google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס מילנר

קריירה

כבר כילד זוהה כישרונו הספורטיבי של מילנר בשלושה תחומים: כדורגל, קריקט וריצה למרחקים ארוכים. הוא החל לשחק כדורגל במספר קבוצות חובבניות, עד מעברו בשנת 1996 לאקדמיית הנוער של קבוצת לידס. מילנר שיחק לראשונה במשחק רשמי של הפרמייר ליג בשנת 2002 בגיל 16 בלבד. באותה שנה, הבקיע מילנר שער בניצחונה של לידס 1-2 נגד סאנדרלנד, ובכך הפך להיות השחקן הצעיר ביותר שהבקיע שער במשחק פרמייר ליג רשמי (שיא שנשבר מאז על יד ג'יימס ואוגאן מאברטון. באותה שנה הפגין מילנר יכולת גבוהה וזכה לתשבחות רבות בתקשורת האנגלית.
בשנת 2004, עקב קשיים כלכליים, נאלץ המועדון למכור את כרטיס השחקן של מילנר לקבוצת ניוקאסל תמורת 3.6 מיליון פאונד. מילנר הגיב כי הוא עצוב לעזוב את הקבוצה אותה הוא אוהד מגיל צעיר, אך הוא מבין כי המעבר הוא לטובת הקבוצה עצמה. באותה שנה ערך מילנר את הופעתו הראשונה באירופה נגד קבוצת בני סכנין במסגרת הליגה האירופית. מילנר נטל חלק ב-41 משחקים והבקיע שער אחד בעונה זאת, אך מיעט לפתוח בהרכב הראשון. מילנר, אשר היה מתוסכל ממיעוט הזדמנויות בהרכב הראשון, הושאל עם תחילת עונת 2005 לקבוצת אסטון וילה.
במהלך עונה זו הפגין מילנר יכולת מרשימה, עובדה שגרמה לאסטון וילה לעשות מאמצים רבים להחתים את השחקן לצמיתות. על אף משא ומתן מתמשך, החליטה לבסוף ניוקאסל לסרב להצעה בת ה-4 מיליון פאונד, ומילנר חזר לניוקאסל. בניגוד לעונת הבכורה שלו בניוקאסל, הרבה מילנר לפתוח בהרכב הקבוצה, והיווה חלק חשוב בהצלחת הקבוצה במסגרת הליגה האירופית. מאמן הקבוצה, גלן רודר, שיבח את ההתקדמות שמילנר ביצע באותה עונה, ואמר כי הוא מאמין שמילנר הוא השחקן המשקיע ביותר באימוני הקבוצה. מילנר הפגין ורסטיליות רבה במהלך משחקיו בקבוצה, הן ביכולתו לשחק במספר עמדות והן בשליטתו בשתי הרגליים בצורה טובה. בשנת 2008, לאחר 3 עונות בניוקאסל, עבר לאסטון וילה תמורת 12 מיליון פאונד.
מילנר התאקלם במהרה בקבוצתו לשעבר, וקנה לעצמו במהרה מקום בהרכב הקבוצה. יכולתו הגבוהה צדה את עינו של מאמן נבחרת אנגליה, פאביו קאפלו, אשר זימן אותו לראשונה לנבחרת אנגליה. מילנר עצמו הביע סיפוק רב משהותו בקבוצה, והגדיר אותה כ"יציבה" ביותר בקריירה שלו (זאת לאחר ששיחק תחת 13 מאמנים שונים עד גיל 23). בעונת 2009–2010 זכה מילנר בתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, ואף נבחר להיות חלק מ"קבוצת העונה".
באוגוסט 2010, עבר למנצ'סטר סיטי האנגלית, תמורת 18 מילון ליש"ט והשחקן סטפן אירלנד. הוא זכה עם מנצ'סטר סיטי בשתי אליפויות בגביע האנגלי ובגביע הליגה. לאחר 5 עונות בסיטי, עבר מילנר ב-2015 בהעברה חופשית לליברפול. הוא השתלב במהרה בליברפול ואף משחק כקפטן בחסרונו של ג'ורדן הנדרסון. תחת יורגן קלופ, מילנר משחק בחלק מהמשחקים בעמדת המגן השמאלי. תום העונה שימש מילנר כקפטן הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2016, בו נוצחה ליברפול 3-1 על ידי סביליה.
בעונת 2017/18 רשם תשעה בישולים במסגרת ליגת האלופות ובכך שבר את שיא הבישולים לשחקן בעונה אחת במפעל.

