זאורופוסידון

מציאתו

חוליות הצוואר התגלו באזור הכפרי של אוקלהומה, לא רחוק מהגבול עם טקסס, בתוך מקבץ של סלעי חרסית שלפיהם קבעו את גיל הממצאים בסביבות ה-110 מיליוני שנים. תיארוך הממצאים ממקם אותם בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון בין הגיל האפטיאני לגיל האלביאני.
ארבע החוליות התגלו ב-1994 במחוז אטוקה שבאוקלהומה על ידי ד"ר ריצ'רד קיפלי וצוות מהמוזיאון האוקלוהומי להיסטוריה של הטבע. בתחילה חשב הצוות שהמאובנים הם שורשים של עץ, מכיוון שנראו גדולים מכדי להשתייך לחיה כלשהי, ובנוסף השתמרו במצב שהקשה על זיהויים. למעשה, אלו החוליות הגדולות ביותר של דינוזאורים שנמצאו, כאשר כל חוליה מגיעה לאורך של 3 מטרים.
החוליות אוחסנו עד אוקטובר 1999, אז הבין הצוות את החשיבות הגדולה של המאובנים, וערך מסיבת עיתונאים. המין החדש נקרא זאורופוסידון פרוטלס (Sauroposeidon proteles), וההולוטייפ הוא OMNH 53062.

אטימולוגיה

שמו של הזאורופוסידון מגיע מהמילה היוונית זאורוס ("sauros") שמשמעותה בעברית לטאה, ומשמו של פוסידון אל הים במיתולוגיה היוונית והאל האחראי על רעשי האדמה שזכה לכינוי "מרעיד האדמה". השם ממחיש את הרעיון שמשקלו של הזאורופוסידון היה גדול כל כך, שהאדמה רעדה כשהוא צעד (בדומה לברונטוזאורוס, לסיסמוזאורוס, לסואסי ולאנטיטוניטרוס). הזינופוסידון שהתגלה לאחרונה נקרא כך על פי אותו עיקרון.
שמו של המין, פרוטלס הגיע גם הוא מהיוונית העתיקה ומשמעותו "מושלם לפני הסוף", המתייחס למצבו של הזאורופוסידון כזאורופוד הכי גדול ומיוחד שחי בצפון אמריקה בגילאים המוקדמים של תור הקרטיקון.

