google/wiki40b huggingface dataset:
בנות יעקב

בנות יעקב, לפי חלק מהמדרשים ומפרשני המקרא, הן בנות נוספות שהיו ליעקב מעבר לבתו היחידה המוזכרת באופן מפורש במקרא: דינה בת לאה.

רקע


סיפור לידת בני יעקב מתואר בהרחבה בספר בראשית, ומסופר שם על לידת שנים עשר בנים, אך על לידת בת אחת בלבד. כך נאמר על לאה לאחר שילדה את ששת בניה: "וְאַחַר יָלְדָה בַּת וַתִּקְרָא אֶת שְׁמָהּ דִּינָה". באותו אופן, גם במניין שבעים צאצאי יעקב ברדתם למצרים, מוזכרים שנים עשר הבנים ודינה בלבד בלא בנות נוספות של יעקב. לעומת זאת, בשני פסוקים בספר בראשית מוזכרות בנות יעקב בלשון רבים: א. לאחר מכירת יוסף נאמר על יעקב: "וַיָּקֻמוּ כָל בָּנָיו וְכָל בָּנֹתָיו לְנַחֲמוֹ". ב. בנוגע לירידת יעקב למצרים נאמר: "בָּנָיו וּבְנֵי בָנָיו אִתּוֹ, בְּנֹתָיו וּבְנוֹת בָּנָיו... הֵבִיא אִתּוֹ מִצְרָיְמָה". 
הסתירה בין המקורות הללו גרמה למחלוקת בין הפרשנים בשאלה האם היו ליעקב בנות נוספות מעבר לדינה. המחלוקת מופיעה כבר במדרש רבה: לפי הדעה הראשונה המובאת שם דינה הייתה בת יחידה, והביטוי "בנותיו" מתייחס לנשי בניו של יעקב. לעומת זאת, רבי יהודה  סובר שהיו ליעקב בנות רבות, שהסיבה שלא מסופר על לידתן, היא משום שהן נולדו כולן כתאומות של שנים עשר הבנים, ושהסיבה שהן לא נספרו בירידה למצרים היא משום שהן כולן נישאו לבני יעקב.
שמואל דוד לוצאטו (שד"ל) מביא את דעת רבי אברהם גריגו, שגם כן סובר שהיו ליעקב בנות רבות, והוא מסביר שהסיבה שרק דינה הוזכרה היא בגלל הסיפור שאירע לה, שהיא נחטפה ונאנסה על ידי שכם בן חמור. גם שד"ל עצמו תומך בכיוון זה, משום שלדעתו לא סביר שהייתה ליעקב בת אחת בלבד לעומת שנים עשר בנים. שד"ל כותב שכך הוא גם לגבי נכדותיו של יעקב, שרק שרח בת אשר מוזכרת בירידה למצרים, אף שמסתבר שהיו ליעקב נכדות נוספות, וששרח הוזכרה לבדה בגלל חשיבותה.
פליקס בן זקן

פליקס בן זקן (בצרפתית: (Félix Benzakein (Ben Zaken; ‏ 30 בספטמבר 1895 - נובמבר 1982) היה עורך דין ועיתונאי יהודי-מצרי, מנהיג ציוני וחבר הפרלמנט המצרי.