קריירה בינלאומית

ב-30 במרץ 2004, במהלך משחק נגד שוודיה, ערך מילנר את הופעותו הראשונה במדי נבחרת אנגליה עד גיל 21. במהלך אליפות העולם לנבחרות עד גיל 21 בשנת 2007 היה מילנר ממצטייני הטורניר, עובדה שגררה זימון לנבחרת אנגליה הבוגרת. על אף זימון זה, המשיך מילנר להופיע במדי נבחרת אנגליה עד גיל 21, והיה לשחקן בעל מספר ההופעות הרב ביותר בנבחרת זו אי פעם.
באוגוסט 2009 ערך מילנר הופעת בכורה במדי נבחרת אנגליה הבוגרת, כשעלה כמחליף במשחק ידידות נגד נבחרת הולנד. מאז קנה לעצמו מילנר מקום קבע בסגל הנבחרת, ואף היה חלק מ-23 השחקנים שזומנו לסגל הנבחרת במסגרת מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה. ב-5 באוגוסט 2016 הודיע על פרישה הנבחרת.
מוזיאון הנגב לאמנות

המבנה המרכזי

מבנה בית המושל, המשמש כמשכנו של מוזיאון הנגב לאמנות, הוא בן שתי קומות ומתוארך בתקופה העות'מאנית. הוא מעוטר בחזיתו באכסדרה בעלת שלוש קשתות מחודדות. חלקו הפנימי אופייני למבנה הקרוי "קונאק": ביתו של המושל או של אישיות חשובה אחרת, שבו נערכים גם מפגשים רשמיים וקבלות פנים.
בעת מלחמת העולם הראשונה, הבניין שימש כמעון קצין המטה הבריטי. בשנת 1938 הוסב המבנה לבית ספר לבנות הבדואים. במהלך התקופה נוספו למבנה מדרגות פנימיות, מבנה שירותים בקומה התחתונה ושני חדרים בקומה העליונה.
לאחר כיבוש העיר במלחמת העצמאות שימש המבנה את צה"ל. עם היווסדה של העיר באר שבע, בשנת 1950, שימש המבנה כבית העירייה הראשון.
בראשית שנות ה-70, הועברו משרדי העירייה ובית המושל שימש לעוד תפקידים עירוניים ובשנות ה-80 החל לשמש כאגף לאמנות של מוזיאון הנגב לארכאולוגיה ששכן במסגד. ב-1987 הוכרז מוזיאון הנגב כמוזיאון מוכר במסגרת חוק המוזיאונים. בשנת 1998, הוכרז המבנה כמבנה בסכנת התמוטטות ונסגר לציבור.

המסגד הגדול

המסגד הגדול, הממוקם במתחם מוזיאון הנגב לאמנות, הוקם בשנת 1906 על ידי השלטונות העות'מאניים, ושימש את האוכלוסייה המקומית לתפילה. על פי היסטוריונים מקומיים המסגד לא שימש בתפקידו מעולם בשל קללה שהושתה עליו סמוך הקמתו. בשנים 1948–1953 שימש כבית מעצר וכבית משפט השלום. ב-1953 החל מבנה המסגד לשמש כמוזיאון לארכאולוגיה והוצגו בו ממצאים חשובים מן הנגב. הידוע והחשוב שבהם הוא מזבח הקרנות, המוצג כיום במוזיאון ישראל, ירושלים. כמו כן הוצגו דיוראמות אתנוגרפיות מחיי הבדואים. עקב מצבו הרעוע פונה בשנת 1992 בשל היותו מבנה מסוכן, ובמשך כשמונה שנים עמד ריק. הממצאים הארכאולוגים נלקחו על ידי רשות העתיקות. עם שיפוץ מוזיאון הנגב לאמנות ביקשה עיריית באר שבע לשפצו ולהמשיך להשתמש בו כמוזיאון. האגודה לסיוע ולהגנה על זכויות הבדואים, ואחרים, ביקשו לשוב ולהופכו למסגד לתפילה. הם פנו בעניין לבית המשפט, ומשנדחתה פנייתם פנו לבג"ץ.
ביוני 2011, לאחר 12 שנים, קיבל בג"ץ את עמדת המדינה כי המבנה לא ישמש לתפילה אך דחה את דרישת העירייה להחזירו לתפקידו כמוזיאון ארכאולוגי. נקבע כי "ייעוד המוזיאון יוקדש לתרבות האסלאם ועמי המזרח, באופן שיבטיח מתן ביטוי להיבטים שונים של תרבות האסלאם" ובכך ישמור על צביונו. פעולות שיקום ושימור הבניין בוצעו בין השנים 2008 ו-2010 בפיקוח רשות העתיקות. בין נובמבר 2011 ואוקטובר 2013 הוצגה במקום, ביוזמת עיריית באר שבע, "התערוכה לתולדות באר שבע 1900-‏2013" הסוקרת את תולדות העיר, אוצר התערוכה, גואל דרורי. מאז סיומה נערכו במקום עבודות התאמה ושיפוץ למוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח שנפתח רשמית בדצמבר 2014.
ישועה ללום

