google/wiki40b huggingface dataset:
דנב אל-אוקב אוסטרליס

תכונות

דנב אל-אוקב אוסטרליס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A0 Vn (לפעמים מסווג גם כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A0 IVn) שנמצא במרחק של כ-83 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.3 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו היא כ-9,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 35 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 40 ממנה בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול. לכוכב מהירות סיבוב עצמי גבוהה של למעלה מ-300 קילומטר בשנייה. כתוצאה מהמהירות הגבוהה נוצרת הרחבת דופלר של פסי הבליעה שבספקטרום הכוכב ולכן התוספת n לסיווג הספקטרלי שלו. גילו של הכוכב מוערך בכ-100 מיליון שנים בלבד, אבל נראה שהוא כבר נמצא לקראת סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להתחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.

כוכבים נלווים

בסמוך לדנב אל-אוקב אוסטרליס ניתן להבחין במספר כוכבים עמומים בהרבה. הקרוב מביניהם עם בהירות מדרגה 12, נמצא במרחק זוויתי של כ-7 שניות קשת. ככל הנראה מדובר בננס אדום עם מסה של כחצי מסת שמש שמקיף את דנב אל-אוקב אוסטרליס במרחק של כ-185 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של סביב 1,000 שנים. במרחק זוויתי סביב 3 דקות קשת מדנב אל-אוקב אוסטרליס, נמצאים שני כוכבים נוספים עם דרגות בהירות 12.2 ו-10.6, ואחד נוסף עם בהירות מדרגה 16 נמצא במרחק של כ-17 דקות קשת. לא ידוע אם אחד או יותר מהכוכבים האלה קשורים כבידתית אל דנב אל-אוקב אוסטרליס, אך אם כן, מדובר כנראה גם כן בננסים אדומים, שהקרובים מביניהם נמצאים במרחק של 5,000-4,000 יחידות אסטרונומיות ממנו, והרחוק יותר נמצא במרחק של לפחות 26,000 יחידות אסטרונומיות ממנו. במרחק זוויתי של כמעט חצי מעלה נמצא כוכב נוסף שנראה שהוא נע באותו הכיוון כמו דנב אל-אוקב אוסטרליס. אם הם קשורים זה לזה אז המרחק ביניהם הוא לפחות 38,000 יחידות אסטרונומיות (0.6 שנת אור).
שירלי יובל-יאיר

שירלי יובל-יאיר (נולדה ב-21 ביוני 1968) היא פסיכולוגית, סופרת, מחזאית, ומוזיקאית ישראלית. כותבת טור מומחים באתר ynet, מרצה ומנחת סדנאות בנושאי פסיכולוגיה חיובית.

ביוגרפיה

יובל-יאיר נולדה בתל אביב וגדלה בגבעתיים. בצה"ל שירתה כזמרת בלהקת מפקדת חילות השדה. עם שחרורה החלה בקריירה מוזיקלית. במקביל ללימודי מוזיקה בבית הספר רימון, הופיעה כגיטריסטית וזמרת בהופעותיו של דני רובס "פנים ושמות" ו"בדרך אל האושר".
בשנת 1992 הוציאה יובל-יאיר תקליט סולו, "לחשוב כמו מצלמה", בהפקת הד ארצי. הלחנים והתמלילים של כל שירי התקליט נכתבו על ידה, והיא השתתפה גם בעיבודים, אותם יצרה יחד עם הרכב הג'אז "מינואט", בהפקה מוזיקלית של גרי אקשטיין. בעקבות התקליט הופיעה ברחבי הארץ עם להקת מינואט. כמו כן השתתפה בערבים מוזיקליים שונים. בשנת 1996 הופיעה בתפקיד הנשי הראשי במחזמר "בן המלך והעני" בהפקת פשנל.
במקביל לקריירה המוזיקלית ועם סיום לימודיה בבית הספר רימון, סיימה יובל-יאיר לימודי הוראה בבימוי תיאטרון בסמינר הקיבוצים, ותואר ראשון בתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. היא עסקה בבימוי וכתיבה של מחזות מוזיקליים לילדים ("מותק", "פרה-פרה", דו רה מווווו, ו"מכונת הצחוק המופלאה").
לאורך השנים פרסמה יובל-יאיר שבעה ספרי ילדים, בהם סדרת ספרי הילדים "גיבורים אמיתיים" אותה כתבה יחד עם ד"ר טל בן שחר. הסדרה מתרגמת את הרעיונות המרכזיים של הפסיכולוגיה החיובית לעולמם של ילדים ומבוגרים. ספרי הסדרה היו לרבי מכר והשתתפו במצעד הספרים של משרד החינוך ("הלן ואני", "תומאס ואני", לודוויג ואני, "דיאן ואני").
בין השנים 1994 ל–2003, למדה יובל-יאיר פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וסיימה תואר שני בפסיכולוגיה קלינית. כותרת עבודת התזה שלה היא "תכונות השימור באישיותן של אמהות המיניקות הנקה ממושכת", והיא נכתבה בהדרכתן של ד"ר חנה גילאי גינור ופרופ' אריאלה פרידמן. בהמשך עבדה כמטפלת, מרצה ומנחת סדנאות. היא פיתחה שיטת טיפול בשם "שומעים בקולך" – שיטה שנועדה לקשור בין הקול לנפש ולחבר את ניסיונה כמוזיקאית ומורה לפיתוח קול יחד עם הכשרתה כפסיכולוגית קלינית.
יובל-יאיר מתמקדת בעבודה גם בפסיכולוגיה חיובית, תחום העוסק בחקר האושר. היא מרצה ומלמדת במסגרת ה"קתדרה", כתבה טור מומחים בנושא ב-xnet ("אושר שימושי") ולימדה במרכז הבינתחומי הרצליה.
משנת 2008, לאחר הפסקה של מספר שנים, חזרה יובל–יאיר גם לבמה המוזיקלית, והעלתה בשיתוף עם השחקנית והסופרת שגית אמת את המופע "כשתגדלי-תביני" - מופע תיאטרלי ומוזיקלי על אשה בת זמננו. יובל–יאיר מופיעה גם בפני ילדים, כשהיא מספרת ושרה מתוך ספרי הילדים שלה. תיאטרון הסיפור שלה "דו רה מווו" מציג את סיפורה של פרה מוזיקלית, ומתבסס על ליווי גיטרה בלבד.
גם במסגרת הרצאותיה בתחום הפסיכולוגיה לקהל המבוגרים, יובל-יאיר משלבת קטעי נגינה ושירה. היא מנחה סדנאות בחברות וארגונים, שנועדו להטמיע רעיונות וכלים של הפסיכולוגיה החיובית לתוך סביבת העבודה.

