מריו למיה

ראשית חייו

מריו למיה נולד במונטריאול, קנדה לפיירט (עקרת בית) וז'אן-גי למיה (מהנדס). הוא החל להתאמן בהוקי בגיל 3 במרתף הבית. לפני שהיה ברשותם ציוד הוקי אמיתי, השתמשו למיה ושני אחיו הגדולים, אלן ורישאר, בכפות מטבח מעץ כמקלות, ובפקקי בקבוקים כדיסקית. אביו הקים להם מגרש בחצר הקידמית כדי שיוכלו להתאמן כמה שיותר. המשפחה מספרת שהיו אוספים שלג על השטיח שבסלון הבית על מנת לאפשר לאחים להתאמן בתוך הבית בשעות החשיכה.
למיה החל את הקריירה שלו בליגת הצעירים של קוויבק (QMJHL), אחת מליגות הצעירים המרכזיות של קנדה. כשנבחר אליה בדראפט, אמר שהוא ישבור את שיאי הליגה - ואכן, בעונת 1983–1984 של ה-QMJHL, שבר את שיא הליגה בנקודות עם 282 נקודות (133 שערים ו-149 אסיסטים) ב-70 משחקים. במשחק האחרון, כשהיה צריך לכבוש שלושה שערים על מנת להשוות את שיאו של גי לפלר (130 שערים), הוא כבש שישה שערים והוסיף שישה אסיסטים, בניצחון קבוצתו 16-4. אף ששיחק עם נבחרת קנדה באליפות העולם עד גיל 20 ב-1983, הוא לא השתתף בטורניר בשנת 1984 בגלל שלא אהב את היחס שקיבל מהמאמן דייב קינג בטורניר הקודם. הוא עזב ה-QMJHL עם 562 נקודות (247 שערים ו-315 אסיסטים) ב-3 עונות.
לפני דראפט ה-NHL בשנת 1984 הצהיר למיה שהוא מוכן לשחק עם כל קבוצה שתבחר בו. הוא והסוכן שלו נקלעו למבוי סתום עם הפיטסבורג פינגווינס ולא הצליחו לחתום על חוזה, לכן, כשהפינגווינס בחרו אותו בתור בחירת הדראפט הראשונה, הוא לא לחץ את ידו של אדי ג 'ונסטון, מנהל הפינגווינס. הוא טען שהוא לא היה מרוצה מהמשא ומתן שלא הצליח ואמר ש"הם לא רצו [אותו] מספיק".
מעשיו של למיה בטקס הדראפט הכעיסו רבים מאוהדי הפינגווינס שהאשימו אותו בהתנשאות. לאחר הדראפט החתים ג'ונסטון את למיה על חוזה של 600,000 דולר לשנתיים, עם מענק חתימה של 150,000 דולר.

קריירת המשחק

בתחילת הקריירה של למיה היו הפינגווינס שרויים במצוקה כלכלית, שהעמידה את קיומם בפיטסבורג בסכנה. הקבוצה הכריזה על פשיטת רגל לאחר עונת 1974–1975, ובשנת 1983 משכה בממוצע פחות מ-7,000 צופים לכל משחק שלה - פחות ממחצית מקומות הישיבה ב"סיוויק ארנה", אולמה הביתי.
הופעת הבכורה של למיה במדי הקבוצה הייתה ב-11 באוקטובר 1984 נגד הבוסטון ברואינס, ובעלייתו הראשונה לקרח חטף את הדיסקית ממגן הברואינס ריי בורק, וכבש את שערו של פיט פיטרס במכה הראשונה שלו לשער ב-NHL. מאוחר יותר באותה עונה שיחק למיה במשחק האולסטאר של ה-NHL, והיה הרוקי הראשון שנבחר ל-MVP של משחק האולסטאר. אף על פי שהחמיץ 7 משחקים, סיים את העונה עם 100 שערים וזכה בגביע קאלדר בתור רוקי השנה.
בעונה שלאחר מכן סיים למיה במקום השני בטבלת הנקודות עם 141 נקודות, אחרי ויין גרצקי (שבאותה עונה שבר את שיא הנקודות עם 215 נקודות) וזכה בפרס טד לינדזי. עם זאת, למרות הצטיינותו באותן שתי עונות, לא הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף.
בעונת 1985–1986 החמיץ למיה 17 משחקים, ובשל כך ירדה כמות הנקודות העונתית שלו, והפינגווינס החמיצו שוב את הפלייאוף. את נבחרת קנדה, לעומת זאת, הוביל שנה לאחר מכן לזכייה בגביע קנדה כשקבע שיא טורניר, 11 שערים ב-9 משחקים. שערו האחרון, שהביא לקנדה את הזכייה בטורניר, הובקע נגד הנבחרת הסובייטית, כשנשארו דקה ו-26 שניות לסיום המשחק.

