google/wiki40b huggingface dataset:
גלית חייט

ביוגרפיה

חייט נולדה בישראל. משפחתה ירדה עמה לארצות הברית בצעירותה, והם התמקמו בניו ג'רזי. היא החלה להחליק בגיל 8.
ב-2008 היא נישאה לשוטר איטלקי בדימוס, פרנסצקו מורצ'י.

החלקה אמנותית על הקרח

גלית חייט וסרגיי סחנובסקי החליקו יחדיו בין השנים 1995-2006. הישג השיא שלהם היה מדליית ארד באליפות העולם ב-2002. הפגינו יציבות כזוג, במיקום בעשירייה הראשונה באליפות העולם 7 פעמים רצופות (2000-2006). בני הזוג השתתפו שלוש פעמים באולימפיאדת החורף, בשנים 1998 (מקום 14), 2002 (מקום ששי), 2006 (מקום שמיני).

מאמנת

לאחר פרישתה מתחרויות בשנת 2007 הפכה גלית למאמנת של הצמד אלכסנדרה ורומן זרצקי. תחת הדרכתה הצמד זכה במדליית זהב באוניברסיאדת חורף 2009 בחרבין סין, ובמדליית ארד בסקייט אמריקה ב-2009.
ב-2013 גלית היא הכיאוגרפית של צמד המחליקים על הקרח יבגני קרסנופולסקי ואניה דוידוביץ'. הצוות סיים במקום העשירי בתחרות גביע העולם בגרמניה בספטמבר 2013 והבטיח מקום באולימפיאדת סוצ'י (2014).
ב-2014 גלית הייתה הכיראוגרפית של אלכסיי ביצ'נקו, באולימפיאדת סוצ׳י.
בנוסף מאמנת חייט את הצמד המחליקים היפני קתי וכריס ריד, שייצגו את יפן באולימפיאדת סוצ'י ואת צמד המחליקים האוקראיני שהשתתף באותה אולימפיאדה.
כיום גלית חייט היא המאמנת הראשית של נבחרת ישראל בהחלקה אומנותית, המתגוררת ומתאמנת בניו ג׳רזי.
אישמפלה

אישמפלה (בקטלאנית: Eixample  או "הרחבה") היא שכונה של העיר ברצלונה המצויה בין העיר העתיקה של ברצלונה, הסיאוטט ולה (Ciutat Vella), לבין הכפרים שבעבר הקיפו את ברצלונה, וכיום מהווים שכונות שלה (סנטס, גרסיה וסנט אנדרו).

הקמת השכונה ומבנים בעלי חשיבות

שכונת אישמפלה הוקמה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 על ידי קבוצות של תעשיינים וסוחרים מהעיר ברצלונה בתקופת הפריחה של המעמד הבינוני בספרד. שכונה זו מאופיינת בבניינים רבים הבנויים בסגנון המודרניסטה. הידועים שבהם תוכננו על ידי האדריכל אנטוני גאודי ובין עבודותיו המצויות בשכונה ניתן למנות את קאזה מילה (המכונה "לה פדררה") ובית באליו ואת כנסיית הסגרדה פמיליה שהוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
גוש בניינים ידוע נוסף הוא תפוח המריבה.
השכונה מאופיינת ברחובותיה הישרים והארוכים המסודרים בצורת שתי וערב, כאשר שתי שדרות רחבות חוצות אותה. מבנה רחובות השכונה תוכנן על ידי מהנדס הערים אילדפונס סרדה (Ildefons Cerdà), אשר האמין בחשיבות רחובות רחבים המאפשרים מעבר להולכי רגל לצד מעברים רחבים לכלי רכב. גושי הבניינים בשכונה הם בצורת מתומנים, כאשר מפגש כל רחובות מהווה כיכר מתומנת המאפשרת צפייה לעבר הרחובות, הכנסת יותר אור לבתים, וכיום גם מאפשרת מקומות חנייה לתושבי העיר.
על פי התכנון המקורי, במרכז כל גוש בניינים הייתה צריכה להיות גינה לתושבי גוש הבניינים, אולם במהלך השנים השטחים הפנימיים נבנו אך עדיין ישנם גושי בניינים בהם נשמרה ה"גינה" כמו ב "פלאו רוברט" (Palau Robert) שמשמש גם כתחנת מידע לתיירים.
הרחובות העיקריים בשכונה הם שדרת גרסיה (Passeig de Gràcia) המקשרת בין כיכר העיר הראשית,  כיכר קטלוניה, לבין העיר העתיקה של גרסיה שהפכה להיות חלק מברצלונה, ושדרת הדיאגונל - השדרה החוצה את העיר באלכסון (Avinguda Diagonal) .