חיים אישיים

יובל-יאיר נשואה ליפתח יאיר, בנו של האלוף במיל' יורם (יה־יה) יאיר, ולהם שלושה ילדים.
מעצב גרפי

מעצב גרפי הוא מקצוע שעיקרו עיצוב גרפי לעבודות דפוס, אריזות מוצרים או אתר אינטרנט. התוצר הסופי מופק על ידי שילוב של תמונות, טיפוגרפיה, סמלים, צבעים ומולטימדיה. הלקוח של המעצב עשוי להיות מוציא לאור, גורמים מהדפוס, או מהמדיה הדיגיטלית, מפרסם, או יצרן. לעיתים רבות המעצבים הגרפיים אחראיים גם לסידור האותיות בדפוס הבלט, ולאיורים.

כישורים והסמכה

על אף שרבים מהמעצבים הגרפיים העוסקים בתחום הם בעלי תואר המסמיך אותם לעבוד בתחום זה מבית ספר גבוה, לא נדרש תואר כדי לעסוק בתחום. קיימים בשוק מסלולי לימוד רבים שאינם מעניקים תואר, אלא מקנים כלים או הכשרה בסיסית. תיק עבודות מקצועי היא לרוב הדרך העיקרית בה המעצב מפגין את כישוריו וניסיונו בתחום, ובדרך כלל המעצב מתבקש להציג אותו בראיונות העבודה.

מפתח תוכן ויזואלי (Visual Image Developer)

בנוסף לאיור יש אמצעים נוספים ליצירת תוכן ויזואלי כמו צילום וגרפיקה, ושימוש בתוכנות עריכה גרפיות. לרוב, אנשי מקצוע בעמדות הללו לא יכונו מאיירים, על אף שהתפקידים חופפים באופן ניכר. לרוב הצלמים עובדים כפרילנסרים בתחום זה. בדרך כלל הממדלים בתלת מימד מועסקים גם הם כפרילנסרים בפרויקטים ארוכי טווח. עריכה גרפית היא בדרך כלל מומחיות משנית למקצועות אלו, אך לעיתים היא יכולה להיות מומחיות עיקרית לצורך פיתוח אתרי אינטרנט, פיתוח תוכנה, או פיתוח מולטימדיה בתפקיד מומחה מולטימדיה (multimedia specialist). אף על פי שהתפקידים הללו דורשים לרוב ידע טכני, לעיתים רבות נדרשת גם התמחות בעיצוב גרפי.

מפתח מולטימדיה (Multimedia Developer)

מפתחי מולטימדיה יכולים להגיע מרקע של עיצוב גרפי או רקע של איור/אילוסטרציה ולהשתמש בכישורים הללו ביצירת תנועה, קול ו/או אינטראקטיביות. מפתחי מולטימדיה כוללים Motion designers, אנימטורים ו-Videographers. התפקידים של מפתחי המולטימדיה כוללים עריכה גרפית, עריכת סאונד, תכנות וכדומה.