קורות חיים

פליקס בן זקן נולד בשנת 1895 בעיר טנטא שבמצרים, למשפחה יהודית שהגיעה למצרים ממרוקו בשנת 1865. הוא למד בבית הספר של כל ישראל חברים בטנטא, ולאחר השלמת לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת קהיר. עם הסמכתו כעורך דין בשנת 1917 התחיל בקריירה משפטית מצליחה, ועבד באופן קבוע מול בתי משפט מצריים ובתי משפט של נתינים זרים במצרים. 
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפרסם בן זקן בזכות מאבקיו המשפטיים מול מוסדות גרמניים ואיטלקיים פשיסטיים במצרים. התיק המשפטי הידוע ביותר בו טיפל היה תביעת דיבה של השגרירות הגרמנית בקהיר כנגד סופר יהודי בשם מוריס פרג'ון, אשר כתב ספר שגינה בחריפות את היטלר וגרמניה הנאצית. נאומיו הרהוטים של בן זקן כסנגור במהלך המשפט זיכו אותו בפרסום רב בעיתונות המצרית והיהודית. 
בן זקן שימש בתור יועץ משפטי למוסדות הקהילה היהודית באלכסנדריה והיה חבר בבית הדין הרבני של העיר. הוא הצליח להשיג הכרה מצד מערכת המשפט המצרית באוטונומיה של בתי הדין הרבניים של הקהילה היהודית. 
היה פעיל ציוני נלהב, ובמהלך חייו עסק בפעילויות ציוניות שונות. בשנת 1936 פתחה ההסתדרות הציונית החדשה (הרוויזיוניסטית) שלוחה באלכסנדריה, ועו"ד בן זקן נבחר לעמוד בראשה. הוא נודע כאחד מהנואמים המוכשרים ביותר שהיו לתנועה הציונית במצרים, והרצאותיו נהגו למשוך קהל יהודי רב. באותה שנה ביחד עם ז'ק רבין הוא הקים עיתון ציוני חדש בשם "לה טריבון ז'ואיב" (La Tribune Juive;‏ 1936–1948) שבו פרסם מאמרים שנהנו מקהל קוראים רחב. כמו כן נבחר פעמיים לכהן כנשיא סניף בני ברית באלכסנדריה. במקביל, בן זקן היה גם פטריוט מצרי, ולקח חלק פעיל בתנועה הלאומית המצרית במסגרת מפלגת הופד. בשנת 1919 אף התמנה לחבר מטעם המפלגה בבית הנבחרים התחתון של מצרים. 
בן זקן היה חבר בבונים החופשיים, ושימש כסגן-נשיא הלשכה הגדולה של המזרח (La Grande Loge d’Orient).
בתקופת מלחמת העצמאות הצליח בן זקן להתחמק ממעצר בזכות קשריו עם ראש ממשלת מצרים מחמוד פהמי נוקראשי. עם זאת הוא כן נעצר בשנת 1956 על רקע מלחמת סיני, אך השתחרר הודות למאמצים מצד הרב חיים נחום אפנדי. לאחר שחרורו השתכנע שאין עתיד ליהודים במצרים של גמאל עבד אל נאצר, ובשנת 1960 עזב את מצרים לארצות הברית. הוא נפטר בעיר ניובורג (Newburgh) שבניו יורק בנובמבר 1982, בגיל 87.
מאדאן (בולגריה)

היסטוריה

קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבות מאורגנת בשטח מאדאן המתוארכות למאה ה-5, ראשית התקופה הביזאנטית. תושביו הקדומים של היישוב עסקו בכריית עפרה. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה נקרא היישוב קְרוּשוֹבוֹ. במהלך המאה ה-14 נכבש היישוב בידי צבא האימפריה העות'מאנית ושמו שונה למָאדֶן, בטורקית עות'מאנית:מכרה. ב-1850 תועדו ביישוב 400 בתי מגורים. 
ב-20 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב בידי צבא האימפריה הרוסית, אך הוחזר לחזקת העות'מאנים מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. באוקטובר 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, נכבש היישוב בידי צבא ממלכת בולגריה. ב-22 באוגוסט 1953 זכתה מאדאן למעמד של עיירה.

דמוגרפיה

בין 1994 ל-2003 קטנה אוכלוסיית העיירה ב-30 אחוזים, בעיקר עקב הגירת עבודה שנבעה מהמשבר הכלכלי החריף שפקד את בולגריה. ב-2004 חל גידול בשיעור 15.86 אחוזים ומ-2005 ועד 2010 חל קיטון בשיעור מתון של 5.5 אחוזים שמוסבר בשיעור תמותה העולה על שיעור הילודה. מבחינת התמהיל המגדרי, עולה כי 50.15 אחוזים מהאוכלוסייה הן נשים ו-49.85 אחוזים הם גברים.

כלכלה

במאדאן פועלות שתי חברות כרייה המפעילות מספר מכרות באזור לכריית עפרה, עופרת ואבץ. עוד פועלת בעיר חברות ליצור ותיקון משאבות גז, ליצור חלקי מכונות חקלאיות ומוצרי פלסטיק. בשטח הרשות המקומית קיימים גם מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ ועיבוד מזון.
רחוב בת'רסט

הקהילה היהודית

רחוב בת'רסט היה במשך עשורים הלב של הקהילה היהודית של טורונטו. מאז תחילת המאה העשרים, חיו יהודים רבים לאורך רחוב בת'רסט של מדרום לרחוב בלור וממזרח לרחוב ספאדינה. לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר חלק גדול יותר מחברי הקהילה הצטרפו למעמד הביניים, המרכז זז צפונה לאורך רחוב בת'רסט וחברי הקהילה העמידים עברו לפורסט היל. משפחות עניות יותר השתכנו באזור בת'רסט ושדרות סיינט קלייר או באזור בת'רסט ושדרות אגלינטון.
הקהילה המשיכה לנוע צפונה, לאורך בת'רסט וכיום, רוב הקהילה היהודית נמצאת ברחוב מצפון לשדרות סיינט קלייר, בריכוזים גבוהים יותר באזור שדרות לורנס. רבים גם עברו מעבר לגבולות העיר וחיים לאורכו בריצ'מונד היל. בתי כנסת ומוסדות אחרים של הקהילה היהודית ממוקמים לאורכו של רחוב בת'רסט. חלקו הצפוני של רחוב בת'רסט, מצפון לשדרות שפרד, הפך לאחד המרכזים של הקהילה הרוסית בטורונטו. רבים מהמהגרים הרוסים התיישבו שם בבנייני דירות, החל מ-1970, כדי לקבל גישה נוחה יותר לשירותים הניתנים על ידי סוכנויות סיוע יהודיות. בעקבות התפרקותה של ברית-המועצות, מהגרים רבים מרוסיה לקנדה התיישבו שם. רבים מהם מזוהים עם המרכז הקהילתי היהודי-רוסי. המעדניות, המסעדות, בתי הספר, וחנויות הבגדים הנמצאים בבעלות של דוברי רוסית הקנו לשכונה את הכינוי הלא רשמי "מוסקבה הקטנה".
ארנו ברקר