ביוגרפיה

נולד בקונסטנטין שבאלג'יריה לאסתר אטאלי ולמכלוף ביבי כנכד לרב ישועה ללום-אלחסיד. לאחר שהתייתם בצעירותו מאביו, נאלצה אמו לגדלו לבדה. כשבגר למד אצל הרב שמעון דוכן, הרב יוסף גנאסיא, הרב סידי פרג' חלימי והרב דוד הכהן.
לאחר שהוסמך לרבנות בשנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה לכהן כרבה של קיראטה, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, מונה אטלן, ונישא לה. לאחר שש שנים בקיראטה, מונה בשנת 1925 (ה'תרפ"ה) לכהן כרבה של גלמא. בין יתר תפקידיו שם שימש כחזן, כשוחט וכדרשן, ופעל לקיים פעילות חינוכית לנוער ולמבוגרים.
לאחר שהרב יעקב שושנה, מרבני קונסטנטין, מונה לרבה של בון, חזר הרב ללום בהוראת הרב סידי פרג' חלימי בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) לקונסטנטין כדי למלא את מקומו של הרב שושנה כחזן, כשוחט וכדרשן. בעיר זו העמיד תחתיו תלמידים בתחומי התמחותו - שוחטים, חזנים ודרשנים.
לאחר פטירת הרב יהודה זרביב, בשנת 1941 מונה לכהן כרבה הראשי של בטנה, ולצידו כיהנו כרבנים הרב רחמים גדג', הרב שלום ברמי, והרב חי דזירה אלבז. בבטנה פעל למיסוד הכשרות, ולהרחבת החינוך היהודי, לאחר שבהשפעת הנאצים גורשו התלמידים היהודים ממוסדות החינוך המקומיים. כן פעל לסייע ולטפל בפליטים יהודים מגאבס שבתוניסיה.
בקהילות שבהן פעל, נלחם נגד ההתבוללות, ונהג לקיים שיחות על פילוסופיה עם תלמידיו, כדי להרחיקם מהתרבות הלא-יהודית.
הלך לעולמו בבטנה ב-27 באפריל 1950 (י' בניסן ה'תש"י), והשאיר אחריו אלמנה ותשעה יתומים. בהלוייתו השתתפו אלפים, יהודים, מוסלמים ונוצרים. בחנוכה של שנת ה'תשנ"א הועלה ארונו מאלג'יריה ארצה ונקבר בבאר שבע.
בשנת 1986 (ה'תשמ"ו) הוקם על שמו בית כנסת בבאר שבע.
גילת

היסטוריה

גילת, מושב העולים השני אשר הוקם בנגב עלה על הקרקע ב-י"ג בכסלו ה'תש"י         (1949) על ידי עולים מתוניסיה. עם השנים התווספו תושבים ממרוקו, לוב ותימן. בתחילה היו במושב רק שלושה צריפים שנבנו על גבי בלוקים מוגבהים. הצריפים שימשו את כל צורכי המושב ומילאו תפקיד של צרכנייה, בית ספר, גן ילדים, בית כנסת ומועדון. מסביב לצריפים גודרה חלקת קרקע של כעשרה דונמים, ובתוך השטח המגודר הוקמו 60 עד 80 אוהלים צבאיים כהים וכבדים. בתווך הועמד מיכל מים לשתייה על לבנים מספר. כך נראה כל המושב. במחצית חייו הראשונה של המושב ציביונו היה חקלאי באופן מובהק. בהתחלה קיבל כל מושבניק שלושה דונמים של אדמה מרושתת ודי מהר הוברר לכל שמשלושה דונמים מושקים, בתנאים של אז, אי אפשר להוציא פרנסה. זה לא נתן אפילו קיום חלקי. אותם שלושת הדונמים הראשונים, היו קרקע בתולה שנחרשה בפעם הראשונה 'אחרי אלפיים שנה'.
שמו של המושב לקוח מפסוק בספר ישעיהו: "פָּרֹחַ תִּפְרַח וְתָגֵל אַף גִּילַת וְרַנֵּן".
כשליש מהתושבים עוסקים בחקלאות: לולים לפטמים ותרנגולי הודו, רפתות, גידול פלפל לייצוא ותבלינים לשוק המקומי. שאר התושבים מועסקים בעבודות חוץ. בין חברי המושב הבולטים אהרון אוזן אשר כיהן במספר תפקידים בממשלות ישראל, ביניהם סגן שר החקלאות, שר החקלאות, שר התקשורת, שר העבודה והרווחה, השר לקליטת העלייה, וחבר כנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה. בנוסף, יזם את הקמתם של מספר מושבים נוספים בנגב לאורך תקופת שירותו הציבורי והיה ממייסדי תנועת מסורת ישראל בשנת 1981 וארגון הקניות של מושבי הנגב, אותו ניהל עד 1968. 
היה חבר המושב עד למועד פטירתו  ב-23 בינואר 2007.
ב"אתר גילת", הנמצא ממערב למושב, בסמוך לאופקים, התקיימו חפירות ארכאולוגיות באמצע שנות ה-70, בראשותו של דוד אלון ובתחילת שנות ה-90 בראשותו של תומאס לוי מההיברו יוניון קולג'. בחפירות התגלו שרידים מהתקופה הכלקוליתית. בין היתר, התגלו בו מבנים ומקדש המורכב מחצר גדולה ומספר חדרים קטנים. כמו כן, נמצאו בו כלי חרס וחפצים מחומרי גלם מקומיים ואף מחומרים זרים המעידים על סחר בינלאומי. האתר כוסה בעפר לאחר סיום החפירות.
אופנה במדינות המערב בשנות ה-80 של המאה ה-20