גודל

מסיבת העיתונאים ב-1999 משכה מיד את תשומת הלב של העיתונות העולמית, מה שהוביל לדיווחים רבים (ולא מדויקים) על "מציאתו של הדינוזאור הכי גדול בעולם!". ככל הנראה הזאורופוסידון היה הדינוזאור הכי גבוה אך הוא לא היה הארוך והכבד ביותר. הארגנטינוזאורוס הוא מועמד מתאים יותר לתואר "הדינוזאור הגדול ביותר", הכמות הדלה של המאובנים שנמצאו לא מאפשרת ליצור דירוג מדויק.
שרידי הזאורופוסידון שנמצאו היו ארבע חוליות אמצע צוואר (מספרים 5 עד 8), כשצלעות הצוואר במקומן. החוליות היו מאוד ארוכות כשהארוכה מביניהן באורך של כ-1.2 מטרים (3.9 רגל), מה שהופך אותה לחוליה המתועדת הארוכה ביותר. בחינה של העצמות גילתה שהם משובצות בתאי אויר קטנים, ושהן מאוד דקות בדומה לעצמות של התרנגולת והיען, דבר שהפחית ממשקל הצוואר והקל על הרמתו.
אומדן הגודל של הזאורופוסידון מבוסס על השוואה בין חוליות הצוואר שנמצאו לבין ממצא HM SII ששייך לג'ירפטיטן ברנקאי ממוזיאון המבולט שבברלין. ה-HM SII הוא הממצא השלם ביותר של ברכיוזאורים, אך הוא אינו מורכב מברכיוזאור יחיד ולכן הפרופורציות שלו לא מדויקות לגמרי. השוואה של הזאורופוסידון לקרובי משפחה ברכיוזאוריים אחרים בעייתית מכיוון שהממצאים מועטים מאד.
אורך הצוואר של הזאורופוסידון מוערך ב-11.25 עד 12 מטרים, לעומת אורך הצוואר של הברכיוזאור HM SII שמוערך ב-9 מטרים. האומדן הזה מבוסס על ההשערה הסבירה שפרופורציות הצוואר של שני הדינוזאורים היו דומות.
הזאורופוסידון יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של 17 מטרים (56 רגל) מעל האדמה, שזהו בערך הגובה של בנין בן 6 קומות. הצוואר הארוך והכתפיים הגבוהות הפכו אותו לדינוזאור הגבוה ביותר. באספקטים מסוימים מבנה הגוף שלו מאוד דומה למבנה של הג'ירף המודרני, עם הגוף הקצר והצוואר הארוך מאד. בהשוואה אליו הברכיוזאורוס יכל כנראה להרים את ראשו לגובה של 13.5 מטרים.
כתפי הזאורופוסידון הגיעו כנראה לגובה של 7 מטרים. אורכו המשוער נע בין 28 ל-34 מטר, כאשר ההערכה המקובלת כיום היא כ-30 מטרים.
משקלו של הזאורופוסידון מוערך ב-50 עד 60 טונות (כ-8 פילים). אף על פי שהחוליות של הזאורופוסידון ארוכות ב-25-33% מהחוליות של הברכיוזאורוס, הן גדולות מהן רק ב-10-15% בקוטרן. לפיכך לזאורופוסידון היה כנראה גוף גדול מאשר לברכיוזאורוס, אך בהשוואה לגודל הצוואר גופו היה קטן יותר (יחסית) ולכן לא היה שוקל כמו ברכיוזאורוס מאותו הגודל (בהנחה שהיה קיים). הברכיוזאורוס ככל הנראה שקל בסביבות ה-36 עד 40 טונות, האומדן הזה הוא ממוצע של מספר שיטות שונות.
למרות זאת צווארו של הזאורופוסידון דק יחסית לצווארו של הברכיוזאורוס ואם יתברר שמבנה גופו היה גם הוא דק ייתכן שההערכות על משקלו של הזאורופוסידון היו גבוהות מדי. זה יכול להיות דומה לאופן בו האפטוזאורוס החסון שוקל הרבה יותר מהדיפלודוקוס הארוך והרזה יותר. בנוסף ייתכן שלזאורופודים הייתה מערכת של שק אויר בדומה למערכת של העופות שיכלה להפחית את כל האומדנים על משקל הזאורופודים ב-20% או יותר.

סביבה

הזאורופודים שכוללים את החיות היבשתיות הגדולות ביותר מאז ומעולם היו קבוצה רחבה ומצליחה מאד. הם הופיעו לראשונה בתחילת תור היורה ולא עבר זמן רב עד שהם התפשטו בכל העולם. עד סוף תור היורה, צפון אמריקה ואפריקה נשלטו על ידי הדיפלודוקיים והברכיוזאוריים, ועד סוף תור הקרטיקון הטיטנוזאורים היו נפוצים בכל חצי הכדור הדרומי. בין התקופות האלו, מתחילת תור הקרטיקון, כמות המאובנים מזערית. מעט שרידים מהתקופה הזו נמצאו בצפון אמריקה ואלו שכן נמצאו הם לרוב שברים או שהם פרטים בגילאים צעירים. רוב הזאורופודים ששרדו את התקופה הזו התכווצו בגודלם (לאורך של עד 15 מטרים ולמשקל שבין 10 ל-15 טונות), מה שהופך את גילויו של הזאורופוסידון הענק למאוד יוצא דופן.
הזאורופוסידון חי לחופי מפרץ מקסיקו, שהגיע אז עד אוקלהומה ויצר דלתה רחבה, בדומה לדלתת המיסיסיפי היום. ככל הנראה לא היו טורפים שיכלו להכריע זאורופוסידון בוגר אבל הצעירים היוו מטרה נוחה לאקרוקנתוזאורוס (קרנוזאור שקטן מעט מהטירנוזאור רקס) וללהקות של דיינוניכוסים.
ב-2004 תואר דינוזאור ענק ממשפחת הברכיוזאוריים הדומה לזאורופוסידון שחי בתחילת תור הקרטיקון באנגליה על ידי דארן נייש ועמיתיו. השרידים היחידים שנותרו ממנו הם שתי חוליות צוואר, ככל הנראה הוא היה דומה בפרטים מסוימים לזאורופוסידון ואולי זהה לו בגודלו. גילויו מדגיש את הדמיון הרב בין דינוזאורים מצפון אמריקה ואירופה שחיו בתור הקרטיקון.