רנה מאנז'ו

אמנות וספרות

רנה מאנז'ו היה מעריץ אמנות, אספן אמנות, מממן וצייר חובב בזכות עצמו. למרות שסביר שלא כל היצירות המיוחסות לו ושסמלו מצוי על גביהן אכן נוצרו על ידו, הרי שהוא היה התומך, המממן והיוזם של יצירות אמנות רבות, בהן ספר שעות מפואר השמור כיום בספרייה הלאומית של צרפת. 
המלך רנה היה מפטרוני האמנים הקשורים לאסכולה הפלמית המוקדמת (שמייצגה המובהק הוא הצייר יאן ואן אייק) ואירח בחצרו את האמן ברתלמי אייק. ספרו ספר תחרויות האבירים (Le Livre des tournois) נכתב ב-1460 לערך. הספר כולל את חוקי הטורנירים של צרפת, מדינות גרמניה וארצות השפלה, כרוניקה והתנסויות אישיות בטורנירים ואלגוריה בשם "כיבושי הגברת השנונה ששמה "חמלה מתוקה" על ידי האביר ששמו "לב" (Conquests qu'un chevalier nommé le Cuer d'amour espris feist d'une dame appelée Doulce Mercy) השואבת את אוצר דימוייה מרומן הוורד. העותק הקדום בספריית הלאומית של צרפת כתוב על גבי נייר ומעוטר, באופן לא שגרתי, בצבעי מים מעשי ידיו של ברתלמי אייק. הוא מדגיש את חוקי ונהגי התחרויות כחוקים עתיקים וכולל גם הצעות משלו להנהגת סדרים חדשים השמים את הדגש על תפקידה של התחרות כמבחן אצילות וכביטוי למידות הטובות ולאסתטיקה של חיי החצר.
דיכוי התענוג הנבוב הוא אלגוריה על מאבקי הגוף והלב הנוהים אחר תענוגות העולם מול הנשמה בת האלמוות השואפת אל המידות הטובות וידיעת האל, הנעה על ציר המקביל לחיי ישו. סופה של האלגוריה בכך שהמידות הטובות צולבות את הלב הסורר אל הצלב.
בארמונותיו הוצגו מחזות מוסר והמחזות של סיפורים מחיי ישו והקדושים. לצורך העלאת הצגות הפסיון (ייסורי ישו) בטירות סומיר ואנז'ה העלה רנה את עול המיסים מנתיניו.
ספרייתו בטירת אנז'ה כללה ספרי תאולוגיה, פילוסופיה, היסטוריה, מדעי הטבע, גאוגרפיה, משפטים וספרות יפה בשפות שונות, דבר המצביע על השכלה רנסאנסית, שדגלה בקריאת טקסטים עתיקים בשפת המקור. כל הספרים הם כתבי יד מעוטרים שגם אם לא ידע לקרוא בהם רכש אותם או קיבל אותם מידידו בשל איוריהם שובי העין. הוא אסף גם חפצי אמנות מחלקים שונים של ממלכותיו, בפרט מספרד.
באמנותו חוזר ונשנה המוטיב של ממנטו מורי ("זכור את יום המוות"), למשל חוזרים ציורים של "המלך מת", שלד או גווייה עטוף בבגד מלכות ונושא כתר עם או בלי הכיתוב "כִּי-עָפָר אַתָּה, וְאֶל-עָפָר תָּשׁוּב".

יחסו ליהודים

תעודות שהתגלו במרסיי, שהייתה תחת שלטונו של המלך רנה כרוזן פרובאנס, גילו כי בשנת 1463 הוציא המלך רנה צו שהכריז כי יש לספק ליהודים הגנה שלטונית מיוחדת כיוון שאינם נהנים מהגנת הכנסייה. יתרה מזו, כאשר הגיעה אליו תלונתם של יהודים שהוכיחו כי ילדה יהודיה הוטבלה לנצרות בניגוד לרצונה ורצון הוריה, הורה רנה לסגור את אגן הטבילה בכנסיית סט. מרטין, בה הוטבלה בכוח, דבר שאילץ את תושבי האזור הנוצרים להטביל את ילדיהם בכנסייה מרוחקת יותר.

מסדר הסהר והגביע הקדוש

רנה ביקש להחיות את מסורת החיפוש אחר הגביע הקדוש באירופה ולשם כך יצר, במקביל למסדרי האבירים של אנגליה (מסדר הבירית) ובורגונדיה (מסדר גיזת הזהב) את מסדר הסהר (בצרפתית: Ordre du Croissant). הוא יצא במסעות חיפוש ברחבי אירופה אחר חפצים הקשורים לגביע והביא למרסיי גביע בדולח שלפי האגדה, ממנו שתה ישו בירושלים. חלק מנהגי המסדר וסמליו היו קשורים עם הפסטורליה, ניסיון לחיות ולקדש את חייהם של הרועים התמימים בארץ הדמיונית ארקדיה. רנה ראה בעצמו גלגול של "המלך הדייג" מהאגדות הקשורות הגביע הקדוש.
לפי תאוריית הקשר המוצגת בספר דם קדוש, גביע קדוש, הבנויה על יסודות היסטוריים, תרבותיים ואגדתיים עתיקים יותר, המלך רנה היה המאסטר התשיעי של מסדר ציון הבדיוני. על "עובדה" מומצאת זו חוזרים גם אומברטו אקו (ב"מטוטלת של פוקו") ודן בראון (ב"צופן דה וינצ'י").