google/wiki40b huggingface dataset:
בוליסה

מחוז בוליסה הוא מחוז באזור המערבי של אוגנדה. כמו רוב מחוזות אוגנדה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית במחוז . מחוז בוליסה גובל במחוז נבי מצפון-מערב במחוז נהויו מצפון-מזרח, במחוז מאסינדי במזרח, במחוז הוימה בדרום וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, על פני אגם אלברט, במערב.
מחוז בוליסה הוא מחוז כפרי, והוקם בשנת 2006 על ידי הפרלמנט האוגנדי. במהלך 10 השנים הראשונות של שנות ה-2000 כמות ניכרת של נפט התגלתה במחוז.
הזרע סידס

הזרע סידס בע"מ (אנגלית: .Hazera Seeds Ltd; בעבר: הזרע ג'נטיקס בע"מ) היא חברה העוסקת בהכלאה, טיפוח, פיתוח, ייצור ושיווק מגוון רחב של זרעי ירקות לחקלאות ברחבי העולם, הנחשבת כחלוצה עולמית בתעשיית הזרעים לירקות.

היסטוריה

חברת "הזרע" נוסדה בשנת 1939 על ידי צדוק (צשק) רוזנטל מקיבוץ גן שמואל, במטרה לפתח חוות ניסיוניות וזרעים לחקלאים בארץ והתאגדה כחברה בשנת 1955. בשנת 1998 פוצלה החברה לחברת "הזרע ג'נטיקס", שהמשיכה לעסוק בטיפוח זרעים ולחברת "הזרע 1939", אשר מחזיקה בחוות ובשאר נכסי הנדל"ן של החברה. 
בשנות ה-50 הוקם המפעל המרכזי בחיפה, באזור הצ'ק פוסט בשם: המשביר זרעים שלאחר מכן שונה שמו אל: הזרע עד שנהרס בשנת 2010 לצורך הקמת רובע מת"מ 2.
בשנת 2003 רכש הקונצרן הצרפתי 'לימגרין' (Limagrain), תאגיד חקלאי בינלאומי שבסיסו בצרפת, את השליטה בחברת הזרע ג'נטיקס. ב-2008 מוזגה הזרע עם חברת ניקרסון זוואן ההולנדית. בספטמבר 2014 שונה שם החברה ל"הזרע סידס" (שמה המשפטי) ולמעשה שם החברה ושם המותג מאז הם "הזרע". 
החברה ממוקדת בטיפוח ופיתוח של זני ירקות רבים, הבולטים בהם: עגבניות, בצל, פלפל, כרוב, אבטיח, מלפפון, מלון, צנונית וכרובית. החברה משקיעה מעל כ-17% ממחזור המכירות שלה במחקר ופיתוח ו-30% מעובדיה עובדים מועסקים באגף המו"פ.
קבוצת "לימגרין" היא קואופרטיב חקלאי שהוקם על ידי 2,000 חקלאים במרכז צרפת המתמחה בזרעי ירקות, זרעי גידולי שדה ובמוצרי דגנים ומאפה.  "לימגרין" היא חברת הזרעים הרביעית בגודלה בעולם והשנייה בגודלה בתחום זרעי הירקות. בלימגרין מועסקים 10,000 עובדים ומחזור המכירות נאמד בכ- 2.5 מיליארד יורו. חברת הזרע סידס מעסיקה כ-900 עובדים בעולם מהם כ-450 עובדים בישראל, 250 בהולנד והשאר בחברות הבנות שלה (נכון לינואר 2018). ל"הזרע" משרד ראשי בישראל (חוות ברורים) ובהולנד (MADE) וחברות בנות ב-12 מדינות, לצד רשת הפצה נרחבת במעל מאה שווקים נוספים.
מסע הצלב השמיני

רקע

בשנת 1263 הסולטן הממלוכי ביברס התחיל לכבוש ערים ולייסד ממלכה ממלוכית בארץ ישראל. דבר זה לא מצא חן בעיני ארצות אירופה בגלל שהממלוכים הרגו צלבנים והשמידו מבצרים רבים כולל מבצר מונפור.

ההכנות למסע

לואי התשיעי יצא ביחד עם נסיך אנגליה, אדוארד, לאחר שהפרלמנט הבריטי הטיל מס חסר תקדים בשיעור חמישה אחוזים על כספם ורכושם של כל אנשי הממלכה, כדי לממן את מסע הצלב. לואי תכנן לכבוש את תוניסיה ואז את מצרים ומשם לארץ ישראל כדי להציל בחזרה את השטחים שנכבשו ממלכת ירושלים.

