google/wiki40b huggingface dataset:
סקוט סמית'

ביוגרפיה

סמית נולד בניו ג'רזי, הוא למד בדארטמות' קולג' ובעל תואר שני בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת קולומביה. ספרו הראשון, "תוכנית פשוטה" (במקור: A Simple Plan) יצא לאור ב-1993. הספר שנכתב בגוף ראשון, מתאר את התדרדרות הגיבור לאחר שמצא, עם אחיו ומכר נוסף, מזוודה מלאה בכסף השייך לארגון פשע. הספר זכה להצלחה גדולה ונמכר במעל 1.2 מיליון עותקים, כשהוא נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. סמית' כתב גם את התסריט לסרט הקולנוע על בסיס הספר "תוכנית פשוטה". הסרט בבימויו של סם ריימי ובכיכובם של ביל פקסטון ובילי בוב תורנטון, יצא לאקרנים ב-1998. סמית' היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר, וזכה בפרס מבקרי הקולנוע, פרס מהמועצה הלאומית של מבקרי הקולנוע ופרס התאחדות מבקרי הקולנוע של סן דייגו.
לאחר חמש שנים בהן עבד על כתיבת רומן נוסף, הוא זנח אותו ועבר להתמקד בכתיבת תסריטים. לאחר חמישה תסריטים החל לחבר את ספרו הבא ה"ההריסות" (במקור: The Ruins) שיצא לאור ב-2006. רומן אימה זה מתאר חבורת צעירים הנופשת במקסיקו ומתמודדת עם אירועים בלתי צפויים במהלך ביקור באתר ארכאולוגי של המאיה בלב הג'ונגל. גם ספר זה זכה להצלחה רבה והגיע למקום הרביעי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. הרומן עובד לסרט קולנוע, תחת הפקתו של בן סטילר כשסקוט אמון היה על כתיבת התסריט.
ונדה מקוך-קורולסקה

ונדה מקוך-קורולסקה (בפולנית: Wanda Makuch-Korulska, ‏ 12 באוקטובר 1919, ורשה - 1 באפריל 2007, ורשה) הייתה נוירולוגית, פרופסורית באוניברסיטה הרפואית של ורשה  וחסידת אומות העולם מפולין.

קורות חיים

לאחר תום לימודיה בבית הספר התיכון נרשמה מקוך-קורולסקה ללימודי רפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת ורשה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה ב-1939 הייתה מקוך-קורולסקה חברה בארמייה קריובה. היא הייתה מדריכת נשים בתא מחתרת של המחתרת הפולנית.
באוגוסט 1944 הייתה מקוך-קורולסקה מהמורדים שהשתתפו במרד ורשה הפולני.

מעשה ההצלה

מקוך-קורולסקה נכנסה לגטו ורשה כדי לעזור לידידה יהודית, הלינה ואלפיש (Walfisz). מקוך-קורולסקה השיגה מסמכי זהות של ארית עבורה וכך סייעה לוואלפיש להימלט מהגטו. מקוך-קורולסקה סייעה לוואלפיש למצוא מקלט מחוץ לגטו אצל יהודיה אחרת שחייתה במסתור בעזרת המחתרת הפולנית. ואלפיש נעצרה על ידי הגסטפו וביולי 1943 נשלחה למחנה הריכוז ברגן-בלזן, אך שרדה את השואה. היא שבה לוורשה וחידשה את ידידותה עם מצילתה, מקוך-קורולסקה.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 השלימה מקוך-קורולסקה את לימודי הרפואה ובשנת 1952 השלימה את התמחותה בנוירולוגיה באוניברסיטת ורשה. במחקרה התמקדה בסימפטומים נוירולוגיים של תסמונת קושינג. בין עיסוקיה הרפואיים הייתה רופאת שגרירות ארצות הברית בפולין.

הכרה

בשנת 1994 הכיר יד ושם במקוך-קורולסקה בתור חסידת אומות העולם.
רודולף גוטשלק

רודולף גוטשלק (1901 – 1987) היה מוותיקי עורכי הדין בחיפה. בשנת 1942, בתקופת מאתיים ימי החרדה, השתתף בחפירת הביצורים על הר הכרמל שנועדו למטרת הגנה על היישוב מפני פלישת הנאצים לארץ ישראל וקיבלו לימים את הכינוי "מצדה על הכרמל".

