google/wiki40b huggingface dataset:
אירווינג לייטון

חייו

אירווינג לייטון נולד בעיר טרגו ניאמץ, רומניה למשפחה דתית שהיגרה לקנדה בשנת 1913, כשהיה בן שנה. המשפחה השתקעה ברחוב אורבאן הקדוש (St. Urban Street) שהיה ברובע עוני של מונטריאול. סמוך לבר המצווה שלו נפטר אביו, ואירווינג ("איזי" בכינוי היידיש שלו), יצא לעבוד לעזרת המשפחה. הוא מכר סחורות בית מדלת לדלת ואסף כסף להמשך לימודיו בקולג'.
משהחל את לימודיו בקולג' הצטיין בלימודי הספרות האנגלית שלו. הוא הושפע בצעירותו מכתביהם של הסופרים האנגלים והאמריקאים: ולטר סקוט, אלפרד טניסון, ג'יין אוסטן, ג'ונתן סוויפט, שייקספיר, ג'ורג' אליוט ואחרים. עם הצטרפותו למפלגה הדמוקרטית הקנדית החל לעיין גם בכתבי ניטשה וקרל מרקס. בימי הקולג' הכיר גם לראשונה את א. מ. קליין, משורר יהודי-קנדי, שהחל את שירתו ביידיש ועבר לאנגלית.
בעת לימודיו במק-דונלד קולג' כתב אירווינג לייטון את שיריו הראשונים באנגלית, ופרסם טורים עיתונאיים שמשכו את לבם של הקוראים. בשל פעילותו בחוגים סוציאליסטיים נאסר עליו להיכנס לארצות הברית הסמוכה. בשנת 1942 הצטרף לצבא הקנדי ושרת בו כקצין. לאחר שיחרורו מהצבא המשיך בלימודיו וסיים תואר שני במדעי המדינה בשנת 1946. לימד בבית ספר תיכון. בשנת 1976 זכה באות מסדר קנדה. פעילותו הספרותית של לייטון נמשכה עשרות שנים.
נפטר בינואר 2006, במונטריאול, בן 94 במותו.

יצירתו הספרותית

לייטון הפך למשורר ידוע, והיה בין המשפיעים על לאונרד כהן הצעיר. הוא זכה בפרסים רבים ואף היה מועמד לפרס נובל לספרות. בשנות החמישים של המאה העשרים זכה לפרסום רב כמשורר וכסוציאליסט, לא רק בקנדה אלא בכל העולם דובר האנגלית. ושירתו התחבבה במיוחד על קוראים באיטליה ובקוריאה הדרומית.
אירווינג לייטון פרסם למעלה מחמישים כרכים של שירה אנגלית, ביקורת, מאמרים ופרוזה. ספר שיריו "תמיד על סף דמעות" הוא הספר הראשון של לייטון שתורגם לעברית בשנת 2010. שירים בודדים נוספים שלו בתרגום לעברית פורסמו בכתבי עת. בהלוויתו ספד לו לאונרד כהן: "קודם כל היה אירווינג לייטון, ואז היו כל שאר המשוררים. הוא היה המשורר הטוב ביותר שלנו. אין טעם לחוש צער ועצבות, כי עבודתו של לייטון תשרוד אחריו."
פיגמים