מהלך המסע

ביולי 1270 הפליגו לואי ואדוארד לסיציליה ומשם לתוניסיה, אבל אנשיו לא עמדו בחום הגדול, ורבים מתו משתיית מים מזוהמים כולל המלך לואי עצמו.
הנסיך אדוארד החליט להמשיך במסע הצלב, אשר נקרא מסע הצלב התשיעי, והפליג לעכו ביחד עם  כ-230 אבירים. הוא ניצח מספר קרבות קטנים, אבל בסוף חתם על הפסקת אש עם ביברס.
מרתה פסרודונה

מרתה פסרודונה אי ארטיגס (קטלאנית: Marta Pessarrodona i Artigues‏; נולדה בשנת 1941) היא משוררת, סופרת ועורכת קטלאנית.
פסרודונה נולדה בשנת 1941 בעיר טֶרַסָּה (Terrasa). פסרודונה, שלמדה לשון וספרות באוניברסיטת ברצלונה, לימדה ספרדית באנגליה במשך שנים אחדות ועם שובה לארצה עבדה בעיקר בתחום המו"לות. בין ספריה נמנים "ימים ראשונים של 1968", "חיים פרטיים", "לטובתי, לטובתנו" ו"קולות הניסיון". בכתיבתה באה לידי ביטוי בבירור תפישת עולמה הפמיניסטית. ביקרה פעמים אחדות בישראל.
בשנת 2011 היא זכתה בפרס ספרותי של ז'נרליטט דה קטלוניה.
קח אותי לבייסבול

עלילה

קח אותי למשחק הבייסבול הוא סרט תקופתי המתרחש בשנת 1908, העלילה נסובה סביב קבוצת בייסבול מקצוענית, "הזאבים" ושני השחקנים המרכזיים בה, אדי א'ובריין (ג'ין קלי) ודניס ראיין (פרנק סינטרה). בזמן הפגרה בין עונת משחקים לעונה חדשה, עוסקים השניים בוודוויל במשרה חלקית. בזמן עונת המשחקים מושתתת שיטת המשחק על הצרוף של שניהם ושחקן נוסף, "א'ובראיין לראיין לגולדברג". בשעה שגולדברג (ג'ולס מאנשין), חי כדי לשחק את משחק הבייסבול, מעדיפים אדי ודניס להמשיך בקריירת הוודוויל שלהם. 
הסטאטוס קוו בקבוצה, שזכתה להצלחה רבה והתנהלה על מי מנוחות, מופר כאשר הקבוצה מחליפה בעלים. המצוקה בקבוצה מתעצמת כאשר מתברר כי הבעלים החדשים היא אשה, קי.סי. היגינס (אסתר ויליאמס). לאחר זמן קצר מתחילים אדי ודניס להתאהב בבעלים החדשים, ואדי זוכה בליבה, ריאן מפצה את עצמו ומתאהב בשירלי דלווין (בטי גארט) האגרסיבית ורוחשת החיבה. 
המאפיונר לו לורגן (אדוארד ארנולד), שמעורב בהימור כבד כנגד הזאבים במשחק הגדול הקרוב, מפתה את אדי לעזוב את הקבוצה על ידי זה שהוא מבטיח לו תפקיד גדול בקומדיה מוזיקלית. לאחר עזיבתו מבין אדי כי איכזב את הבעלים קי.סי ואת חבריו האחרים לקבוצה ובראשם ראיין וגולדברג ומחליט לכפר על מעשיו ולהשתתף במשחק המכריע. לוגן שומע על תוכניתו של אדי ומורה לאנשיו לטפל בו כך שלא יוכל לשחק. דניס מחליט להגן על חברו הטוב ובמהלך המשחק פוצע את אדי כך שמאבד את הכרתו, ובכך מונע ממנו לשחק בהמשך. בריוניו של לוגן נעלמים וקי.סי מחליטה לסלוח לאדי על מעשיו. אך כאשר אדי לומד על מה שעשה דניס ושהוא גרם לו לאבד את הכרתו במכוון במהלך משחק כל כך חשוב, הוא מסתער למגרש בכוונה להשיב לדניס כגמולו. כשכוונת נקמה ורצון לפגוע בדניס במחשבתו, עולה אדי לשחק, אך במקום זאת הוא חובט שני הום ראן המנצחים לזאבים את המשחק.

הפקה

אסתר ויליאמס שהייתה שחיינית כוכבת מחזות זמר, לא נהנתה בזמן הצילומים מחברתו של כוכב הסרט ואחד הכותבים בו, ג'ין קלי. בספרה האוטוביוגרפי, היא מתארת את תקופת הצילומים כאומללה, וטוענת כי קלי וסטנלי דונן התייחסו אליה בזילזול והרבו להתבדח על חשבונה. כמו כן טענה ויליאמס כי ג'ין קלי חש שלא בנוח עם הפרשי הגבהים ביניהם, גובהו של קלי היה כ-170 ס"מ ואילו גובהה של וויליאמס היה כ-179 ס"מ. במקור תיכנן הבמאי באזבי ברקלי קטע של שחייה צורנית בעבור וויליאמס, אך הרעיון נדחה בידי קלי. וויליאמס  לעומת זאת יצרה קשר חזק עם פרנק סינטרה.
המועמדת הראשונה לתפקיד של קי.סי. היגינס הייתה קתרין גרייסון איתה שיתף פעולה עם סינטרה בכמה סרטים בעבר, אך מועמדותה נפלה עקב חוסר ההתאמה בין העלילה לבין קולה האופראי, המועמדת השנייה הייתה ג'ודי גארלנד אך מועמדות זו נפלה עקב מחלתה של גארלנד. גם תפקידו של סינטרה כדניס ראיין, היה מיועד בתחילה למאמן של הברוקלין דודג'רס באותה התקופה, לאו דורוצ'ר.
רצח יחזקאל שיפטר

רצח יחזקאל שיפטר הוא מעשה רצח בלתי מפוענח שבוצע בישראל בשנת 1958.

