילדים "כדור פורח", "נפגשים בשש", "הוגו", "הכתה המעופפת" ועוד. בערוץ גם גילם דמות של מגיש חדשות מגלומני והיפראקטיבי ובעל סגנון מיושן, אשר נהג לפתוח ולסיים את שידוריו במשחק המילים "שוב איתכם, עמוס שוב איתכם", עליו חזר מספר פעמים. במקביל להנחיה בערוץ, השתתף בסדרה ההיסטורית "לאן יהודים לאן" בטלוויזיה החינוכית (1995), וכן גילם את דמותו של אדם ברוך במחזה "גורודיש" כאשר הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי. 
שוב פרש מהנחיה בערוץ הילדים בשנת 1998, אולם המשיך להשתתף בתפקידי דיבוב בערוץ כגון בתפקיד שרוך בשעשועון ההנפשה האינטראקטיבי "ברוך ושרוך" לצד מיכאל הנגבי (2001-2002), וכן בסדרה "משטרת האגדות" (בה שימש גם כבמאי דיבוב). ב-1999 דיבב במשחק פיפוש את פריץ פון בזזז, פסיכיאטר גרמני מטורף שנוהג לומר "קישקע". בשנים 1999-2001 הנחה לסירוגין בערוץ הראשון את התוכנית "כן או לא", בה הקהל באולפן צופה בסרט קצר ובוחר כיצד יסתיים. בשנת 2001 ביים את תוכנית הנוער "יופי סופי" בהנחיית סופי צדקה, אשר שודרה בערוץ 2. בשנת 2003 מונה לעורך הראשי של ערוץ פוקס קידס.
השתתף כשחקן בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "מעורב ירושלמי", "צה"ל 1", "הפיג'מות", "נשות הטייסים", "אולי הפעם", "האמת העירומה" ו"אחת אפס אפס". שוב השתתף גם במספר סרטי קולנוע, בהם "זיכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי (1995), "מדוזות" (2007) ו"אליס" (2012), וכן בתפקיד קטן בסרט ההוליוודי "מינכן" (2005) בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2011 השתתף בהצגה "בחלוף שנה", אשר הועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר ב"צוותא" תל אביב ובה הופיע לצד אביגיל אריאלי, אשר הנחתה לצדו בעבר בערוץ הילדים.
החל משנת 2000 שימש גם כמדבב בסרטי אנימציה רבים, בהם "בית ספר למפלצות", "מפלצות נגד חייזרים", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "סימבה מלך הג'ונגל", "מר פיבודי ושרמן", "6 גיבורים", "דיג'ימון" ו"הדוב פדינגטון".
כמו כן, שימש שוב כשחקן וקריין בפרסומות שונות, ועסק ביבוא תוכן דוקומנטרי לטלוויזיה.
עמוס שוב נפטר ב-1 ביוני 2015, בגיל 48, לאחר שכחצי שנה קודם לכן לקה פעם נוספת במחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין במושב גני עם, בו גדל.
שוב היה נשוי ליוצרת תמר ברקאי (אחותה של נועה ברקאי), ולהם שני ילדים. הוא היה אחיהם של מבקרת הקולנוע והסופרת יעל שוב, של האמנית והאוצרת מורן שוב ושל המוזיקאי עודד שוב.
Psychodalic academy

psychodalic academy הוא שמו של אלבום-אוסף שעשה אמן הטראנס אבי שמיילוב, הידוע גם כאסטריקס.
האלבום יצא תחת לייבל הטראנס הישראלי hommega בשנת 2005 ועזר לקדם את הלייבל בכלל ואת האמנים בפרט.
האלבום כלל שני דיסקים.
הדיסק הראשון כלל רמיקסים שעשה אבי שמיילוב ליוצרים שונים מהלייבל בנוסף לטראק חדש שעשה בשביל האלבום (לטראק קוראים follow me והוא מושפע מסגנון הטראנס פסיכומלודי).
הדיסק השני כולל טראקים שונים של יוצרים מהלייבל שנבחרו על ידי מנהל הלייבל אייל ינקוביץ', בנוסף לטראק חדש שעשה אבי שמיילוב לאלבום (הטראק ניקרא chaos ונעשה בשיתוף התקליטן המוביל בארץ, גייא סלמה)
אורטל אופק