פִּיגְמים הם קבוצת כל העמים, שבהם גובהו של גבר בוגר הוא פחות מ-1.5 מטר בממוצע. עמים אלה מצויים ביערות משווניים-טרופיים במערב אפריקה, מזרח אפריקה, אינדונזיה ואיים שבקרבת אינדונזיה. לא ברור אם הפיגמים האינדונזיים הם ממוצא דומה לזה של האפריקנים וסביר שהם הפכו דומים אלו לאלו באבולוציה מתכנסת.
מעבר להיותן של קבוצות הפיגמים נמוכות בהרבה משאר קבוצות בני האדם, יש לכלל הקבוצות האלה תכונות שונות של מערכת החיסון ולפחות לאחדות מהקבוצות יש סוג דם ייחודי משלהן.
הפיגמים חיים ביערות טרופיים ומכלכלים עצמם, כחברה נודדת של ציידים-לקטים. קיימת סברה בין אנשי המדע, כי ממדי גופם מותאמים, אבולוציונית, לאורח חיים זה. הן תרבותית והן גנטית, הם מבודדים מחברות אחרות של בני האדם והאוכלוסיות שלהם מבודדות גם זו מזו. הם חיים בקבוצות של מאה איש או יותר. רק מעטים מהם משנים את חייהם, מתיישבים במגורי קבע, ושולחים את ילדיהם לבית ספר. אולם, למרות הבידוד התרבותי, כמעט כל הפיגמים, הן באפריקה והן באסיה, מדברים בשפות של העמים השכנים להם. לבד מן הילידים של איי אנדמן (שבקרבת אינדונזיה ובשליטת הודו), המדברים בשפות משלהם, אשר אינן קרובות לאף קבוצה לשונית אחרת בעולם. אולם, אין עדות על פיתוח שפה מקורית בידי הפיגמים.
כיום חיים כ-180,000 פיגמים, מרביתם ביערות הטרופיים של מרכז אפריקה ודרום-מזרח אסיה. הפיגמים האפריקאים נקראים נגרילים (Negrillos) והם חיים באזורים מסוימים בבורונדי, קמרון, גינאה המשוונית, קונגו (שבט האקא), גבון ורואנדה. סמנים גנטיים מורים כי כלל אוכלוסיית הפיגמים האפריקנים נפרדה משאר אוכלוסיית האדם לפני כשישים אלף שנים ושתחילת הליך בידוד קבוצות הפיגמים זו מזו התחיל לפני כעשרים אלף שנים.
הפיגמים באסיה נקראים "נגריטים" (Negritos) והם חיים במספר אזורים בפיליפינים, חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד) ובאיי אנדמן (הודו). נראה כי בעבר היה תחום המחיה של הפיגמים רחב הרבה יותר, אך הם נדחקו על ידי אוכלוסיות חזקות יותר - בעלות ממדי גוף גדולים יותר, יישובי קבע ופרנסה חקלאית-מסחרית.
קבוצת הפיגמים הנקראת Bambuti היא קבוצת הפיגמים המפורסמת והמתועדת ביותר. קבוצה זו היא גם הנמוכה ביותר - גובה ממוצע של גבר בוגר במבותי הוא 137 סנטימטרים.
בתרבותם ממחישים הפיגמים את אהבתם ליער, באמצעות כתיבת שירים וסיפורים בנושא, המועברים מדור לדור.
ג'ורג'טו ג'וג'ארו