מפתח תוכן (Content Developer)

מפתח תוכן הוא מונח כללי בו משתמשים כדי לתאר מאיירים, מפתח תוכן ויזואלי, ומפתחי המולטימדיה שעוסקים בפיתוח תוכן לתוכנות ולאתרי אינטרנט. המונח הוא נרחב למדי וכולל גם פיתוח תוכן שאינו גרפי בלבד.
יואל רקח

ביוגרפיה

ג'וּליו (יואל) רקח נולד בשנת 1909 למשפחה יהודית מיוחסת בעיר פירנצה שבאיטליה. אמו הייתה אחות המתמטיקאי ג'ינו פאנו ובני דודיו היו המדענים האמריקאים רוברט פאנו ואוגו פאנו. בשנת 1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור לפיזיקה מאוניברסיטת פירנצה. רקח היה עוזרו של פרופ' אנריקו פרמי באוניברסיטת רומא והשתלם בציריך אצל הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי. הוא הורה פיזיקה עיונית באוניברסיטאות פירנצה ופיזה, בה התמנה לפרופסור חבר בשנת 1937. על פי מחקריו, בנתה ממשלת איטליה הפאשיסטית מכשור אופטי אשר שימש בהצלחה לפגיעות באוניות הצי הבריטי (בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הדמדומים של בין הערביים). מכשור זה נתן יתרון רב לצי האיטלקי בים התיכון בתחילת מלחמת העולם השנייה, עד המצאת הראדאר, שיושמה על ידי הבריטים והפכה את הקערה על פיה.
בשנת 1939 עלה רקח לארץ ישראל והתמנה לפרופסור מן המניין לפיזיקה עיונית בחוג לפיזיקה באוניברסיטה העברית שהוקם בשנת 1931. רקח ושמואל סמבורסקי היו המרצים הראשיים בחוג בתקופת המנדט הבריטי.
במהלך מלחמת השחרור, נוסף על המשך מחקרו, עמד רקח בראש יחידת חמ"ד (חיל המדע) בהר הצופים.
בשנים 1946–1948 כיהן כדקאן הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע. בשנים 1950–1951 היה חבר המכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנים 1954–1956 כיהן כנשיאה הראשון של האגודה הישראלית לפיזיקה.
בשנת 1961 נבחר לרקטור האוניברסיטה העברית כמועמד של "הצעירים" בסנאט, אשר הכריעו להפריד את תפקיד הרקטור מתפקיד הנשיא. במשך שנה אף תפקד כנשיא בפועל עד מינויו של אליהו אילת. בשנת 1963 נבחר לתקופת כהונה שנייה בתפקיד הרקטור, שבו שימש עד מותו.
רקח היה מהפיזיקאים הראשונים שהשתמשו בעקרונות של סימטריה, ובענפים המתמטיים המנתחים אותה, תורת החבורות ואלגברת לי, לשם הבנתן של תופעות פיזקליות, ובכך תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין. על שמו קרויים מקדמי רקח, כמו גם משפט רקח, הטוען שבאלגברת לי פשוטה למחצה מספר אופרטורי הקזימיר שווה למספר האופרטורים בתת-האלגברה של קרטן. עם תלמידיו של רקח נמנים עמוס דה שליט, שניאור ליפסון, גבירול גולדרינג, גדעון יקותיאלי, ישראל פלח ואחרים, אשר הקימו את הפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן (שאז נקראה המחלקה לפיזיקה גרעינית), וכן חנוך גוטפרוינד, ששימש לימים נשיא האוניברסיטה העברית. 
רקח עבד עם אלברט איינשטיין, זכה להכרה בינלאומית רחבה, ובין היתר היה חתן פרס ישראל למדעים מדויקים לשנת תשי"ח (1958) ונבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בשנת 1959.
רקח נפטר בשנת 1965 כתוצאה מתאונה ביתית (דליפת גז) בעיר הולדתו פירנצה, בגיל 56. נקבר בחלקת אנשי המדע הר המנוחות בירושלים.
ארכיונו של רקח שמור בספרייה הלאומית.
רקח היה נשוי לזָמירה, בת למשפחת מני הענפה (בתו של השופט מלכיאל מני ונכדתו של הרב אליהו מני), ואב לבת ושני בנים.

הנצחה

על שמו נקרא מכון רקח לפיזיקה באוניברסיטה העברית, ובו נערכות לזכרו הרצאות שנתיות. כמו כן קרויים על שמו רחוב פרופסור רקח בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית, וכן מכתש רקח שעל הירח. בראשית שנות ה-90 הנפיק השירות הבולאי בול לזכרו.
מוזיאון תיסן בורנמיסה

היסטוריה

תחילתו של האוסף בשנת 1920, כאוסף האמנות הפרטי של הברון היינריך תיסן-בורנמיסה, אספן אמנות ויזם הונגרי-גרמני, ולאחר מכן של בנו, הברון האנס היינריך תיסן-בורנמיסה, שאסף יצירות אמנות מקרובי משפחתו והמשיך לרכוש יצירות רבות, שהפכו את האוסף לאחד האוספים הפרטיים המרשימים בעולם. ב-1985 התחתן הברון עם כרמן סרברה והציג בפניה את עולם האספנות. השפעתה של כרמן על האוסף הייתה ניכרת, והיא זו שפעלה להצגתו במוזיאון.
המוזיאון נפתח בשנת 1992 לאחר שהושג הסכם בין הברון לבין ממשלת ספרד, וב-1993 האוסף נרכש במלואו. השפעתה של הברונית נמשכה גם לאחר העברת האוסף למוזיאון, והיה לה חלק בעיצוב הפנים של המוזיאון. ב-2006 יצאה הברונית בפומבי נגד ראש עיריית מדריד שהחליט לבצע תהליך פיתוח מחדש של שדרת פראדו, בטענה שהעבודות יפגעו באוסף ובמראה המוזיאון.