1988 - 1992: 199 נקודות

בעונת 1988–1989, למיה הוביל את הליגה עם 114 אסיסטים (בשוויון עם גרצקי), ו-85 שערים, ובסך הכל 199 נקודות. בכך היה לשחקן היחיד שהתקרב לעונת 200 נקודות, גבול אותו עבר רק גרצקי בעונות אחרות. בעונה זו הוא כבש 13 שערים בחסרון מספרי, ובכך קבע שיא NHL.
רגע מכונן באותה עונה היה המשחק נגד הניו ג'רזי דווילס, אותו סיים עם 8 נקודות, והפך לשחקן הראשון שכבש 5 שערים שונים במשחק אחד (שער רגיל, שער ביתרון מספרי, שער בחסרון מספרי, שער במכת עונשין, ומול שער ריק). למיה הצליח פעם נוספת לסיים משחק עם 8 נקודות (5 שערים ו-3 אסיסטים), בניצחון 7–10 על הפילדלפיה פליירס, ב-25 באפריל 1989, בסדרת הפלייאוף. למרות ביצועיו של למיה, הפינגווינס הפסידו בסדרה 3–4.
במהלך עונת 1989–1990 סיים למיה 46 משחקים רצופים עם נקודה אחת לפחות, רצף שהסתיים רק כשנפצע במהלך משחק. רצף זה הוא השני הארוך ביותר אחרי גרצקי (51 משחקים). למיה קיבל את תואר ה-MVP השלישי שלו של משחק האולסטאר בזכות 4 שערים במשחק. אף על פי שהחמיץ 21 משחקים, סיים במקום הרביעי בטבלת הנקודות עם 123 נקודות (45 שערים ו-78 אסיסטים). הפינגווינס לא העפילו לפלייאוף בעונה זו.
פציעות הגב של למיה הגיעו לשיאן בפריצת דיסק שהובילה לזיהום. ב-11 ביולי 1990, עבר למיה ניתוח לתיקון הדיסק, ניתוח שגרם לו להחמיץ 50 משחקים בעונת 1990–1991. בהיעדרו, רכשו הפינגווינס את השחקנים ג 'ו מאלן, לארי מרפי, רון פרנסיס ואולף סמואלסון בתקווה להיות מועמדים לגביע סטנלי. למרות כאבי גב עזים, למיה הוביל את המבקיעים בפלייאוף 16 שערים ו-28 אסיסטים, והוביל את הפינגווינס לזכייה ראשונה בגביע סטנלי עם ניצחון בסדרת הגמר על מיניסוטה נורת'סטארס. למיה זכה בגביע קון סמיית' בזכות ביצועיו בפלייאוף.
אחד השערים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של ה-NHL הוא שערו בשליש השני של המשחק השני של סדרת הגמר. למיה קיבל את הדיסקית בין הקו הכחול של קבוצתו לבין קו האמצע, והחליק לבד מול שני שחקני הגנה ושוער של הסטארס. הוא העביר את הדיסקית בין רגליו של אחד משחקני ההגנה, החליק סביבו, גרם לשוער ליפול שמאלה, העביר את הדיסקית לצידו האחורי של המקל והחליק את הדיסקית אל תוך השער רגע לפני שפגע בו בעצמו.
למיה שיחק רק 64 משחקים בעונת 1991–1992, שהייתה מרובת פציעות עבורו. אף על פי שהחמיץ משחקים רבים, זכה בגביע ארט רוס השלישי שלו עם 131 נקודות. במשחק השני של סדרת גמר הבית האטלנטי, פגע שחקן ניו יורק ריינג'רס, אדם גרייבס, עם מקלו בידו השמאלית של למיה ושבר אותה. למיה החמיץ 5 משחקים, ובכל זאת הוביל את הפלייאוף עם 34 נקודות (16 שערים ו-18 אסיסטים). הפינגווינס ניצחו בגמר גביע סטנלי את שיקגו בלאק הוקס, ולמיה זכה בגביע קון סמיית' השני שלו.