האופנה במדינות המערב בשנות ה-80 של המאה ה-20 התאפיינה בהשמת דגש על ביגוד יקר יחסית ושימוש באביזרי אופנה נלווים.
טרנדים בולטים בביגוד במהלך העשור כללו בין היתר כריות כתפיים, ז'קטים מג'ינס, מכנסי עור, מעילי טייסים, מכנסי ג'ינס מסוג "pleated acid-washed", חצאיות מיני, וחותלות (אשר הפכו לפריט אופנתי בקרב נשים בהשראת סרטי ריקוד כ"תהילה" ו"פלאשדנס").
מגמות אופנה בולטות נוספות במהלך העשור כוללות סרטי מצח, משקפי שמש לטייסים של חברת ריי באן (אשר הפכו לפריט אופנתי בהשראת הסרט "אהבה בשחקים"), ומשקפי שמש מסוג "Wayfarer" של חברת ריי באן (אשר הפכו לפריט אופנתי בהשראת הסרטים "שעשועים מסוכנים" ו"האחים בלוז"),.
מספר מדוגמניות האופנה המובילות בשנות ה-80 כללו בין היתר את ברוק שילדס, כריסטי ברינקלי, ג'יה קרנג'י, קים אלכסיס, קרול אלט, רנה סימונסן, אל מקפירסון, ופאולינה פוריצקובה.

אופנת נשים בשנות השמונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
רפידות כתף, אשר הפכו פופולריות בין היתר על ידי לינדה אוונס באופרת הסבון "שושלת", נשארו פופולריות לכל אורך העשור.
לזמרות הייתה השפעה ניכרת על מגמות האופנה בקרב נשים במהלך העשור. זמרות עם השפעה ניכרת על מגמות האופנה במהלך העשור כוללות בין היתר את מדונה, וסינדי לאופר.
מכנסי ג'ינס שטופים בחומצה ומעילי הג'ינס הפכו פופולריים במיוחד בקרב נשים צעירות במהלך העשור.
עגילים, לרוב צבעוניים וגדולים, היו פופולריים, במיוחד בקרב נערות.

אופנת להקות הגל החדש

מתחילת שנות השמונים ועד אמצע שנות השמונים מספר להקות גל חדש השפיעו על סגנונות הלבוש של גברים ונשים. להקות הגל החדש התבלטו בסגנון אופנתי ייחודי, אם כי אקלקטי. דוגמאות בולטות הן התסרוקות של להקת A Flock of Seagulls ו-Kajagoogoo או שיערה הצבעוני של סינדי לאופר ומשקפיו הצבעוניים של אלביס קוסטלו. אם בפאנק הדגש היה על בגדים שנראים בלויים, כדרך של הבעת מרד, הרי האופי המתוחכם והנסיוני של הגל החדש הביא למראות אחרים. להקת Talking Heads הייתה מופיעה פעמים רבות בווריאציות על חליפות וביגוד מחויט ודרך התנועעותן על הבמה הייתה מאופקת יותר. חברי להקת Devo חבשו כובעי פלסטיק אדומים שדמו לעציצים. אופנת שנות ה-80 השפיעה גם היא, והושפעה מהסגנון פורץ הדרך וחסר הגבולות שאפיין את להקות הגל החדש.

אופנת "מיאמי מחלק מוסר" ו"מגנום, בלש פרטי"

סדרות הטלוויזיה "מיאמי מחלק מוסר" ו"מגנום, בלש פרטי" תרמו לעלייה בפופולרית של הסגנון האופנתי של הדמויות הראשיות בסדרות אשר לבשו חולצות טריקו פשוטות מתחת לחליפות יקרות עם כתפיים רחבות, חולצות הוואי, וז'קטים אשר לרוב היו אפורים, חומים, או לבן.

אביזרים נלווים

המכירות של משקפי השמש לטייסים של חברת ריי באן קפצו ב-40% לאחר שהופיעו באופן בולט בסרט הפופולרי "אהבה בשחקים". גם משקפי השמש מסוג "Wayfarer" של חברת ריי באן הפכו לפריט אופנתי פופולרי לאחר שהופיעו באופן בולט בסרטים "שעשועים מסוכנים" ו"האחים בלוז".

תסרוקות נשים

תסרוקות מקורזלות עם נפח הפכו פופולריים במיוחד במהלך העשור על ידי כוכבי קולנוע ומוזיקה, ובמיוחד בקרב בני נוער. תסרוקות אלה הפכו לאייקוניות באמצע שנות השמונים.