הרצח

ב־23 באוגוסט 1958, בשעה 22:00 נמצאה גופתו של יחזקאל שיפטר, בן 60, בדירתו שברחוב פינסקר 64 בתל אביב. הגופה נמצאה שכובה על הספה עם סימני אלימות, כאשר בדירה שרר אי סדר וחפצים רבים נמצאו על הרצפה.
הרצח הכה גלים במדינה. תעוזה ואכזריות הרצח, ומיקומו במרכז תל אביב בשעות הערב הסואנות, עורר תדהמה בציבור. כלי התקשורת הפנו אצבע מאשימה כלפי המשטרה בטענה שהיא כושלת בפענוח פשעים, וציינו את ההפקרות במדינת ישראל עם סרטי הקולנוע האלימים שמציגים רציחות ברוטליות. כן יצר הרצח בהלה במרכז תל אביב, ובעקבותיו החלו תושבים להגיף את התריסים בשעות הלילה.
המשטרה פתחה בחקירה נרחבת. בהמשך התברר כי מבית הנרצח נעלם סכום כסף ומשכך ההנחה הראשונית הייתה כי מדובר בשוד. החוקרים סברו כי הרוצח היה מוכר לשיפטר, שכן הרוצח נכנס בדלת הראשית כאשר שיפטר לבש מכנסיים קצרות בלבד. על פי החשד, הרוצח התנפל שיפטר ובעת ההיאבקות ביניהם נשברה מאפרה ומשקפיו של שיפטר נפלו על הרצפה. הרוצח הלם עם חפץ קהה פעמיים על ראשו של שיפטר ובהמשך חנק אותו בידיו. לפי המשוער הרוצח נפצע ברגלו, ניסה לשטוף את הדם בדירה ובהמשך השאיר בה כתמי דם. לאחר מכן ביצע הרוצח חיפוש בדירה ויצא ממנה דרך הדלת הראשית.
המשטרה החלה בסריקה רחבת ממדים בבתי חולים ומרפאות כדי לחפש אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה. כן פנתה המשטרה לציבור בבקשה להודיע על כל אדם שקיבל טיפול רפואי בפציעה.
בסמוך לאחר הרצח נעצרו שלושה חשודים, אך שוחררו לאחר שהוכיחו אליבי.
בהמשך החקירה, הגיעה המשטרה למסקנה כי אי הסדר בזירת הרצח בוים על ידי הרוצח, על מנת להטעותה. כן נמצאו בדירה מעטפות עם בולים יקרי ערך, כך שמניע הרצח כשוד - ירד מהפרק.
ב-5 בספטמבר הודיעה המשטרה כי עצרה שבעה אנשים וכן במהלך החקירה עצרה 60 אשר הוכיחו אליבי ונחקרו עשרות נוספים. ב-12 באוקטובר הודיע המשטרה כי החקירה עדיין נמשכת. במרץ 1960 הודיע המשטרה כי יש בידה חשוד בביצוע הרצח.
בשנת 1963 הודה המפכ"ל יוסף נחמיאס כי הרצח נותר בגדר תעלומה.
נח פולברג

נח (ניל) פולברג (נולד ב-1950) הוא צלם וגלריסט אמריקאי-ישראלי.

חייו המוקדמים

פולברג נולד בסן פרנסיסקו בשנת 1950. אביו היה ג'וזף פולברג, בעל גלריה מצליחה בסן פרנסיסקו.
בגיל 16, הוזמן נח ללמוד עם אנסל אדמס בסדנת הצילום שהקים אדמס בפארק הלאומי יוסמיטי.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1967, הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מתוך כוונה להתמקד מדעי הטבע, אך בסופו של דבר עבר ללימודי צילום, בעצתו של ויליאם גארנט – שהפך בזמנו לראש בית הספר לאדריכלות ועיצוב של אוניברסיטת ברקלי – ותחת הדרכתו של אנסל אדמס.

קריירה בצילום

פולברג עלה לישראל ב-1976, שם החל לצלם סדרת תצלומי צבע של נופי מדבר בדרום הארץ. אלה – יחד עם תמונות שצילם במדבר סיני ובירדן – הופיעו בספרו הראשון, In a Desert Land, שפורסם בהוצאת Abbeville ב-1987 (מהדורה ראשונה). ספרו השני של פולברג, And I Shall Dwell Among Them, מכיל סדרת צילומים שהוזמנו על ידי קרן Aperture,  בהם הוא בחן את האדריכלות הפנימית והחיצונית של בתי כנסת היסטוריים ברחבי העולם. הספר יצא לאור על ידי Aperture ב-1995, וזכה ב-National Jewish Book Award באותה שנה.
בשנת 2001 פרסמה הוצאת Aperture את ספרו השלישי של פולברג, שמים בארץ (Celestial Nights), סדרת תמונות בשחור-לבן שצילם בשנות התשעים המאוחרות ובתחילת שנות האלפיים, שנוצרו על ידי צירוף דיגיטלי של תשלילים נפרדים של צילומי כוכבים ליליים יחד עם ייצוגים מפורטים של פני האדמה שתחתיהם.
מאוחר יותר עבד פולברג יחד עם לין אריסון, אלמנתו של תד אריסון, על ספרו הרביעי, Travels with Van Gogh and the Impressionists, שפורסם בשנת 2005 בהוצאת Abbeville.
תצלומיו של פולברג נכללים באוספים של כמה מן המוזאונים המובילים בעולם, בהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו-יורק, הספרייה הלאומית של צרפת בפריז, הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, LACMA, הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל, מוזיאון תל אביב לאמנות, ומוזיאון ישראל.