תרבות

אזור אישמפלה מהווה מרכז לקהילה ההומוסקסואלית של העיר, ולעיתים מכונה בשל כך gaixample. 
האישאמפלה הוא אזור תוסס (בעיקר בלילות) ומהווה את אחד מאזורי הבילוי המרכזיים של העיר ברצלונה.
מאה שערים (תל אביב)

מאה שערים היא שכונה בתל אביב. הוקמה בשנות ה-20, מערבית לכרם התימנים וצפונית למנשייה, באזור שבין הרחובות הרב אהרונסון, הכובשים ודניאל של ימינו. שם השכונה הוא על שם מאה הבתים שנבנו בה עבור מאה חברי השכונה. 
בשכונה נבנו שני בתי כנסת, האחד בית הכנסת הגר"א שבנוסח אשכנז והאחר בנוסח ספרד. 
בטקס הנחת אבן הפינה לבניית בית הכנסת הגר"א, שהחלה עם סיום בניית מאה בתי השכונה, אמר הרב יוסף צבי הלוי:
"חברי בני מאה שערים בעזר השם יתברך עלה בידם לבנות על מגרשיהם בתים לדורות, לקיים מצוות יישוב ארץ ישראל. נתקיים כמו שאמר אבינו יצחק: ומצא בשנה ההיא מאה שערים ויברכהו ה'. בנייני מאה שערים יהיו גרעיני היישוב של כל הסביבה, ולא נאמר כי כוחנו ועוצם ידינו עשה את החיל הזה אלא מאת ה' הייתה זאת."
במהלך מלחמת העצמאות סבלו תושבי השכונה מהתנכלויות ומירי שכוון משכונת מנשייה הסמוכה. אנשי ההגנה הציבו שער ברזל כבד שחסם את רחובה הראשי, רחוב מאה שערים, אך בכך לא היה כדי למנוע את הירי, ותושבי השכונה נטשו אותה. לאחר קום המדינה שונה שמו של רחוב מאה שערים לרחוב הכובשים, על שם כובשי יפו. עם השנים נטמעה השכונה בסביבתה ואיבדה מזהותה. בדומה לשכונות אחרות בסביבתה, כרם התימנים, שבזי ונווה צדק, גם בתיה של מאה שערים סבלו מהזנחה מתמשכת, ורק לקראת סוף המאה ה-20 הוחל בשיפוצם של חלק מהבתים ובבניית בתים חדשים.
בשכונה קמה ישיבה בשם ישיבת מאה שערים, וכן מבנה מוסדות אעלה בתמר. ברחוב הרב קוק 16 קיים מבנה היסטורי של ישיבת תומכי תמימים הראשונה בארץ, שנוסדה בשנת תרפ"ה, הישיבה עברה משם ללוד ולכפר חב"ד. ובמבנה השתכנו תלמוד תורה חב"ד תל אביב, ומשרדי צעירי אגודת חב"ד המרכזיים. כיום נמצא במבנה גני ילדים של חב"ד, וחלק ממשרדי הנהלת צעירי חב"ד.
הרחובות בשכונה: הכובשים (לשעבר מאה שערים), הרב קוק, אהרונסון, יונה הנביא, הארי, גאולה, הירקון.
זיסמן מונטנר

זיסמן מונטנר (1897–1973) היה סופר, היסטוריון ורופא, ממייסדי החברה לתולדות הרפואה והמדעים בארץ-ישראל, בשנת 1949 הקים וניהל במרסיי בית חולים לעולים לארץ-ישראל.

ביוגרפיה

מונטנר נולד בקולומיאה בריבונות אוסטרו-הונגריה. בשנת 1902 עברה משפחתו לברלין שם סיים בית ספר יסודי. לאחר מכן התלמד בנגרייה במשך שנתיים. בין השנים 1913–1916 למד בתיכון.
בין השנים 1916–1918 בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שירת מונטנר כקצין בצבא האוסטרי.
משנת 1918 עד 1933 השתתף מונטנר בפעילות ציונית. בין השנים 1920–1926 היה מונטנר חבר הנשיאות העולמית של מכבי. מונטנר השתתף בעריכת ה"לקסיקון היהודי", "אנציקלופדיה יודאיקה" ו"מילון מונחים" וערך את כתב העת "המכבי".
בין השנים 1919–1923 למד מונטנר רפואה בברלין. בסיום לימודיו התמנה כאסיסטנט במכון האוניברסיטאי להיגיינה.
בין השנים 1926–1927 היה מונטנר רופא-עוזר בבית החולים העירוני.
מונטנר נשא לאשה את נלי. הזוג היה חשוך ילדים.
בשנת 1933 עלה מונטנר לארץ-ישראל והתיישב בירושלים. הזוג התגורר ברחוב הנביאים פינת רחוב החבשים, (היום רחוב אתיופיה.)
בשנת 1938 פרסם מונטנר מאמר שנושאו "תוכנית שלום עם הפלשתינאים".
בשנת 1947 היה מונטנר ממייסדי החברה לתולדות הרפואה והמדעים, ומזכירה הראשון.
בשנת 1949 מונטנר הקים וניהל במרסיי בית חולים לעולים לארץ-ישראל.
מונטנר היה חבר בוועדה שהחליטה על שמות בתי חולים ממשלתיים. שר הבריאות הד"ר יוסף בורג העביר לדוד בן-גוריון את המלצות הוועדה, ובן-גוריון אישר את ההצעה לשמות בתי החולים : "רמב"ם", "צהלון", "אסף הרופא" ו"דונולו".
מונטנר פרסם כ- 100 מאמרים על תולדות הרפואה, הכין לדפוס 10 מספרי הרפואה של הרמב"ם ואת כתבי הרפואה של דונולו ואסף הרופא.
מונטנר נפטר בשנת 1973.
בשנת 1973, לאחר מותו הוענק למונטנר מטעם עיריית תל אביב פרס איינהורן על מפעל חייו בחקר תולדות הרפואה היהודית.
בשנת 1983 יצא לאור ספר לזכרו, בעריכת יהושע ליבוביץ
מכללת רידמן