חייו

ג'וג'ארו נולד בגארסיו, בצפון מערב איטליה, והתעניין בצעירותו בציור בהשפעת סבו שהיה צייר פרסקו בכנסיות ואביו, מאריו, שהיה צייר איקונות. בגיל 14 הוא נשלח לבית ספר לאמנות בטורינו, ולמד גם שיעורי ערב בבית ספר טכני. כשרונו אותר על ידי דאנטה ג'יאקוזה, המנהל הטכני של פיאט שגייס אותו לעבודה במחלקת תכנון כלי הרכב המיוחדים ב-1955, כשג'וג'ארו היה בן 17 בלבד.
ג'וג'ארו נהנה מהמשרה הקבועה אך לא אהב את המבנה ההיררכי המורכב של פיאט, שהביא לכך שלא היה יכול לזהות את עבודתו במכונית המוגמרת. לכן, כשקיבל הצעת עבודה מבונה המרכבים נוצ'יו ברטונה ב-1959, הוא עבר אליו ונהנה מחופש עיצובי רב יותר. בעודו עובד עבור ברטונה, בגיל 22, הוא גויס לשירות חובה צבאי, לאחר שתכנן בפחות מארבעה חודשים את מכוניות האלפא 2000 ספרינט והגורדון-קיבל. בהתערבות ברטונה הועבר ג'וג'ארו לשרת בבסיס בקרבת טורינו ובמקום להתגורר בבסיס שכר לו ברטונה חדר מלון סמוך, שם הוא תכנן את האלפא ג'וליה ספרינט GT. בתמורה להטבות אלו צייר ג'וג'ארו דיוקנים של כל מפקדיו.
כאשר הג'וליה GT הוצגה להנהלת אלפא-רומיאו בתום שלושה חודשי עבודה, היא התקבלה ישירות ליצור ללא כל שינוי, ייצור שנמשך 14 שנים.
בשנת 1966 עבר ג'וג'ארו לסדנת גיה. בגיה נדרש ג'וג'ארו, בניגוד למשרד ברטונה בעל האופי המשפחתי, לנהל צוות עיצוב גדול ויצר קשרים עם תעשיית הרכב היפנית. לאחר שהשתלט אלחנדרו דה-טומאסו על גיה, התגלעו חיכוכים בינו לבין ג'וג'ארו. זה האחרון המשיך לעבוד כיועץ חיצוני במשך שנה, בשל התחייבויות חוזיות לגיה, ואז ב-13 בפברואר 1968 הוא יסד משרד עיצוב שלו ששמו שונה עם השנים ל-"איטלדזיין ג'וג'ארו". 
שותפו למשרד היה אלדו מאנטובאני, מהנדס גופים שהכיר בברטונה ומבוגר ממנו ב-11 שנה.
ג'וג'ארו נחשב למעצבו של המיניוואן הראשון, הלנצ'יה מגא-גמא של 1978, שלא הגיע לייצור משמעותי אך נחשב לבעל השפעה על תעשיית הרכב.
בית הקברות הצבאי חוף כיאט

מתחם בית הקברות

בית הקברות ניצב ממזרח לכביש תל אביב-חיפה (כביש 4), כ-500 מטר מצפון למחלף חיפה דרום שעליו. הוא מהווה חלק ממתחם בתי הקברות של מערב חיפה.
שמו של בית הקברות ניתן לו על שם משפחת כיאט שבבעלותה היה השטח מחוף הרחצה הסמוך ועד נחל שיח.
מתחם בית הקברות הוא שטח מלבני נטוע דשא, ששטחו כ-65 דונם. פאתו הצרה פונה אל הכביש. החללים נקברו בו ב-11 חלקות. 
במרכז שטח בית הקברות ניצב צלב ההקרבה. בצד שער הכניסה למתחם ניצבת תיבת ארד ובה ספר המרשם (Register) של החללים שנקברו באתר.
בית הקברות במתכונתו הקבועה הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.

החללים בבית הקברות

בבית הקברות נקברו 791 חללי צבאות מדינות האימפריה הבריטית שנהרגו בארץ ישראל, בעבר הירדן ובסוריה בתקופת מלחמת העולם השנייה (מתוכם: 534 בריטים, 54 אוסטרלים, 51 יוונים, 41 משטחי הנציבות העליונה, 29 הודים, 22 צרפתים, 14 דרום אפריקאים, 13 מאפריקה המזרחית, 6 ניו זילנדים, 5 קנדים, 5 פולנים, 4 צ'כים, 3 מעבר הירדן, 3 יוגוסלבים, 2 בלתי מזוהים, 2 מאפריקה המערבית, 1 קפריסאי, 1 בלגי, ו-1 הולנדי) וכן חייל גרמני מהלופטוואפה.
מרבית חללי האימפריה הבריטית נהרגו במלחמת העולם השנייה, אך 95 מהם נהרגו שלא במסגרתה. מרבית אלו היו חיילים שנהרגו בפעולות צבאיות בארץ ישראל בשלהי ימי המנדט הבריטי.