ראשית דרכו

רודולף גוטשלק נולד בעיר ברנבורג (Bernburg) במזרחה של גרמניה בשנת 1901. למד לימודי משפטים ונשא תואר דוקטור למשפטים. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלה בשנת 1934 לארץ ישראל.
ב-26 באפריל 1937 נערך טקס בו הצטרפו 12 עורכי דין חדשים וד"ר גוטשלק ביניהם להסתדרות עורכי הדין (הגוף שקדם ללשכת עורכי הדין). החברים החדשים הוצגו בפני ריצ'רד ג'וזף מנינג שופט בית המשפט העליון המנדטורי. בזאת החלה דרכו של ד"ר גוטשלק כעורך דין בארץ ישראל ובהמשך במדינת ישראל.
לאחר שהוסמך עבד ד"ר גוטשלק במשרדו של עורך הדין מקס זליגמן ובהמשך עבר לחיפה. הוא עסק במשפט אזרחי ובמרוצת הזמן היה לאחד מעורכי הדין הבכירים בחיפה. בשנות חיו האחרונות היה דיין בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין.

בתקופת מאתים ימי החרדה

במהלך שנת 1942, בתקופה שקיבלה לימי את הכינוי "מאתיים ימי חרדה", כאשר היישוב היהודי בארץ ישראל עמד בפני סכנת כיבוש של גרמניה הנאצית, נרקמה תוכנית לריכוז כל האוכלוסייה היהודית במובלעת באזור חיפה והגליל, כשייסוגו הבריטים מן הארץ, ולהילחם עד האיש האחרון. התוכנית, נקראה במטה ההגנה בשם "תוכנית חיפה" וניתן לה הכינוי "מצדה על הכרמל" (או "תוכנית הצפון"). במסגרת התוכנית החלה חפירת תעלות וביצורי על הר הכרמל.
בין הארגונים שנטלו חלק במלאכה הייתה לשכת עורכי הדין בחיפה. הלשכה קראה לחבריה להשתתף בהקמת מערך ההגנה על ההר. אחד מעורכי הדין שהתנדבו למשימה היה הד"ר גוטשלק. מצויד בטורייה הוא עבד לצד חברי ההגנה וחיילים בריטים בהקמת הביצורים. לימים סיפר על כך בנו של ד"ר גוטשלק. הבן תיאר את אווירת החרדה שאחזה באנשי היישוב באותה עת. לדברי הבן חזר ד"ר גוטשלק יום אחד מעבודת הביצורים לביתו והכריז: "עם טורייה אי אפשר לנצח את הגרמנים". ימים מעטים לאחר מכן הוא קנה כרטיסי נסיעה לדרום אפריקה כדי למלט את משפחתו מארץ ישראל. אשתו סירבה לעזוב את הארץ והמשפחה נשארה בארץ.

ספרו

בשנת 1957 יצא לאור ספר פרי עטו של ד"ר רודולף גוטשלק (בשם העט ראובן בן דור) ששמו "הרי מואב סיפורים זכרונות 1957". הספר כולל סיפורים המבוססים על אירועים ואנשים אמיתיים בארץ ישראל בין השנים 1936 ל-1948, כאשר כל השמות בספר הם דמיוניים.
אליפסואיד

מקרה כללי

במקרה הכללי ניתן להגדיר אליפוסאיד n ממדי (נקרא לעיתים היפראליפסואיד) באמצעות :

כאשר A היא מטריצה חיובית, x ו-c הם וקטורים. הווקטורים העצמיים של A קובעים את צירי האליפסואיד, והערכים עצמיים שלה הם ההופכיים של ריבועי חצאי הצירים, ואילו c מגדירה את מרכז האליפסואיד.
באופטימיזציה ובלמידת מכונה נעשה שימוש באליפסואיד ממד גבוה במסגרת שיטה איטרטיבית לאופטימיזציה קמורה, המוכרת כשיטת האליפסואיד , שבמסגרתה נוצרת סדרת אליפסואידים שלהם נפח הולך וקטן בכל שלב עד להתכנסות למציאת הפתרון.
חומר הדברה

חומרי הדברה הם כימיקלים רעילים, המשמשים בידי האדם לצורך הדברת בעלי-חיים אשר מזיקים או מציקים לבני אדם או לסביבה.
קורט ליבמן

קריירה מוקדמת

ליבמן נולד ב-29 בינואר 1881 בקובורג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאביו קונרד ליבמן שהיה גנרל בצבא הפרוסי. בשנת 1889 התגייס ליבמן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-88 (נסאו ה-2), ובשנת 1901 הועבר לרגימנט הרובאים ה-90 (הדוכסות הגדולה מקלנבורג-שוורין). ליבמן לחם בשורות הרגימנט במלחמת העולם הראשונה, וב-28 בדצמבר 1916 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר ליבמן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1922 הועלה ליבמן לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1922 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-1 (הפרוסי). ב-1 בספטמבר 1924 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה, וב-1 בפברואר 1926 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1930 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1931 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בדצמבר 1931 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5 של הרייכסווהר, וב-1 באוגוסט 1934 הועבר שוב למשרד המלחמה בברלין. ב-1 באפריל 1935 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-30 באפריל 1939 פרש לביתו, אולם חזר לשירות עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה ליבמן למפקד הארמייה החמישית. הארמייה השתתפה בהגנת קו זיגפריד בחזית המערבית כחלק מקבוצת ארמיות C. לאחר המערכה בפולין פורקה הארמייה, וליבמן מונה למפקד מפקדת משמר הגבולות מרכז, אשר הוקמה על בסיס מטה הארמייה.  בסוף אוקטובר 1939 פרש ליבמן מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובסוף המלחמה נפל בשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