קשרים בינלאומיים

מכללת רידמן היא מכללה בינלאומית, המייצגת בישראל אוניברסיטאות ומכללות שונות לרפואה משלימה מרחבי העולם, כגון:
The Chengdu University of Traditional Chinese Medicine TCM, China
 
The Zhejiang Chinese Medical University, Hangzhou, China
EABP - European Association of Body-Psychotherapy
EUROTAS - The European Transpersonal Association
ABMP- Associated Bodywork & Massage Professionals
עקיבא ברקין

ביוגרפיה

עקיבא ברקין נולד בשנת 1934 בוורשה בירת הרפובליקה הפולנית השנייה, ובהיותו בן ארבע, ערב מלחמת העולם השנייה, היגרה משפחתו לארגנטינה והתיישבה בסנטה פה. היה פעיל בתנועת הנוער "הבונים דרור", ובשנת 1953 עלה לישראל. הוא התגייס לנח"ל, ובמסגרתו שירת בהיאחזות עין רדיאן, שהפכה לקיבוץ יטבתה. בשנת 1963 יצא ללימודי קולנוע במרכז הניסיוני לסינמטוגרפיה  שליד עיר הסרטים צ'ינצ'יטה שבאיטליה. עבודת הגמר שלו, סרט קצר בשם "אלף", זכתה לפרסים באיטליה ובמוסקבה.
בשנת 1965 סיים את לימודיו ושב לישראל, והיה לראש הסטודיו לקולנוע ניסיוני שהוקם באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 יזם והקים את סינמטק תל אביב, שפעל בבית עובד העירייה ברחוב פומבדיתא, וניהל אותו בשנתו הראשונה. בשנת 1981 ייסד את מגמת הקולנוע ב"גימנסיה הרצליה" ואחר כך ב"תיכון חדש", שבו לימד עד 1999.
בשנת 1980 ביים סרט באורך מלא בשם "כוכב השחר", בהשתתפותם של נעם קניאל, יוסף שילוח, אשר צרפתי ואריה אליאס. כן ביים כ-120 סרטים תיעודיים, כתב שני מחזות טרגיקומיים: "מוכר העניבות" ו"חגיגת היובל", שירה, ופרסם שני רומנים: "מכון לאהבת החן" (2002) ו"ויה דולורוזה" (2007; עם אפרת אברמסון-משה).
בשנת 2003 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "אמיל: עלייתו ושקיעתו של במאי סרטים".
היה נשוי לסימון, ונולדו לו שלושה ילדים. התגורר בתל אביב.
גרהאם ריקס

קריירת המשחק

ריקס הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד ב-1974, וחתם על חוזה המקצוען בשנה שלאחר מכן. משחקו הראשון היה נגד לסטר סיטי ב-2 באפריל 1977, והוא הבקיע בו את השער הראשון. ריקס הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל במקומו של ג'ורג' ארמסטרונג ששיחק באגף השמאלי של מערך המשחק של ארסנל. ריקס וליאם בריידי שיתפו פעולה בקו הקישור החזק של ארסנל, שהיה חלק מההפעלה לגמר גביע ה-FA שלוש פעמים ברציפות בין 1978 ל-1980, כאשר רק המשחק ב-1979 מסתיים בניצחון של ארסנל. תוצאת גמר זה הייתה 3 - 2 נגד מנצ'סטר יונייטד, כאשר ריקס מבשל לאלן סנדרלנד את שער הניצחון.
בעונה שלאחר מכן העפיל המועדון לגמר גביע המחזיקות והתמודד מול ולנסיה; המשחק וההארכה הסתיימו בתיקו 0 - 0, וריקס החמיץ את הבעיטה המכרעת בדו-קרב הפנדלים. לאחר עזיבתו של בריידי ליובנטוס בקיץ שלאחר מכן נטען כי גם ריקס יעזוב, אך הוא נשאר בארסנל והתמנה לתפקיד הקפטן ב-1983. שנות ה-80 לא היו מוצלחות מבחינת ארסנל, כך שריקס לא זכה בתואר כלשהו כקפטן.
ריקס שיחק עבור נבחרת אנגליה בין 1980 ל-1984, כולל חמשת המשחקים במונדיאל 1982.
סדרת פציעות בגיד אכילס גרמה לכך שריקס השתתף במשחקים מעטים באמצע שנות ה-80, ולבסוף הוא איבד את מקומו בהרכב הפותח למרטין הייז. ריקס הושאל לברנטפורד, ולבסוף שוחרר מארסנל ב-1988. הוא השתתף במדי המועדון ב-464 משחקים, והבקיע בהם 51 שערים. לאחר שעזב את ארסנל הוא שיחק במועדונים הצרפתיים קון (1988 - 1999) ולה הבר, ולאחר מכן עבר למועדון דאנדי, בו סיים את הקריירה שלו ב-1993.