1992 - 1997: סרטן, חזרה ופרישה ראשונה

הפינגווינס החלו את עונת 1992–1993 בצורה טובה. למיה גילה יכולת הבקעה שיצרה לו אפשרות לשבור את שיאיו של גרצקי (92 שערים בעונה אחת, ו-215 נקודות בעונה אחת),, אלא שב-12 בינואר 1993 הודיע שאובחן כחולה בלימפומת הודג'קין. הוא נאלץ לעבור הקרנות אגרסיביות, כשהקריירה שלו, ואף חייו, עומדים בסכנה. הוא החמיץ חודשיים של משחקים, ובלעדיו הפינגווינס התקשו. כשחזר, הוא פיגר ב-12 נקודות אחרי שחקן הבאפלו סייברס, פט לפונטיין, במירוץ הנקודות.
ביום של טיפול ההקרנה האחרון שלו, הוטס למיה לפילדלפיה, למשחק נגד הפילדלפיה פליירס, בו כבש שער והוסיף אסיסט בהפסד 4–5. לאחר המשחק זכה למיה לתשואות מאוהדי הפליירס, דבר נדיר עבור שחקן הקבוצה האורחת. עם שובו של למיה, הפינגווינס ניצחו 17 משחקים רצופים (שיא NHL), ובכך סיימו במקום הראשון בטבלת הליגה, לראשונה בהיסטוריית המועדון, עם 119 נקודות - שיא מועדון המחזיק מעמד עד היום. למיה סיים את העונה עם ממוצע של 2.67 נקודות למשחק, 160 נקודות (69 שערים ו-91 אסיסטים) ב-60 משחקים, ובכך הקדים את לפונטיין בהפרש 12 נקודות.
ב-23 ביולי 1993 עבר למיה ניתוח נוסף בגבו, הפעם לטיפול בשריר קרוע. הוא החמיץ את 10 המשחקים הראשונים בעונה בגלל הניתוח, ועוד 48 משחקים בשל בעיות גב. לאחר העונה, הודיע למיה שהוא מתכוון לקחת חופשה בשל עייפות מטיפולי ההקרנות. הוא חזר לשחק בעונת 1995–1996, וב-26 באוקטובר 1995 הבקיע את שערו ה-500 בקריירה, במשחקו ה-605, נגד הניו יורק איילנדרס. למרות חזרתו, הפינגווינס הפסידו בגמר החטיבה המזרחית לפלורידה פנתרס.
בעונת 1996–1997, במשחק נגד הונקובר קנאקס, כבש למיה את שערו ה-600 בקריירה, במשחקו ה-719, והשלים עונה עשירית עם למעלה מ-100 נקודות. למיה הפך להיות השחקן הראשון בהיסטוריה שפורש עם ממוצע של יותר מ-2 נקודות למשחק (1494 נקודות ב-745 משחקים). ב-17 בנובמבר 1997 התקבל למיה כחבר בהיכל התהילה של ההוקי קרח.

