אוהלו 2

ההיסטוריה של האתר

אוהלו הוא אתר ארכאולוגי, שגודלו כ-2000 מטר מרובע, הממוקם על החוף הדרום מערבי של הכנרת. האתר, שנמצא רוב הזמן תחת פני המים, התגלה בשנת 1989, לאחר תקופת יובש שגרמה לירידה חדה בגובה הכנרת, וגילו, כמתברר מבדיקות פחמן 14, בין כ-18,210 ל-21,100 שנים. ממצאים רבים נמצאו באתרם, וביניהם פריטי צור מסותתים וחומרים אורגניים שנמצאו על הרצפות ובתוך מוקדי אש. המתקנים כולם נחפרו עד לסלע האם של תצורת הלשון. באתר נמצאו 6 בקתות, כשהגדולה ביניהן היא ברוחב של 4–5 מטרים, וחלק מקירותיה עוד נשתמרו; ניתן להבחין בבירור בקירות עץ בקש, עץ, ופחם על גבי האבן. המבנים היו מוקפים בסדרה של מוקדי אש. באתר נמצא קבר אחד של גבר שגילו בין 35–40 שנים, והיה כנראה נכה. הממצאים הליתיים שנמצאו אופייניים לתקופה האפיפלאוליתית המוקדמת ולסוף התקופה הפלאוליתית העליונה. ברור מן הסטרטיגרפיה של המבנים כי תושבי האתר השתמשו במבנים יותר מפעם אחת – כלומר, המבנים עברו שיפוצים; בבקתה הגדולה ברור כי נבנו עוד שתי רצפות על גבי הרצפה המקורית. תופעה זו של חזרה למקום מגורים היא נדירה בתקופה הפלאוליתית בלבנט, ותועדה רק באתר המזוהה עם התרבות הכבארית עין גב I, שם נמצא רצף של 6 שכבות יישוב באותו מקום התיישבות. מנהג זה מוכר מאתרים מאוחרים יותר המזוהים עם התרבות הנאטופית. בעלי החיים והצמחייה שזוהו באתר הם מגוונים מאוד, וכוללים מאות מינים שונים, ובעזרתם ניתן להבין בצורה טובה יותר את מנהגיהם של הציידים-לקטים.
בזמן ההתיישבות באתר, אגם הכנרת רק נוצר, וייתכן כי היה משך אליו קהילות רבות של אנשים. היישוב עצמו היה בשימוש רק תקופה קצרה, ייתכן ורק כמה דורות ספורים התגוררו בו. אחר כך הכפר כולו נחרב בשריפה. באותו הזמן בו נחרב הכפר, עלה גובה פני אגם הכנרת, והציף את הכפר. כך למעשה נוצר מצב ההשתמרות המעולה בו נמצא האתר בחפירות הארכאולוגיות; בעיקר החומרים הביולוגיים שלא משתמרים בדרך כלל. 
השילוב הזה של שריפה וכיסוי במים האט את צמיחת הבקטריות על החומרים הביולוגיים, ובכך עיכב את תהליך הריקבון שלהם. העלייה הזו בגובה פני הים שאפשרה את מצב ההשתמרות המעולה של האתר נגרמה עקב עליה בטמפרטורה שהתרחשה בסוף עידן הקרח, או עקב רעידת אדמה ששינתה את כיוון זרם המים אל תוך הכנרת. 
האתר התגלה ב-1989 עקב ירידה משמעותית בגובה פני המים של ימת הכנרת, כתוצאה מבצורת חמורה

החפירות באתר

דני נדל מהמכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה החל לחפור באתר בשנת 1989, כשגובה פני המים היה נמוך מספיק, אך החפירה נאלצה להיפסק כשגובה פני המים עלה שוב, והאתר הפך בלתי נגיש. נדל חידש את החפירות בשנת 1999 כשחלה ירידה נוספת בגובה פני המים. החפירות העיקריות באתר התרחשו בשנים 1989–1991, ובין השנים 2000-1999. ייתכן והאתר עצמו גדול יותר מהשטח שנחפר, אך לא ניתן לדעת זאת כל עוד האתר נמצא מתחת לפני ימת הכנרת. האתר נחפר עד לסלע האם של תצורת הלשון.