קריירה

אופק נולדה בתל אביב. את דרכה המוזיקלית החלה בנערותה בלהקת צעירי תל אביב, ולאחר מכן שירתה בלהקת חיל הים. בזמן שירותה הצבאי פגשה את עידן רייכל בעת שירותו במילואים. רייכל פנה אליה להקלטת השיר "מדברים בשקט", עוד לפני שקם הרכבו החדש, הפרויקט של עידן רייכל. מאוחר יותר נכנס השיר לאלבום "הפרויקט של עידן רייכל (אלבום)", שיצא ב-2002 ויצא כסינגל לתחנות הרדיו. השיר זכה להצלחה גדולה.
לאחר השחרור מצה"ל החלה אופק בקריירה עצמאית. בין היתר הגישה לצד יוני רועה ולילה מלכוס עונת שידורים מלאה בתוכנית "שירה בשידור". בהמשך פנה אליה מיקי גבריאלוב בהצעה להתארח בסיבוב הופעות עליו שקד באותו זמן. הסיבוב נקרא "מיקי גבריאלוב מארח את אורטל אופק". 
אופק כתבה שירים לסרטים ולמדה בבית הספר למשחק בית צבי.
בשנת 2007 הוציאה אופק סינגל ראשון, "בשדות של המושב", שכתבה, הלחינה והפיקה. השיר זכה להשמעות רבות באמצעי התקשורת וזיכה את אופק בהכרה לא רק כזמרת אלא גם ככותבת, מלחינה ומפיקה מוזיקלית. בעקבות יציאת השיר זכתה אורטל לתואר זמרת השנה במצעד האלטרנטיבי של גל"צ.
"בשדות של המושב" עובד גם לגירסת מועדונים שהגיעה למקום הראשון במצעד הקלאב וחיי הלילה הרשמי של E-NIGHT.
בשנים שלאחר מכן הוציאה את הסינגלים "יום ועוד לילה" (שלווה בקליפ), "מאמינה בניסים" ו"קרן אור". 
ב-2009 במסגרת הפרויקט "עשרה לעשר", שיחררה חברת סלקום את השיר "כשנתראה" בביצועה של אורטל אופק לרדיו. בפרויקט נוצר חיבור בין טקסט שכתבתה אופק, אותו הלחין צביקה פיק, והפיקה אופק.
באוגוסט 2010 יצא בהוצאת חברת "היי פידליטי" אלבומה הראשון של אופק, "אורטל אופק", שבו נכללו בין היתר כל הסינגלים שהוציאה בשלוש השנים שקדמו לו. פרט לשיר התפילה "אבינו מלכנו" אופק כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, וכן עיבדה, הפיקה מוזיקלית, וניגנה ברוב כלי הנגינה. מיד עם יציאתו, נבחר האלבום לאלבום השבוע ב-88fm וכן זכה בקטגורייה "היצירה המקורית של השנה" בסיכום השנתי שערך רדיו דרום במשדר מיוחד.
ביוני 2014 השתתפה אופק בתוכנית "The Voice ישראל" ועברה את שלב האודישנים, כשמוש בן ארי בחר להיות המנטור שלה.
ברכת בורא פרי האדמה

המקור במשנה

כֵּיצַד מְבָרְכִין עַל הַפֵּרוֹת?
עַל פֵּרוֹת הָאִילָן - אֹמֵר בּוֹרֵא פְּרִי הָעֵץ. חוּץ מִן הַיַּיִן, שֶׁעַל הַיַּיִן - אוֹמֵר בּוֹרֵא פְּרִי הַגָּפֶן.
וְעַל פֵּרוֹת הָאָרֶץ - אוֹמֵר בּוֹרֵא פְּרִי הָאֲדָמָה. חוּץ מִן הַפַּת, שֶׁעַל הַפַּת אוֹמֵר - הַמּוֹצִיא לֶחֶם מִן הָאָרֶץ.
וְעַל הַיְּרָקוֹת - אוֹמֵר בּוֹרֵא פְּרִי הָאֲדָמָה.
רַבִּי יְהוּדָה אוֹמֵר, בּוֹרֵא מִינֵי דְּשָׁאִים:
— משנה, מסכת ברכות, פרק ו', משנה א'
המשנה קובעת כי למרות שגם פירות האילן הם פירות האדמה, יש לכתחילה לברך עליהם ברכת בורא פרי העץ, ואילו ברכת בורא פרי האדמה יש לברך רק על פירות שלא גדלו על העץ, אם כי בדיעבד ברכת בורא פרי האדמה פוטרת גם את פירות העץ. 
ברכת בורא פרי האדמה היא ברכה אותה מברכין על כל פירות האדמה, גם חיטין ושעורין, (אלא אם כן נעשה מהן פת או תבשיל בגדרים מסוימים שאז מברכין המוציא לחם מן הארץ או בורא מיני מזונות).