הגלריה בירושלים

ב- 1998, לאחר מות אביו, העביר פולברג את הגלריה של אביו מסן פרנסיסקו לירושלים, שם היא ממוקמת עד היום.
זואי קלדוול

ביוגרפיה

קלדוול נולדה במלבורן וגדלה ברוור בלוויין, אוסטרליה.
בתם של זואי ואדגר קלדוול.
החלה לשחק בגיל 9 ובגיל 15 עזבה את הלימודים כדי לשדר בתוכנית רדיו לילדים.
הייתה לאחת מחברי הצוות הראשונים של חברת תיאטרון מלבורן.
זכתה בפרס התיאטרון העולמי ובפרס טוני ראשון בקריירה בשנת 1966 על הופעתה במחזהו של טנסי ויליאמס "טרגדיית סלסטיק".
ב-1968 זכתה בפרס טוני שני על הופעתה המרשימה בתפקיד ג'ין ברודי במחזה "האביב של מיס ברודי".
ב-1982 הופיעה קלדוול בטרגדיה המיתולוגית "מדיאה" בתפקיד הראשי וזכתה בפרס טוני שלישי לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1985 השתתפה בסרטו של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה" בתפקיד הרוזנת.
בשנת 1996 זכתה קלדוול בפרס שולחן הזהב ובפעם הרביעית בפרס הטוני על תפקידה בתור זמרת האופרה היוונייה מריה קאלאס במחזה "מאסטר קלאס".
ב-2002 שיחקה בדרמה "רק נשיקה" ודיבבה בסרט האנימציה "לילו וסטיץ'".
ב-2011 השתתפה בעיבוד הקולנועי לספר "קרוב להפליא ורועש להחריד" בתפקיד סבתו של הילד אוסקר שאל.
קיבלה תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1970 על תרומתה לתחום התיאטרון.
הייתה נשואה לבמאי התיאטרון הקנדי המצליח זוכה חמישה פרסי טוני רוברט וייטהאד עד לפטירתו בשנת 2002.
קלדוול היא אמו של שחקן התיאטרון צ'ארלס וייטהאד.
חשבון (הנהלת חשבונות)

בהנהלת חשבונות, חשבון (גם כרטיס או כרטסת) הוא דף בספר החשבונות של ישות חשבונאית שבו נרשמות התנועות הכספיות והלא כספיות (הכנסות, הוצאות, נכסים, התחייבויות והון עצמי) של הישות. שינויים בחשבון מבוצעים באמצעות רישום כרונולוגי של פעולות חובה וזכות (חיובים וזיכויים).
לכל חשבון במערכת הנהלת החשבונות יש שם ובדרך כלל גם מספר סידורי, כאשר כל תנועה נרשמת תחת החשבון אליו היא משויכת. בהנהלת חשבונות כפולה נרשמת כל תנועה תחת שני חשבונות, תנועת זכות לחשבון הכנסות, התחייבויות או הוני שגדל, או לחשבון הוצאות או רכוש שקטן, ותנועת חובה לחשבון המקביל.
למידע נוסף על סוגי חשבונות ראו ספר חשבונות.
מישה לוריה