באביב 1947 שוחרר ליבמן מהשבי. לאחר שחרורו התגורר ליבמן בהולצמינדן, עד למותו ב-2 ביולי 1960.
חזית צפון הקווקז

היסטוריה

חזית צפון הקווקז הוקמה ב-20 במאי 1942 על בסיס חזית קרים והחזית הדרומית. כמפקדה הראשון מונה סמיון בודיוני. החזית ספגה את המתקפה הגרמנית בין יולי לספטמבר במסגרת הקרב על קווקז, וב-4 בספטמבר של אותה שנה פורקה ועל בסיסה הוקמה קבוצת הים השחור. החזית הוקמה מחדש ב-24 בינואר 1943, וכמפקדה מונה איוואן מסלניקוב החזית כללה את הארמיות ה-9 ה-37 ה-44 וארמיית האוויר ה-4, והשתתפה בקרב על קווקז. במאי של אותה שנה עבר איוואן פטרוב לפקד על החזית, ופיקד עליה במהלך קרבות בחצי האי קרץ'. החזית פורקה ב-20 בנובמבר 1943, ועל בסיסה הוקמה ארמיית החוף.
הסכמי ניימכן

הסכמי ניימכן הם הסכמים שנחתמו ב-1678 ו-1679 בעיר ניימכן בין הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים לבין צרפת. הסכמים אלה סיימו את מלחמת הולנד.

תוצאות ההסכמים

ההסכמים שמו קץ לרוב המלחמות בצפון צרפת, והגבול שנקבע בהסכמי ניימכן מהווה את גבולה הצפוני של צרפת גם היום. למרות ניצחונה של צרפת ותוצאות ההסכמים, לא כל האזורים שהועברו לשליטת צרפת הסכימו לכך. כך למשל דוכס לורן לא הסכים לתנאי הכניעה שבהסכמים, בהם עבר חבל לורן לשליטתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, והמשיך למרוד במלך צרפת. כתוצאה מכך מלך צרפת לא הסיג את כוחותיו מהחבל עד לסיום המרידה. בחבל אלזס הסכמים אלו הביאו לקץ הדקאפול, שנתן חופש יחסי לערים הגדולות בחבל כאשר היו תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה.
בצפון אירופה, לואי הארבעה עשר חייב את דנמרק ואת ברנדנבורג להשיב את כל השטחים שכבשו בשוודיה לשוודיה, בעלי בריתם של הצרפתים.
קוקונינו (מחוז)

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התפשטות של ציידים נוודים מהמישורים הגדולים לעמק הקולורדו הקטן לפני כ-12,000 שנים. לפני כ-3,000 שנים הופיעה באזור תרבות האנסאזי והתפשטה ברחבי רמת קולורדו, המהווה חלק גדול ממחוז קוקונינו. לפני כ-400 שנים היו מרבית התושבים בני שבטי הפאיוט, ההופי, ההוואסופאי, הייוואפיי והוולאפאי.
משלחות צבאיות ומשלחות שבראשם עמדו אנשי צבא מיפו את האזור בשנות ה-50 של המאה ה-19: משלחת לורנזו סיטגרייבס (Lorenzo Sitgreaves) ב-1851, משלחת אדוארד ביל (Edward F. Beale) ב-1857, ובאביב 1869, המשלחת הידועה של ג'ון וסלי פאוול שהפליגה לאורך נהר הקולורדו, שחלק גדול ממנו עובר במחוז קוקונינו. פאוול היה בין הראשונים להצביע על הסכנה הנשקפת לתרבות האינדיאנים.
מתיישבים אירופאים החלו להופיע באזור בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. ראשונים היו מתיישבים מורמונים שהגיע מצפון וחצו את הקולורדו בליז פרי (Lee’s Ferry), והמשיכו דרומה על מנת להקים יישובים דוגמת פרדוניה (Fredonia), וטובה סיטי (Tuba City).
לאחר שנבנתה מסילת הברזל האטלנטית והפסיפית  ב-1883 חל גידול מהיר במספר התושבים של אזור צפון מחוז יוואפיי. התושבים של האזורים הצפונים עייפו מהמסע הארוך לפרסקוט בירת מחוז יוואפיי, (כ-160 קילומטרים דרומית מערבית לפלגסטף) בכל פעם שהיו צריכים לסדר עניינים עם הנהלת המחוז. בנוסף, הם האמינו שהם מהווים ישות משמעותית מספיק על מנת שיהוו מחוז עצמאי. ב-1887 הם הגישו עצומה לניתוק מיוואפיי ויצירת מחוז חדש שיקרא מחוז פריסקו. בקשתם אושרה ב-1891 כשנוצר מחוז קוקונינו ופלגסטף הוכרזה בירתו. במחוז התגוררו אז כ-4,000 תושבים.

