גרג לוגניס

ביוגרפיה

לוגניס נולד באל קחונה, הנמצאת סמוך לסן דייגו שבקליפורניה. מוצאו סמואי-שוודי אולם הוא אומץ על ידי משפחה יוונית-אמריקנית בגיל תשעה חודשים. בגיל שנה וחצי, כאשר ראתה אמו שהוא מביע עניין בשיעורי הריקוד של אחותו הוא התחיל ללמוד ריקוד ואקרובטיקה, ובהמשך גם הופיע והתחרה בצמד יחד עם אלינור סמית' אך עזב את המקצוע לטובת קפיצה למים בתחילת העשור השני לחייו.
במהלך ילדותו סבל לוגניס מהערות חוזרות ונשנות ואלימות מצד חבריו לספסל הלימודים מפאת צבע עורו והדיסלקסיה שממנה הוא סובל ובעקבות כך עבר ניסיון התאבדות שכשל בגיל 12. 
כבר בגיל 16, באולימפיאדה במונטריאול (1976), זכה במדליית כסף בתחרות הקפיצה מ-10 מטרים, שני לקלאוס דיביאזי מאיטליה. פרישתו של דיביאזי פינתה את הדרך ללוגניס, שזכה באליפות העולם בשחייה בברלין, 1978.
הדומיננטיות של לוגניס בקפיצה למים נמשכה גם בעשור הבא, אולם החרם האמריקני על אולימפיאדת מוסקבה (1980) מנע ממנו להראות יכולותיו בזירה הספורטיבית החשובה ביותר. 
במשחקי האוניברסיאדה שנערכו באדמונטון שבקנדה ב-1983 היה לוגניס באותה עת הקופץ היחיד בעולם שביצע קפיצה מסוכנת במיוחד ממגדל הקפיצות ל-10 מטר אשר מכונה "קפיצת המוות" (שלוש וחצי סלטות לאחור). הקופץ הסובייטי סרגיי שליבשווילי ניסה לבצע קפיצה זהה, בה עומד הקופץ, פניו אל המים, והוא מתחיל את הקפיצה בסלטה לאחור. בעת ביצוע הסלטה, נחבט עורפו של הקופץ הסובייטי במקפצת הבטון והוא נפל חסר הכרה ומדמם אל המים. לוגניס שעמד על שפת הבריכה, היה הראשון לקפוץ אל המים. הוא הצליח למשות את הקופץ חסר ההכרה, אך זה מת מפצעיו לאחר שבוע. למרות תוצאותיה הטרגיות של הקפיצה, לא נרתע לוגניס והמשיך לבצע בעצמו את הקפיצה המסוכנת. זו גם הייתה הקפיצה המסיימת שלו באולימפיאדת לוס אנג'לס בגמר תחרות הקפיצה ל-10 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס ובסיאול הוא זכה בארבע מדליות זהב (שתי המדליות האפשריות בכל אחת מהפעמים), בקפיצה ממשטח מ-10 מ' ובקפיצה ממקפצה מ-3 מ' (היחיד שזכה בשני סוגי הקפיצות בשתי אולימפיאדות רצופות). זאת תוך כדי שהוא שובר שיאי ניקוד כוללים: 710.91 נק' בקפיצה ממשטח ו-754.41 נק' בקפיצה ממקפצה - הראשון שעבר 700 נק' בקפיצה ממשטח, והיחיד עד היום שעשה זאת בשני סוגי הקפיצות. כך לוגניס ניצח את יריביו בפערים גדולים.
לוגניס זכור לא רק בזכות השגיו הספורטיביים, אלא גם בשל תקרית שארעה לו באולימפיאדת סיאול, אשר חשיבותה נודעה רק שנים לאחר המעשה. תוך כדי קפיצה בתחרות ה-3 מ', פגע ראשו של לוגניס בקרש הקפיצה וגרם לו לדמם. לוגניס ידע בשלב זה, שהוא נושא את נגיף האיידס, אך הדבר לא היה ידוע בציבור ולוגניס החליט שלא לגלות זאת לרופאים שטיפלו בו בבריכת הקפיצות ולקופצים האחרים. והאדם היחיד שחלק איתו את הסוד היה מאמנו באותה התקופה, רון אובראיין שנחשב לאחד מגדולי מאמני הקפיצה למים באותה התקופה. למרות הפציעה, לוגניס המשיך להתחרות, וחזר לקרש הקפיצה כעבור כ-20 דקות ובהמשך התחרות אף זכה בשתי מדליות הזהב (מקפצה של 3 מ' ובקפיצה ממשטח של 10 מ'). 
ב-1994 יצא לוגניס מהארון והשתתף במשחקים הגאים בניו יורק, ארצות הברית, אירוע ספורט בו מתחרים הומואים ולסביות. שנה לאחר מכן, ב-1995, הוא גילה ברבים שהוא נושא את הנגיף, ושהוא ידע זאת מאז ראשית 1988. לוגניס ספג ביקורת נוקבת, משום שהתברר שידע על היותו נושא את הנגיף בזמן הפציעה באולימפיאדת סיאול, ונטען כי הוא סיכן ביודעין את אנשי הצוות הרפואי שטיפל בו תוך הסתרת מצבו מהם. השערוריה שפרצה גרמה לכך שכל נותני החסות שלו נטשו אותו, למעט חברת ספידו שהמשיכה לתמוך בו גם מאז. 
באוליפיאדת לונדון, לוגניס הצטרף לנבחרת ארצות הברית כחונך, וחלק את הידע שלו בהתמודדות פיזית ומנטלית עם הקופצים הצעירים ואף נסע איתם לשם. 
מאז פרישתו ידוע לוגניס כחובב ומגדל כלבים. ב-1997 פרסם אוטוביוגרפיה בשם "לשבור את פני השטח" (breaking the surface) אשר הייתה בראש רשימת רבי המכר של הניו- יורק טיימס ואף הפכה לסרט, בכיכובו של מריו לופז. בשנת 2014 יצא סרט דוקומנטרי מבית HBO בכיכובו של לוגניס ובבימויו של שריל פוריאניק, אשר נקרא "גרג לוגאניס- בחזרה אל המקפצה" ושודר ברשת yes הישראלית.
ב-12 באוקטובר 2013 נישא גרג לג'וני ציילוט (לוגניס) והשניים נשואים עד היום.