חייו

ברקר נולד באלברפלד שבמערב גרמניה. הוא למד ארכיטקטורה, אנטומיה וסיתות באבן. בגיל 20 החל ללמוד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. הוא התמקד בפיסול, ולמד תחת וילהלם קרייס והברט נטזר.
 
בשנת 1924 נסע לפריז, שם נפגש עם פבלו פיקאסו, ז'אן קוקטו, ז'אן רנואר ודניאל הנרי קאנווילר.
 
בשנת 1927 עבר לפריז, והחל להתבסס בעולם האמנות. בשנת 1932 זכה בפרס מטעם משרד התרבות של פרוסיה, אשר איפשר לו להתגורר במשך שנה ברומא. 

בשנת 1934, חזר לגרמניה, בעצתו של הפסל מקס ליברמן. באותה תקופה טרם זכה להערכתם של הנאצים, ויצירתו אף הוזכרה על ידי אלפרד רוזנברג, עורך העיתון הנאצי פלקישר באובכטר, כ"אמנות מנוונת".

בשנת 1937 נישא לדוגמנית היווניה דמטרה מסלה. באותה שנה הצטרף רשמית למפלגה הנאצית, מונה על ידי היטלר כ"פסל הרשמי" של גרמניה, ולצורך עבודתו קיבל סטודיו, מימון וכ-43 עוזרים ושוליות.

עד לנפילת המשטר הנאצי שימש כפרופסור לאמנות בברלין. בשנת 1948 התיישב בדיסלדורף, שם התגורר עד סוף ימיו, ועסק בארכיטקטורה ובפיסול.

יצירתו

הפסלים של ברקר התאפיינו בסגנון נאו-קלאסי, והתאימו לקו השולט בארכיטקטורה הנאצית של אותה תקופה. ברקר הוגדר כאחד מרשימת המבורכים ובשל כך זכה לקבל שחרור מהגיוס לצבא. לאחר סיום המלחמה, כ-90% מפסליו הציבוריים נהרסו על ידי בעלות הברית.
בשנת 1985 נפתח מוזיאון ארנו ברקר, אשר נבנה במימון פרטי של משפחת בודנשטיין.
אלישע אפריאט

ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות.
במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו.
בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל.
הוא נפטר בט"ז בשבט ה'תרפ"ח, 7 בפברואר 1928 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע.

לקריאה נוספת

דוד עובדיה, קהלת צפרו ח"ד, ירושלים, תשמ"ה. עמ' עח-עט.
אפוקליפסה - מלחמת העולם השנייה

דמויות

הסדרה כוללת פורטרטים של המנהיגים ודמויות המפתח במלחמת העולם השנייה:
גן גורו

היסטוריה

בראשית שנות ה-90 הוחלט בקיבוץ ניר דוד להקים אטרקציה תיירותית בקרבת גן השלושה (סחנה). רעיונות רבים עלו ונפלו עד שהוחלט להקים גן חיות ייחודי. לאחר התלבטויות רבות הוחלט להקים גן בעל מאפיינים אוסטרליים.
ממשלת אוסטרליה חוקקה חוקים מוסדרים מאוד לגבי העברת בעלי חיים שאנדמיים לאוסטרליה מחוץ ליבשת. וכן, יהודה גת, מייסד הגן, יצר קשרים עם רשות שמורות הטבע האוסטרלית, עם שגריר אוסטרליה בישראל ועם גני חיות באוסטרליה. לאחר מכן, מקימי הגן בנו את הגן באיכות הגבוהה הנדרשת לשם העברת בעלי החיים.
הגן נחנך ב-28.7.96 במעמד שגריר אוסטרליה בישראל ומכובדים רבים נוספים.

גן גו-יורה

החל מראש השנה של 2017, נפתחה לקהל הרחב אטרקציה חדשה בגן במבוך הצמחייה, ובה דינוזאורים מכניים שזזים ועושים קולות.

