google/wiki40b huggingface dataset:
באסם תלהוני

באסם תלהוני (ערבית: باسم تلهوني; נולד ב-1964) הוא עורך דין ופוליטיקאי ירדני שהיה שר המשפטים של ירדן.

ביוגרפיה

באסם תלהוני נולד בשנת 1964 בעמאן בירת ירדן. בשנת 1986 סיים לימודים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ירדן שבעמאן, ובשנת 1988 עבר את מבחני לשכת עורכי הדין הירדנית ופתח לשכה פרטית בעמאן. בשנת 1991 סיים תלהוני לימודי תואר שני במשפטים, גם כן באוניברסיטת ירדן. בשנת 1997 סיים לימודי דוקטורט במשפטים בבית הספר למשפט באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. לאחר לימודיו שימש תלהוני כמרצה בדרגת פרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ירדן.
תלהוני היה שותף בתת-הוועדה לחוק ומשפט במסגרת "הוועדה לאג'נדה לאומית" שייסד המלך עבדאללה בשנת 2005. באוגוסט 2010 מונה בידי ראש הממשלה סמיר זיד א-ריפאעי למבקר על חברות המסחר בירדן. כמו כן כיהן תלהוני כשר התעשייה הירדני.
ב-21 באוגוסט 2013, לאחר חילופי גברי בממשלת ירדן, מונה תלהוני בידי ראש הממשלה עבדאללה א-נסור לשר המשפטים של ירדן. לאחר סיום תפקידו נותר להיות חבר הפרלמנט הירדני.
בשנת 2018 הוא מונה לתפקיד שר המשפטים בפעם השנייה.
התהום השיווקי

התהום השיווקי הוא מודל אשר הוצג לראשונה בספרו של ג'פרי מור "התהום השיווקית - שיווק ומכירת מוצרים טכנולוגיים לצרכנים" (Crossing the Chasm: Marketing and Selling High-Tech Products to Mainstream Customers), ובו מוצגת הרחבה של המודל המסורתי של מחזור החיים לאימוץ והתפשטות חידושים.

התהום השיווקית

התהום השיווקית נובעת מכך, שקיים פער משמעותי בגישה למוצר חדשני בין המדרבנים לבין המיישמים. האחרונים מהססים ביותר ברכישת מוצר חדשני, והם אינם מוכנים לקבל המלצה ממי שנתפס בעיניהם כשייך למדרבנים. הם מחפשים מיישמים כמותם. זהו מצב היוצר מעגל שוטה, לפיו אינך יכול למכור בשוק העיקרי עד אשר המיישמים יקבלו אותך. מאידך, המיישמים אינם מוכנים לקבל אותך, עד שלא תוכיח להם שהצלחת למכור למישהו בשוק העיקרי.
למעשה זוהי המשימה העיקרית העומדת בפני כל מי שמציג מוצר חדשני לשוק: כיצד לחצות את התהום השיווקית במהירות וביעילות. החדירה לשוק הראשוני, שנמצא לפני התהום השיווקית, איננה כה קשה, משום שכמעט תמיד אפשר למצוא לקוחות, שהם מזנקים או מדרבנים, אשר יהיו מוכנים להתנסות במוצר החדש. הקושי העיקרי הוא בחדירה לשוק העיקרי, הנמצא אחרי התהום השיווקית, וכדי להגשים זאת יש צורך בחציית התהום.
סאמי הדאווי

סאמי הדאווי (בערבית: سامي هداوي; 3 במרץ 1904 - 22 באפריל 2004) היה פקיד בממשלת המנדט, היסטוריון וסופר פלסטיני.

ביוגרפיה

הדאווי נולד בירושלים למשפחה נוצרית. אביו היה חייל בצבא האימפריה העות'מאנית ונהרג במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915, לאחר מות אביו, עברה המשפחה לעמאן בה עבד כמתורגמן עבור הצבא הבריטי. לאחר מכן, חזר לירושלים, והתגורר בבית סבו ברובע היהודי בעיר העתיקה עד לשנת 1948. החל משנת 1935 עבד בשמאות, פיקוח ומיסוי נכסי דלא ניידי במרשם המקרקעין הבריטי. בשנת 1943 התקבל כחבר במסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על שירותו. בסוף שנת 1945 השתתף, מתוקף תפקידו, בהכנת סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל.  
בשנת 1948 עבר עם אשתו ושני ילדיו לשכונת קטמון אולם בעקבות כיבוש השכונה על ידי כוחות צה"ל במהלך מלחמת העצמאות נאלץ לעבור לצד הירדני. אשתו נפטרה מהתקף לב זמן קצר לאחר עזיבתם. 
לאחר 1948, עבד עבור ממשלת ירדן כמומחה מקרקעין, ועבור הוועדה בנושא הפליטים הפלסטינים של האומות המאוחדות בניו יורק. בין השנים 1960–1970 היה מנהל המכון ללימודים פלסטינים בביירות. בשנת 1970 עבר לטורונטו והתמסר לכתיבת ספרים העוסקים בהיסטוריה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הוא נפטר ב-22 באפריל 2004 בגיל 100 ונקבר בטורונטו.
לוי מוואנוואסה