עץ או אדמה

בראשונים נחלקו מהו הדבר הקובע בפרי אם נחשב לפרי העץ או לפרי האדמה. 
יש שכתבו שהקריטריון ל"עץ" הוא האם הצמח עליו גדלים הפירות רב שנתי או חד שנתי. כך למשל, מברכים על הבננה בורא פרי האדמה. 
אך לדעת אחרים מה שקובע הוא האם  הפירות גדלים על ענפי העץ (או על גזעו, אם הוא "חשוב", זאת אומרת: הוא אינו מין שיח נמוך או קנה רך).
לדעת כולם פירות הגדלים מהשרשים (או מהגזע עצמו כשהוא "אינו חשוב") אינם נחשבים כ"פרי עץ" אלא כפרי אדמה.

דרך אכילתו

גם על קמח חיטין או שעורין מברכים לפי דעה אחת (של רב יהודה) בורא פרי האדמה, אך רב נחמן סובר שמברכים על קמח חיטים שהכול נהיה בדברו, מכיוון שמדובר במצב ביניים: לא מדובר בפרי כדרך ברייתו, כי זרעוני החיטין או השעורין נטחנו. לעומת זאת, לא ניתן לומר שמדובר ב"דרך אכילתו" של פרי זה (כמו שמן זית שעליו מברכים בורא פרי העץ למרות שהשתנה מברייתו מכיוון שכך הוא דרך אכילתו), כי דרך אכילתם של חיטין ושעורין הוא בדרך אכילת לחם. יש להדגיש, כי למרות הווה אמינא שקיימת בתלמוד כי על קמח שעורים אין לברך מפני הצער הרב שהיא גורמת בתולעים שעולים בבני המעיים, יש לברך עליה מכיוון שיש הנאה בשעת האכילה. מכיוון שאנו רואים שרב יהודה אינו מודה להלכה של רב נחמן, נראה שלפי שיטתו לא קיים הכלל של "דרך אכילתו". 
באופן דומה, נחלקו רב יהודה עם רבו שמואל אודות חלק מהדקל שנקרא "קורא", שהם הענפים הטריים הגדלים בשנה הנוכחית (לפני שהספיקו להתקשות), ויש האוכלים אותם, מה לברך עליהם. לפי שמואל, מכיוון שסופו להקשות והענפים מיועדים למטרה זו, מצב הביניים שבו הענפים רכים אינו מעניק להם חשיבות  של פרי שכך היא דרך אכילתו. שמואל עצמו ציין כי לכאורה ישנה ראיה לרב יהודה  מהברייתא הקובעת כי על תמרות הגדלים בעץ מסוים שבו גדלים "תמרות" "אביונות"  - הפרי עצמו ו"קפריסין" יש לברך על התמרות בורא פרי האדמה למרות שסופן להקשות. אך למרות זאת הפירכה אינה נכונה, כי העץ ההוא ניטע במטרה לאכול את התמרות, אך הדקל לא ניטע במטרה לאכול את ענפיו הרכים כלל

בורא מיני דשאים

לפי רבי יהודה על ירקות מברכים "בורא מיני דשאים". בתלמוד הוסבר:
אָמַר רַבִּי זֵירָא וְאֵיתִימָא רַבִּי חֲנִינָא בָּר פָּפָּא מָאי טָעמַא דרַבִּי יְהוּדָה? אָמַר קְרָא: "בָּרוּךְ אֲדֹנָי יוֹם יוֹם", וְכִי בַּיּוֹם מְבָרְכִין אוֹתוֹ וּבְלַיְלָה אֵין מְבָרְכִין אוֹתוֹ? אֶלָּא לוֹמַר לְךָ כָּל יוֹם וְיוֹם תֵּן לוֹ מֵעֵין בִּרְכוֹתָיו,  הָכָא נָמִי כָּל מִין וּמִין תֵּן לוֹ מֵעֵין בִּרְכוֹתָיו.
הר ויסלר (נונאווט)

גילוי ההר

חיל הקשר של צבא ארצות הברית היה הראשון שמיפה את ההר, בשנת 1882, במסגרת משלחת החקר למפרץ ליידי פרנקלין.