מאפייני הביקור במקום

בגן ישנם ספסלים, שולחנות, מדשאות וצל לפיקניק. הוא מותאם לביקורי ילדים ולטיולים בחגים. בגן ישנה גם חיות עם מזכרות שונות מאוסטרליה כמו בורמנג וביצי אמו.
מנצ'סטר מטרו-לינק

מאפיינים

הרכבת הקלה של מנצ'סטר פעילה בשישה קווי רכבת. אורך המסילות הוא כ-76.8 קילומטר ולאורכן 76 תחנות העלאת והורדת נוסעים. בשנת 2012 השתמשו 25 מיליון נוסעים בשירותי המטרו-לינק.
המערכת כוללת שילוב של רכבת קלה ייעודית (בה הפרדה מתנועה אחרת) וחשמלית (Tram) ברחוב (משותפת עם הולכי רגל וכלי רכב).

מפעיל

בין השנים 2007–2011 היה הזיכיון לתפעול מערכת המטרו-לינק בידי תאגיד Stagecoach Group אשר מפעיל רכבות, רכבות קלות, אוטובוסים וספינות מעבורת בכל רחבי בריטניה. בחודש אוגוסט 2011 נמסר הזיכיון לחברת RATP (האיגוד האוטונומי של התחבורה הפריזאית), מפעילת המטרו ושל התחבורה הפנימית בפריז.

היסטוריה

מערכת הרכבת קלה למנצ'סטר רבתי נולדה מרצון של מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לפתח "מערכת משולבת ויעילה של תחבורה ציבורית". רשת מסילות הברזל של מנצ'סטר רבתי סבלה מחוסר חיבוריות בין צפון לדרום הרשת, עקב המיקום של שתי תחנות הרכבת המרכזיות של מנצ'סטר, פיקדילי וויקטוריה, שממוקמים בקצוות מנוגדים של מרכז העיר. פיקדילי וויקטוריה נבנו בשנות הארבעים של המאה ה-19 על ידי חברות יריבות על קרקע זולה יותר בשולי מרכז העיר, שהתפתחה למרכז העסקים הראשי של המטרופולין. כבר בשנת 1839, בזמן בנית התחנות, הוצעה לבנות מנהרת רכבת מתחת לעיר שתחבר ביניהם. אך הרעיון ננטש מטעמים כלכליים.
ב-1974 הציגה מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי טיוטת הצעה למנהרת Picc-Vick, תוואי מוצע לרכבת מתחת למרכז העיר שתהיה במרכזה של רשת רכבות חשמלית חדשה לאזור. אך מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי לא הצליחה להשיג את המימון הדרוש, והפרויקט ננטש על רקע כלכלי, והתוכניות בוטלו בשנת 1977. 
בשנת 1982 הגיעה רשות התחבורה למנצ'סטר רבתי למסקנה כי מערכת רכבת קלה עילית שתחליף או תשלים את מערכת מסילות הברזל הכבדות במטרופולין היא הפתרון החסכוני ביותר לשיפור רשת התחבורה הציבורית של מנצ'סטר רבתי, שסבלה מחיבוריות גרועה ותשתיות מיושנות.
מועצת מחוז מנצ'סטר רבתי אישרה את התוכנית באופן רשמי בשנת 1984 והחליטה שהמערכת תיבנה בשלבים. שלב א' נחנך ב-15 ביוני 1992 על ידי המרה של שני קווי רכבת כבדים מצפון ומדרום למרכז מנצ'סטר לרכבת קלה וחיבור ביניהם במפלס הרחוב במרכז העיר כחשמלית, כך שיפעלו כקו אחד באורך 30.9 קילומטר.
למה התרנגולת חצתה את הכביש?

"למה התרנגולת חצתה את הכביש?" היא בדיחת קרש מפורסמת, הנחשבת בעיני רבים לאחת הבדיחות המפורסמות ביותר. התשובה לבדיחה בגרסתה הנפוצה ביותר היא "בשביל להגיע לצד השני". בדיחה זו היא דוגמה לבדיחת אנטי-הומור, שבה המבנה המסקרן של השאלה גורם למאזין לצפות לשורת מחץ, אך במקום זאת ניתנת רק הצבת עובדה פשוטה. "למה התרנגולת חצתה את הכביש?" נהפכה לדוגמה אייקונית לבדיחה טיפוסית שרוב האנשים מכירים את התשובה אליה. בדיחה זו סופרה ושונתה פעמים רבות במהלך ההיסטוריה.

היסטוריה

הבדיחה הופיעה בשנת 1847 במגזין הניו יורקי החודשי, The Knickerbocker.
ישנן בדיחות והלצות הנראות כחידות מסובכות, אך כלל אינן. מתוכן זו: "למה תרנגולת חוצה את הרחוב? האם אתה 'מחוץ לעיר?' האם אתה 'מוותר?' ובכן, אז ככה: 'מכיוון שהיא רוצה להגיע לצד האחר!'
המקור באנגלית
There are ‘quips and quillets’ which seem actual conundrums, but yet are none. Of such is this: ‘Why does a chicken cross the street?[’] Are you ‘out of town?’ Do you ‘give it up?’ Well, then: ‘Because it wants to get on the other side!’
הבדיחה התפשטה בשנות התשעים של המאה ה-19, כאשר גרסה שונה של הבדיחה בעלת משחק מילים עם משמעות כפולה התפרסמה במגזין Potter's American Monthly:
למה לא כדאי לתרנגולת לחצות את הכביש? כי זה יהיה מעשה מרמה
המקור באנגלית
Why should not a chicken cross the road? It would be a fowl proceeding.