ביוגרפיה

מוואנוואסה נולד במופולירה שבצפון רודזיה למשפחה בת 12 נפשות. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת זמביה ובשנים 1974–1978 עבד בעריכת דין כשכיר. לאחר מכן הוא הקים משרד עצמאי, שבראשו עמד עד מרץ 1992. באותן שנים הוא החל בפעילות ציבורית, בהיותו הסניגור הציבורי הראשי של זמביה (1985–1986). בדצמבר 1991 הוא מונה לסגן נשיא המדינה תחת פרדריק צ'ילובה. תאונת דרכים שעבר בסמוך למינויו נקשרה בניסיון להתנקשות בחייו על ידי מתנגדים פוליטיים, לאור הפופולריות הרבה שלה הוא זכה, הן במפלגתו והן בקרב הציבור.
בשנת 1994 התפטר מוואנוואסה מתפקיד סגן הנשיא. הוא התמודד בשנת 1996 ללא הצלחה לראשות מפלגת השלטון, התנועה הדמוקרטית הבין-מפלגתית. בשנת 2000 הוא נבחר על ידי התנועה כמועמדה לנשיאות ובשנת 2001 נבחר לתפקיד על ידי 29% מהבוחרים. כהונתו כנשיא נמשכה בין 2002 ועד למותו בשנת 2008. מערכת הבחירות שבה נבחר מוואנוואסה הייתה נתונה תחת ביקורת באשר לאי סדרים וספסרות בקולות, לצד סיקור עיתונאי מוטה ושימוש במשאבי המדינה על ידי מפלגת השלטון לצורך הטיית התוצאות. בית המשפט העליון של זמביה קיבל את עתירתם של שלושה מועמדים וקבע כי התקיימו אי-סדרים בבחירות, אך בשנת 2005 נחתם המשפט בקבלת התוצאות. באותה שנה (2005) הוא נבחר גם לראשות התנועה הדמוקרטית הבין-מפלגתית ובשנת 2006 נבחר בשנית למשרת הנשיא.
מוואנוואסה לקה בשבץ ראשון בשנת 2006 ובשבץ נוסף בשנת 2008 שהוביל לפטירתו. הוא הוחלף בתפקידו על ידי סגן הנשיא רופיה באנדה.
מוואנוואסה נישא פעמיים והיה אב לשישה ילדים.
לוקסודרום

לוקסודרום (באנגלית: Loxodrome או Rhumb-Line) הוא קו ישר על פני כדור בכלל וכדור הארץ בפרט, שחותך את כל המרידיאנים באותה זווית.
מרדף ממוחשב

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר קבוצה של האקרים אשר מתוודעת למזימה הכרוכה בשחרור וירוס מחשב מסוכן. כעת הם חייבים להשתמש במיומנויות המחשב שלהם כדי למצוא את הראיות לכך תוך כדי שהם נרדפים על ידי השירות החשאי וגאון המחשבים המרושע שיצר את הוירוס.
תקרת הזכוכית

"תקרת הזכוכית" היא דימוי המשמש לתיאור "מחסום בלתי נראה", ובכל זאת בלתי עביר שעוצר מיעוטים ונשים מעלייה לשלבים העליונים של הסולם החברתי, ללא קשר לכישורים או ההישגים שלהם".
במקור, ונכון גם לימינו, תקרת הזכוכית היא מטפורה שחוקרות ופעילות פמיניסטיות משתמשות בה בהתייחסות לחסמים בקריירות של נשים לקידום לדרגים גבוהים.
השערה בדבר קיומו של מחסום בלתי נראה עולה משום שהחוק (בישראל ובמדינות אחרות) אוסר מחסום גלוי, כלומר אוסר אפליה מטעמי מין, מגדר, דת, לאום ומוצא, אך חרף זאת ניכרים הבדלים בולטים בשוק העבודה הבאים לידי ביטוי בשכר, בדרגות, ועוד. גם בשטחים אחרים ניכרים הבדלים, בין נשים לגברים, או בני קבוצת מיעוט לבני קבוצת הרוב. "תקרת הזכוכית" מהווה ניסיון להסביר תופעה זו.