מקור השם

ההר נקרא על שם טוראי ויליאם ויסלר, חבר משלחת החקר שחקרה את האזור.

הטיפוס על ההר

מטפסי הרים העפילו לפסגת ההר לראשונה בשנת 1961.

לקריאה נוספת

• TED WHALLEY, Canadian Arctic 1987
אריה פיינגולד

תולדות חייו

פיינגולד, יליד רמת-גן 1947, שירת בצה"ל כקצין תותחנים ביחידה מוצנחת. למד הנדסת אלקטרוניקה בטכניון. לאחר לימודיו הצטרף לחברת אלביט (לימים - אלביט מערכות בע"מ) כמהנדס במיזם פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית לחיל הים. על פעילותו במיזם זכה יחד עם יגאל ברוכי - מוביל המיזם, בפרס ביטחון ישראל.
ב-1977 לאחר גמר פעילותו באלביט יצא לארצות הברית והצטרף לחברת אינטל והיה שותף בפיתוח המעבד - 80286. לאחר מספר שנים פרש והיה ליזם עצמאי שמתמחה בהקמת חברות בתחום הבדיקות הממוחשבות בישראל ובארצות הברית, ביסוסן ומכירתן לגופים עסקיים.
לאחר שפרש מאינטל הקים פיינגולד את חברתו הראשונה - חברת דייזי (Daisy Systems) ב-1980, אשר התמחתה בפיתוח כלי עבודה ממוחשבים למהנדסים העוסקים בפיתוח רכיבים אלקטרוניים. ב-1986 פרש מדייזי והקים את חברת רדי-סיסטמס (Ready Systems) כמיזוג בין חברה ישראלית: מדיקום, וחברה אמריקאית: הנטר אנד רדי (מפתחת מערכת הפעלה VRTX) - חברות שעסקו בתחום מערכות משובצות מחשב.
בשנת 1989 חזר פיינגולד לישראל והקים את חברת מרקורי (Mercury Interactive) העוסקת בבדיקות אוטומטיות של תוכנה וממוקמת באור יהודה. למרקורי חברה-בת בשם כרונוס (Qronus), אשר מפתחת ומשווקת מחשב לבדיקת תוכנה, המבוסס על טכנולוגיה, שפיתחה מרקורי בתחילת דרכה. פעילות החברה הוקפאה בשנת 2002. בשנת 2006 נמכרה מרקורי לחברת HP תמורת כ-4.5 מיליארד דולר.
ב-1994 השקיע פיינגולד בחברת טגריטי, הממוקמת ביהוד. החברה משווקת מערכת משולבת המיועדת לתיעוד ישיבות. טגריטי נמכרה להוצאת הספרים מקגרו-היל ב-2010 תמורת סכום בלתי-ידוע. 
בשנת 1999 הקים את חברת אורסוס (Orsus Solutions), שעסקה בפיתוח יישומים למסחר אלקטרוני וכעת עוסקת בפתרונות לניהול אירועים. אורסוס גייסה במהלך השנים כ-68 מיליון דולר, בין השאר מקרן הון הסיכון של איל ההון ג'ורג' סורוס. אורסוס נמכרה ב-2009 לחברת נייס מערכות תמורת 22 מיליון דולר. ב-2007 הצטרף פיינגולד לחברת ההזנק קוואלי סיסטמס (Quali systems), שנוסדה ב-2004 ומפתחת את מערכת Test Shell - חבילת יישומים משולבים, המאפשרים אוטומציה לתהליכי פיתוח וניהול בדיקות חומרה ותהליכי אופטימיזציה של איכות מוצרים.
בשנת 1984 זכה בפרס ביטחון ישראל על פיתוח מערכות לוחמה אלקטרונית לחיל הים. ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים מטעם המרכז הישראלי לניהול 
פיינגולד, אוהד מועדון הכדורסל מכבי תל אביב, סייע לקבוצה במשך שנים על ידי הקצאת אופציות בחברות הטכנולוגיה שלו לשחקנים, שמכבי חפצה ביקרם; סידור חסר תקדים, שסייע למכבי להשאיר כוכבים שדרשו סכומים שלא היה ביכולת המועדון לשלם.
פיינגולד היה נשוי לארכיטקטית רוני, בתו של אלוף (מיל.) דן טולקובסקי, לשעבר מפקד חיל האוויר ומנהל דיסקונט השקעות. לזוג 4 ילדים.
ניק פרוסט

ביוגרפיה

פרוסט נולד בפרבר דגנהאם שבמחוז אסקס, מזרח אנגליה.
פרוסט גדל כקתולי, אך מגדיר עצמו כיום כאתאיסט. בצעירותו, התנדב כשנתיים בקיבוץ בישראל.
פרוסט עבד בתחילה בתור שחקן במשרה חלקית והשלים הכנסה בעבודה כמלצר.