גאוגרפיה

שטח המחוז מסתכם ב-48,332 ק"מ מרובעים. מתוכם 48,218.9 ק"מ מרובעים אדמה (99.77%) ו-113.4 ק"מ מרובעים מים (0.23%). קוקונינו הוא המחוז השני בגודלו ב-48 המדינות הרציפות של ארצות הברית (לא כולל אלסקה והוואי) לאחר מחוז סן ברנרדינו בקליפורניה. המחוז גובל בצפון במחוז קיין, ובצפון מזרח במחוז סן חואן שביוטה. המחוז גובל במזרח במחוז נאוואחו, בדרום במחוזות גילה ויוואפיי ובמערב במחוז מוהאבי שבאריזונה.
בין אתרי הטבע הבולטים במחוז: הפארק הלאומי גרנד קניון, פסגת המפריז (Humphreys Peak‏; 3,852 מטרים), הפסגה הגבוהה ביותר באריזונה, מכתש ברינגר, מכתש הפגיעה הידוע ביותר והיער הלאומי קאיבאב.

שמורות אינדיאנים

18,498.8 קמ"ר משטח מחוז קוקונינו הוקצו על ידי הממשל הפדרלי עבור שמורות אינדיאנים, ובכך המחוז שני רק למחוז אפאצ'י. השמורות במחוז הן (על פי סדר יורד של גודל השטח): שמורת נאוואחו, שמורת הולאפאי, שמורת הופי שמורת הוואסופאי ושמורת קאיבאב. שמורת הוואסופאי היא היחידה מביניהם השוכנת כולה בתוך תחומי המחוז.
זיקית מלגשית ענקית

תזונה

כמו רוב הזיקיות, טרפה מורכב בעיקר מחרקים מעופפים כמו חגבים, גמלי שלמה, פרפרים ועשים, שחלקם נחשבים כמזיקים לאדם. בשל הדברתה את המזיקים, זיקית זו נחשבת במדגסקר לחיה חיובית. זיקית זו גדולה מאוד וטריטוריאלית, ולכן היא טורפת גם זיקיות מסיגות גבול. הטרף מתבצע באמצעות לשון גדולה ושרירית.
הלמוט קוסטר

חייו

קוסטר נולד בהמבורג. הוא למד תחת רודולף בולטמן באוניברסיטת מרבורג שבגרמניה, אחרי ששוחרר ממחנה שבויים שם ב-1945. הוא הגיש את עבודת הדוקטורט ב-1954, ואז הפך לעוזרו של גינתר בורנקאם באוניברסיטת היידלברג בשנים 1954–1956. קוסטר החל ללמד בבית הספר לדתות של אוניברסיטת הרווארד ב-1958, והיה לפרופסור מחקר של הדתות על שם ג'ון ה. מוריסון ופרופסור מחקר של ההיסטוריה הכנסייתית על שם וין בשנת 2000. הוא היה עורך-שותף ויושב הראש של מערכת סדרת פרשנויות הברית החדשה "Hermeneia: A Critical and Historical Commentary on the Bible" ("הרמניה: פרשנות היסטורית וביקורתית על התנ"ך"), שפורסם על ידי Fortress Press (מיניאפוליס). הוא שימש כנשיא של החברה לספרות תנ"כית (1991), היה חבר Studiorum Novi Testamenti Societas‏ (SNTS) ונבחר לעמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קוסטר היה כומר מוסמך של הכנסייה הלותרנית. ב-1953 נישא לגיזלה הרסוביץ (Gisela Harrassowitz), שעמה היו לו ארבעה ילדים. היו לו שלושה נכדים. הוא מת ב-1 בינואר 2016 בגיל 89.

עבודתו המחקרית

בדיסטרציה שלו (שפורסמה בשם Synoptische Überlieferung bei den Apostolischen Vätern, כלומר "מסורת סינופטית באבות האפוסטוליים"), קוסטר הוכיח שחומר רב במה שנקרא "האבות האפוסטוליים" המקביל לאלמנטים בבשורות הסינופטיות אינו בהכרח משקף תלות בצורה הכתובה הידועה לנו של בשורות אלו. הייתה זו הארה משמעותית ביותר, שאיתה היה כל מחקר עוקב על מסורת הבשורות הנוצריות היה צריך להתמודד. בין ספריו הרבים הבאים, שני כרכי "Introduction to the New Testament" ("מבוא לברית החדשה") שכתב הפכו לעבודה מצוטטת.
בנימין וולף איגר