נתונים על תקרת הזכוכית בישראל

אקדמיה: שיעור הנשים מבין כלל הסטודנטים גדל בכל שנה ומצביע על רוב - 55% מהסטודנטים לתואר ראשון הן נשים, 60% מהסטודנטים לתואר שני ו־52.4% בתואר שלישי. כאשר בוחנים את מקומן בסגל האקדמי המצב משתנה. לפי נתוני המועצה לקידום נשים במדע, במשרד המדע, הטכנולוגיה והחלל ב־2010 25% מכלל הסגל הבכיר באוניברסיטאות היו נשים, לעומת 38% באיחוד האירופי. מתוך חברי סגל בדרגת פרופסור מן המניין, 15% היו נשים, לעומת 19% בממוצע באיחוד האירופי. מספר הנשים החברות באקדמיה למדעים הוא שמונה מתוך 105 חברים. הסטטיסטיקה על שיעורן של נשים בסגל האקדמי באוניברסיטאות בישראל מביאה להעלאת השערה בדבר קיומה של תקרת זכוכית בתחום זה.
שיעור הערבים במוסדות להשכלה גבוהה נמוך אף יותר משיעור הנשים. לפי נתוני המועצה להשכלה גבוהה, רק כ-2% מהסגל הבכיר במוסדות המתוקצבים על ידי המדינה הם ממוצא ערבי (הנתון כולל דרוזים). באקדמיה למדעים אין נציג ערבי אחד. 11% מהסטודנטים לתואר ראשון הם ערבים.
שוק העבודה: ב-2011 היו 139 אלף גברים מנהלים שמהווים 9% מכלל המועסקים ו-73 אלף נשים מנהלות שהוא 5% מכלל המועסקות. נשים היוו 34% מכלל המנהלים. קיימת עלייה הדרגתית לאורך בהשתלבותן של נשים במשרות ניהול לאורך שנים: 19% מנהלות ב-1995 ו-26% בשנת 2000. במקרים רבים, נשים המשתייכות לקבוצת מיעוט סובלות מאפליה צולבת, כלומר, עובדים או מועמדים לעבודה יכולים לסבול מאפליה בעבודה עקב השתייכותם ליותר מקבוצה אחת. למשל נשים ערביות ונשים עם מוגבלויות. כאשר נשים ובני קבוצות מיעוט מתקשים להשתלב בעבודה, היכולת להגיע לעמדות בכירות צונח בצורה משמעותית.
שיכור העיירה

שיכור העיירה היא דמות סטריאוטיפית, כמעט תמיד גברית, של אדם שהוא שיכור לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר שהוא מפוכח.
בדרך כלל, שיכור העיירה שוכן בעיר קטנה מספיק, על מנת שהוא ייחשב כאלכוהוליסט הבולט היחיד, שכן בערים גדולות עשויים להיות יותר מ"שיכור עיירה" אחד. ככל הנראה, מקורו של מונח זה הוא מסביבות המאה ה-17, ועל פי הסטריאוטיפ, כאשר העיר גדלה והופכת לגדולה מספיק כדי להכיל מסה קריטית של שיכורים, האזור שבו הם מתכנסים נודע כ-Skid Row (שכונת מצוקה).
מייקל מלון

נעורים ותחילת הקריירה

מלון נולד ברובע קווינס שבניו יורק, ולמד בבתי ספר תיכוניים בניו ג'רזי ובמסצ'וסטס. בין השנים 1989–1993 למד באוניברסיטת לויולה במרילנד, ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה מעמדת הרכז. בשנת 1994 החל לשמש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אוקלנד, ושנה לאחר מכן עבר למלא תפקיד דומה בפרובידנס קולג'. בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/1997, העפילה פרובידנס לשלב רבע הגמר ("Elite Eight") של טורניר אליפות המכללות בפעם הרביעית בתולדותיה, ולראשונה מאז עונת 1986/1987. בין השנים 1999–2001 היה עוזר מאמן במנהטן קולג'.

כעוזר מאמן

לקראת עונת 2001/2002 הצטרף לצוות האימון הרחב של קבוצת ניו יורק ניקס, כעוזר לפיתוח שחקנים וחבר במחלקת הסקאוטינג. בשנת 2003 קודם לתפקיד עוזר מאמן הקבוצה, ובשתי עונותיו בתפקיד עבד תחת המאמנים הראשיים דון צ'ייני, הרב ויליאמס ולני וילקינס, ולצד אביו ברנדן מלון אשר היה אף הוא חבר בצוות האימון.
בעונת 2005/2006 עבר לקליבלנד קאבלירס, בה היה עוזרו של המאמן מייק בראון ב-5 העונות הבאות. לאורך תקופה זו רשמו הקאבלירס מאזן ניצחונות מצטבר 272–138 (66.3%) ואף העפילו לגמר ה-NBA בעונת 2006/2007. בסיום עונת 2009/2010 פוטר בראון מאימון הקבוצה, ואיתו עזב גם מלון.
בעונה העוקבת שימש מלון כעוזרו של מונטי ויליאמס בשארלוט הורנטס, עמה הודח בסיבוב הפלייאוף הראשון. בעונות 2012 ו-2013 עבד תחת מארק ג'קסון בגולדן סטייט ווריורס, אשר הובלה על ידי שחקניה הצעירים סטפן קרי וקליי תומפסון לשיפור של 24 ניצחונות בין שתי העונות, ולהעפלה לשלב השני בפלייאוף.