קריירת האימון

ריקס הצטרף לצ'לסי כמאמן קבוצת הנוער בקיץ 1993. בתקופה זו הוא אף שיחק פעם במדי הסגל הבוגר (נגד ארסנל) לאחר ששחקנים רבים סבלו מפציעות. ריקס התמנה לעוזרו של המאמן רוד חוליט ב-1996. הוא המשיך בתפקיד גם תחת ג'אנלוקה ויאלי שהחליף את חוליט, וזכה עם צ'לסי בגביע ה-FA ב-1997, ובגביע הליגה וגביע המחזיקות ב-1998.
במרץ 1999 נידון ריקס לשנת מאסר (מתוכה ריצה חצי שנה) לאחר הרשעתו בקיום יחסי מין ובתקיפתה של קטינה בת 15 שהייתה הבת של ידיד. שמו של ריקס הוכנס לרשימת עברייני המין הבריטית למשך 10 שנים, והתאחדות הכדורגל האנגלית הטילה עליו איסור לצמיתות על עבודה עם שחקנים מתחת לגיל 16. לאחר שחרורו הוא הצטרף בחזרה לצ'לסי, והיה חלק מהצוות שהוביל את המועדון לזכייה בגביע ה-FA ב-2000. ריקס החליף למשך תקופה קצרה את ג'אנלוקה ויאלי שפוטר על ידי קן בייטס, אך לבסוף עזב גם הוא.
לאחר מכן ריקס אימן את פורטסמות' בין 2001 ל-2002, אך פוטר על מנת לפנות את המקום להארי רדנאפ. ריקס אימן את אוקספורד יונייטד במשך שבעה חודשים בשנת 2004. בשלושת החודשים האחרונים של עונת 2003/2004 בליגה השלישית התדרדר המועדון למקום התשיעי לאחר שקודם לכן היה על סף עלייה מהליגה. ריקס פוטר לאחר שהיכולת הלא טובה נמשכה גם בתחילת עונת 2004/2005.
ב-8 בנובמבר 2005 מונה ריקס למאמן של הארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית. בפברואר 2006 דווח בכלי התקשורת הסקוטיים על כך שריקס לא מרוצה ממעורבתו היתרה של הבעלים ולדימיר רומנוב. ב-22 במרץ 2006 פוטר ריקס לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד. רומן רומנוב, יושב ראש הארטס ובנו של ולדימיר, הצהיר כי "התוצאות לא היו כפי שהיו אמורות להיות".
שנות ה-50 של המאה ה-4

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דגל שיקגו

עיצוב

הדגל הורכב בעל ידי ועדה עירונית שבחרה בעיצובו של הצייר וואלס רייס. לפי הצעתו היו בדגל שני פסים בצבע תכלת שנועדו לסמל את נהר שיקגו הדרומי ותעלת אילינוי ומישיגן (הפס התחתון) ואת ימת מישיגן והיובל הצפוני של נהר שיקגו (הפס העליון). בנוסף נקבעו שני כוכבים לייצוג השריפה הגדולה שהחריבה את העיר ב-1871 והתערוכה העולמית של שיקגו (1893), שייצגה את השתקמות העיר.
בשנת 1933 נוסף הכוכב השלישי לציון התערוכה העולמית של שיקגו (1933) וב-1939 נוסף כוכב רביעי לציון פורט דירבורן, מבצר שהוקם ב-1803.

משמעות קדקודי הכוכבים

לכל כוכב בדגל שישה קדקודים סמליים, המסמלים את ערכי העיר ואתגריה.