ממצאים אורגניים באוהלו II

בבקתה 1 באוהלו II נמצאו מעל 90,000 זרעים הכוללים מעל 100 מינים של פירות ודגנים. הכמות והמגוון של הזרעים שנמצאו בבקתה מצביע על סיכוי גבוה שאלו הובאו לאתר על ידי האדם. בנוסף, נראה כי הריכוז הגבוה יותר של זרעים נמצאו בקרבת הקירות ולא במרכז הבקתה. אם הזרעים היו מגיעים לרצפה דרך הגג שהתמוטט, הזרעים היו מפוזרים בצורה שווה על הרצפה. בנוסף, נראה כי מתוך כל מגוון הזרעים, 13 מינים מהווים כחצי מכל הזרעים שנמצאו. תופעה זו מצביעה על העדפה לאכילת צמחים מסוימים על פני אחרים. אחד המינים שנמצאו הוא פרי הפטל, שהוא עדין מאוד, קשה להביאו ממקום למקום, ועדיף לאכול אותו הישר לאחר שנקטף. הממצא באוהלו מצביע על כך שהפרי יובש לצורכי אחסון – אחת הדוגמאות הקדומות ביותר לתכנון מתקדם לצורך צריכת מזון. בנוסף לכך, הריכוז הגבוה של הזרעים סביב אבן השחיקה שנמצאה בבקתה 1 גרם לארכאולוג פרופ' אהוד ויס להאמין כי הזרעים נטחנו לפני האכילה
במחקר שהתפרסם ביולי 2015 ובוצע במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, באוניברסיטת בר-אילן על בסיס ממצאים שנמצאו באתר התברר כי הממצאים מעידים על חקלאות בהיקף קטן שעסקו בגידול חיטה ושעורה. זאת הדוגמה הקדומה ביותר בעולם לגידול תבואות.

ממצאים לא אורגניים באוהלו II

אבן השחיקה בבקתה 1 – אבן השחיקה הטרפזית שאורכה כ-40 ס"מ שנמצאה בבקתה 1 ליד הקיר הצפוני מייצגת כנראה את מוקד הפעילות המרכזי בבקתה. על פני אבן השחיקה נמצאו שאריות של זרעים – מה שתומך בתאוריה שאבן זו אכן שימשה לטחינה של זרעים. 
כלי צור – בבקתה 1 נמצא אחוז גבוה של להבונים, ובנוסף להם נמצאו גם להבים, נתזים, פסולת גרעין, ו-132 כלים משובררים. ייתכן וכלי הצור סותתו בכניסה לבקתה, במקום בו נכנס אור מהדלת.

ממצא שילדי

השלד שנמצא באוהלו ומכונה "Ohalo II H2", נמצא בבור מכוסה אבנים שהגנו עליו מפני נזקים, וללא מנחות קבורה. השלד והגולגולת הוצאו מן הקבר שלמים כמעט לחלוטין. לאחר בדיקת עצמות האגן, נקבע כי מינו של השלד הוא זכר. גילו במותו היה בין 35 ל-40 שנה. מיקומו הכרונולוגי של האתר בין התרבות המוסטרית לתרבות הנטופית, ושלמותו היחסית של השלד הופכים אותו לממצא מרכזי בהבנת התהליכים המיקרו אבולוציוניים שהתרחשו בתקופות הפרהיסטוריות בארץ ישראל.

פיזור מרחבי והשלכות מגדריות אפשריות

ישנה הפרדה ברורה בין האזור בו נמצאו כלי הצור והאזור בו נמצאו הגרעינים ואבן השחיקה, דבר היכול לנבוע מהעדפה לחלוקת המרחב לאזור פעילות הקשורה בסיתות ואזור לפעילות הקשורה במזון, גם אם ייתכן והפעילויות השונות לא היו מוגבלות לאזור הייעודי להן בלבד. חלוקה מרחבית יכולה להצביע גם על חלוקה מגדרית של הפעילויות השונות, גם אם הדבר לא ברור במקרה זה. גם אם בחברות מסוימות נפוץ כי הנשים עוסקות בפעילות הקשורה במזון והגברים בסיתות, ישנם יוצאי דופן לכלל זה, וישנה שונות תרבותית גדולה. ייתכן כי ההפרדה הזו נובעת משיקולים היגייניים ולאו דווקא מגדריים.