כמאמן ראשי

לקראת עונת 2013/2014 מונה מלון למאמנה הראשי של קבוצת סקרמנטו קינגס, כמחליפו של קית' סמארט. השחקנים הצעירים דמרקוס קאזינס ואייזיאה תומאס הציגו יכולת מצוינת בסקרמנטו, אשר צירפה במהלך העונה גם את רודי גיי, אולם הקינגס לא הציגו שיפור כקבוצה וסיימו את העונה במקום ה-13 במערב. בעונת 2014/2015 עזב תומאס את הקבוצה, ולאחר שפתחה את העונה עם מאזן 11–13 פיטרה סקרמנטו את מלון מתפקידו.
ב-15 ביוני 2015 מונה למאמנה הראשי של דנוור נאגטס, כמחליפו של המאמן הזמני מלווין האנט. בכל אחת משלוש עונותיו הראשונות בדנוור שיפרה הקבוצה את מאזנה, אך באף אחת מהן לא הצליחה להעפיל לשלב הפלייאוף.
יוסי סוכרי

ביוגרפיה

בנם של מרדכי סוכרי וונדה סוכרי לבית סבן. גדל בפרדס כץ וברמת גן, ובהיותו בן תשע עבר עם משפחתו לצפון תל אביב. למד בבית הספר היסודי בר-כוכבא ובתיכון חדש בתל אביב, עזב את לימודיו התיכוניים וניגש לבחינות הבגרות בעצמו. היה כדורסלן בצעירותו בנבחרת הקדטים של ישראל ובנבחרת הנוער של מכבי תל אביב.
למד בחוג לפילוסופיה ובמכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות על-שם כהן באוניברסיטת תל אביב.
במהלך השנים לימד במוסדות שונים: במכללה למינהל, בצלאל, קמרה אובסקורה, אוניברסיטת בן-גוריון ובית הספר לאמנויות מנשר.
מרצה לפרנסתו בחברות ובארגונים.
פרסם מאמרים פובליציסטיים בנושאים פוליטיים, מדיניים וחינוכיים בעיתונים שונים, בעיקר בעיתון "הארץ".
רינה פרנקל

ביוגרפיה

רינה פרנקל נולדה בשנת 1956 למריה ואברהם ויתקין בסמולנסק שבברית המועצות (כיום ברוסיה).
בעלת תואר שני במוזיקולוגיה מהאקדמיה למוזיקה ע"ש סובינוב בעיר סראטוב שברוסיה.
בשנים 1980–1989 ניהלה בית ספר למוזיקה בקייב שבאוקראינה.
ב-1990 עלתה לישראל עם משפחתה מקייב שבאוקראינה. בין השנים 1991–2003  כיהנה כפקידת השמה וייעוץ בלשכת התעסוקה בנהריה והייתה אחראית על סניף האקדמאים בלשכה. שיתפה פעולה עם משרדי ממשלה וכן עם הביטוח הלאומי בפרויקטים רבים. בין 2003–2006 ניהלה את  לשכת התעסוקה בעיר מעלות-תרשיחא. השתתפה בפרויקט "עיר מקדמת תעסוקה" עם גורמים נוספים ובהם משרד התמ"ת, ג'וינט ישראל והרשות המקומית. במסגרת תפקידה יזמה פרויקטים רבים בעיר וירידי תעסוקה, עסקה בפיתוח, ייזום וביצוע קורסי העצמה והסבה מקצועית. יזמה קורסי יזמות עסקית עם מ.ט.י גליל מערבי ומעסיקים באזור. בראשותה נבחרה פעמיים לשכת התעסוקה במעלות תרשיחא לסניף המצטיין בשנים 2004 ו-2006, לאור הורדת אחוזי האבטלה בעיר מ-13.9% ל-7.2%. 
בין השנים 2006–2012 - מונתה לסגנית מנהל מחוז צפון לענייני השמה ופיקחה על 24 לשכות ומנהלי לשכות במחוז. במסגרת תפקידה עסקה בנושאים מגוונים כגון שיפור ההשמה של דורשי עבודה במחוז, ייזום פרויקטים שונים בתחום ההשמה, שיפור שירות לדורשי העבודה וייעול תהליכי השמתם לעבודה, ריכוז וניהול קשרי עבודה מקצועיים עם ארגונים שונים (משרד התמ"ת, המוסד לביטוח לאומי, רווחה, קליטה, ג'וינט, משרד הביטחון וגורמי קהילה נוספים). בנוסף הייתה אחראית על תכנון, ריכוז צורכי  הכשרה מקצועית של דורשי עבודה במחוז ובניית תוכנית הכשרה שנתית. ניהלה וועדות כושר, וועדות ערר במחוז והייתה אחראית פניות הציבור במחוז צפון.
פרנקל בוגרת קורס דירקטורים בתעשייה 2013 מהטכניון.
באוקטובר 2012 פרשה משירות התעסוקה והצטרפה למפלגת "יש עתיד", הוצבה במקום ה-15 ברשימתה בבחירות לכנסת ה-19 ונבחרה לכנסת בפברואר 2013. הייתה יושבת ראש השדולה לקידום תעשייה ותעסוקה בצפון ויושבת ראש השדולה למען משפחות חד הוריות.
יזמה תיקון לחוק דמי מחלה (היעדרות בשל מחלת הורה), שהסיר מהחוק את מגבלת הגיל של ההורה המטופל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הודיעה על פרישתה ממפלגת יש עתיד ועל כך שלא תתמודד בבחירות אלו.
פרנקל מתגוררת בנהריה, היא אלמנה ואם לאחד.
לוקהיד קונסטליישן