האוסף

מרבית היצירות הישנות נרכשו על ידי הברון האב, כאשר בנו התמקד ביצירות מהמאות ה-19 וה-20, ובכך נוצר אוסף המתפרש על-פני שמונה מאות של ציור אירופאי, המתמקד בעיקר בנקודות ציון חשובות ואינו מתיימר להציג את האמנות האירופית על כל היבטיה.
אחד המוקדים של המוזיאון הוא יצירות אירופאיות מוקדמות, ובכלל זה אוסף ציורים איטלקיים של דוצ'ו ובני זמנו מהמאות ה-14 וה-15, לצד עבודות של אמנים הולנדים ופלמים מוקדמים בהם יאן ואן אייק, אלברכט דירר והאנס הולביין. מוקד נוסף הוא יצירותיהם של אמני הרנסאנס והבארוק המפורסמים - טיציאן, סבסטיאנו דל פיומבו, קאראווג'ו, רובנס, ואן דייק, רמברנדט, פרנס הלס, גירלנדיו וקרפצ'יו. המוזיאון מכיל גם אוסף חשוב של אמנות אימפריוניסטית ופוסט-אימפרסיוניסטית ובו יצירותיהם של קלוד מונה, פייר-אוגוסט רנואר, אדגר דגה ווינסנט ואן גוך, וכן יצירות מופת מהמאה ה-20, כגון ציור קוביסטי של פבלו פיקאסו ועבודות מאוחרות של פיט מונדריאן ואדוארד הופר.
אוסף מיצירות המוזיאון מוצג במוזיאון הלאומי לאמנות של קטלוניה בברצלונה.
וילה תיאנה

אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא שונה מאוד מן הבניין ששרד. מן התוכנית שבספר עולה שפלאדיו תכנן וילה כפולה, שבה שני בתים עם מבנים נספחים המסודרים זה מול זה משני צדדיה של חצר גדולה. כל אחד מן האגפים האלה מקושר עם חצרות נוספות באמצעות סטווי עמודים ומבני משק, וכך מצביעה התוכנית על מכלול רחב ידיים. דומה שסידור כפול זה תוכנן עבור שני האחים תיאנה, שכל אחד היה אמור לתפוס מחצית ממנו. קיימת תוכנית נוספת של וילה תיאנה, השמורה באוקספורד, שבה מופיע רק בניין בודד עם נספחיו. נראה שהשינוי נעשה לאחר שאחד האחים עזב לצרפת.
התאמת הבניין הקיים היום בשטח עם קטע מסוים בתוכניות אלה שנויה במחלוקת, משום שהבניין עבר שינויים מהותיים במאה התשע-עשרה. הוא משתייך, ככל הנראה, לאחד המבנים המשניים של הווילה. הבניין חשוף מן הטיח המקורי ומעבודות הכיור.  
וילה תיאנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. המקום משמש כיום כבניין משרדים לרשות המקומית.
חיים קמיל

ביוגרפיה

נולד בפולין ליעקב וחנה קמיל. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל. למד בתלמוד תורה "יבנה" ובישיבת תפארת צבי בירושלים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק.
לאחר נישואיו לאסתר (נפטרה בתשע"ט, 2019), בת מרדכי ליבר פרוש (בנו של נפתלי צבי פרוש-גליקמן), חזר לירושלים ולמד בכולל של ישיבת מיר. היה מחשובי הלומדים בישיבה והתקרב מאוד לראשיה, רבי אליעזר יהודה פינקל, רבי חיים שמואלביץ ורבי נחום פרצוביץ. שימש כחברותא לרב נתן צבי פינקל בשנותיו הראשונות בישיבת מיר עד שזה החשיבו כרבו המובהק.
בסוף שנת תשל"ח נענה להזמנת ראש ישיבת אופקים, הרב יעקב הורוביץ, לבוא ולעמוד לצידו בראשות הישיבה. נחשב לאחד מראשי הקהילה החרדית אופקים.
במשך שנים מסר הרב קמיל שיעור כללי בהיכל ישיבת תפרח, אחת לשבועיים. ראש ישיבת תפרח, הרב אביעזר פילץ, יזם את השיעור ואף נהג להשתתף בו.
בתו היחידה נישאה לרב דב סלמון, שעמד בראש הסניף המקומי של כולל עטרת שלמה ושימש כרב בית הכנסת בית גבריאל באופקים.
הרב קמיל נפטר באופקים בליל שבת ט"ו באדר ב' ה'תשס"ה. הלוויתו עברה דרך ישיבת מיר בירושלים, שם נאמרו פרקי תהילים על ידי הרב נתן צבי פינקל, ראש הישיבה. נקבר בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוסב שמה של ישיבת אופקים ל"תורת חיים" על שמו.
Westside Connection