גרסאות

ישנן בדיחות רבות המסתמכות על כך שהבדיחה ותשובתה מוכרות, לעיתים על ידי הצעת תשובה חלופית, לדוגמה: "זה היה רחוק מדי מכדי ללכת מסביב". גרסאות קלאסיות של הבדיחה מספרות על יצור אחר שונה מהתרנגולת שחוצה את הכביש, כדי לקשר חזרה לבדיחה המקורית. לדוגמה, תרנגול הודו או ברווז חוצים את הכביש "מכיוון שהתרנגולת הייתה ביום חופש" או דינוזאור חוצה את הכביש "כי תרנגולות לא היו קיימות עדיין." בדיחות אחדות הן גם בדיחות בעלות כפל משמעות וגם מפנות למקור, לדוגמה: "למה הברווז חצה את הכביש?" "כדי להוכיח שהוא לא תרנגולת" (כפל משמעות בסלנג באנגלית לפירוש: "כדי להוכיח שהוא לא פחדן"). תשובה נוספת לבדיחה בעלת כפל משמעויות היא, "כי היא עוף מוזר". 
גרסה נוספת לבדיחה, המכוונת יותר לקריאה מאשר להיגד בעל פה, היא פרודיה המציגה אישים שונים הנותנים תשובה לשאלה זו, אלברט איינשטיין לדוגמה "האם התרנגולת באמת חצתה את הכביש, או שהכביש התקדם אל עבר התרנגולת?" או אריסטו "זה הוא טבע התרנגולות לחצות את הכביש".
Poets of the Fall

היסטוריה

אלבומה הראשון של הלהקה, Signs Of Life (בתרגום לעברית: סימני חיים), יצא ב-19 בינואר 2005 והפך במהרה לאלבום זהב ולאחר מכן לאלבום פלטינה אשר מכר יותר מ-30,000 עותקים ברחבי העולם. האלבום כיכב בראש מצעד הפזמונים הפיני במשך יותר משנה (כ-56 שבועות) והיה לאחד האלבומים הפינים המצליחים ביותר בעולם.

אלבומם השני נקרא Carnival Of Rust (בתרגום לעברית: קרנבל של חלודה) ויצא לאור ב-12 באפריל 2006.
משוררי הסתיו זכו במספר פרסים, בהם "השיר המקורי הטוב ביותר למשחק מחשב" בשנת 2004, אשר בו Late Goodbye לקח את המקום הראשון במשחק המחשב Max Payne 2. הלהקה גרפה גם את "התגלית הפינית הטובה ביותר" ב-2004 וב-2005, וב-2005 הלהקה נחשבה ל-"פריצת השנה" ול-"אלבום הבכורה הטוב ביותר" בטקס פיני. עוד תואר נחשב הלהקה קיבלה בטקס פרסי MTV ב-2006 כ-"הלהקה הפינית הטובה ביותר".
ב-12 באפריל 2008, יצא אלבומה השלישי של הלהקה, Revolution Roulette.
באותו חודש הופיעה הלהקה לראשונה בארצות הברית בלוס אנג'לס.
חברי הלהקה נקראים בכינויים "מארק", "אולי" ו-"קפטן". השלושה באים מרקעים מוזיקליים שונים ולטענתם מקפידים לבטא זאת באלבומיהם.
שושלת ג'ין (265–420)

שש השושלות

שושלת ג'ין נכללת ב "שש השושלות", ששנות שלטונן החל בנפילת שושלת האן המזרחית, והסתיים בעת הקמת שושלת סווי.
 
ישנן שתי גירסות לשש השושלות:

תקופת שלוש הממלכות

תקופת שלוש הממלכות הייתה תקופה קשה בהיסטוריה של סין שהחלה עם נפילת שושלת האן וסיום מרד הטורבן הצהוב (מלחמת אזרחים שבה נפגעה סין קשות).

בתחילת התקופה התפצלה קיסרות שושלת האן המזרחית, לשלוש ממלכות (魏 - ויי-צאו, 屬 - שו-האן, 吳 -סאן-וו), ונמשכה משנת 220 ועד שנת 280 לספירה (אז אוחדה על ידי שושלת ג'ין).