1997 - 2000: לאחר הפרישה

בנובמבר 1998 הודיעו הפינגווינס שוב על פשיטת רגל, בשל ניהול כושל בתחילת העשור. במהלך כל עונת 1998–1999 נראה היה שהפינגווינס יעברו לעיר אחרת, או יתפרקו. למיה חש להציל את הקבוצה בהצעה חסרת תקדים. שנים של משכורות מקוצצות (בשל בעיות תקציב) גרמו לכך שאחד החובות הכי גדולים של הקבוצה, היה החוב אליו (כ-30 מיליון דולר). למיה החליט לוותר על החוב ולקנות את הקבוצה, תוך הבטחה להשאירה בפיטסבורג. ה-NHL אישרה את היותו של למיה בעלי הקבוצה ב-1 בספטמבר 1999. יומיים לאחר מכן, בית המשפט לענייני פשיטות רגל של ארצות הברית אישר את תוכנית ההבראה של למיה, ובכך קיבל למיה שליטה מלאה בקבוצה. למיה הפך לשחקן הראשון שפורש מה-NHL והופך להיות בעלים ראשי של הקבוצה ממנה פרש. הוא מונה גם ליושב ראש הדירקטוריון ומנכ"ל קבוצת הפיטסבורג פינגווינס.
אחת הסיבות שבית המשפט אישר את התוכנית של למיה הייתה הבטחתו להחזיר את כל הכסף שהקבוצה חייבת (כ-90 מיליון דולר), הבטחה שלמיה עמד בה באוגוסט 2005. לאחר מכן, העביר את תפקיד המנכ"ל והנשיא לקן סוייר, ונשאר כיושב ראש הדירקטוריון.
בינואר 2006 הודיע למיה כי הוא מתכוון למכור את הקבוצה, אך מוכן לקבל רק הצעות שתשארנה את הקבוצה בפיטסבורג.

חזרה מפרישה

לאחר תקופת שמועות, חזר למיה למשחק פעיל ב-27 בדצמבר 2000, מול הטורונטו מייפל ליפס. במשחק הוכיח שביצועיו לא נחלשו כשסיים אותו עם שער ושני אסיסטים (אחד מהם 33 שניות מכניסתו הראשונה לקרח). אף על פי שיארומיר יאגר נשאר קפטן הפינגווינס, למיה מונה לקפטן קבוצתו במשחק האולסטאר באותה עונה. אף על פי ששיחק רק 43 משחקים בעונת 2000–2001, סיים למיה את העונה עם 76 נקודות, ועם ממוצע הנקודות למשחק הגבוה בליגה. למעשה, ממוצע הנקודות למשחק שלו בעונה זו היה הגבוה ביותר בליגה עד פרישתו השנייה ב-2006. למיה ויאגר הובילו את הפינגווינס לגמר גביע סטנלי, בו נוצחו על ידי ניו ג'רזי דווילס.
ב-23 בדצמבר 2002, במהלך תשדיר רדיו, הובטחה תרומה של 6,600 דולר לקרן צדקה שניהל למיה אם יבקיע שער ישירות מעימות (faceoff). באותו הערב, במשחק מול הבאפלו סייברס בפיטסבורג, כבש את שער הניצחון בשליש השלישי של המשחק ישירות מזריקת הדיסקית בעימות.
לאחר ביטול עונת 2004–2005, החלה עונת 2005–2006, בתקוות גדולות אצל הפינגווינס. בשלב זה הוחזרו כבר כל חובות הקבוצה, ותקרת השכר שהונהגה בליגה איפשרה רכש איכותי יותר. בנוסף, הזכייה בבחירת הדראפט הראשונה אפשרה להם לבחור את סידני קרוסבי. על מנת להקל על קרוסבי את ההשתלבות בפיטסבורג, אירח אותו למיה בביתו.

קריירה בינלאומית

למיה שיחקן עבור נבחרת קנדה באליפות העולם עד גיל 20 בשנת 1983 (מקום שלישי), אליפות העולם לבוגרים בשנת 1985 (מקום שני), גביע קנדה בשנת 1987 (מקום ראשון), אולימפיאדת החורף בשנת 2002 (מקום ראשון כקפטן) וגביע העולם בהוקי קרח בשנת 2004 (מקום ראשון כקפטן).
לאולימפיאדת החורף של 2002, נבחר למיה על ידי ויין גרצקי, שהיה המנהל המקצועי של נבחרת קנדה, להיות הקפטן שלה. למיה היה שני בנבחרת עם 6 נקודות ב-5 משחקים, והוביל אותה למדליית זהב אולימפית ראשונה מזה 50 שנה לאחר ניצחון על נבחרת ארצות הברית בגמר (5-2).

סטטיסטיקה

מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).