הוספת כוכב חמישי

מספר פעמים עלתה המחשבה להוסיף לדגל כוכב נוסף. ב-1942, לרגל "הכניסה לעידן אטום" וב-1992 לרגל שיטפון גדול בעיר. ב-2008, במסגרת קמפיין העיר לאירוח אולימפיאדת 2016, נאמר כי אם יתקיימו המשחקים בעיר יתווסף לדגל כוכב חמישי, אך לבסוף שיקגו לא זכתה באירוח המשחקים.
אברהם חיים אלחנני

ביוגרפיה

אברהם חיים אלחנני נולד בשנת 1909 בעיר לאריסה שביוון, בנם של חיים בן אברהם אלחנני ושרה בת הרב זכריה ששון. בשנת 1912, כשהיה בן שנתיים, עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בשכונת אהל משה בירושלים. הוא למד בבית הספר תחכמוני, בגימנסיה הריאלית ולאחר מכן למד ספרות עברית, פילוסופיה יהודית, קבלה וספרות רבנית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1931 החל לעסוק בעיתונות. תחילה כתב עבור "דואר היום", ולאחר מכן, משנת 1935, היה לסופר הירושלמי הקבוע של "דבר". הוא נודע בעיקר עבור סיקורו של פרשיות משפטיות שהסעירו את היישוב, כגון משפט רצח ארלוזורוב ומשפטים כנגד מעפילים, אנשי "ההגנה" והמחתרות בידי הבריטים. כמו כן עסק רבות במאמריו בהווי החיים הירושלמי, שיחותיו עם אנשי הרוח בעיר, אקטואליה, פרשיות היסטוריות, ענייני תרבות וספרות. הוא חיבר גם מספר ספרים בנושאים אלו ומאמרים רבים בקבצים ספרותיים ומחקריים. על כתביו נהג לחתום בשמו או בשמות עט שונים כגון: איש יהודה, א. אלחנן, אברהם ו-א.ח.א.
אלחנני היה פעיל ב"הגנה" וכמו כן מעורב בפעילות ציבורית בירושלים, כחבר בוועד התאגדות העיתונאים, שופט אזרחי בבית הדין לספסרות ושכר דירה, שופט בבית משפט חברים של ההסתדרות, חבר ועדת הביקורת של מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י) ועוד. 
משנת 1940 היה נשוי לחנה בת אברהם מנדלסון ולהם שני בנים. לאחר פטירתו בשנת 2009 נתרם ארכיונו הפרטי לספרייה הלאומית.
מסיבת כרבולים

מסיבת כִּרבולים (באנגלית: Cuddle party), היא אירוע מאורגן שנועד לאפשר חוויה של מגע גופני אינטימי לא-מיני בין אנשים באמצעות התכרבלות.
מסיבת הכרבולים הוצעה לראשונה בידי זוג מאמנים אישיים מניו יורק בשנת 2004 וזכתה להתעניינות וסיקור רחב בתקשורת. בעקבות הסיקור הפכה לתופעה בניו יורק ובעקבותיה בערים רבות במדינות שונות בארצות הברית ובמדינות נוספות, בהן אנגליה וישראל. הרעיון העומד מאחוריו הוא שיש אנשים שסובלים מחסך במגע גופני. בשגרת החיים המודרניים, כאשר אותם אנשים יושבים מול מחשב כל היום ואין להם מגע עם אנשים מחוץ למרחב הווירטואלי, נוצר אצלם חסך. בשביל אותם אנשים פותחו מסיבות הכרבולים.
התופעה זכתה לאזכורים בתרבות הפופולרית, כך למשל עומדת מסיבת כרבולים ברקע אחד מפרקי העונה הרביעית של סדרת המתח האמריקאית CSI: ניו יורק.
תופסת

תופסת (ידוע כ-'נגיעה') הוא משחק ילדים, בו מטרתם של חלק מן השחקנים יצירת קשר (על פי רוב, מגע) עם חלק אחר של השחקנים. מטרתם של החלק האחר של השחקנים היא הימנעות ממגע. ישנן גרסאות רבות למשחק זה, אולם בגרסתו הבסיסית, אחד המשתתפים הוא התופס והשאר הם נתפסים. כאשר התופס נוגע באחד המשתתפים, התופס הופך לאחד הנתפסים, והנתפס הופך לתופס. עם אמירת מילת הקוד "פוס" (מהמילה האנגלית pause, או מהמילה הצרפתית pouce - אגודל, על שום האגודל המורם לציון הפסקה במשחק במקומות מסוימים), יכול הנתפס להשיג פסק זמן.
גרסאות המשחק נבדלות בעיקר בדרך בה ניתן להשתחרר ממצב תפוס או להשיג חסינות, אך גם באופן החלוקה לתופסים ונתפסים ובהגדרת המגע הדרוש.
יהודה סילמן