גלריית תמונות

{| align=center
אודי רובוביץ'

קריירית המשחק

רובוביץ' נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה שבירושלים לבית בית"רי. אביו נתן רובוביץ' היה חבר בתנועת הלח"י.
עוד בגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של בית"ר וזכה לתהילה ראשונה כשהבקיע צמד שערים במשחק הדרבי הראשון שהתקיים בעיר, בין קבוצות הנוער של הפועל ירושלים ובית"ר.
ב-1960 כשהוא פחות מגיל 16 ובאישור מיוחד של ההתאחדות לכדורגל צירף אותו המאמן, סימון אלפסי, לסגל הקבוצה הבוגרת של בית"ר. רובוביץ' כונה גם "האפרוח הבלונדיני" (על שם צבע שערו).
עד 1968, כשבית"ר עוד שיחקה בליגת המשנה, תופקד רובוביץ' כשחקן קישור התקפי. הוא היה מגיח מאחור, ומאיים על השער בבעיטות חזקות ומדויקות. מטווחים אלו הבקיע את מרבית שעריו. רובוביץ' היה גם בועט הפנדלים של הקבוצה.
בסוף עונת 1966/1968 הצליחה בית"ר ירושלים, תחת הדרכתו של סמואל רזניק, להעפיל לליגה הראשונה.
41 שערים הבקיע בה רובוביץ', ובמיוחד זכור כמי שהבקיע את השער היקר וההיסטורי שהעלה את הקבוצה סופית ליגה, באצטדיון ימק"א מול מכבי רמת עמידר. מכאן ואילך זכור שיר שהתנגן בפי האוהדים: "ומי דפק את עמידר? אודי חמודי".
בליגה הראשונה עבר לשמש כקפטן הקבוצה, והוסב לתפקיד לבלם. גם מעמדה חדשה זו היטיב לבשל ולכבוש. אם בית"ר הייתה נקלעת לפיגור, היה עולה להתקפה ופעמים רבות מצליח להבקיע. ב-1972 כמעט וזכה עם הקבוצה באליפות המדינה, אך לבסוף סיימה הקבוצה שנייה למכבי תל אביב.
רובוביץ' היה שחקן מקורב מאוד לאוהדי הקבוצה והיה מנצל את השפעתו לפעילויות חנוכיות. כשהיה רואה ילדים ברחוב, היה שואל אותם אם הכינו שיעורי בית. העירייה גייסה אותו להדריך בקייטנות, והוא היה מרצה אורח בבתי ספר. היה לו גם טור במגזין הכדורגל "פנדל".
במדי בית"ר הוא כבש 81 שערים. כמות מאוד גדולה יחסית לעמדה האחורית ששיחק בה בשנותיו האחרונות כשחקן.
בסיום עונת 1972/1973 החליט לפרוש, כשהוא רק בן 28.
במהלך הקריירה לבש חולצות עם מספרי: 8 (כששיחק כקשר) ו-5 (כששיחק כבלם).

חיים אישיים

רובוביץ' מתגורר ברמת השרון, ובעל חברה עם מפעלים בחיפה ותל אביב המייצרת חלפים לתעשייה הכימית, חקלאות, וחלקי חילוף לתעשייה הצבאית.
כיום בנו מנהל את העסק המשפחתי.
גינטר פון אנגרן

קריירה מוקדמת

פון אנגרן נולד ב-5 במרץ 1893 בקולברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-6, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון אנגרן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1935 מונה פון אנגרן למפקד רגימנט הפרשים ה-9 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-3.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון אנגרן מפקד חטיבת הרובאים ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-19. ב-4 בדצמבר 1939 מונה פון אנגרן למפקד חטיבת הרובאים ה-11, ולחם עימה במהלך המערכה על צרפת, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-5 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1940 הוכפפה החטיבה לדיוויזיית הפאנצר ה-11, ובמהלך המערכה בבלקן לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון אנגרן עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-15 באוגוסט 1941 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11, וב-24 באוגוסט נפצע באורח קשה ואושפז בבית חולים. ב-1 באוקטובר 1941 הועלה פון אנגרן לדרגת גנרל מיור, וב-8 במרץ 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בספטמבר 1942 מונה פון אנגרן למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-16, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, התאבד פון אנגרן.
בלסינג אוקגבארה