איחוד הממלכות תחת שושלת ג'ין

בשנת 263 לספירה נכבשה ממלכת שו-האן על ידי צבא סאן-וו המיומן.
כעבור שנתיים (בשנת 265) השתלט סְה-מָה יְוֵּ'אן דִי הקיסר הראשון של ג'ין על ממלכת סאן-וו, וייסד את שושלת ג'ין (ג'ין המערבית, תוך איחוד שתיים משלוש הממלכות).
תהליך האיחוד הושלם בשנת 280 לספירה עם כיבוש ויי-צאו.

מלחמת שמונת הנסיכים

מלחמת שמונה הנסיכים הוא שמה של מלחמת אזרחים הרסנית, אשר פרצה במסגרת מאבקי כוח בתוך משפחת הקיסרות ג'ין, בין השנים 306-291.
הלחימה נערכה רובה בצפון סין, וגרמה נזקים קשים לקיסרות, פגעה בממשל המרכזי של הקיסרות, הביאה לבריחה המונית של אוכלוסייה סינית (בני האן) לכיוון דרום הנהר הצהוב, ופלישת עמים נוודים לצפון סין (תוך ניצול החולשה הסינית).

שלוש הבירות של השושלת

בין השנים 311-265 הייתה בירת השושלת של ג'ין העיר לְווֹיָאנְג.

כתוצאה מפלישות עמים לא סינים מצפון ורצח הקיסר הרביעי של השושלת נאלצה משפחת הקיסרות ג'ין להעביר את הבירה לצָ'אנְגְאָן בשנים 316-312 .

לאחר רצח הקיסר החמישי של השושלת, נמלטו בני ההאן יחד עם שארית משפחת הקיסרות לדרום המדינה.
העיר גְ'ייֵן-קָאנְג הפכה לבירת השושלת משנת 317 ועד שנת 420 (בעת הקמת שושלת ג'ין המזרחית על ידי הקיסר הראשון של השושלת (השישי של שושלות ג'ין) סְה-מָה יְוֵּ'אן דִי.

רצח 2 הקיסרים

מתקופת נפילתה של שושלת האן המזרחית החלו עמים נוודים (לא סינים) לנצל את המאבקים, וחוסר האיחוד בשטח הקיסרות, הם פלשו לשטח צפון סין (עד לנהר הצהוב).
בשנת 304 החלו להתמרד בני הווּ-הו ששהו בשטחי הקיסרות.
בשנת 311 נרצח הקיסר הרביעי חְווָאי דִי סְה-מָה, הקיסרות הפסידה שטחים ונאלצה לעבור למיקום אחר. 
לאחר חיסולו של הקיסר החמישי מִין דִי סְה-מָה בשנת 316, נפלה שושלת ג'ין המערבית.

דעיכת השושלת

עם הפליטים שנסו לדרומה של המדינה, היה גם הקיסר יְוֵּ'אן, נצר לשושלת ג'ין, שחידש את שלטון השושלת בדרום המדינה.
משנת 317 שלטה שושלת ג'ין המזרחית (המחודשת) רק על האזור שמדרום לנהר הצהוב, בעוד שצפון סין נשלט על ידי שש-עשרה הממלכות הלא-סיניות העיקריות.
רוב קיסרי השושלת הוכתרו בעת שהיו ילדים, או נערים, חסרי ניסיון וכח ממשי.
הדבר פגע בתפקוד השלטון, ובהרתעה כנגד עמים שכנים.
במשך 103 שנים שלטו 11 קיסרים, פחות מעשור שנים לקיסר.

נפילת השושלת

השושלת שרדה עד שנת 420 לספירה, אז אולץ הקיסר סְה-מָה גונְג דִי (הקיסר ה 11 של שושלת ג'ין המזרחית או ה 16 של כלל השושלת האחרון) לפרוש, בשנת 420 נכנסה סין לעידן השושלות הצפוניות והדרומיות.
סן לואיס אוביספו

היסטוריה

לפני הגעתם של הקולוניסטים הספרדים, שטח סן לואיס אוביספו היה מיושב על ידי שבט הצ'ומאש של אינדיאנים. הכפר הוקם ב-1772 כמיסיון סן לואיס אוביספו דה טולוסה על ידי חוניפרו סרה, נזיר ספרדי. אחרי מלחמת העצמאות של מקסיקו, המיסיון הפך חילוני. ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, העיר, כמו יתר קליפורניה, סופחה לארצות הברית ממקסיקו.

גאוגרפיה

סן לואיס אוביספו נמצאת בערך באמצע הדרך בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, 18 קילומטרים מחוף האוקיינוס ​​השקט. בגבול המזרחי נמצאים הרי סנטה לוסיה, שהם המקור של נחל סן לואיס אוביספו שזורם דרך העיר. העיר מוקפת על ידי מספר פקקים געשיים, שרבים מהם מקומות פופולריים לטיולים רגליים.