ביוגרפיה

Westside Connection התחילו להופיע ביחד ב-1994 באלבום הבכורה של מאק 10, "Mack 10", בשיר "Westside Slaughterhouse". כמה חודשים לאחר מכן הלהקה הופיע ביחד באלבום 'Curb Servin של הראפר WC, בשיר "West Up!". באותה תקופה הלהקה החלה לעבוד על אלבום הבכורה שלהם, Bow Down, ששוחרר ב-22 באוקטובר 1996.
ב-1997 Westside Connection התארחו באלבום של מאסטר פי, West Coast Bad Boyz II, עם השיר "Bangin'" .נוסף לכך, ב-1999 הלהקה התארחה בפסקול של הסרט Thicker than Water עם השיר "Let It Reign" וב-2002 היא התארחה בפסקול של הסרט Friday After Next עם השיר "It's the Holidaze".
ב-9 בדצמבר 2003, הלהקה הוציאה לאור את האלבום השני שלה Terrorist Threats, שכלל את הסינגל "Gangsta Nation" השיר הופק על ידי Fredwreck והתארח בו הראפר נייט דוג. "Gangsta Nation" הפך להיות השיר המפורסם ביותר של הלהקה והגיע למקום ה33 במצעד בילבורד הוט 100 ולמקום ה22 במצעד שירי הR&B\היפ הופ של בילבורד.
ב-2005 הלהקה התפרקה בשל סכסוך בין מאק 10 לבין אייס קיוב.
קרלי חייקין

ביוגרפיה

חייקין נולדה בסנטה מוניקה, קליפורניה למשפחה יהודית. אביה קרדיולוג ואימה פיזיותרפיסטית. למדה בבית-הספר לבנות "ארצ'ר" בלוס אנג'לס.
בספטמבר 2018 התארחה לבן זוגה ריאן באנל.

קריירה

בשנת 2009 ביצעה חייקין את תפקידה של ורוניקה בסרט "היועצים". בשנת 2010 כיכבה חייקין לצד מיילי סיירוס בעיבוד הקולנועי "השיר האחרון", שמבוסס על ספרו של ניקולס ספארקס, ויצא לאקרנים ב-31 במרץ 2010. היא שיחקה את התפקיד של בלייז, האנטגוניסטית של הסרט, מורדת צעירה שעושה צרות לרוני, בגילומה של סיירוס.
בשנת 2011 לוהקה לתפקיד 'דליה אופרה רוייס' בסיטקום של רשת ABC "פרברי הגיהנום" לצדם של ג'רמי סיסטו ושריל היינס. דמותה של חייקין, דליה, היא הנער הפופולרית בבית הספר שגם הופעת ליריבתה של טסה, בגילומה של ג'יין לוי. על הופעתה בסדרה זכתה לשבחים בינלאומיים; היא הפכה במהרה לחביבת המעריצים וההופעה שלה הייתה לגולת הכותרת של התוכנית. חייקין התמודדה תחילה לתפקיד של טסה. היא כתבה סדרת מאמרים כדמותה, דליה, למגזין "Parade", והיא גם צילמה סרטון מוזיקה בשם "You Missed A Spot" בדמותה בתוכנית. בשנת 2013 הייתה מועמדת לפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית אך הפסידה לקיילי קווקו על תפקידה בסדרה "המפץ הגדול", וקיבלה מועמדות לפרסי בחירת הנוער 2013 בקטגוריית הנבל האהוב של שנה, אך בקטגוריה זו זכתה ג'אנל פאריש על תפקידה בסדרה "שקרניות קטנות". שמה של חייקין הוזכר למועמדות פוטנציאלית לפרס אמי. הסדרה סיימה את השידורייה ב-14 במאי 2014 לאחר שלוש עונות.
בשנת 2015 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב "מר רובוט", מותחן פסיכולוגי ברשת USA Network ובכיכובם של ראמי מאלק וכריסטיאן סלייטר. היא מגלמת את דמותה של ההאקרית דרלין, חלק מקבוצת ה-fococity ואחותו של אליוט. הסדרה זכתה לשבחים נרחבים מצד המבקרים ועל תפקידה בסדרה אמרה חייקין כי הדמות והאופי הייחודי שלה באמת פונה אליה, אף על פי שעשתה אודישן גם לתפקיד דרלין וגם לתפקיד של אנג'לה. הסדרה עלתה לעונה שנייה ביוני 2016, לעונה שלישית באוקטובר 2017 ולעונה רביעית ואחרונה באוקטובר 2019.
ראלף פאהרמן

שאלקה 04

פאהרמן נולד בקרל-מרקס-שטאדט שבגרמניה המזרחית. בצעירותו שיחק במחלקות הנוער של המועדונים המקומיים פורטונה קמניץ וקמניצר, ובשנת 2003 עבר למחלקת הנוער של שאלקה 04. ב-13 בספטמבר 2008 ערך פאהרמן את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 3-3 נגד בורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור הרביעי. בהמשך העונה ערך פאהרמן שתי הופעות ליגה נוספות.