חייו

בעל תואר ראשון בהנדסה, ותואר שני בבימוי מהאקדמיה לתיאטרון ולאומנות במינסק. טרם קבלת התואר השני, היה בין 20 סטודנטים שנבחרו מתוך 5000 מועמדים למסלול היוקרתי לבימוי ולתיאטרון באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בין מוריו המשמעותיים והבולטים בתחום - הבמאים מריה קנבל, מיכאל בודקביץ' ואנטולי אפרוס. שם היה ממקימי קבוצה שפעלה נגד המשטר הסובייטי ודיכוי היצירה התרבותית. נעצר, נחקר על ידי שלטונות ברית המועצות וגורש מהמדינה.
בשל מעמדם של הוריו שהיו פרטיזנים במלחמת העולם השנייה, אושר לו לחזור לעיר הולדתו מינסק. שם הקים קבוצת תיאטרון באוניברסיטה של מינסק והיה במאי הבית ב"תיאטרון הילדים והנוער". לאחר מספר שנים נעצר שוב בגין פעילותו הציונית ויהדותו, ובימוי הצגות שנחשבו מנוגדות להליך הרוח הטוטאליטרי. הוא עזב עם תלמידיו לאזורי מדבריות הקרח של אורל, ושם הקים קבוצת תיאטרון נוספת, שהעלתה מחזות משל דוסטויבסקי (האחים קרמזוב, החטא ועונשו ועוד).
בין השנים 1974–1980 הפך למנהל האמנותי ולבמאי ב"תיאטרון הממלכתי" בגרוזני, צ'צ'ניה. בעקבות עבודתו שם, הוזמן על ידי גורבצ'וב לביים כבמאי הבית ולהקים קבוצת תיאטרון בסטברפול. לאחר פעילותו שם, בשנת 1982, מונה למנהל אמנותי ב"תיאטרון הדרמטי הממלכתי" בטאלין, אסטוניה, ושם המשיך לביים ולפעול עד 1991, עת עלה לארץ ישראל. לאחר עלייתו, לימד בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי" ולאחר שש שנים, החל ללמד באורח קבע ולביים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב ובירושלים. בין השנים 1998–2001 היה חבר הוועדה האמנותית של פסטיבל עכו. ביים לתיאטרון הבימה, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ועוד. במאי אורח בסנקט פטרבורג ומקיים שם סדנאות למשחק, וכן במאי ומורה ב"מעבדה למשחק ובימוי" הנודדת בכל רחבי אירופה.
זכה בפרס ראשון ב"פסטיבל הבינלאומי לתיאטרון" לברית המועצות, סקנדינביה והמדינות הבלטיות, ובפרס לבימוי מחזאות קלאסית בפסטיבל ווילינדי היוקרתי.
נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה

היסטוריה


ב-11 באוקטובר 1919 החליטה המועצה הגדולה של ז'נבה להקים את שדה התעופה. וב-23 בספטמבר 1920 נחת המטוס הראשון. מהנמל הופעלו קווים לפריז, ליון, ציריך, מינכן ונירנברג.
אל-איתיחאד (עיתון)

היסטוריה

העיתון יצא לאור לראשונה כשבועון בשנת 1944 על ידי הליגה לשחרור לאומי, מפלגה ערבית קומוניסטית שהתפלגה מהפק"פ. עם האיחוד מחדש והקמת מק"י הפך לביטאון המפלגה בשפה הערבית. עם הפילוג במק"י ב-1964 העיתון עבר לבעלותה של רק"ח, אשר כיום נקראת מק"י. בעיתון כתבו כמה מהאישים המובילים במק"י וברק"ח, בהם תופיק טובי, אמיל חביבי ואמיל תומא וכן כותבים יהודים קומוניסטים יוצאי עיראק.
בשנת 1953 פרסמו העיתון ומקבילו העברי "קול העם" מאמר בו נכתב שהממשלה מחרחרת מלחמה "ומספסרת בדם הנוער הישראלי". שר הפנים, ישראל רוקח, החליט לסגור את העיתון ל-15 יום, ובעקבות כך הגישו העיתונים עתירה לבג"ץ. בג"ץ, בראשותו של השופט שמעון אגרנט, קיבל את טענת העיתונים ופסק כי אין להגביל את חופש הביטוי של העיתונים מאחר שאין ודאות קרובה שמימוש חופש הביטוי במקרה זה יביא לסיכון שלום הציבור ("בג"ץ קול העם").
בשנת 1964 העניקה ברית המועצות את פרס לנין לשלום למנהיג אלג'יריה אחמד בן-בלה. עם קבלת הפרס קרא בן-בלה להשמדת ישראל, דבר שעורר ויכוח חריף במפלגה הקומוניסטית. ב-20 בספטמבר 1964 פרסם מזכ"ל המפלגה שמואל מיקוניס מאמר בעיתון המפלגה בעברית, "קול העם", ובו גינה את הענקת הפרס למנהיג ערבי המצהיר בראש חוצות על מחויבותו להשמדת ישראל. סירובו של אל-איתיחאד, עיתון המפלגה בערבית, לפרסם את המאמר העמיק את השסע. בפילוג בתוך המפלגה הקומוניסטית בשנת 1965 העיתון נשאר נאמן לקו של הפלג הפרו-סובייטי של רק"ח, בניגוד לרוב במק"י שאימץ קו ביקורתי יותר כלפי ברית המועצות. מכיוון ש"קול העם" נשאר בידיה של מק"י, ייסדה רק"ח את "זו הדרך", שהפך לעיתון המקביל בעברית של אל-איתיחאד. עם הפילוג והקמת רק"ח העיתון הפך לדו-שבועון והחל לצאת פעמיים בשבוע, ב-1983 הוא הפך ליומון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה פגע טיל של החזבאללה בבניין המערכת הישן של העיתון בחיפה, הנמצא בוואדי ניסנאס, ופגע קשות בארכיון העיתון. המבנה שופץ על פי תוכניתו המקורית.
אתר האינטרנט של העיתון הושק בפברואר 2019.