ביוגרפיה

בנימין וולף איגר נולד ברוטרדם בשנת 1756 לרבי עקיבא איגר מפרשבורג מחבר "משנת דר' עקיבא". בהיותו בן עשרים ושבע התמנה לרבנות העיר צילץ. הוא נשא לאשה בזיווג שני את גיטל, בתו של הרב יצחק יוסף תאומים רבה של ברסלאו, ונתמנה כראש הישיבה בעירו של חמיו. בישיבה זו למדו אצלו תלמידים רבים, בהם בן אחותו רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים, והרב ישעיה פיק ברלין, לימים רבה של ברסלאו.
בנו הוא הרב עקיבא איגר (נפטר בכ"ט בתשרי תקפ"ד 1824), רב בהלברשטט. מכונה לעיתים רבי עקיבא איגר השלישי.
רבי בנימין וולף איגר היה מחותנו של רבי יחזקאל לנדא מחבר "נודע ביהודה". אחת מהתשובות בספר ממוענת אליו, ובה תולה ה"נודע ביהודה" את פסק ההלכה, ב"אם כבוד רום מעלתו מסכים עמי".
רבים מחידושי תורתו משוקעים בספרי בני דורו, ובפרט בספרי השו"ת של בן אחותו רבי עקיבא איגר. מרבית כתביו לא נדפסו, חלקם קיימים בכתב-יד בבית הספרים הלאומי בירושלים. כרך מחידושיו לתלמוד בשם "יער הלבנון" נמצא בספריית הרמב"ם בתל אביב. מעת לעת נדפסים מאמרים פרי עטו בכתבי עת תורניים שונים.
על מצבתו של רבי בנימין וולף איגר נכתב:
אדמ"ו הגאון מו"ה וואלף איגר זצ"ל
נפטר יום ש"ק ששה בתשרי תקנ"ו לפ"ק
בכל מקום שנתנו חכמים עיניהם כל יקר ראתה עינו
נרד וכרכום וראשו בשמים לא יערכו טוב ריח שמנו
ירד לעומקא דהלכה לברר ולדון דין לאמיתו ומכונו
מנורה זהב כולה וגולה על ראש הקהלה כיסא גאונו
נעלה בעמו
ארבע שנים לאחר מותו, בשנת תק"ס, עלה על כס רבנותו בלייפניק, הרב ברוך תאומים-פרנקל מחבר הספר "ברוך טעם".
משלי איזופט

משלי איזופט (בצרפתית: Isopet) הם אוסף משלים בשם "איזופוס הקטן", שבהם גרסאות שונות למשלי איזופוס.

היסטוריה

השימוש בשם "איזופט" נעשה לראשונה במאה ה-12 על ידי הסופרת הצרפתיה מארי דה פרנס, אשר נטען כי עיבדה 102 משלים שתרגמה מיצירותיו של אלפרד הגדול, אולם קיימת מחלוקת באשר לטענה זו, היות שאין תיעוד למקור באנגלית עתיקה.
המשלים מגיעים ממגוון רחב של מקורות, ובמרכזם תכונות של בעלי חיים, חרקים ובני אדם. הם נשענים על אוספי איזופוס של רומולוס ובבריוס (Babrius), אך נכתבים בוריאציה שונה. 
חלק מהסיפורים במשלי איזופט מופיעים בהם בפעם הראשונה וייחודם בכך שבמרביתם מופיעים בני אדם. חלק מהמשלים הם גרסה אחרת של סיפור מוכר, דוגמה לכך הוא משל "הכלב והשתקפותו", שבמרכזו כלב המגיע לנהר כשהוא אוחז בפיו עצם, כשהוא רואה בנהר את השתקפותו, הוא חושב שהוא מביט בכלב אחר עם עצם בפיו. מתוך כוונה לנסות ולקחת מהכלב האחר את העצם, הוא פותח את פיו, וכך מאבד בעצמו את העצם שהייתה אצלו. בסיפורו של איזופוס הכלב מחזיק בעצם, ובסיפורה של דה פרנס בגבינה.

מוסר השכל

מוסר ההשכל בסיפורים נלקח מההתנהגות של הדמויות, והוא משקף את החברה הפאודלית של זמנה של דה פרנס, ואת הדאגה לרווחת הפרט בחברה. דה פרנס מבקרת את אלה המנצלים את מעמדם וקשובה למצוקתם של המקופחים. מרבית ביקורתה מופנית כלפי אי השווין של מערכת המשפט.
יחידת האיתור הבינלאומית

פיצויים, תמיכות ופנסיה

מגן דוד אדום בישראל יכול לסייע בהשגת המסמכים הקשורים לעבודה בכפייה, עבדות, פינוי בכח משטחים של ברית המועצות לשעבר או כליאה במחנות ריכוז, מסמכים הנדרשים להגשת בקשות פיצויים.
המנון קמרון