איינטרכט פרנקפורט

בסוף עונת 2008/2009 עבר פאהרמן לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה וחתם על חוזה עד ל-30 ביוני 2012. ב-6 בנובמבר 2009 ערך פאהרמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 4-0 לבאייר לברקוזן במסגרת המחזור ה-12 בליגה. בהמשך העונה הוא ערך 2 הופעות ליגה נוספות, ובעונת 2010/2011 ערך 15 הופעות ליגה נוספות.

החזרה לשאלקה 04

לקראת עונת 2011/2012 חזר פאהרמן לשאלקה 04 בשל מכירתו של מנואל נוייר לבאיירן מינכן. במשחק הסופר קאפ הגרמני לשנת 2011 נבחר פאהרמן לאיש המשחק. בתום 90 דקות תוצאת המשחק הייתה 0-0, מה שהוביל לדו-קרב בעיטות עונשין. פאהרמן עצר שתי בעיטות, אחת מרגלי קווין גרוסקרויץ ואחת מרגלי איבן פרישיץ', ובתום הבעיטות זכתה שאלקה 04 בתואר בפעם הראשונה בהיסטורית המועדון.
בתחילת עונת 2013/2014 היווה פאהרמן שוער שני לטימו הילדברנד. בשל פציעתו של הילדברנד חזר פאהרמן להיות השוער הראשון של הקבוצה, ובשל הופעותיו המרשימות נשאר בתפקיד עד לסיום העונה. ב-4 במאי 2014 הודיעה שאלקה 04 כי פאהרמן האריך את חוזהו במועדון עד ל-30 ביוני 2019.
ב-5 ביולי 2019 הושאל פאהרמן לנוריץ' סיטי מהפרמייר ליג לעונה אחת.
אסתר ארדיטי

ביוגרפיה

ארדיטי נולדה ב-1935 בסופיה בירת בולגריה. במלחמת העולם השנייה גורשה משפחתה לאיטליה. אמה נהרגה במהלך המלחמה ממשאית של חיילים איטלקים שפגעה בה בעודה נוסעת על אופניה. אחיה נפטר ממחלה כשמלאה לו שנה. לאחר המלחמה השתקמה בהדרכת אריה אבישר במחנה בפירנצה. למדה בבית ספר איטלקי.
בשנת 1951 (בגיל 16) סיימה את לימודי בית הספר התיכון, והחליטה לעלות לישראל, למרות התנגדותו של אביה. היא עלתה עם אחיה ניסים ולאה אשתו במסגרת גרעין עלייה (קבוצת עולים), ונקלטה בקיבוץ עמיר שבגליל. אחרי זמן קצר התפרקה קבוצת הצעירים שהרכיבה את הגרעין, ואחיה של ארדיטי חזר לאיטליה. ארדיטי החליטה להתגייס לצה"ל. היא הוצבה בחיל האוויר ונשלחה לקורס חובשים, אותו סיימה בהצלחה ב-22 בנובמבר 1954.

ליל ההתרסקות

בליל 29 בנובמבר 1954, שבוע בלבד לאחר שהוסמכה כחובשת, מילאה תורנות לילה בבסיס חיל האוויר חצור. למרות מזג האוויר הקשה והגשום, טייסת מטוסי המוסקיטו של הבסיס, בפיקוד רב-סרן יעקב שלמון (סלומון), המריאה לאימוני לילה. זמן קצר לפני נחיתת המטוסים, נפגעה מערכת החשמל של הבסיס כתוצאה מפגעי מזג האוויר, ותאורת מסלול הנחיתה כבתה. מפקד הטייסת, רב-סרן שלמון, הפנה את המטוסים ליעד אחר. אך הוא איבד שליטה במטוסו, ניסה לנחות על המסלול החשוך והחטיא אותו, והתרסק בשדה חקלאי סמוך. המטוס החל לבעור במהירות, והתחמושת שבו החלה להתפוצץ.
צוותי החירום של הבסיס מיהרו למקום, וטוראית ארדיטי הצטרפה אליהם. לאחר ששמעה את זעקות הנווט הפצוע לעזרה, מיהרה להיכנס לתוך המטוס הבוער, אף שאנשי צוות ההצלה הורו לה להתרחק. היא איתרה את הנווט הפצוע, וחילצה אותו בכוחות עצמה למקום מבטחים - תעלה סמוכה. הנווט שלמה הרצמן, שהיה פצוע קל ובהכרה מלאה, סיפר לה שהטייס יעקב שלמון פצוע קשה ומחוסר הכרה. היא חזרה בריצה למטוס הבוער, חילצה את הטייס ממושבו, והצליחה לגלגל אותו לתעלה הבטוחה, בה שכב הנווט. כמה שניות לאחר מכן הגיעה האש למכלי הדלק, והמטוס התפוצץ. הטייס והנווט פונו לבית חולים. הנווט הרצמן נפטר באופן מפתיע מסיבוך, והטייס שלמון החלים. הרמטכ"ל, משה דיין, החליט להעניק לחובשת ארדיטי את צל"ש הרמטכ"ל על תפקודה; באפריל 1973, לאחר חקיקת חוק העיטורים, הוסב הצל"ש לעיטור המופת. ביום העצמאות אותה שנה קיבלה את אות מצטיין הנשיא.
משפחתו של שלמון אימצה לחיק משפחתה את ארדיטי (ששהתה בארץ לבדה) והתייחסה אליה כבת.