ביוגרפיה

נולד ב-1944 לטוביה וללאה, חסידי גור. בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת סלובודקה בבני ברק. שם התקרב לראש הישיבה הרב דב לנדו. נישא לרבקה, בתו של הרב גדליה הרץ ראש ישיבת חידושי הרי"ם. מעט לאחר חתונתו, החל לשמש כר"מ בישיבת 'חידושי הרי"ם' ובשנות ה-80 מונה לרב "קהל חסידים" בשכונת רמת אלחנן בבני ברק.
מכהן כאב"ד בבית דין צדק בני ברק של הרב נסים קרליץ ובין מורי דרכה של משמרת הקודש והחינוך, כמו כן, משמש כראש כולל 'חושן משפט'. מזה עשרות שנים, הוא משמש כתובת מרכזית במגזר החרדי, למקרים של אלימות במשפחה והתעללות מינית בילדים, נטייתו היא כי למרות איסור מסירה, ברוב המקרים יש צורך ליידע את רשויות החוק.
בקבלת קהל המתקיימת בביתו מידי בוקר וערב, הוא עונה לשואליו על שאלות הלכתיות רבות שמופנות אליו ואף עוסק גם בייעוץ בנושאים ממוניים.
בשל מצוקת הדיור במגזר החרדי יזם בשיתוף קבלנים ממקורביו בניית אלפי דירות חדשות ומוזלות בערים החרדיות המתחדשות אלעד ובית שמש.
במחלוקת בציבור הליטאי משתייך למחנה הרוב, הוא נוקט עמדה תקיפה נגד אנשי מפלגת בני תורה.
מרים פטרוסיאן

ביוגרפיה

מרים פטרוסיאן נולדה בשנת 1969 בירוואן, בירת ארמניה. לאחר שסיימה את לימודיה במכללה לאמנות, היא החלה לעבוד כמאיירת באולפני "הייפילם" (סרטי ארמניה). מאוחר יותר היא עברה למוסקבה ועבדה בסויוזמולטפילם, אך שבה לירוואן ב-1995, וחזרה לעבוד בהייפילם, שם נשארה עד 2007.
הרומן הראשון שלה, "הבית האפור" (ברוסית: "Дом, לא котором...", בתרגום מילולי: הבית, שבו...), מספר על פנימייה עבור ילדים נכים. הספר יצא 18 שנה לאחר תחילת כתיבתו ב-1991. היא לא ראתה את עצמה כסופרת, וביקשה למלא את שעות הפנאי כאשר היא הייתה מובטלת. רק כעבור מספר שנים כשהספר המשיך להעסיק אותה, החליטה לסיימו. הספר פורסם ברוסית ב-2009, והפך לרב מכר. הוא היה מועמד לפרס בוקר הרוסי ב-2010 וזכה במספר פרסים ומועמדויות, ביניהם פרס רוסיה לשנת 2009, בקטגוריית הספר הטוב ביותר ברוסית מאת מחבר שחי מחוץ לרוסיה.
הספר תורגם למספר שפות, ביניהן: איטלקית (La casa del tempo sospeso, ‏2011), הונגרית (Abban a házban, ‏2012), פולנית (Dom, w którym..., ‏2013), ספרדית (La casa de los otros, ‏2015), צרפתית (La Maison dans laquelle ‏2016), צ'כית (Dům, ve kterém, ‏2016), ומקדונית (Домот во кој..., ‏2016).
המהדורה בשפה האנגלית יצאה ב-25 באפריל-2017. הספר היה מועמד לפרס Read Russia לשנת 2018. בינתיים, נמכרו זכויות הפרסום גם בשפות: דנית, לטבית ונורווגית.
קטעים מתוך הספר (בתרגום לאנגלית) קוריינו על ידי סטיבן פריי בסרט  Russia's Open Book: Writing in the Age of Putin.
הפרסום השני של הסופרת היה סיפור אגדות, "הכלב שידע לעוף" (ברוסית: "Сказка про собаку, которая умела летать", 2014).

חיים אישיים

מרים נשואה הארמנית גרפיקאי Artashes Stamboltsyan. יש להם שני ילדים. היא נינתו של הצייר Martiros Saryan.
מרמיטה שעירה

תיאור

מרמיטה זו היא מהגדולות שבבני משפחת הסנאיים, אם כי בממוצע היא קטנה יותר מהמרמיטה האלפינית ודומה לגודל של מרמיטה אולימפית (Marmota olympus) או של מרמיטת ונקובר (Marmota vancouverensis), אשר לעיתים נכללות במין זה. המרמיטה מגיעה לאורך של 62–82 סנטימטרים עם זנב באורך 17–25 סנטימטרים. המרמיטות בעלות דו-צורתיות זוויגית בולטת והזכרים גדולים בהרבה מהנקבות במרבית תת-המינים. משקלה של המרמיטה משתנה לאורך השנה עקב תרדמת החורף הקשה שהיא עוברת. באזור מאי, כאשר הם מתעוררים הם יכולים לשקול 3.75 ק"ג, אך עד לספטמבר הם יכולים לשקול עד 7 ק"ג. מספר פרטים יכולים להגיע למשקל של 10 ק"ג והשיא שנמדד הגיע למשקל 13.5 ק"ג.
למרמיטה זו פרווה ארוכה אפורה כהה-חומה כהה ולעיתים שחורה אך הפנים בהירות יותר בגווני אפור-אפור בהיר והאף והשפתיים מוקפים באזור לבן מוקף בפס שחור. המרמיטה היא מכרסם מגושם יחסית ובעל רגליים רחבות, גוף עגלגל, אוזניים קצרות וזנב רחב ושטוח.
הן חיות לאורך מורדות הרים עד גובה 2,500 מטר מאלסקה עד לדרום נהר היוקון שבדרום קנדה וגם בוושינגטון, מונטנה ואיידהו שבארצות הברית. המרמיטות חיות במחילות באדמה בהן הן נחות ואוכלות. הן חיות ביחידות משפחתיות קטנות וישנות יחדיו במשך החורף.
פרדוקס של מסע בזמן