ביוגרפיה

במבחנים למשחקים הפאן אפריקניים שנערכו בלאגוס במאי 2007, קבעה אוקגבארה בקפיצה משולשת שיא ניגרי חדש של 14.13 מטר. במשחקים עצמם, שנערכו באלג'יר, היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק וסיימה במקום הרביעי בקפיצה משולשת. בתחרות זו גם נשבר השיא שקבעה, על ידי בת ארצה צ'יניוניה אוהדוגה, שקפצה למרחק 14.21 מטר.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אוקגבארה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 6.91 מטר, אחרי מאורן מאגי מברזיל וטטיאנה לבדייבה מרוסיה.
באליפות המכללות באתלטיקה לנשים (NCAA) השלימה אוקגבארה את רצף ניצחונותיה בתחרויות הקולג'ים לאותה שנה, כאשר ניצחה בתחרות הקפיצה לרוחק ובריצת 100 מטר.
בשנת 2010 קבעה אוקגבארה בריצת 100 מטר שיא ניגריה חדש של 11.04 שניות, ובחרה שלא להשתתף בתחרויות הקפיצה, כדי לשמור על כוחה לקראת אליפויות האתלטיקה האפריקניות.
באליפות אפריקה באתלטיקה, שנערכה בתחילת אוגוסט 2010 בניירובי, זכתה אוקגבארה בשלוש מדליות זהב. בהגביע הביניבשתי IAAF, שנערך בספליט, היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בשנת 2011 סיימה אוקגבארה פעמיים במקום חמישי, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.74 שניות ובמקום 18 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.36 מטר.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה אוקגבארה במקום שמיני בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.01 שניות בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 10.92 שניות, במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.64 שניות ובמקום 17 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.34 מטר.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכתה אוקגבארה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.99 מטר, אחרי אלופת העולם בריטני ריס מארצות הברית (7.01 מטר) ולפני איוונה שפאנוביץ' מסרביה (6.82 מטר) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.32 שניות, אחרי שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה (22.19 שניות) ומיוריאל אהורה מחוף השנהב (22.32 שניות).
ברנהרד קריגר

ברנהרד קריגר (Bernhard Krüger) ‏ (26 בנובמבר 1904–1989) היה קצין אס אס בדרגת שטורמבאנפיהרר (המקבילה לדרגת מיור בוורמכט), אשר במהלך מלחמת העולם השנייה היה אחראי על מבצע ברנהרד להצפת בריטניה בשטרי כסף מזויפים בסכום כולל של מיליוני לירות שטרלינג  לשם ערעור כלכלת בריטניה.

ביוגרפיה

מבצע ברנהרד היה פרי יוזמת האס אס וביצועו הוטל על ברנהרד קריגר ונשא את שמו. קריגר היה כבר בעל ניסיון כזייפן בשורות האס אס. הוא הדפיס בולי דואר בריטיים שהוכנסו בהם סמלים יהודיים וסוביטיים, בניסיון לערער את אמונתם של הבריטים בצדקת מלחמתם ולהראות להם שמלחמתה של בריטניה הייתה למען היהודים וברית המועצות. כאן הייתה טמונה תעמולה אנטישמית ואנטי סובייטית, כאילו בריטניה פועלת למען כוחות האופל (מבחינת הנאצים), היהדות הבינלאומית והבולשביקים. את הבולים זייף קריגר באמצעות אסירים מעמי אירופה הכבושה, לרבות יהודים.
שטרי הכסף המזויפים הודפסו, במסגרת מבצע ברנהרד, במחנה הריכוז זקסנהאוזן, ששכן 25 ק"מ מצפון מזרח לברלין. קריגר הרכיב צוות של 142 אנשים, חלקם מבין אסירי המחנה, שהיה להם ידע וניסיון בדפוס, רבים מהם יהודים, ובאמצעותם זייף שטרות בערכים של 5, 10, 20 ו-50 לירות שטרלינג.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בשנת 1945, כשכוחות בעלות הברית התקרבו למחנה זקסנהאוזן, הועבר צוות הזייפנים למחנה הריכוז באוסטריה. לקראת התבוסה הסופית במאי 1945, תכננו הנאצים לרצוח את אנשי הצוות, אך כוחות בעלות הברית הקדימו אותם וכל אנשי הצוות שוחררו ב-5 במאי 1945 על ידי הצבא האמריקאי.
ברנהרד קריגר נתפס בתום המלחמה על ידי הצרפתים, שהעסיקו אותו בזיוף מסמכים עבור השרות החשאי הצרפתי. בשנת 1950 הועמד קריגר לדין בפני בית דין מערב גרמני לדה-נאציפיקציה (בית דין שנועד לקבוע אם אנשי רשות גרמניים היו מעורבים מרצון בפשעי הנאצים) וזוכה, לאחר שהוצגו בפני בית הדין תצהירים של אחדים מהאסירים מצוות הזייפנים שנותרו בחיים, בהם העידו כי הציל את חייהם. לאחר מכן הועסק קריגר בחברה שייצרה בעת המלחמה את הנייר עליו זויפו הכספים במבצע ברנהרד. קריגר מת בשנת 1989.