קריירה

לאחר שסיימה את שירותה הצבאי, למדה בבית הספר לאחיות שבבית החולים כרמל בחיפה. היא עבדה כאחות וכנהגת אמבולנס במד"א ירושלים.
משנת 1967 עבדה כמדריכת טיולים.
במלחמת ששת הימים (יוני 1967) התנדבה לשרת כחובשת בתחנת איסוף נפגעים של חטיבת הצנחנים בירושלים, ובהמשך ליוותה את הצנחנים כחובשת קרבית, עד כיבוש הכותל המערבי. בעקבות זאת קראו לה "המלאך של הצנחנים" או "המלאך בלבן" כיוון שהייתה בחלוק לבן כחובשת וליוותה את הצנחנים כל המלחמה עד להגעתם לכותל. במלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) התנדבה לשרת כחובשת בבית חולים שדה, ליד תעלת סואץ.
בשנת 1975 קיבלה אות התנדבות מיוחד מנשיא המדינה אפרים קציר. בהמשך עבדה במשרד התיירות כמדריכת תיירים (בעיקר תיירים מאיטליה). בשנים האחרונות לחייה הביעה התנגדות נחרצת לחלוקה אפשרית של העיר ירושלים.
בדצמבר 1956 נישאה לצבי זלינגר, והייתה אם לשניים, אילן ונורית.
לאחר גירושיה נישאה בינואר 1969 לאליעזר בורנשטיין.
ארדיטי נפטרה ב-20 בפברואר 2003, בגיל 68, בעת ביקור קרובים באיטליה, ונקברה בעיר ליבורנו.
על שמה נקרא רחוב "המלאך בלבן" בשכונת גבעת חנניה בירושלים ולזכרה הוקם מצפור בגשר הישנה על גדות נהר הירדן.
ית"ד - ילדי תסמונת דאון

ית"ד היא עמותה של הורים לילדים עם תסמונת דאון. העמותה הוקמה ביוזמתם של הורים ב-1981, והתבססה על פעולות ארגונים דומים ברחבי העולם. העמותה הוקמה מתוך צורך במתן תמיכה ומידע למשפחות שלהן ילדים עם תסמונת דאון. 
מטרת העמותה היא לתרום להבנת התסמונת, להביא לקבלה גבוהה יותר שלה בקרב בני המשפחה ובחברה, ולהגביר את התמיכה והעזרה כלפי הילדים ומשפחותיהם.
הבלתי רגיל

עלילה

שרה בלום (טיילור שילינג) היא אמו של מיילס בלום (ג'קסון רוברט סקוט), ילד בעל בעיות התנהגויות מטרידות ומוזרות, אשר לא תואמות להתנהגותם של שאר הילדים. התנהגויות אלו מרמזות על כך שהוא נשלט על ידי כוח על-טבעי.
בעודה חרדה לשלום משפחתה, שרה נדרשת לבחור בין האינסטינקט האימהי שלה להגן ולגונן על בנה אל מול הצורך העז לחקור מה גורם לו לפנות אל הרוע ולבצע מעשים שטניים.
הסתדרות הפסיכולוגים בישראל

הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (הפ"י) הוא הארגון המייצג של הפסיכולוגים בישראל.

אודות

ההסתדרות הוקמה בשנת 1957, באותה שנה שבה נפתחה המחלקה הראשונה לפסיכולוגיה באוניברסיטה בישראל, באוניברסיטה העברית בירושלים.
המוסדות המרכזיים של הארגון הם הוועד המרכזי, ועדת ביקורת, וועדת אתיקה. קיימות שש חטיבות בהסתדרות: התפתחותית, חברתית-תעסוקתית-ארגונית, חינוכית, קלינית, רפואית, שיקומית. לכל אחת מהחטיבות ועד משלה, הנבחר על ידי חברי החטיבה בלבד.
ההסתדרות קידמה את חקיקת "חוק הפסיכולוגים" אשר קובע מי יכול לעסוק בטיפול פסיכולוגי בישראל.
כחברים מן המניין להסתדרות רשאים להתקבל רק פסיכולוגים הרשומים בפנקס הפסיכולוגים. סטודנטים לפסיכולוגיה מהשנה השנייה לתואר השני מוזמנים להצטרף כחברים שלא מן המניין.
יושב ראש הארגון מ-2014 הוא ד"ר מאיר נעמן. קודם לכן שימשה בתפקיד ד"ר יוכי בן-נון.
תיאטרון מיקרו

תיאטרון מיקרו הוא תיאטרון ישראלי הפועל בירושלים. נוסד על ידי הבמאית אירינה גורליק, המשמשת כמנהלת האמנותית של התיאטרון. רפרטואר התיאטרון המבוסס בחלקו הארי על מחזאות מקורית  ועיבודים מקוריים ליצירות ספרותיות קלאסיות ומודרניות המתייחסות לישראליות ולתרבות היהודית.  
לתיאטרון מיקרו להקת שחקנים קבועה.