עורכים

עורך העיתון מיום הקמתו היה אמיל חביבי, שהודח ממשרתו כאשר סולק מהמפלגה ב-1989 בעקבות התנגדותו לקו השמרני שמנהיגות המפלגה בחרה. אחריו מונה לעורך העיתון סאלם ג'בראן, בשנים הללו ממש כמו המפלגה העיתון נקלע למשבר והחל לדעוך. ב-1992, מונה לעורך נזיר מג'לי, תחת הנהגתו נעשה תהליך של ליברליזציה בעיתון - האוריינטציה המפלגתית הופחתה והוכנס תוכן חדש כגון מדור ספורט. ניסיון זה בא לקיצו ב-1999 כאשר מג'לי פוטר בעקבות פרסום כתבה ביקורתית על מזכ"ל מק"י מוחמד נפאע וויכוח על הקו האידאולוגי שהעיתון צריך לנקוט. עורכת העיתון הייתה עאידה תומא סלימאן.
גרנט גאסטין

ביוגרפיה

גאסטין נולד בנורפוק, וירג'יניה. בנם של טום גאסטין וטינה הייני (אחות לילדים). במהלך לימודי התיכון, למד גאסטין במגמת התיאטרון המוזיקלי בבית הספר לאמנות של המושל, בנורפוק, וב-2008 סיים את לימודיו בתיכון גרנבי. הוא המשיך ללמוד בחוג לתיאטרון מוזיקלי ב"אוניברסיטת אלון" בקרוליינה הצפונית במשך שנתיים. גאסטין עזב את לימודיו כדי לקחת תפקיד בברודוויי במחזמר "סיפור הפרברים", ויצא לסיבוב הופעות מה-30 בספטמבר 2010 ועד ה-23 בספטמבר 2011.
בינואר 2016 החל בקשר זוגי עם הפיזיותרפיסטית אנדראה תומה. ב-29 באפריל השניים התארסו, וב-15 בדצמבר 2018 נישאו.

קריירה

ב-8 בנובמבר 2011, גאסטין הופיע לראשונה בסדרת הטלוויזיה "גלי" כסבסטיאן סמיית', תלמיד מקהלה הומוסקסואל. גאסטין נבחר לתפקיד לאחר שבועות ארוכים של ליהוק, ולמרות שנבחן במקור לתפקיד רקדן סטפס ונכשל באודישן, התסריטאי ראיין מרפי קיבל אותו לתפקידו של סמיית'. בסוף מאי 2012, גאסטין השתתף בצילומי הסרט "סיוט של אמא" עבור רשת Lifetime, ושיתף פעולה עם השחקניות אנבת' גיש וג'סיקה לונדס בצילומים שנערכו בקנדה. ב-11 ביולי 2012, הוכרז כי גאסטין עתיד להופיע בתפקיד ראשי בסרט "אפלואנזה".
ב-13 בספטמבר 2013, הוכרז כי גאסטין עתיד לגלם את דמותו של בארי אלן, הפלאש השני מתור הכסף של הקומיקס בחוברות DC קומיקס, בעונתה השנייה של הסדרה "החץ" מבית רשת The CW. בתחילה, הוא היה עתיד להופיע בשלושה פרקים, אשר האחרון ביניהם היה משמש כמעין פרק פיילוט נסיוני לסדרת ספין-אוף המבוססת על דמותו של הפלאש. אמנם, הפיילוט הנסיוני נגנז והפך לפרק פיילוט עצמאי לסדרה "הפלאש", והופעתו של גאסטין קוצרה לשני פרקים. לסדרה הוזמנו 13 פרקים, והיא שודרה לראשונה ב-7 באוקטובר 2014 עם רייטינג של 4.8 מיליון צופים - שיא הרייטינג עבור פרק בכורה ברשת The CW זה 5 שנים. שבועיים לאחר שידור פרק הבכורה, הסדרה הורחבה לעוד 10 פרקים. במקביל, דמותו הופיעה בכמה וכמה פרקי קרוסאובר בסדרה "החץ" כפלאש, וב-11 בינואר 2015 הוזמנה לסדרה עונה שנייה בת 23 פרקים.
גאסטין דיבב את דמותו של בארי אלן/הפלאש בסדרת הרשת המונפשת "ויקסן", ומופיע בתפקיד זה בסדרת ההמשך "אגדות המחר". כמו כן, גאסטין גילם את דמותו של בארי אלן/הפלאש בפרקי קרוס-אובר בסדרות "החץ", "סופרגירל" ו"אגדות המחר". הוא זכה בפרס בחירת הנוער ובפרס סאטורן בקטגוריות פריצת השנה.
שדרת הערבולים של פון קרמן