פיתוח

מטוס הקונסטליישן פותח על ידי חברת לוקהיד לפי מפרט של חברות התעופה TWA ופאן אמריקן.
תצורת הכנף של הקונסטליישן התבססה על זו של מטוס הקרב P-38 לייטנינג, שפותח אף הוא על ידי לוקהיד. הזנב המשולש נבנה כדי להשיג היגוי מספק תוך הגבלת גובה ההגאים לגובהם של האנגרים באותה תקופה.
פיתוח המטוס החל בשנת 1939. אב הטיפוס טס לראשונה ב-9 בינואר 1943, ולו טווח של 3,500 מייל (5,630 ק"מ), מהירות של 550 קמ"ש, מהירות שיוט 480 קמ"ש וסייג רום של 7,300 מטר. המטוס הראשון נמסר לחברת TWA באוקטובר 1945. הטיסה המסחרית הראשונה של המטוס הייתה ב-3 בדצמבר 1945.

המטוס בחיל האוויר הישראלי

בתחילת מלחמת העצמאות רכשה ההגנה שלושה מטוסים מעודפי צבא ארצות הברית, והם הוברחו לארץ דרך פנמה ואירופה. במלחמה נטלו המטוסים חלק במבצע בלק. לאחר המלחמה נמכרו המטוסים לאל על.
הלשכה לביטחון התקשורת הממשלתית

תחנת טנגימואנה

התחנה נפתחה ב-1982, כשהיא מחליפה את מתקן איריראנגי, שליד ואיורו. לדברי פדרציית המדענים האמריקאים (FAS), המתקן הוא חלק מאשלון.
אנאהיט

אנאהיט (בארמנית: Անահիտ, במערב איראן "אנאהיטי", מפרסית - אנאהיטה = "טהורה", ביוונית אנאיס) הייתה אלת-אם במיתולוגיה הארמנית, אלת הפיריון והאהבה, "המיטיבה עם בני האדם", בת (או אשתו) של האל אראמזד. יוחסו לה תפקידים בהגנה על האמהות והנישואים, ובריפוי המחלות.
פולחנה בארמניה נוצר בערך במאות ה-1 לפנה"ס -3 לספירה בעת התפשטות דת זרתוסטרא והתרבות ההלניסטית בארץ זו, על בסיס פולחן האלה ("יאזאטה"
) הפרסית של הפוריות, ארדווי סורה אנאהיטה (נהיד). להבדיל מהאלה הפרסית, אנאהיט הארמנית לא הייתה, כנראה, קשורה למים ולא למלחמה ולמוות.
בארמניה הקדומה אנאהיט הייתה ידועה בשמות "המלכה הגדולה" או "זאת שנולדה מזהב", "האם של זהב" (אוסקֵמאיר), "אנאהיט הגבירה" (טיקין אנאהיט). פסלה מזהב הוצב במקדש הראשי של העיר ארזה (מאוחר יותר ארזנקה - בימינו ארזינג'אן, על גדת הנהר מוראט, בימינו אראצאני. מקדשים חשובים שלה היו גם בארטאשאט וביאשטישאט.

בפנתאון הארמני

לפי סטרבון במאה 1 לפנה"ס ועד המאה ה-1 לספירה דת הארמנים הייתה זהה לזו של הפרסים והמדים, ועבדו במיוחד את האלה אנאהיט ("אנאיטיס" בפי סטרבון)
.פולחן אנאהיט החל להתפשט בארמניה ובו זמנית באסיה הקטנה ובסוריה בימי שלטונו של המלך הפרסי ארתחששתא השני הקרוי "ממנון".
עד לתחילת שלטונם של המלכים הסאסאנים אזכורם של מקדשים לכבוד אנאהיט מעיד על תפוצת פולחנה גם באזורים שממערב לפרס, כמו בבל וארמניה. עם זאת בחפירות הארכאולוגיות, שנערכו באופן יחסית אינטנסיבי באותם האזורים לא נמצאו שרידי מקדשים של אלה.
אנאהיט הייתה אלה ראשית בממלכה הארמנית העתיקה, פטרוניתם של מלכי ארמניה.
. כך למשל, המלך טירידאטס הראשון דיבר בשבח "הגבירה האצילית אנאחיט, אם הדעת, בתו של אראמזד הגדול והכל-יכול".
בשנת 1872 בשדה בעיר העתיקה סאטאל או סאטאלה, בקפדוקיה,(בימינו - הכפר הטורקי סאדאק) נתגלה קטע מפסל מברונזה בדמות ראש של אלה, המזכיר את האלה היוונית אפרודיטה, והמיוחס על ידי חלק מהחוקרים לאלה אנאהיט, הזהה לאפרודיטה ברוח האמונה הסינקרטית ההלניסטית-איראנית. הוא נמצא בימינו במוזיאון הבריטי בלונדון.
לפי מקורות עתיקים פסלי הזהב של אנאהיט בארמניה נוצרו על ידי פסלים יוונים.
אחרי התנצרותה של ארמניה בימי שלטונו טירידאטס השלישי, כל פסלי אנאהיט ברחבי ארמניה הושמדו.