תסרוקות גברים

מאמצע שנות השמונים ועד ראשית שנות ה-90 תסרוקת המאלט הייתה פופולרית בקרב גברים רבים ממעמד הפועלים. זאת בניגוד למראה השמרני יותר של אנשי מקצוע להם היה שיער קצר ומטופח.
תסרוקת פופולרית נוספת במהלך העשור הייתה תסרוקת הפרם.
פאות הלחיים שהיו פופולריות בשנות ה-60 וה -70 חדלו להיות אופנתיים במהלך העשור. זקנים חדלו להיות אופנתיים אך שפמים נשארו נפוצים בקרב גברים צווארון כחול.

גלריית תמונות

תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
רמין ג'וואדי

חייו

ג'וואדי נולד בשנת 1974 בעיר דיסבורג שבמערב גרמניה. אימו היא ממוצא איראני ואביו ממוצא גרמני. את לימודיו האקדמיים השלים ג'וואדי במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בשנת 1998, לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בחברת ההפקות של המלחין הנס צימר "Remote Control". באותה תקופה עבר ג'וואדי ללוס אנג'לס והיה לעוזרו של המלחין הגרמני קלאוס באדלט. ג'וואדי היה שותף לכתיבת פסקולים רבים של צימר ובאדלט בהם "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה".
ScummVM

פיתוח


התוכנה כתובה בשפת C++. פרויקט התוכנה מתארח באתר סורספורג' ומשתמש בSubversion כמערכת ניהול גרסאות.
ג'ולייט אוברי

ביוגרפיה

אוברי נולדה בעיר פליט שבמחוז המפשייר, בתם של ד"ר רולנד וסילביה אוברי. היא ממוצא ולשי ואנגלי. ב-1984 התחילה ללמוד לימודים קלאסיים וארכאולוגיה בקינגס קולג' לונדון. באותה עת גברה אהבתה למשחק, ובמהלך שנה ששהתה במסגרת הלימודים באיטליה הצטרפה ללהקת תיאטרון נודדת, והחליטה להרשם לבית ספר למשחק כשתחזור לאנגליה. היא למדה שלוש שנים בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
עבודתה הראשונה כשחקנית הייתה בתפקיד מירנדה במחזה "הסערה" עם "אוקספורד סטייג' קומפני". תפקיד ראשון בקולנוע קיבלה בסרטו של הבמאי האיטלקי רוברטו פאנצה  בסרט "Look to the Sky" לצדו של ז'אן-יוגו אנגלד . הסרט הופק על ידי אלדה פרי, והעלילה מתרחשת בתקופת השואה. על תפקידה כהאנה זכתה אוברי בפרס דויד דונטלי לשחקנית הטובה ביותר.
אחר כך לוהקה אוברי לתפקיד הראשי, דורותיאה ברוק, בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC עיבוד לרומן "מידלמארץ'" מאת ג'ורג' אליוט, לצדו של רופוס סוול. על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר, וכן זכתה פרס "Broadcasting Press Guild" לשחקנית הטובה ביותר.
היא הצטרפה ללהקת התיאטרון סרייבו של האריס פסוביץ' , והופיעה בהצגות אחדות עם הלהקה. בהמשך הקריירה שלה המשיכה להופיע בתיאטרון במחזה "Summerfolk" של טרוור נאן ובמחזה "איבנוב" של קאתי מיטשל בתיאטרון הלאומי. היא השתתפה במחזה "An Oak Tree" בתיאטרון סוהו, וכן במחזות "שלוש אחיות", "הלילה השנים עשר" ו-"The Collection" עבור כריס וייט.
אחר כך ליהק אותה הבמאי מייקל וינטרבוטום לסרטו "לא אוהב אותך" (Go Now) לצדם של רוברט קרלייל וג'יימס נסביט.
בהמשך שיחקה אוברי בסרטי קולנוע כמו "ברוכים הבאים לסרייבו" של וינטרבוטום, "Food of Love" של סטיבן פוליאקוף, עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים האירופי של לה בואל (La Baule), סרטו של פאאנזה "The Lost Lover", הסרט "Time to Love" של ג'קומו קמפיוטי, הסרט "אייריס וג'ון" של ריצ'רד אייר, "הגנן המסור" של פרננדו מאירלס וכן "סטיל קרייזי" של בריאן גיבסון. עוד השתתפה בסרט "Caught in the Act" וב-"Super Eruption".
בטלוויזיה הופיעה בסדרת הדרמה "המלכה הלבנה", בסדרה "צדק פלילי", בסדרה הבלשית "ורה", בסדרת הדרמה "ניצודה" ובמיני-סדרה שזכתה לשבחים "חמש בנות".
ב-2014 גילמה אוברי את ג'וי דנג'רפילד בעונה השנייה של הסדרה " The Village".
בשנת 2016 שיחקה בדרמת הפשע "המסתנן" לצידם של בראיין קראנסטון, ג'ייסון אייזקס, בנג'מין בראט, ודיאן קרוגר.