שדרת הערבולים של פון קרמן (אנגלית: Kármán vortex street) היא מושג במכניקת הזורמים לתיאור דפוס חוזר של מערבולות המתרחשת כאשר זורם כגון מים או אוויר חולף על פני גוף קהה במהירות מסוימת, כתלות בגודל ובצורת הגוף. בתופעה זו נוצרות שורות של מערבולות מכל צד (עם כיוונים מנוגדים) ובכך משתנה חלוקת הלחץ. מערבולות אלו גורמות לכוחות מתחלפים לצידי הגליל וגורמים לו לרטוט. אם התדירות מגיע לתדירות הטבעית של הגוף נקבל תהודה. זוהי תופעה של תבנית חוזרת של מערבולות הנגרמות על ידי הפרדת זרימה של נוזל באמצעות גוף השקוע בנוזל. הפרדות זרימה- מתרחשת כאשר שכבת הגבול מתקדמת בכיוון הפוך לגרדיאנט הלחצים. מקור התופעה הוא בצמיגות הנוזל והתופעה תלויה במספר ריינולדס של הזורם וכן בעובי הגוף החשוף לזורם. טווח מס' ריינולדס בו תתקבל התופעה ישתנה כתלות בגודל והצורה של הגוף היוצר את ההפרעה וצמיגות הנוזל (עבור גליל עגול  ). התופעה הוסברה לראשונה על ידי המהנדס תיאודור פון קרמן ( Theodore von Kármán) בשנת 1912.
זרימה סביב גופים קהים במספרי ריינולדס גדולים מספיק גורמים ליצירת מערבולות בצורה מחזורית - זוהי תופעת שדרת הערבולים של פון קרמן. ניתן לחזות בתופעה זו מאחורי קווי טלפון - הנשמעים כמו צלילים צורמים של רוח, מאחורי בניינים, ארובות וגופים קהים נוספים. ניתן גם לחזות בהיווצרות מערבולות אחרי גופים הרחוקים מלהיות גליליים, למשל ליד הרים או ספינות. תכונה אופיינית של שדרת הערבולים היא הדמיון הגאומטרי שלה, שהוא כמעט בלתי תלוי בגוף הקהה היוצר אותה. מאפיין זה רומז לנו שצריך להיות קשר אנליטי בין מספר ריינולדס למספר סטרוהאל ומקדם הגרר. כאשר מספר ריינולדס מתאר את תנאי השפה עם הגוף ומספר סטרוהאל ומקדם הגרר מתארים את פרמטרי הערבולים.

הגדרת הפרמטרים

מספר ריינולדס:

את תדירות המערבולות הנוצרות נקבל ממספר סטרוהאל.
מספר סטרוהאל: 
כאשר:
Re– מספר ריינולדס (Reynolds number) זהו מספר חסר מימד המראה את היחס בין כוחות האינרציה לכוחות הצמיגות, אשר עוזר לחזות תבניות זרימה במצבים שונים.

St- זהו מספר סטרוהאל (strouhal number). זהו מספר חסר מימד המתאר תנועת גופים מתנדנדים (רוטטים). 

d - קוטר הגליל (או אורך אופייני עבור גופים אחרים) 

V - מהירות הזורם

ν- צמיגות הזורם

ρ- צפיפות הזורם

f - תדירות המערבולות 
קשר נפוץ בין מספר סטרוהאל, מקדם הגרר ומספר ריינולדס אשר התקבל משימור מסה, שימור מומנטום ושיקולי אנרגיה.
קשר זה נכון עבור מספרי ריינולדס

שימוש נפוץ לתופעה זו הוא מד ספיקה

אחת הדרכים לקבלת קשר בין מספר ריינולדס למספר סטרוהאל היא באמצעות מד ספיקה.
מכשיר זה התגלה כמבטיח במדידת ספיקה של גזים ונוזלים מאז הצגתו בסוף שנות ה-60. עקרון המדידה של המתקן מבוסס על תופעת שדרת המערבולות של פון קרמן, שבה תדירות המערבולת פרופורציונלית למהירות הזורם הממוצעת. 

במצב זה ישנו הפרש לחצים בין הקירות, אשר נגרם עקב תנודות הזורם ונפילת לחץ הנגרמת מהמערבולות. באמצעות גוף התונד מהפרש לחצים זה ניתן לחלץ את תדירות המערבולת וכך לחשב את הספיקה בצינור.
יובל פלדמן

יובל פלדמן הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ראש התוכנית לרפורמות ביחסי עבודה וחוקר בתוכנית למידתיות בקבלת החלטות שלטוניות במכון הישראלי לדמוקרטיה.

ביוגרפיה

פלדמן בעל תואר ראשון במשפטים ותואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת ברקלי. עבודת הדוקטורט של פלדמן עסקה בתאוריה משפטית ומדיניות חברתית. התמחה בלשכת השופטת טובה שטרסברג-כהן בבית המשפט העליון. תחומי המחקר של פלדמן הם מחקר אמפירי וניסויים במשפט, ניתוח התנהגותי של משפט ומדיניות ציבורית, קבלת החלטות אתית, רגולציה, ציות, אכיפה פורמלית ולא פורמלית ודיני עבודה.
כיהן כעמית מחקר במעבדה לחקר השחיתות על שם אדמונד ספרא בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ובמעבדה לקוגניציה חברתית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה זו. מאז 2014 מכהן כעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה וכראש התוכנית לרפורמות ביחסי עבודה וחוקר בתוכנית למידתיות בקבלת החלטות שלטוניות במכון. חבר האקדמיה הצעירה הישראלית.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת טורינו.
נשוי לפרופ' מיכל פלדמן.
רייצ'ל יאנקי