פרדוקס של מסע בזמן הוא שם כולל למספר מצבים של פרדוקס, של "מצב שלא ייתכן" הנובע משינוי של אירועים שקרו בעבר. פרדוקסים כאלה הם מצב בו רעיון של מסע בזמן לא משתלב עם ההיגיון האנושי.
הסיבה העיקרית לפרדוקסים מסוג זה היא ההנחה כי קיים ציר זמן אחד ויחיד.
שכן קיום של כמה צירי זמן נפרדים, מעין עולמות מקבילים, פותר לבטח את הפרדוקס.
ישנם מספר פרדוקסי זמן ידועים. פרדוקסים כדוגמת אלה המתוארים להלן ורבים אחרים, גרמו לחוקרים רבים להאמין כי לא ניתן לשנות אירועים שקרו בעבר, אלא לכל היותר להתבונן בהם, זאת לפי תורת היחסות.

פרדוקס הבליה

נניח שאדם בונה מכונת זמן, הוא לוקח את תמונתו המפורסמת של לאונרדו דה וינצ'י ונוסע לתקופת הרנסאנס, שם הוא היה נותן את התמונה לאמן אשר התרשם מאוד מן היצירה והחליט להציג אותה עצמה (ולא הכין עותק מן היצירה).
אם כך הדבר, בתום מספר מאות שנים, האדם יבנה את מכונת הזמן, ייסע לעבר וימסור ללאונרדו את התמונה, ושוב יעברו מאות ושוב תבנה המכונה וחוזר חלילה.
התוצאה היא שהתמונה מזדקנת כל פעם בכמה מאות שנים, ולכן לבסוף תיהרס, מה שישבור את הלולאה.
הבעיה הלוגית כאן היא מתי הלולאה תסתיים, ומדוע?

פרדוקס הלולאה

נניח שאדם בונה מכונת זמן, הוא לוקח את כל החומרים של הומרוס לעבר כדי לפגוש אותו, כשהוא מגיע לעבר הוא מגלה שהומרוס לא קיים, אז הוא מפרסם בעבר את כל חומריו של הומרוס בשם הומרוס וכך הוא בעצמו הופך להומרוס.
הפרדוקס כאן טמון בשאלה מי יצר את כל יצירותיו של הומרוס?

פרדוקס מכונת מגלה העתידות

כאשר אדם יוצר מכונה שתראה מה שיקרה בעתיד, האדם יראה מה שכתוב במכונה וינסה להימנע מכל מה שיהיה כתוב בה. הבעיה כאן היא, מה יהיה כתוב במכונה? ואם בכלל יהיה כתוב? האם בכלל תהיה מכונה כזו? הפרדוקס נוצר כיוון שאם  האדם ימנע ממעשים שעלולים לגרום לשינוי העתיד, הרי הוא יוצר עתיד השונה ממה שהוא ראה, ואז עולה השאלה איך המכונה הראתה לו את העתיד הזה.
ליאור פריד

ביוגרפיה

פריד נולד בשנת 1983 בטירת כרמל. למד תסריטות וכתיבה יוצרת בקמרה אובסקורה והחל את דרכו כתסריטאי וכפרסומאי בתוכניתו של יאיר לפיד בפינתו הקומית של הסטנדאפיסט שלום אסייג, דודו מצד אמו.
בספטמבר 2006 יצר פריד את פינת המערכונים של צמד הקומיקאים "עידן וטירן" בתוכנית "הכול 10 עם דודו טופז". במקביל, שימש כותב לתוכנית הטלוויזיה "מועדון לילה" בהנחיית ארז טל.
בשנת 2007 שימש פריד כתסריטאי בתוכנית "כישלון או כישרון" ששודרה בזכיינית השידור רשת והחל משנת 2008 עסק כתסריטאי בתוכנית הבידור "צחוק מעבודה".
באפריל 2010 שימש פריד כתסריטאי בסדרת המערכונים "הפרויקט הירוק", אשר הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הבידור הטובה לשנת 2012.
בשנת 2012, ייסד פריד יחד עם לירן כהן את משרד הפרסום "Quicklead".
בשנת 2013 שימש פריד, לצד התסריטאי מני אסייג, כתסריטאי בסדרה "שנות ה-80". 
בשנת 2015 כחלק משיתוף פעולה בין חברת Quicklead יחד עם פריד ושלום אסייג פיתחו הצוות את פורמט התוכנית "מלחמת המינים" שהופקה ושודרה בערוץ 2 בשידורי הזכיינית רשת.
פריד מתגורר בעתלית, נשוי ואב לשניים.
קוד זד

קוד זד (Z) הוא סיווג המשמש את ארגון הבריאות העולמי בהבחנת אנשים המבקשים סיוע במשברים נפשיים ושאינם בעלי אבחנה פסיכיאטרית.