מקדשיה

מקדשים של אנהיט הוקמו בארז, ארמוויר, ארשאט ואשטישאט. ידועים הפסלים שהקים לכבוד האלה המלך ארטאשס הראשון. גם הר במחוז סופנה נודע כ"כס המלכות של אנאהיט (אתור אנאהטה). כל המחוז ארז באזור אקיסילנה (אקגיאץ) נקרא "אנהטקן גאוואר".
לפי פלוטרכוס המקדש של אנאהיט היה העשיר וההדור ביותר בארמניה. בעת מסעו של מרקוס אנטוניוס בארמניה הפסל של האלה רוסק לרסיסים על ידי חיילים רומאים. פיליניוס הזקן סיפר סיפור הקשור לכך. הקיסר אוגוסטוס שהוזמן לארוחת ערב אצל אחד ממפקדיו, שאל את המארח אם זה נכון שאלו שחיללו את פסלה של אנאהיט נענשו על ידי האלה הנקמנית."לא!" השיב הגנרל. להפך, יש לי המזל להגיש לך בארוחה חלק ממותנה של אותו פסל מזהב". הארמנים בנו אחר כך מחדש פסל זהב לאלה, ששרד עד לימי גרגוריוס המאיר.
חגה השנתי של אנאהיט בחודש נאוואסרד היה הזדמנות לאספות גדולות, שבהן רקדו, שרו, דיקלמו והתקיימו תחרויות. חולים ונכים פקדו את מקדשי האלה כדי לבקש מזור. ראש פסלה מברונזה של אנהיט הפך לסמל לרפואה הארמנית הקדומה.
לאנאהיט הוקדש כל יום ה-19 בכל חודש: אז הקריבו לה ענפים ירוקים ופרות בוסר לבנות, שהיו מסומנות בעזרת לפיד.
יהושע אלוף

ביוגרפיה

אלוף נולד בג' באדר ב' תר"ס בשם יהושע וולפיאנסקי בעיירה סלונים שברוסיה הלבנה. בילדותו למד ב"חדר מתוקן", ובשנת 1912 נשלח על ידי הוריו לארץ ישראל והחל ללמוד בגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1914 חזר לביקור אצל הוריו ונותר באירופה ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה. את לימודיו הוא המשיך בבית הספר הריאלי בוורשה. בתקופה זו החל אלוף לעסוק בפעילות ציונית ובספורט ולשלב ביניהן, בהיותו חבר האגודה הציונית "שארית יעקב" וחבר אגודת הספורט "מכבי". בשנת 1920 שב לארץ ישראל והשתקע בה. בשנת 1924 נישא להינדה לבית נאמן, בתו של אבא נאמן.
בהגיעו חזרה לארץ עבד כפועל בניין. באותה תקופה הצטרף גם לארגון "ההגנה", מטעמו סיים בשנת 1921 קורס מדריכים והחזיק במהלך השנים בתפקידים מרכזיים: חבר מפקדת ההגנה בירושלים (1933–1939), קצין קשר בין הסוכנות היהודית לבין שלטונות המנדט הבריטי (בתקופת מאורעות תרצ"ו) ואחראי חיל הנוטרים במחוז ירושלים.
כעבור שנתיים מעלייתו המחודשת החלה פעילותו להתמקד בפיתוח הספורט. במשך 15 שנים עבד אלוף כמורה לחינוך גופני בגימנסיה הרצליה ובבית המדרש למורים העברי בירושלים. בשנת 1925 נשלח להשתלמות מקצועית בדנמרק, ובשובו מונה לשמש כמעמל הראשי של מכבי תל אביב ולאחר מכן במכבי ירושלים. אלוף נבחר לחבר ההנהגה הארצית של מכבי והופקד על ארגון תחרויות המכביה הראשונות בארץ (בשנים 1932, 1935, 1950 ו-1953). מטעם מכבי ארץ ישראל הוא נשלח בשנים אלו כמשקיף לאולימפיאדת פריז (1924) ואולימפיאדת לונדון והיה נציגו הרשמי של היישוב היהודי באירועי ספורט ונוער בינלאומיים, בהם כינוס הנוער הדמוקרטי בפראג (1947). משנת 1938 כיהן אלוף כמפקח (יותר מאוחר נקרא מפקח ראשי) על החינוך הגופני בבתי הספר. במקביל לעיסוקיו אלו הוא נמנה עם מייסדי התאחדות הספורט, הוועד האולימפי הארצישראלי וארגון מורי החינוך הגופני. כמו כן, הוא נמנה עם חברי הוועדה למונחי החינוך הגופני של האקדמיה ללשון העברית.
פעילותו כמפקח ראשי על החינוך הגופני נמשכה משנת 1938, מטעם הוועד הלאומי, ועד לשנת 1954, במסגרת משרד החינוך והתרבות. לאחר מכן הוא מונה לעמוד בראש המחלקה להכשרה גופנית של המשרד.
אלוף זכה בהוקרה על פועלו: נבחר לחבר כבוד של מכבי תל אביב, חבר חבר הנאמנים של מכון וינגייט, חתן פרס דב הוז לספורט מטעם עיריית תל אביב (1951) (עבור ספרו "מונחי ההתעמלות") וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף (תשל"ד).
אלוף היה אב לבן יחיד, ארי אלוף (1927–2000), שהיה טייס, מנהל ב"אל על" וראש מחלקת המבצעים של מִנהל התעופה האזרחית
אלוף התגורר ברמת גן.
התאלמן מאשתו בדצמבר 1970. על שמה הוא ייסד מלגה לתלמידי מכון וינגייט. נפטר בי"ג באב ה'תש"ם (1980), בגיל 80. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את בנו, כלתו ונכדיו.
חלב ודבש