חיים אישיים

ב-2001 התחתנה אוברי עם סטיב ריצ'י, אותו פגשה במהלך צילומי סרט בניוקאסל. לבני הזוג יש שתי בנות בליית' ולולה-בלו.
אוברי היא שגרירה של ארגון "Women for Women International", העוזר לשקם את חייהן של נשים ניצולות מלחמה. כמו כן היא פועלת להעלאת המודעות בנושא אלימות נגד נשים.
דוד פסיפיקו

חייו

פסיפיקו, צאצא למגורשי ספרד, נולד בשנת 1784 בגיברלטר, טריטוריה של הממלכה המאוחדת, מה שהקנה לו אזרחות בריטית. פסיפיקו גדל בפורטוגל ובשנות ה-40 של המאה ה-19 השתקע ביוון.

פרשת דון פסיפיקו

בחג הפסחא של שנת 1847 אסרה ממשלת יוון, לבקשת נציג משפחת רוטשילד ששהה באתונה, לבצע שריפה טקסית של תמונת יהודה איש קריות. בתגובה לאיסור פרצו מהומות אנטישמיות, במהלכן נבזז ונשרף ביתו של פסיפיקו בידי ההמון.
פסיפיקו דרש פיצויים מממשלת יוון, אך זו סירבה. בצר לו פנה פסיפיקו אל ממשלת בריטניה, אשר התייחסה לטענותיו ברצינות רבה. שר החוץ הבריטי, לורד פלמרסטון, הורה על מצור ימי על חופי יוון עד שישולמו לפסיפיקו הפיצויים. המצור נמשך למורת רוחן של רוסיה וצרפת, אשר אף החזירה את השגריר מלונדון. לאחר חודשיים של מצור הורה פלמרסטון לצי המלכותי לתפוס אוניות יווניות ולהחזיק בהן. צעד זה הביא בשנת 1850 להסכמת ממשלת יוון לשלם את הפיצויים שדרש פסיפיקו.
מעשיו של פלמרסטון זכו לביקורת הן מהמלכה ויקטוריה, אשר התבטאה כי "אינה משועשעת" מהפרשה והן מהפרלמנט הבריטי. פלמרסטון הכריז בתגובה כי כל אזרח בריטי זכאי להגנה מממשלת בריטניה בכל מקום שהוא בעולם. כפי שאזרח האימפריה הרומית היה זוכה להגנה בהכריזו "Civis Romanus Sum" ("אני אזרח רומאי"), כך גם פסיפיקו, ואינו יוצא דופן בשל היותו יהודי.
פרשת פסיפיקו הייתה אחת הפעמים הראשונות בהן הפעיל פלמרסטון את סוג המדיניות שנודע לאחר מכן כ"מדיניות של ספינות תותחים" (Gunboat Diplomacy) ובה כפתה בריטניה את רצונה על אומות אחרות, באמצעות האיום בכוחה הימי.
כספי הפיצויים שקיבל אפשרו לפסיפיקו לבלות את שארית חייו בלונדון, שם נפטר ב-12 באפריל 1854.
ג'ינה גרוסו

ביוגרפיה

גרוסו היא בתם של גרי וקמיל גרוסו. אמה היא אחות במקצועה, ואביה שירת כטייס C-47 במלחמת העולם השנייה והשתחרר בדרגת לוטננט קולונל. נשואה לבריאן אוקונור ששירת כטייס C-17 גלובמאסטר והשתחרר בדרגת קולונל.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות במתמטיקה שימושית והנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת קרנגי מלון, בעלת תואר שני במנהל עסקים ממכללת ויליאם ומרי, בוגרת המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר ובעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה מהמכללה לפיקוד ומטה של הצי.
התגייסה לחיל האוויר במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של החיל. החלה את שירותה כמנתחת מערכות בבסיס נליס שבנבדה ובהמשך שירותה ביצעה תפקידים בתחום כוח האדם בפיקוד הטקטי ובפיקוד הקרב ובמטה חיל האוויר.
בשנים 1999–2001 פיקדה על טייסת התמיכה 51 בבסיס אוסאן שבקוריאה הדרומית. בשנים 2001–2003 שירתה במחלקת ההגנה של ארצות הברית, כעוזרת לענייני כוח אדם וכעוזרת הצבאית של תת-מזכיר מחלקת ההגנה. ביולי 2004 מונתה למפקדת להק האימונים 737, האחראי על הכשרת הטירונים בחיל האוויר. בשנים 2006–2007 שירתה כראש אגף כוח אדם במטה כוחות חיל האוויר בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. במרץ 2009 מונתה למפקדת כנף בסיס האוויר 87 ומפקדת הבסיס המשותף מגוויר-דיקס-לייק-הרסט בניו ג'רזי. לקראת סיום תפקידה קודמה לדרגת בריגדיר גנרל. בשנים 2011–2014 שירתה כקצינת כוח אדם במחלקת ההגנה. בפברואר 2014 מונתה לראש תחום מניעה וטיפול בהטרדות מיניות בחיל האוויר.
בנובמבר 2015 קודמה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה לראש אגף כוח אדם במטה חיל האוויר. היא שירתה בתפקיד עד ספטמבר 2018.
יוסף פרידנזון

יוסף פרידנזון (תרפ"ג, 1923 – י"ג באדר תשע"ג, 23 בפברואר 2013) היה עיתונאי ועסקן יהודי אורתודוקסי בארצות הברית, עורך ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית "דאס אידישע ווארט".