קריירה

יאנקי החלה את הקריירה שלה בקבוצת בנים, לפני שעברה ל"מיל היל יונייטד" כשהייתה בגיל הנערים. את הקריירה המקצוענית שלה היא החלה בגיל 16, בקבוצת הנשים של ארסנל. בשנת 2000, היא הושאלה לזמן קצר לקבוצת הקנדית, לאבל דינמיט ומשם לפולהאם ליידיס. בפולהאם היא הפכה לכדורגלנית האנגלית הראשונה שמשחקת כדורגל באופן מקצועני. היא עברה לברמינגהאם סיטי, ובעונת 2004/2005, עברה לקבוצת ניו ג'רזי וויילדקטס מדבליו-ליג. בניו ג'רזי היא שיחקה יחד עם רייצ'ל יוניט, חברתה לנבחרת, וביחד הם הובילו את הקבוצה לאליפות הליגה. בעונת 2005/2006, חזרה יאנקי לקבוצת נעוריה, ארסנל.
ביוני 2012, יאנקי הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. נבחרת בריטניה הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 2-0 לקנדה והודחה מהטורניר. 
יאנקי היא הכדורגלנית המפורסמת ביותר באנגליה, ואף מדגמנת לשתי חברות בגדים. היא הופיעה במיני-סדרה של ה-BBC, בה היא מלמדת כדורגלנים צעירים את יסודות הכדורגל.
היא השחקנית הפעילה עם הכי הרבה הופעות בנבחרת אנגליה - 85 הופעות.

תארים

יאנקי זכתה בגביע ה-FA לנשים חמש פעמים, שלוש פעמים עם ארסנל (1998, 1999, 2006), ופעמיים עם פולהאם (2002, 2003). היא הייתה חלק מהסגל של פולהאם שזכה בטרבל בעונת 2002/03 - גביע ה-FA לנשים, גביע הפרמייר ליג ובאליפות הליגה.
בשנת 2005, היא קיבלה תואר מהמלכה אליזבת השנייה, בעקבות תרומותיה ושירותיה לכדורגל.
בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית

תפקידים וסמכויות

בתור בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית, מדובר בערכאה השיפוטית החשובה ביותר ברשות השופטת של המדינה.
בניגוד לבתי משפט עליונים במדינות דמוקרטיות, בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית אינו מפקח על פעילות הרשות המבצעת או המחוקקת (להן הוא כפוף בפועל), ואין לו תפקיד פעיל בהגנה על זכויותיהן החוקיות של אזרחי המדינה. תפקידו של בית המשפט העליון הוא לפקח אחר פעילות בתי המשפט הנמוכים במדינה, לרבות אופן התנהלות ההליכים המשפטיים השונים, לשמש כערכאת הערעור העליונה, וכן לבחון את אופן ההכשרה של השופטים בערכאות השונות. בית המשפט העליון גם מופקד על מינוי שופטים לבתי המשפט המיוחדים, שאינם חלק ממערכת המשפט הכללית, כגון בתי המשפט הצבאיים 
בית המשפט העליון פועל בכפיפות לאספת העם העליונה, ובמקרים בהם האספה מצויה בפגרה, בית המשפט כפוף ישירות לנשיא האספה.
בית המשפט העליון ממוקם בבירת קוריאה הצפונית פיונגיאנג, כאשר בנייתו של המבנה המרכזי בו שוכן בית המשפט הושלמה בשנת 2010.

החלטות

בית המשפט העליון כולל הרכבי שיפוט נפרדים לדיון בנושאים פליליים, אזרחיים, ונושאים מיוחדים.
מרבית התיקים הנידונים בבית המשפט העליון הם ערעורים על החלטות המתקבלות בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר, וזאת מתוקף תפקידו של בית המשפט העליון כערכאת הערעור הגבוהה ביותר במדינה. עם זאת, במקרים מסוימים, כגון פשעים כנגד המדינה או כתבי אישום המוגשים כנגד תושבים זרים, בית המשפט העליון דן בתיקים כערכאה ראשונה.
בית המשפט העליון משתתף בקביעת גזר הדין של אסירים פוליטיים. עם זאת, מחלקת ביטחון המדינה של קוריאה הצפונית מחזיקה בסמכות להטיל עונשים על עבריינים פוליטיים, בשמו של בית המשפט. 
מקרים בהם מעורבים תושבי חוץ תמיד נידונים בפני בית המשפט העליון ביושבו כערכאה ראשונה. זאת על אף שבהתאם לחוק סדר הדין הפלילי של קוריאה הצפונית, פשעים כנגד המדינה (בהם מרבית הזרים מואשמים), אמורים להתדיין בערכאה ראשונה בבית משפט מקומי.
לאורך השנים, מספר אזרחים אמריקאים ניצבו בפני בית המשפט העליון בקוריאה הצפונית בגין פשעים כנגד המדינה. מקרה אחד לדוגמה היה זה של אוטו וורמבייר, תייר אמריקאי אשר נעצר על ידי השלטונות בשנת 2016 בגין ניסיון לגנוב כרזת תעמולה פוליטית ממלונו, נידון ל-15 שנה של מאסר עם עבודת פרך, וחודשיים לאחר תחילת המאסר נכנס לתרדמת, ממנה לא התאושש.