היסטוריה

הלהקה נוסדה ערב פסטיבל הזמר והפזמון של 1979, לצורך ביצוע השיר "הללויה" של שמרית אור וקובי אשרת. חברי ההרכב היו ראובן גבירץ, שמוליק בילו, יהודה תמיר וגלי עטרי. במקור נכתב "הללויה" עבור להקת הכל עובר חביבי, אבל סולנית "הכל עובר חביבי" שלומית אהרון ויתרה על השיר. אחרי שנשארו ללא הרכב מתאים לביצוע השיר בפסטיבל, המפיק שלמה צח, ויוצרי השיר שמרית אור וקובי אשרת החליטו להקים להקה חדשה במיוחד למטרה זו.
השיר "הללויה" נבחר לייצג את ישראל, באירוויזיון 1979, שנערך בירושלים. השיר זכה במקום הראשון והפך להצלחה בינלאומית. בישראל הוא הוכתר כשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של קול ישראל ושל גלי צה"ל.
בעקבות ההצלחה, המשיכו חברי ההרכב בקריירה מוזיקלית עשירה. אלבומם הראשון יצא בראשית 1980 ונקרא בפשטות "גלי עטרי וחלב ודבש". חלקו הראשון של האלבום הכיל שירים בעברית כמו "גלגל ענק" ("עוד שנה ועוד שנה..."), "שמש אדומה", "קסם הלילה" ו"דרך ארוכה" (שעטרי הקליטה באופן עצמאי לפסקול הסרט "דיזנגוף 99") . חלקו השני של האלבום כלל שירים באנגלית בלבד, בניסיון לפרוץ לשוק הבינלאומי בעקבות ההצלחה העצומה של "הללויה", ושיריו הוקלטו באולפנים בלונדון. שלמה צח וקובי אושרת הפיקו בפועל את האלבום, וקובי אושרת עיבד וניהל מוזיקלית. בעקבות האלבום זכתה הלהקה בתארים "להקת השנה" ו"שיר השנה" (על "גלגל ענק") במצעד הפזמונים השנתי תש"ם (1980) של רשת ג'.
ב-1980 הוציאה הלהקה לאור את אלבומה השני, "חלב ודבש 2". באותה שנה עזבה עטרי את הלהקה בעקבות סכסוך כספי עם מפיק הלהקה שלמה צח והוחלפה על ידי לאה לופטין, כך שחלק משירי האלבום בוצעו על ידי עטרי ובאחרים הייתה זו לופטין. מאלבום זה יצא הלהיט "אולי עוד קיץ" ושירים נוספים כמו "יחד", "שיר לשירים", "מסע ארוך" (שחודש ב-2005 על ידי אסף אמדורסקי) ו"דון ז'ואן".
במרץ 1981 שבה הלהקה לתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "סרנדה" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד קובי אושרת), עימו הגיעה למקום הרביעי בתחרות. בהמשך אותה שנה הוציאה הלהקה את השיר "מיס אמריקה". ב-1982 הגישה הלהקה שירים בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", שיצאו גם בתקליטם השלישי "זהו זה חלב ודבש". בשנת 1983 פרשה לופטין מההרכב לקריירת סולו, ושלושת הגברים שנותרו בלהקה הקליטו בהרכב זה מספר שירים נוספים לפני שהלהקה פורקה בסוף 1984.
לאחר הפירוק התאחדה הלהקה במספר אירועים (בהרכב המאוחר יותר עם לאה לופטין): ביום העצמאות בשנת 1987 פתחה הלהקה את המופע המרכזי בטלוויזיה בהרכב חסר (ללא ראובן גבירץ) בתור "שלישיית חלב ודבש". בשנת 1989 השתתפה הלהקה בפעם השלישית בקדם אירוויזיון, עם השיר "אני מאמין" (מילים: שמרית אור, לחן ועיבוד: קובי אושרת) שהגיע למקום השמיני. 
בשנת 1995 הוציאה חברת "פונוקול" את דיסק האוסף "חלב ודבש – להיטי הזהב", שהכיל את להיטיה של הלהקה עם הסולניות גלי עטרי ולאה לופטין.  
בשנת 2001 התאחדה הלהקה שוב בערב לכבוד הפזמונאית שמרית אור, שכתבה את מרבית להיטיהם. בעקבות זאת חזרה הלהקה לפעילות מינורית שלא כללה שירים חדשים. איחודים נוספים היו ב-2009 באירוע "תרבות של שלום", וב-2017 בערב מחווה למפיק שהיה ממקימי הלהקה, שלמה צח.
חוק המעבר