ביוגרפיה

נולד בלודז' שבפולין, בנו של אליעזר גרשון פרידנזון, פעיל אגודת ישראל וממייסדי הביטאון "בית יעקב זשורנאל", שנמנה עם חסידות גור. למד בישיבת חכמי לובלין. בצעירותו היה מפעילי צעירי אגודת ישראל בפולין. במלחמת העולם השנייה שהה במשך תקופה בגטו לודז' ולאחר מכן נמלט למקומות מסתור שונים.
לאחר תום המלחמה היגר לארצות הברית. עם בואו החל בפעילות של עזרה וסיוע לפליטי השואה ובכללם ליתומים גלמודים ששכלו את הוריהם ובני משפחתם.
בשנת תשי"ד (1954) ייסד פרידזנון את הירחון היידי "דאס אידישע ווארט", שהיה גרסה חדשה לביטאון אגודת ישראל בשם זה שיצא בגרמניה בשנים 1947 - 1948 עבור פליטי השואה ששהו במחנות העקורים. במשך כשישים שנה היה עורך העיתון והכותב המרכזי בו. הירחון הביא את דברה של אגודת ישראל בארצות הברית ופרסם ידיעות ומאמרים מחיי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית וישראל. כמו כן הכיל העיתון דברי תורה והגות, ביוגרפיות של גדולי הרבנים, ועסק רבות בהנצחת עולם התורה והחסידות בפולין שנכחד בשואה. במקביל לכתיבתו בעיתון יזם פרידנזון פרויקטים להנצחת יהדות פולין והרצה במסגרות שונות על מסירות הנפש והגבורה היהודית בתקופת השואה.
פרידנזון היה מבכירי עסקני אגודת ישראל בארצות הברית. היה מקורב לגדולי הרבנים שם, ובראשם הרב אהרן קוטלר, הרב משה פיינשטיין והאדמו"רים מבויאן וקופישטניץ. 
נפטר בניו יורק בשנת תשע"ג, בהיותו בן תשעים, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
עמנואל דונאייבסקי

ביוגרפיה

נולד באודסה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). היה בעל השכלה של מהנדס בניין, ולאחר שעלה לארץ ישראל בשנת 1934 עבד במקצועו. לאחר שהשתתף בחפירותיו של בנימין מזר בבית שערים, בבית ירח ובתל קסילה עזב את העיסוק בהנדסת הבניין והתמסר לעבודה ארכאולוגית בחפירות של המשלחת של יגאל ידין בתל חצור (1955-1956). 
לאחר חפירות חצור הצטרף כחבר צוות במכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובה פעל עד למותו. שימש כאדריכל או כאדריכל יועץ לחפירות בעין גדי (תל גורן), בחמת טבריה, במצדה, במגידו ובחפירות באתרים רבים אחרים.
נוסף למדידות ולהכנה לפרסום של תוכניות המבנים שעלו בחפירות התעמק דונאייבסקי בניתוח סטרטיגרפי ואדריכלי של השרידים באתרים השונים, תחום שבו גילה כישרון יוצא דופן. תוך בדיקה בשטח של יחסי הגומלין בין קירות ורצפות הוא קבע את הרצף הסטרטיגרפי והכרונולוגי היחסי של השרידים באתר ואת ההיסטוריה האדריכלית שלו. 
ייתכן כי בגלל שלא היה בעל השכלה ארכאולוגית הוא היה חופשי מן הנטל של תאוריות ארכאולוגיות והיסטוריות קודמות. הוא היה בבחינת "אמן" בקריאת הכרונולוגיה היחסית של האתר כפי שהשתמרה בהיסטוריה האדריכלית שלו. תרומתו לבירור סוגיות אלה בחפירות חצור היא אולי הדוגמה הטובה ביותר לעבודתו.
נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, בתום מחלה קשה. בגיל 62 במותו. נקבר בהר המנוחות.
מונטיזציה (מדיה דיגיטלית)

מונטיזציה במדיה הדיגיטלית היא ניצול פעילותם של נכסים דיגיטליים כמו אתר אינטרנט, אפליקציה, משחק וכיוצא באלה כדי להפיק הכנסה כספית. הצורות השכיחות ביותר של מונטיזציה במדיה הדיגיטלית הן פרסום המזכה את מפעילי האתר או היישום בתשלום מן המפרסמים, וגביית תשלום תמורת תוכן או שירותים.

פרסום

מודלים מקובלים של מונטיזציה על ידי שילוב של פרסום באתרים וביישומים הם תשלום לפי לחיצה על הפרסומת (PPC), תשלום לפי חשיפה (CPI/CPM), ותשלום לפי תשומת לב (CPE). צורות שכיחות של פרסום הן באנר או מודעת טקסט. צורה נוספת היא תוכניות שותפים (affiliate programs) המבטיחה לגורם המציג את הפרסומות חלק מן ההכנסות מן הלקוחות שהוא מפנה למפרסם.