דמותו בתרבות

בשנת 2007 הופק באוסטריה הסרט "הזייפנים", (Die Faelscher). הסרט עוסק במבצע ברנהרד ומתבסס על זכרונותיו של אחד האסירים שנאלצו להשתתף במבצע. בסרט מופיעה דמותו של קצין האס אס שטורמבאנפיהרר הרצוג, האחראי על המבצע, שהוא בן דמותו של ברנהרד קריגר. הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 2007, בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
יצחק פרסבורגר

ביוגרפיה

פרסבורגר נולד בפרסבורג (ברטיסלבה) שבצ'כוסלובקיה למשפחה אמידה בת ששה ילדים. מספר חודשים לאחר פלישת הגרמנים לצ'כוסלובקיה, בשנת 1939, ברחה המשפחה לבודפשט. עם כניסת הגרמנים לבודפשט, בשנת 1944 נשלח אביו של פרסבורגר לעבודה בבית חרושת ולבסוף נספה בצעדת המוות. המשפחה חיה עם עוד מספר משפחות יהודיות ב"בתים המוגנים" שבעיר שהיו תחת דגלי שווייץ, פינלנד, בלגיה ושוודיה. בדצמבר 1944 חוסלו הבתים המוגנים והמשפחה הועברה לגטו של העיר.
בשנת 1947 עלה לישראל, יחד עם שתי אחיותיו, באוניית המעפילים "אקסודוס". הוא התיישב בכפר רופין ושירת בצה"ל.
פרסבורגר למד במכון אבני, היה מתלמידי מרסל ינקו ואיזידור אשהיים.
בשנת 1964 היגר לצרפת, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. במשך שנים עסק בציור וחי בחברת אמנים מקומיים ידועים. נישא באמצע שנות ה-60 בצרפת לגאולה קלוסיוס. באמצע שנות ה-70 החל להתקרב ליהדות, ובשנת 1979, לאחר שחזר בתשובה, עלה עם משפחתו לישראל.
פרסבורגר יזם, יחד עם בנו יונה פרסבורגר, קמפיין ארצי נגד תוכנית ההתנתקות. השניים עיצבו והפיקו כרזות מחאה אמנותיות שהופצו ברחבי הארץ, הונפו בידי מפגינים והיו מהסמלים הבולטים של המאבק.
בשיתוף עם ד"ר שלום פלסר הפיק את "הרי אמרתי לכם" - אלבום כפול של שירי מחאה נגד תוכנית ההתנתקות. לאלבום הכפול מצורף ספר במהדורה אלבומית של מילות השירים, מאויר על ידי פרסבורגר.
פרסבוגר אייר את הספר "תכלית ראויה". אחיו הוא שמואל פרסבורגר, שעמד בראש סיעת הליכוד בעיריית ירושלים.
אחמד ג'יבריל

ראשית חייו

ג'יבריל נולד ב־1938 ביאזור (במקום שבו שוכנת בימינו אזור). משפחתו עקרה לסוריה, שם למד ושירת בצבא סוריה. הוא יסד את "החזית לשחרור פלסטין" ב־1959, ויחד עם ג'ורג' חבש הקים את החזית העממית לשחרור פלסטין ב־1967, ארגון בעל אידאולוגיה מרקסיסטית שהתנגד לתנועת הפת"ח הלאומנית של יאסר ערפאת.