מקור הסיווג

ארגון הבריאות העולמי מסווג כל האבחנות הרפואיות במדריך סיווג ואבחון (ICD-10) בקודים על-פי אותיות ה-ABC. הפרעות נפשיות והתנהגותיות מסווגות באות F. קוד Z מציג גורמים המשפיעים על מצב בריאותי ונוגעים לשירותי בריאות. מקובל להשתמש בקוד Z לציין גורמי רקע ובעיות חיים שלעיתים תכופות מהווים זרז או גורם מחריף למצוקה, סימפטום או תסמונת. על אלו נמנים בין השאר משברי חיים בתחומי המשפחה והעבודה, התמודדות עם התמכרויות, פגיעה מינית ובעיות נוספות הקשורות באירועי חיים שליליים במהלך הילדות ולאחריה.
אבחנה בקוד Z יכולה להופיע לבד או כנלוות לאבחנה בקוד F.

השימוש בסיווג קוד Z בישראל

בעקבות כניסתו לתוקף של החלק הסופי בשינוי חוק בריאות הנפש, מתאריך 1 ביולי 2015, עברה האחריות הביטוחית כלפי פונים הנזקקים לסיוע נפשי מאחריותן של המדינה והשירות הציבורי, לאחריות קופות החולים.
לפי הצעת החוק האנשים המסווגים בקוד Z, לא יזכו לקבל שירותים במסגרת ביטוח הבריאות הממלכתי. לפי משרד הבריאות, חוק ביטוח בריאות ממלכתי מיועד לתת מענה רפואי-טיפולי לאנשים הסובלים מבעיה רפואית הדורשת טיפול. מאחר שקוד Z מתאר מצבי חיים, הרי לא מדובר במצב הדורש טיפול רפואי. יחד עם זאת, אם אדם כתוצאה ממצב חיים מסוים סובל מהפרעה תפקודית או ממצב רפואי כמו חרדה, דיכאון, הסתגלות וכדומה, הוא יכנס לקטגוריה של קוד F ויהיה זכאי לקבל טיפול רפואי-נפשי.

ביקורת

ביקורת כללית מופנית כנגד שימוש באבחנות. ישנם אנשי מקצוע המחזיקים בעמדה אידאולוגית ביקורתית הטוענת נגד שימוש באבחנות, בעיקר כאשר מדובר במטופלים קטינים. חלקם דוגלים בשימוש בקוד Z בלבד. 
ביקורת נוספת טוענת כי הוצאת קוד Z אל מחוץ לאחריות הביטוחית של קופות החולים תוביל למצב של שפונים יקבלו אבחנה פסיכיאטרית לא מתאימה או שלא יקבלו טיפול כלל.
ביקורת אחרת מתייחסת לכך שלקופות החולים יש אינטרס ארגוני וכלכלי בקביעת המכסות. על פי ביקורת זו, משרד האוצר וקופות החולים חיפשו דרכים להוזיל עלויות. אחת הדרכים היא צמצום רשימת הזכאים לטיפול נפשי.
ביקורת נוספת נוגעת למתרחש בעולם. קיימת טענה כי ישראל מפגרת מאחורי מדינות שונות מבחינת תפיסת השירות הרפואי לבריאות הנפש לציבור, וכי מדינות רבות באירופה מעמידות את שירותי בריאות הנפש שלהן גם לרשותם של חולים המסווגים תחת קוד Z, ואינן מבחינות בין חולי הנפש לבין אלו המבקשים תמיכה נפשית בעת משבר.
בבלגיה, נורווגיה ואנגליה אין אבחנה בין חולים המאובחנים בקוד Z לשאר החולים לעניין היקף השירותים הניתנים. באוסטריה חולים המאובחנים בקוד Z זכאים לקבל טיפול במסגרת ביטוח הבריאות הממלכתי. בשוודיה אין מגבלה על מספר המפגשים בשנת טיפול להם זכאי מטופל המוגדר במסגרת קוד Z.
שר הרווחה יצחק הרצוג סבר כי אין להוציא באופן גורף את האוכלוסייה הסובלת ממצוקות נפשיות עקב מצבי משבר. לטענתו, נציגי משרד הבריאות הבהירו שכל המצוקות המאופיינות בהיבטים נפשיים כדיכאון, חרדה וכדומה, הנובעים ממצבי חיים משבריים, נכללים בשירותים שיינתנו על ידי המרפאות, לאחר שיאובחנו על ידי רופא שהוסמך לכך (בקוד F). לאור האמור משרד הרווחה ביקש בתקופת כהונתו לבטל בהצעת החוק את האמירה הגורפת המוציאה את אוכלוסיית האנשים הכלולות בקוד Z, ולהגדיר באופן ברור יותר את מחויבות החוק למתן שירותים על-פי קוד F.