תוכן ושירותים בתשלום

אתרים המספקים תוכן ושירותים יכולים לגבות תשלום מלקוחות עבור הגישה לתוכן ולשירותים אלה. צורות שכיחות הן הצעת מינוי תקופתי (בדרך כלל חודשי או שנתי) או תשלום חד-פעמי תמורת גישה לפריט מידע מסוים (כגון מאמר).
פרויקט פדורה

פרויקט פדורה הוא ארגון שאחראי בין היתר לפיתוח הפצת הלינוקס פדורה.
יסודו של הפרויקט בספטמבר 2003, כאשר מוזגו Red Hat Linux ופרויקטי Fedora linux הישנים. הפרויקט ממומן רשמית על ידי רד האט, שמעסיקה עובדים רבים בעבודה על התכנות של פרויקט פדורה.
תחת פרויקטי Fedora Linux פותחו מספר הרחבות עבור הגרסאות הישנות של Red Hat Linux (לגרסה 8,9 ולגרסאות 1,2 של Fedora Core) לפני שצורף ל-Fedora Project.
הפסקת הפיתוח של Red Hat Linux לטובת Fedora Core עוררה מחלוקת בקהילת הלינוקס. בעוד שרד האט מציגה את הפיצול כחלוקה להפצה יציבה המיועדת לשרתים ולהפצה חדשנית נתמכת קהילה, רבים סוברים כי רד האט זנחה במהלך זה את בסיס המשתמשים הנרחב שלה לטובת השוק העסקי, והותירה בכך משתמשים רבים ללא אפשרות שדרוג.
הנהלת פרויקט פדורה מורכבת מחברי קהילה ומעובדי רד האט. בעבר הקימה רד האט את מוסד פדורה כדי לנהל את הפרויקט, אך חזרה לרעיון ההנהלה.
Come On Over (שיר)

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ והרגאיי.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר צולם ב-12 בספטמבר באותה השנה, ויצא לאור כמה שבועות לאחר מכן. את הקליפ, בדומה לקליפים נוספים של טוויין, ביים לארי ג'ורדן. הקליפ נכלל באלבום הווידאו קליפים של טוויין The Platinum Collection, אשר יצא לאור בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-6 מיליון צפיות.
גבעת ברנר

היסטוריה

גרעין הקבוצה התגבש בשנת 1926 ברחובות והיה מורכב מחלוצים יוצאי ליטא ומחלוצים מווהלין. נרכש שטח של 200 דונם. ב-4 במרץ 1928 עלתה למקום הקבוצה הראשונה למרות התנגדות המוסדות המיישבים ובראשם אברהם הרצפלד. ב-29 ביוני אותה שנה עלו כל חברי הקיבוץ לשטח. בגלל השטח המצומצם התפרנסו החברים מעבודה שכירה בפרדסי הסביבה והחלו עזיבות בגלל הקשיים. בשנת 1929 הצטרפה לקיבוץ קבוצת "חרות" מגרמניה. באותה שנה הצליח חבר הקיבוץ אנצו סרני לאסוף באיטליה סכום כסף הדרוש לרכישת 1,000 דונמים נוספים בסביבה.
במאורעות תרפ"ט פונה הקיבוץ למספר ימים.
בגלל מיעוט הקרקע היה הקיבוץ מהראשונים שפיתח תעשייה. נוסדו בית החרושת "רימון" למיצים וריבות שהיה ספק ראשי לצבא הבריטי, ובית החרושת "מטר" למוצרי השקיה.
גבעת ברנר היה הקיבוץ הראשון שפתח בית הבראה בתחומו. בית ההבראה נקרא "בית ישע" על שם ישע סמפטר, משוררת יהודייה מארצות הברית שבחרה לגור בקיבוץ והשקיעה את כספה בבנית בית ההבראה. פרשה זו מתוארת בספרו של משה שמיר - "יונה מחצר זרה".
מצבו הכלכלי של הקיבוץ השתפר והוא המשיך לקלוט חברים עד שהיה בשעתו גדול הקיבוצים במדינת ישראל. בתחילת 1950 נסלל כביש גישה לקיבוץ מכביש 40, באורך קילומטר. 
הקיבוץ השתייך לקיבוץ המאוחד ובשנת 1952 בעת הפילוג, פרשה ממנו קבוצה גדולה של חברים שהצטרפו לקיבוץ נצר סרני.
עם משבר הקיבוצים נקלע הקיבוץ למשבר כלכלי קשה ובתי החרושת ובית ההבראה נסגרו. כיום הקיבוץ מופרט.
הקיבוץ מחזיק בבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.

שכונת הדקלים

בין השנים 2007-2006 הוחלט על בניית שכונה קהילתית בצמוד לקיבוץ.
בתחילה נקראה השכונה החדשה "ההרחבה הקהילתית", אך לאחר שנתיים הקהילה החליטה לשנות את השם ל"שכונת הדקלים".