השיר המלכד (בצרפתית: Chant de Ralliement) הוא המנון הרפובליקה של קמרון. הוא נמצא בשימוש באופן לא-רשמי כבר מראשית 1948, טרם קבלת העצמאות, והוכר כהמנון הלאומי בשנת 1957. דז'אם אפאמה (Djam Afame) הלחין את המילים שכתב יחד עם סמואל מינקיו במבה (Samuel Minkio Bamba) ומואיז ניאט נקואו (Moïse Nyatte Nko'o). המילים שונו בשנת 1978.
ארגן

היסטוריה

ארגן היה מטרתן של אומות רבות שחשקו בו בשל מיקומו האסטרטגי, והשליטה על האי עברה מיד ליד פעמים רבות. בשנת 1443 הגיע האירופאי הראשון לאי, החוקר הפורטוגזי נונו טריסטו. ב-1445, הנסיך אנריקה הנווט הקים נקודת מסחר על האי, שסחרה בגומי ערבי ובעבדים למען פורטוגל. מ-1455, כ-800 עבדים הועברו מארגן לפורטוגל כל שנה.
ב-18 באוגוסט 1518 חתם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על צו מלכותי המאשר הובלת עבדים ישירות מאפריקה לאמריקה, ולאחר מכן יצאו ארבעה משלוחי עבדים מהאי לפוארטו ריקו. משלוחים אלו נחשבים לראשיתו של סחר העבדים האטלנטי.
ב-1633, במהלך המלחמה נגד ספרד (שאז שלטה בפורטוגל), הולנד כבשה את האי. הוא נשאר בשליטה הולנדית עד לשנת 1678. צרפת קיבלה את השליטה על האי בספטמבר 1678, אך האי ננטש עד לשנת 1682.
ארגן הייתה אחת הקולוניות המוקדמות של ברנדנבורג ושל פרוסיה בין 1685 ל-1721. לאחר מכן צרפת כבשה בחזרה את האי, רק כדי לאבד אותו בשנה שלאחר מכן להולנדים. צרפת כבשה בחזרה את האי בשנת 1724. התקופה הזו של השלטון הצרפתי נמשכה כארבע שנים; ב-1728 האי נכבש בידי הצ'יפים של מאוריטניה. האי חזר לשלטון הצרפתי בשנותיה המוקדמות של המאה ה-20, כחלק מהקולוניה הצרפתית במאוריטניה; האי עבר לבסוף לידי מאוריטניה כשזו קיבלה עצמאות בשנת 1960.
פיתוח עץ

"פיתוח עץ" או "תחריט עץ" (באנגלית: Wood engraving) היא טכניקת הדפס שבמסגרתה חורט האמן דימוי אל בלוק עץ, ולאחר מכן מודפסת הגלופה בטכניקה של דפוס בֶּלֶט.

תיאור

טכניקת פיתוח העץ התפתחה מטכניקת חיתוך העץ במהלך המאה ה-18 באירופה. אמנים כגון תומאס ביואיק (Bewick) החלו להשתמש בלוחות עץ קשים, עשויים מעצים כגון אֶשְׁכְּרוֹעַ (boxwood), אגס או דובדבן, על מנת ליצור דימויים המאופיינים בפרטים רבים ועדינים, ובניגודיות גבוהה בין האזורים המודפסים לבין משטחי הנייר שלא הודפסו. השימוש בסוג עץ כזה מבדיל את פיתוח העץ מחיתוך העץ. השימוש בעץ קשה גרר גם שימוש בכלי חיתוך ומַפְסָלוֹת שונות, כגון חֶרֶט (burin), שיצרו קו שונה מן המשטחים האופייניים לחיתוך העץ.
בטכניקת פיתוח העץ חורט האמן דימוי אל תוך גוש ("בלוק") של עץ. לאחר שהושלמה הגלופה מורחים עליה צבע דפוס בעזרת גלגלת. הצבע נצמד רק לפני השטח של הבלוק, ואילו במגרעות, בשקעים ובנקבים הצבע איננו נתפס. לאחר מכן מצמידים אל לוח ההדפסה גיליון נייר ומדפיסים את הדימוי בעזרת מכבש או בהדפסה ידנית.
חוזקו של העץ מאפשר להדפיס עותקים רבים מן הגלופה, ללא שחיקה רבה שלה. על כן, הרבו להשתמש בטכניקה זו בהדפסה של איורים עבור כתבי עת ובעיטור ספרים – עד לשלהי המאה ה-19, אז החלו להשתמש בטכניקות של דפוס אופסט עבור הדפסת כמות גדולה של עותקים. כיום משמשת הטכניקה בעיקר אמנים היוצרים הדפסים אמנותיים.
בדחוס

היסטוריה

תאריך היווסדה של העיר בדחוס נחשב לשנה בה יסד אותה האציל המוסלמי איבן מרואן, בשנת 875. ישנם עדויות באזור למבנים רומאים אך לא נמצאו לכך עדויות בכתבים רומאים.