הפילוג מהחזית העממית

ג'יבריל התפלג מהחזית העממית בשל מתיחות בין חבש והממשל הסורי. ג'יבריל נותר נאמן לסורים ומפקדת ארגונו נותרה בדמשק.
מבחינה אידאולוגית לא היה הבדל גדול בין ארגונו לבין "ארגוני סירוב" אחרים, אך הוא דגל מאז ומעולם במאבק טרור אלים כדרך היחידה לשחרור הפלסטיני, וביצע פעולות טרור רבות כ"ליל הגלשונים".

היחסים עם האסלאם הקיצוני

ג'יבריל היה גם בין ראשוני הפלסטינים שנהנו מתמיכת איראן, החזבאללה והג'יהאד האיסלאמי. בהיותו מוסלמי, שלא כחבש הנוצרי, עלה בידו לשלב את האידאולוגיה שלו ביתר קלות עם האסלאם הקיצוני. עם עליית כוחו של החמאס הפסיק להיות ארגונו של ג'יבריל בבחינת איום ממשי.
הכרונולוגיה המקראית והמסורתית

הכרונולוגיה של המסורת היהודית מבוססת בעיקר על התנ"ך ועל מדרשי האגדה שרוכזו וסודרו בספר "סדר עולם". כרונולוגיה זו התקבלה על רוב ספרי תולדות עם ישראל שנתחברו אחרי התלמוד, ובהם: ספר הישר, ספר יוחסין השלם, סדר עולם זוטא, אגרת רב שרירא גאון, ספר הקבלה, שלשלת הקבלה, צמח דוד וסדר הדורות. הכרונולוגיה של המדרש מסתיימת בחורבן בית המקדש השני, ומשם ואילך מתואמת עם הכרונולוגיה המקובלת במחקר.

תולדות האנושות

מפסוקי המקרא בספר בראשית עולה שירידת יעקב ובניו למצרים הייתה אחרי שמלאו 2238 שנים לבריאת אדם הראשון . בני ישראל היו במצרים 210 שנים;, ויציאת מצרים הייתה בשנת 2449 לאדם. על הפסוק "ועבדום ועינו אותם ארבע מאות שנה" (בראשית, ט"ו, י"ג), מוסבר שהספירה של 400 השנים מתחילה מלידת יצחק (2048). בית המקדש הראשון נבנה 480 שנה לאחר יציאת מצרים. בית ראשון עמד 410 שנה. לאחר מכן יצאו ישראל לגלות בבל שנמשכה 70 שנה. לאחר מכן נבנה בית המקדש השני שעמד 420 שנה.
נבוכדנצר החריב את בית המקדש הראשון בשנת 19 למלכותו, מלכותו התקיימה 45 שנה, אחריו מלך בנו אויל מרודך 22 שנה, אחריו מלך בלשאצר 3 שנים, אחריו מלך דריווש המדי שנה אחת, אחריו מלך כורש הפרסי 3 שנים (שאז התחילה מלכות פרס בכל העולם), אחריו מלך אחשוורוש 14 שנה, אחריו מלך בנו (מאסתר המלכה) דריווש הפרסי. על פי נתונים אלו, נס פורים, שהתרחש בשנת 13 למלכות אחשוורוש, (ככתוב במגילת אסתר) היה כשמלאו 3405 שנים לבריאת אדם.

הדורות הראשונים

בפשר אריכות הימים המופלגת של ראשי הדורות הראשונים, כתב רבי סעדיה גאון: "כדי שירבו זרעם... כדי שיראה כל אחד מהם בנים ובני בנים בחייו". לעומת זאת, הרמב"ם כתב; "אני אומר שלא היה אותם החיים אלא אותו האיש האמור לבדו, אבל שאר האדם חיו החיים הטבעיים הרגילים, ותהיה הנדירות הזו באותו האדם, אם על ידי גורמים רבים במזונו והנהגתו, או על דרך הנס ונוהג לפי דרכו, ולא ייתכן לומר בו זולת זה". בדומה לכך כתב ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו; "מזונותיהם היו מוכשרים יותר לגרום לאריכות ימים... חוץ מזה זיכה אותם אלוהים בחיים ארוכים יותר על צדקתם ועל התועלת שבהמצאותיהם...".
הרמן-היינריך בהרנד