חוק המעבר, התש"ט-1949 נחקק עם תחילת כהונתה של האספה המכוננת, ב-16 בפברואר 1949, במטרה ליצור את התשתית למבנה מוסדות השלטון בישראל, כהמשך לפקודת סדרי השלטון והמשפט שחוקקה מועצת המדינה הזמנית.
חוק המעבר הוא החוק הראשון בישראל שנחקק על ידי גוף נבחר, והוא גם החוק היחיד שחוקקה האספה המכוננת, שהפכה, עם חקיקתו, לכנסת הראשונה.

היסטוריה

בסעיף 1 לחוק נקבע כי "לבית המחוקקים במדינת ישראל ייקרא "הכנסת"". במשפט פשוט זה, עוגן בחוק תפקידה של הכנסת כרשות המחוקקת של מדינת ישראל, והיא הוסמכה לחוקק חוקים.
החוק קבע את ההוראות הראשונות בדבר תפקידיו וסמכויותיו של נשיא המדינה ובדבר מעמדו כראש המדינה. כבר באותו היום בו אושר החוק, בחרה הכנסת בחיים ויצמן לנשיאה הראשון של מדינת ישראל. ב-1951 נחקק חוק כהונת הנשיא, התשי"ב-1951, ובוטלו הסעיפים בחוק המעבר העוסקים בכהונתו של הנשיא. הסעיפים העוסקים בסמכויותיו של הנשיא נותרו בעינם עד חקיקתו של חוק יסוד: נשיא המדינה ב-1964.
החוק קבע גם את ההוראות הראשונות לגבי הממשלה. ראשית, נקבע כי על הממשלה הזמנית להתפטר מיד לאחר בחירת הנשיא, על מנת שניתן יהיה לכונן ממשלה באופן דמוקרטי. שנית, נקבע אחד מעקרונות היסוד של המשטר במדינת ישראל, לפיו הממשלה שואבת את כוחה מהכנסת. כינונה של הממשלה טעון את אישורה של הכנסת, והכנסת יכולה להפילה בהצעת אי אמון. עוד עיגן החוק את עקרון האחריות המיניסטריאלית של השרים. חוק המעבר לא עסק בסמכויות הממשלה, וקבע רק כי "לממשלה יהיו כל הסמכויות שהעניק החוק לממשלה הזמנית". כל הסעיפים הנוגעים לממשלה בחוק המעבר בוטלו עם חקיקתו של חוק יסוד: הממשלה ב-1968, למעט הסעיפים הנוגעים לאחריות המיניסטריאלית.
נושא נוסף שמסדיר חוק המעבר הוא חובת הפרסום ברשומות (במקום הפרסום בעיתון רשמי שהיה נהוג בתקופת המנדט הבריטי). החוק קבע כי יש לפרסם חוקים ברשומות בתוך 10 ימים מיום קבלתם בכנסת. עם זאת, נקבעה הוראה מיוחדת לגבי חוק המעבר עצמו, ולפיו תוקפו לא יהיה מיום פרסומו ברשומות, אלא מיום קבלתו באספה המכוננת.

כיום

התיקון האחרון לחוק עבר בשנת 1990 והשאיר בחוק המעבר רק את הסעיף הבא: "כל חוק ייחתם בידי יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה והשר הממונה על ביצוע החוק". סעיף זה הוא החלק המסיים את תהליך החקיקה הקיים היום וגם הוא יתייתר ויבוטל כנראה עם חקיקת חוק יסוד: החקיקה. עוד קובע הסעיף כי "כל חוק יפורסם ברשומות תוך עשרה ימים מיום קבלתו בכנסת", אך אין הקפדה על עמידה בדרישה זו.
דגל קזחסטן

דגל קזחסטן בברית המועצות

הדגל אומץ ב-24 בינואר 1953, כשקזחסטן הייתה רפובליקה סובייטית של ברית המועצות. הדגל מזכיר את דִגלה של ברית המועצות בתוספת פס כחול בהיר בחלק התחתון.