בין שנת 875 עד המאה ה-10 תחת איבן מרואן, הייתה העיר בירתה של ממלכה אוטונומית ומורדת עד אשר נפלה הממלכה. החל משנת 1022 הייתה העיר לבירה של הממלכה המורית 'טָאִיפַת בדחוס', ממלכה אשר התקיימה עד לשנת 1229, בה כבש את העיר אלפונסו ה-9 מליאון. תחת השליטה המורית נקראה העיר בָטַלבוּס ובָטַליוֹס.

בשל מיקום העיר כעיר ספר על הגבול בין ספרד לפורטוגל, העיר ידעה מספר רב של קרבות ומצורים. בשנת 1168 הייתה העיר בידי פורטוגל באופן זמני, בשנת 1660 הייתה העיר שוב תחת מצור כוחות פורטוגלים. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הייתה העיר שוב תחת מצור בשנת 1750 על ידי כוחות הברית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות נפלה העיר לידי צרפת בשנת 1811 לאחר ניסיונות כושלים לכובשה בשנים 1808 ו-1809. כוחות הבריטים תחת פיקודו של וולינגטון הצליחו לאחר מצור ממושך ועיקש לכבוש לבסוף את העיר במצור של שנת 1812.

טבח בדחוס

בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים בספרד הייתה העיר בשליטת תומכי הממשלה הרפובליקאית. ב-14 באוגוסט 1936 הגיע לעיר כוח של צבא אפריקה בפיקודו של הגנרל חואן יגו , במטרה לכבוש אותה. לאחר יממה של קרבות רחוב עקובים מדם כבשו כוחותיו של יגו את העיר. הכוחות הלאומנים ערכו בעיר טבח של תומכי הממשלה, באמצעות כינוסם והוצאתם להורג בזירת מלחמת השוורים העירונית. ממדי הטבח שנויים במחלוקת. המספר המקובל ביותר הוא כ-2,000 נרצחים רפובליקאים, כאשר יש האומדים את המספר בפי שניים. היסטוריון אחד הצליח למנות 1,341 שמות של נרצחים בטבח, אך טען שמספר הנרצחים בפועל היה גבוה יותר. קיימת טענה לפיה עודד יגו את חייליו לבצע מעשי אונס בנשים תומכות הממשלה.
האירועים הקנו לגנרל יגו את הכינוי "הקצב מבדחוס".
מיטסוקה Galue

מיטסוקה Galue

דגם ה"מיטסוקה Galue" התבסס חיצונית, על דגם "Bentley R Type" אשר יוצר בין השנים 1952–1955, על ידי יצרנית מכוניות הפאר בנטלי.
דגמי סדרת "Galue I" התבססו על דגם "Nissan Crew".
דגמי סדרת "Galue II" התבססו על דגם "Nissan Cedric" ודגם "Nissan Gloria".
דגמי סדרת "Galue III" התבססו על דגם "Nissan Fuga".
דגמי הקבריולט, אשר יוצרו משנת 2007, התבססו בחלקם על פורד מוסטנג.
דגמי סדרת "Galue 204" התבססו על דגם "Toyota Corolla Axio" ודגם "Bentley Eight".
התפשטות ארצות הברית מעבר לים

התפשטות ארצות הברית מעבר לים הוא מושג המתאר את תהליך כיבושן של מספר איים וטריטוריות מחוץ לשטחה של אמריקה הצפונית על ידי ארצות הברית.
התפשטותה של ארצות הברית ברחבי העולם, החלה בשלהי המאה ה-19, והסתיימה בסופה של מלחמת העולם השנייה. חלקם העיקרי של הטריטוריות שהשיגה ארצות הברית, היו במסגרת מלחמת ארצות הברית-ספרד וכתוצאה ממנה; וחלקם השני של הטריטוריות היא השיגה במסגרת חוזים והסכמים.
על-פי הגישה המרקסיסטית של ברית המועצות, ההתפשטות האמריקנית, בדומה לזו האירופית, התרחשה בעקבות רצונה לשפר את מצבה הכלכלי, על ידי ניצול המשאבים בטריטוריות שכבשה.

ההתפשטות האמריקנית

במהלך ההתפשטות האמריקנית, ארצות הברית השיגה את הטריטוריות הבאות: אזור תעלת פנמה, קובה, הפיליפינים, פוארטו ריקו, סמואה המערבית, איי הבתולה, גואם והוואי.
ג'ון סטיינר