חינוך

האוניברסיטה הפוליטכנית של מדינת קליפורניה (California Polytechnic State University) נמצאת בגבול סן לואיס אוביספו, ולומדים בה כמעט 20,000 סטודנטים. היא ידועה בתוכניות בהנדסה ובחקלאות.

תחבורה

נמל התעופה האזורי סן לואיס אוביספו משרת את העיר, כמו גם תחנת רכבת אמטרק ואוטובוסים של קווי גרייהאונד. הכבישים הראשיים העוברים דרך סן לואיס אוביספו הם דרך מדינת קליפורניה מספר 1 ו-US-101.
פיקדון מובנה

פיקדון מובנה הוא מוצר מובנה שבו מושקעים כספים לתקופת זמן מוגדרת מראש ולא ניתן לסחור בו.
בפיקדון מובנה קרן ההשקעה בדרך כלל מובטחת בערכה הנקוב ואילו התשואה תלויה בקיומם של תנאים שונים, שנקבעו מראש בתנאי הפיקדון.
הסיכון הכלכלי למשקיע בפיקדון מובנה הוא נמוך יחסית וכרוך בעיקר באובדן הנזילות למשך תקופת הפיקדון, ולאובדן התשואה האלטרנטיבית חסרת הסיכון שהיה ביכולתו לקבל במשך התקופה על השקעתו.
פיקדונות מובנים רבים מסוגים שונים אשר חלקם "אקזוטיים" מוצעים על ידי בנקים ובתי השקעות ללקוחותיהם. ההשקעה בפיקדון מובנה מאפשרת למשקיע מעין "הימור" מוגבל של השקעה בסיכון גבוה שבה במקרה שטעה יקבל בחזרה את מלוא השקעתו המקורית ואם צדק יוכל לשפר את התשואה באופן משמעותי .
פיקדון מובנה ככלי השקעה יכול להתאים למגוון רחב של סוגי משקיעים. שונאי הסיכון מבטיחים לעצמם לכל הפחות את קרן ההשקעה שלהם, ואילו אוהבי הסיכון יכולים לבחור לעצמם פיקדונות מובנים בעלי מאפיינים קיצוניים יותר של אובדן תשואה מוחלט לעומת תשואה גבוהה יחסית.
רומא (סרט)

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת במקסיקו, בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20. גיבורת הסרט היא קליאו, משרתת ומטפלת בשכונת רומא האמידה שבמקסיקו סיטי. בני הבית הם האב אנטוניו, רופא במקצועו, האם סופיה, מורה לכימיה, ארבעת ילדיהם (שלושה בנים ובת), הסבתא תרזה ואדלה משרתת נוספת.
קליאו צופה כיצד התא המשפחתי מתפרק כשאנטוניו עוזב את הבית בעוד האם מנסה להסתיר זאת מילדיה. היא מפתחת מערכת יחסים עם פרמין, צעיר המתמחה באמנויות לחימה ונכנסת ממנו להריון. פרמין נוטש אותה וקליאו יוצאת לחפש אותו בשכונות העוני של מקסיקו סיטי, שם היא מגלה שהוא מתאמן עם קבוצה גדולה של צעירים בחסות הצבא. פרמין מתכחש לאבהותו ומאיים עליה באלימות. כשהיא יוצאת עם תרזה לרכוש עריסה לתינוק שבדרך, הן נקלעות להפגנת סטודנטים גדולה, שמסתיימת בטבח הסטודנטים (טבח קורפוס כריסטי ), במהלך המהומות עדה קליאו לרציחתו של מפגין שנמלט לחנות הרהיטים, על ידי פרמין וחבריו. הטראומה מביאה לזירוז הליכי הלידה אך ההגעה לבית החולים מתעכבת בשל המצב. בבית החולים מובהלת קליאו לחדר הניתוח שם היא יולדת תינוקת ללא רוח חיים.
סופיה לוקחת את קליאו והילדים לטיול בטוקספאן, בזמן שאב המשפחה מגיע לבית לאסוף את חפציו. הילדים רוחצים בים בשעה שקליאו נשארת להשגיח עליהם, אף שאינה יודעת לשחות. שניים מהם נסחפים בזרם ועומדים לטבוע, אך קליאו נכנסת למים ומצילה אותם. כשהמשפחה מתאחדת בחוף (בסצנה שמתועדת בכרזת הסרט) קליאו מתייפחת ומגלה להם שכלל לא רצתה בתינוקת. בשובם הביתה הם בוחנים את הבית ממנו לקח האב דברים, בעיקר מדפי ספרים, ולסדר החדש שנעשה בין החדרים, וקליאו חוזרת למלאכת הבית.