היסטוריה

התיאטרון החל את דרכו בשנת 1994 כסטודיו למשחק שייסדה אירינה גורליק, לאחר שעלתה לישראל מברית המועצות לשעבר. הסטודיו המשיך את מסורת התיאטרון הרוסי, ברוח עבודתם של קונסטנטין סטניסלבסקי וולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו. במהלך השנים התפתח הסטודיו לכדי קבוצת תיאטרון מקצועית. בשנת 2004 הוכר תיאטרון מיקרו כתיאטרון מקצועי בישראל על ידי מינהל התרבות.

פעילות

החל משנת 2004 ועד קיץ 2014 הציג התיאטרון דרך קבע באולם הקטן של תיאטרון החאן בירושלים. 
גורליק, מייסדת התיאטרון, משמשת כמנהלת האמנותית שלו, ומעבדת ומביימת את ההצגות. לצידה פועל צוות מקצועי הכולל להקת שחקנים קבועה, מנהל מוזיקלי, מעצב תפאורה, כוריאוגרפית ומתרגם. הצגותיו הבולטות של התיאטרון כוללות עיבודים מקוריים ליצירות מופת מהספרות הישראלית והעולמית: "יוסף ואחיו" מאת תומאס מאן; "שונאים - סיפור אהבה" מאת יצחק בשביס-זינגר; "כימים אחדים" מאת מאיר שלו. לצד אלה, מעלה התיאטרון גם מחזות נודעים, המוכרים פחות לצופה הישראלי. כך הוצגו "יום נפלא ללב שבור" מאת טנסי ויליאמס, והמחזה "שוזס ובז'יז'ינה" מאת חנוך לוין, אשר הועלה לראשונה בתיאטרון מיקרו.
החל מעונת 2014-15 מציג התיאטרון באולם שנבנה במיוחד בשבילו בתיאטרון ירושלים. פרט לאולם החדש, נבנתה בצמוד לתיאטרון גם קומה נוספת של משרדים, לשימוש הנהלת התיאטרון. בכך זכה תיאטרון מיקרו לבית משלו ולהכרה ברורה בחשיבותו התרבותית וערכו האומנותי. כמנכ"ל התיאטרון משמש יוסי זינגר. 
עם המעבר לאולם בתיאטרון ירושלים, החל תיאטרון מיקרו לקלוט שחקנים חדשים מבוגרי הסטודיו ע"ש ניסן נתיב בירושלים. וכיום חלק נכבד משחקני התיאטרון הם בוגרי הסטודיו.

הלוגו ושם התיאטרון

המילה "מיקרו" המשמשת כשם התיאטרון מאויתת בלוגו "MIKRO", שלא על פי הכתיב המקובל באנגלית - "MICRO". הסיבה היא כי הלוגו עוצב כך שיידמה לכתיב ברוסית, בה מאויתת המילה עם האות "K". התיאטרון נושא את שמו של "תיאטרון מיקרו" מיסודו של לב גורליק, אביה של מייסדת התיאטרון. גורליק ייסד תיאטרון קומי בעיר סראטוב שברוסיה.
אלעזר יעקב פודהורצר

אלעזר יעקב פודהורצר (ט"ו באדר תר"כ, מרץ 1860 – י"ד בחשוון תרפ"ה, נובמבר 1924) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, שד"ר ומגואלי מירון.

ביוגרפיה

נולד בצפת, בן הרב יונה פודהורצר. סבו, הרב יעקב פודהורצר (נכדו של רבי משה פודהוצר), כיהן כרב בטרנופול שבגליציה ועלה לארץ ישראל באמצע המאה ה-19 והתיישב בצפת. בצעירותו קיבל חינוך תורני. נישא לבתו של הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת.
בשנת תרמ"ז (1887) יצא מטעם קהילת יהודי צפת למסע במדינות הקיסרות האוסטרו-הונגרית כדי לקבל את עזרתם של היהודים עבור תושבי צפת.
היה מגואלי אדמת מירון. הוא רכש אדמה במקום, הקים ישיבה ומושב זקנים, כמו כן גאל את קברו של רבי יוחנן הסנדלר וסייע בגאולת שרידי בית הכנסת העתיק במירון שבסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי.
במשך שנים עמד בראש בית החולים אטלינגר בצפת. פעל להקמת בית חולים מודרני יותר ובהשתדלותו הוקם בית החולים רוטשילד (כיום בית החולים זיו).
היה מראשי הציבור בצפת ובגליל העליון וייצג את התושבים בפני השלטונות. כמו כן פעל רבות בקרב התושבים במושבות בגליל העליון. 
בנו הוא משה פדהצור, שכיהן כראש העירייה הראשון של צפת לאחר קום המדינה.