ביוגרפיה

ג'ון סטיינר נולד בלונדון למשפחת נגר. בגיל 10 הוא החל לשיר במקלה של קתדרלת סנט פול וגיל 16 החל לנגן בעוגב. במקביל הוא למד באוניברסיטת אוקספורד בה סיים תואר ראשון בשנת 1864 ותואר שני ב-1866. תוך זמן קצר הוא השלים את התואר השלישי.
בשנת 1872 ג'ון סטיינר התמנה לנגן עוגב של קתדרלת סנט פול. בשנת 1878 הוא היה שופט בתחרות של התערוכה העולמית. בשנת 1879 הוא התקבל ללגיון הכבוד. בשנת 1888 כהוכרה לשרות המתמשך הוא קיבל תואר אבירות.
עוד בילדות ג'ון סטיינר נפצע בעין. הדבר גרם לכך שבשנת 1888 הוא התפטר מתפקידו בקתדרלת סנט פול. לאחר הפרישה הוא טייל עם אשתו בעיקר באיטליה. במהלך הביקור בורונה הוא הרגיש לא טוב ונפטר תוך זמן קצר.
במהלך הקריירה המוזיקלית ג'ון סטיינר כתב מספר יצירות שהיו פופולריות בזמנו, אך כמעט ולא מבוצעות כיום. בשנת 1887 הוא פרסם אוסף שירי חג מולד עם עיבוד מוזקלי. ספר זה כלל בין היתר מוזיקה לחג המולד הראשון, שמבוצעת עד היום.
הישרדות אולסטארס

הפקה

ערוץ 10 בחר בהחלטה פרובוקטיבית על ידי הובלת הקמפיין לעונת האולסטארס עם הסיסמה: "דן מנו חוזר לשחק". הקמפיין בעלות של מיליון ש"ח בשילוט חוצות ופרומואים בערוץ קיבל ביקורת מצד משתתפים אחרים, מאוחר יותר התגלה בחשיפת בלוגר טלוויזיה כי שולם לדן מנו למעלה מחצי מיליון ש"ח על השתתפותו בתוכנית. חקירת משטרה מצאה שחשבונות רבים של חברת ההפקה ומשתתפים נפרצו בידי אדם העונה לכינוי הרשת "אגוז צרפתי" וכך נחשף חוזה ההעסקה של דן מנו ומשתתפים אחרים.
מיזולוגיה

מִיזוֹלוֹגְיָה (מיוונית: "מיסוס" = שנאה, "לוגי" = לימוד, מדע; בעברית: שנאת דעת או שנאת היגיון) היא פחד או חוסר אמון בדעת או בהיגיון. בשל כך זו השנאה לטיעונים, דיונים ואף נאומים. לעיתים היא מוגדרת גם כאנטי-אינטלקטואליזם.
בדיאלוג 'פידון' לאפלטון, מזכיר סוקרטס את המיזולוגיה, ומשווה אותה שם למיזנתרופיה. כשם שמישהו עשוי לאהוב ולבטוח בכל הבריות אבל אדם אחד שיוליך אותו שולל עשוי לגרום אצלו להתפתחות חוסר אהדה לכלל בני האדם, כך גם פלוני שסמך על ההגיון או הדעת עשוי לפתח חוסר אהדה אליהם כשיראה שניתן להשתמש בהם שלא כהלכה כדי לשרת השקפה או עמדה. בטקסט, סוקרטס מזהיר את פידון מסכנות המיזולוגיה. על פי אפלטון, הדרך להישמר מפני המיזולוגיה היא לבחור תחילה בטיעונים או תיזות בתבונה ובשיקול דעת, לאחר הרבה מחקרים ולימוד, כך שהם לא יתגלו כשגויים מאוחר יותר.
המונח "מיזולוג" נטבע לראשונה בשנת 1870, והפך פופולרי באמצעות תרגומיו המפורסמים של בנג'מין ג'ווט לדיאלוג האפלטוני. "כשם שיש מיזנתרופים או שונאי אדם, יש גם מיזולוגים או שונאי דעת" (ד"ר וויליאם לונג).
בספרו 'הנחות יסוד למטאפיזיקה של המידות' כותב קאנט כי "המיזולוגיה היא השנאה לדעת".
דוקסילאמין

תופעות לוואי

דוקסילאמין הוא בעל השפעה אנטי היסטמינית ותופעות לוואי נפוצות לסוג התרופות האלו. תופעות הלוואי הן: יובש בפה, אטקסיה, אצירת שתן, נמנום, בעיות זיכרון, חוסר יכולת להתרכז, הזיות (במינון גבוה). אין להשתמש בדוקסילאמין על פני תקופה ארוכה של זמן (מעל שבועיים). התרופה אינה ממכרת, אך עשויה להתפתח סבילות.

היסטוריה


דוקסילאמין הוא נוגד היסטמינים דור ראשון, דווח לראשונה בשנת 1949.
בהאם

גאוגרפיה

העיירה נמצאת כ-20 ק"מ מבירת המחוז באפוסם וכ-204 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה נמצאת כ-156 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה.

אקלים

הטמפרטורה בבהאם נעה בין 15 מעלות צלזיוס ל-28 מעלות צלזיוס.

תנועה ותחבורה

בהאם ממוקמת ליד הכביש הלאומי N5 וכ-3 ק"מ מהכביש הלאומי N4.