הפקה

התסריט לסרט נכתב על ידי קוארון על בסיס הביוגרפיה שלו כילד בשכונת רומא. גיבורת הסרט קליאו היא בת דמותה של ליבו רודריגס ילידת אואחאקה ששירתה את בני משפחתו. לכוכבת הסרט לוהקה יאליצה אפאריסיו, מורה בת 24, אף היא מאואחאקה, שחקנית לא מקצועית בתפקידה הראשון.
קוארון קיווה שהצלם עמנואל לובצקי עמו שיתף פעולה במרבית סרטיו הקודמים, יצלם גם סרט זה, אך הוא פרש בשלב הקדם-הפקה. קוארון לקח על עצמו את מלאכת הצילום שנעשתה בשחור-לבן וכוללת שוטים ארוכים מאד. שפת הסרט היא ספרדית, בשיחות בין בני המשפחה, ומיסטק, שפה מקסיקנית-ילידית בשיחות בין קליאו לאדלה וחבריה. הסרט כולל סצנות המתקשרות עם סרטיו הקודמים ומלמדות על מקורות ההשראה של קוארון לסרטיו כיוצר קולנוע, דיכוי מהומות הסטודנטים שמזכיר את סצנת המהומות ב"הילדים של מחר", סיפורן של המטפלות שאוזכר ב"ואת אמא שלך גם" והאסטרונאוטים המרחפים בחלל בסצנה מתוך הסרט "אבודים"  שמזכירה את הסצנות ב"כוח משיכה".
הזכויות להפצת הסרט נרכשו על ידי נטפליקס שבנובמבר 2018 הפיצה אותו באולמות הקולנוע ושלושה שבועות לאחר מכן בשירות הסטרימינג שלה.
התנועה למלחמה בעוני בישראל

הל"ב - התנועה למלחמה בעוני בישראל היא עמותה ישראלית רשומה המפעילה משפטנים וסטודנטים למשפטים בהתנדבות על מנת לעזור לשכבות אוכלוסייה במצוקה ובמצב כלכלי קשה. העמותה נוסדה על ידי דובי ארבל ועורך הדין יורם סגי זקס בשנת 1994 ומשרדיה הראשיים נמצאים בכפר סבא. עיקר פעילותה מתרכזת סביב פרויקט "הל"ב במשפט" במסגרתו מוענק סיוע משפטי חינם לעשרות אלפי נזקקים. בנוסף פועל הפרויקט לקידום האוכלוסיות החלשות בישראל באמצעות השפעה על החקיקה, עתירות לבג"ץ וחשיפה תקשורתית.
תומאס סטיוארט טרייל

תומאס סטיוארט טרייל (Thomas Stewart Traill; ‏29 באוקטובר 1781 - 30 ביולי 1862) היה פרופסור לרפואה משפטית באוניברסיטת אדינבורו.

ביוגרפיה

טרייל נולד בקירקוול שבאי המרכזי (המכונה Mainland) בארכיפלג של אורקני, ולמד באוניברסיטת אדינבורו. במשך כ-30 שנה שימש כרופא בליברפול, ונמנה עם מייסדי המכון המלכותי, מכון המכניקה של ליברפול והאגודה הפילוסופית והספרותית של ליברפול. הוא הכיר את חוקר הקוטב ויליאם סקורסבי, וכתב רשימה של בעלי חיים שניצפו בגרינלנד המזרחית בעבור "יומן-המסע של ציד הלווייתנים הצפוני" של סקורסבי (1823). סקורסבי קרא על שמו את האי טרייל בגרינלנד.
כאשר ג'ון ג'יימס אודובון הגיע לליברפול ביולי 1826, טרייל סייע בידו במציאת מוציא לאור לספרו "הציפורים של אמריקה". אודובון קרא על-שמו את ה-Traill's Flycatcher, סוג של ציפור-שיר ממשפחת הטיראניים, שבשעתו התייחס למין שכלל הן את ה-Empidonax traillii והן את ה-Empidonax alnorum.
טרייל שב לאוניברסיטת אדינבורו בשנת 1833 כפרופסור לרפואה משפטית. הוא ערך את המהדורה השמינית של האנציקלופדיה בריטניקה (בשנים 1852-1861), שנשלמה שנה בטרם מותו.
מנחם רקנאטי

ר' מנחם בן בנימין רקנאטי (או ריקנאטי; 1310-1250) היה מקובל ופוסק שחי בעיירה רקנאטי שבאיטליה.
מעט ידוע על חייו. היה מראשוני המקובלים באיטליה. בכתביו ניכרת השפעתם של חסידי אשכנז: רבי יהודה החסיד ורבי אלעזר מגרמייזא וכן של הרמב"ן אותו הרבה לצטט בספריו. בנוסף, הושפע רבות מהרמב"ם ומחכמת הפילוסופיה, שאותה ראה כמשלימה את חכמת הקבלה. ספרו העיקרי בקבלה הוא פירושו על התורה. לחיבורו זה הייתה השפעה על מקובלים בדורות שאחריו, והוא זכה לפירושו של רבי מרדכי יפה ואף תורגם ללטינית (במאה ה15 בידי המומר פלביוס מיתרידטס).