קריירה

פרוסט התפרסם לראשונה בסדרת קומדיית המצבים הבריטית "מחוקים", בסדרה עבד לצידו של חברו הטוב ביותר הקומיקאי סיימון פג וגילם את מייק וואט חברו של גיבור הסדרה פיט ביסלי (פג). 
פרוסט ניסה ליצור בעצמו כשכתב והנחה את תוכנית ההישרדות הקומית "זהירות! 50,000 וולטים".
ב-2004 חזר לעבוד ביחד עם סיימון פג ועם אדגר רייט הבמאי של הסדרה בה התפרסמו השניים. בפרויקט הזומבים המוצלח "מת על המתים" בו פרצו פרוסט ופג, שיחק פרוסט את אד חברו הטוב והטיפש של שון גיבור הסרט.
בשנה שלאחר הפריצה שלו שיחק בקומדיות הבריטיות "קינקי בוטס" ו"פנלופה".
ב-2007 רשם הופעה מוצלחת נוספת לצידו של פג בפרודיה המשטרתית "שוטרים לוהטים" בתור השוטר הנלהב והנאיבי דני באטרמן.
בשנת 2008 שיחק בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס. ב-2009 שיחק פרוסט את די ג'יי "דוקטור" דייב בקומדיה "רדיו רוק".
ב-2011 כתב עם סיימון פג את הקומדיה הבדיונית "פול", פרוסט גם כיכב לצד פג בסרט בתור החנון הבריטי חובב הקומיקס קלייב גולינס.
בשנת 2014 שיחק את סנטה קלאוס בפרק ספיישל חג המולד "חג המולד האחרון" בסדרה "דוקטור הו".
הדיוויזיה ה-212 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-212

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד ולטר פרידריכס, ובמהלך המערכה בפולין שהתה בחזית המערבית כעתודת הארמייה השביעית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כעתודת הארמייה ה-16, וביולי 1940 שוחררו כוחות הדיוויזיה. במרץ 1941 גויסו כוחות הדיוויזיה מחדש, והיא הוצבה בצרפת תחת פיקוד הארמייה השביעית, ובאוקטובר 1941 נשלחה לחזית המזרחית, שם פעלה תחת פיקוד הארמייה ה-18, ולחמה עמה במהלך המצור על לנינגרד. ביולי 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחמה עמה במהלך מבצע בגרטיון ובמהלך המתקפה הבלטית, עד להשמדתה ב-15 בספטמבר 1944.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-212

ב-17 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש בשיראץ כדיוויזיית פולקסגרנדיר, על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-578 שהוקמה ב-25 באוגוסט 1944 על בסיס שרידי הדיוויזיה ה-212. במהלך הקרב על הבליטה היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-28 באפריל 1945 נכנעו שרידי הדיוויזיה מדרום למינכן.
אוסאמה הווסאווי

קריירת מועדונים

הווסאווי התחיל את הקריירה המקצועית שלו במחלקת הנוער של אל-ווחדה ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת. בשנת 2008 חתם באל-הילאל בה שיחק ארבע עונות.
באפריל 2012 חתם באנדרלכט מליגת העל הבלגית מה שהפך אותו לסעודי הראשון שמשחק בליגה הבלגית. ב-25 באוגוסט 2012 הווסאווי שיחק את משחקו היחיד באנדרלכט במשחק הליגה נגד לובן.
בנובמבר 2012 חתם באל-אהלי תמורת 1.5 מיליון אירו. בשנת 2016 הווסאווי חזר לאל-הילאל תמורת 5.5 מיליון דולר.
ב-23 באוגוסט 2018 חתם באל-ווחדה, מועדון נעוריו.
ב-26 בדצמבר 2018 הודיע על פרישה מכדורגל בחשבון הטוויטר שלו.

קריירה בינלאומית

ב-11 באוקטובר 2006 הווסאווי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית בניצחון 0-5 נגד תימן. ב-2 ביוני 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-4 נגד לבנון.
הווסאווי השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע אסיה בשנים 2007, 2011 ו-2015. הווסאווי משמש גם כקפטן הנבחרת.