קריירה מוקדמת

בהרנד נולד ב-25 באוגוסט 1898 בפרלברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס בהרנד לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-90 (מקלנבורג - וילהלם השני, קיסר גרמניה). בהמשך השנה הועבר בהרנד לרגימנט הרגלים ה-43 (פרוסיה המזרחית ה-6 - קרל, דוכס מקלנבורג), ולחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-1 בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב ההצטיינות הצבאי (מקלנבורג-שוורין), וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. 
בשנת 1920 פרש בהרנד מהצבא, ובשנת 1924 חזר והתגייס לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1939 הועלה בהרנד לדרגת מיור, וב-25 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-489.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, ולאחר מכן הוצב עמו כחיל מצב בהולנד. במהלך מבצע ברברוסה שוב לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, וב-15 ביולי 1941 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל על כיבוש גשר ליד טאורוגן. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בספטמבר נפצע באורח קשה בקרבות. לאחר החלמתו מונה בהרנד למפקד כוח סיור, ולחם עמו באזורים שונים של החזית. ב-1 במרץ 1943 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט, וב-25 במאי אותה שנה מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-154, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-58. בהרנד לחם עם יחידתו באזור לנינגרד, ובינואר 1944 הצליח להדוף כמה התקפות סוביטיות כבדות שהונחתו עליו, ועל כך קיבל ב-6 במרץ 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ואת עיטור אות הפציעה בזהב. ביוני אותה שנה שונה שם הרגימנט לרגימנט הגרנדירים ה-529, ובהרנד פיקד עליו בקרבות הקשים במהלך הקיץ והסתיו. בינואר 1945 נשלח בהרנד לעתודת הפיקוד העליון, וב-1 באפריל 1945 מונה למפקד הדיוויזיה ה-490. ב-17 באפריל הצליח בהרנד לכבוש מחדש את שדה התעופה של זאגה מידי הכוחות האמריקנים, ועל כך קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף המלחמה נכנע עם כוחותיו לצבא הבריטי.

לאחר המלחמה

ב-15 במאי 1947 שוחרר בהרנד מהשבי, ולאחר שחרורו התיישב בזולטאו, שם גר עד מותו ב-19 ביוני 1987.
חוק בנפורד

חוק בנפורד, או חוק הספרה הראשונה, הוא כלל היוריסטי ואמפירי אודות ההסתברות של הופעת ספרות בנתונים של אוכלוסיות טבעיות גדולות. החוק נתגלה ב-1881 על ידי המתמטיקאי והאסטרונום סיימון ניוקום. הוא נקרא על שמו של הפיזיקאי פרנק אלפרד בנפורד, שגילה אותו מחדש ב-1938.
חוק בנפורד תקף, אמפירית, עבור ערכים המפוזרים על-פני כמה סדרי גודל. הוא חל על אוכלוסיות מגוונות - גובהי בניינים, אורכי כבישים, חשבונות חשמל, מחירי מניות, הוצאות בחברות גדולות ועוד. לפי הגרסה החלשה של החוק, השכיחות של הספרה 1, כספרה המובילה, גבוהה מזו של 2, וכן הלאה, עד לספרה 9 שהיא הנדירה ביותר. כך למשל, אם נתבונן ברשימת גודלי האוכלוסייה ביישובים בישראל (31,000, 48,000, 112,000, 2,500 וכן הלאה) נגלה שבין הספרות הראשונות בכל מספר, ספרות נמוכות (1 או 2) מופיעות בשכיחות גבוהה יותר מאשר ספרות גבוהות (8 או 9).
גם ניוקום וגם בנפורד הגיעו להשערה מתוך בחינת אותה ראיה: ההתבלות הלא-אחידה של הדפים בטבלאות לוגריתמים.
התפלגות בנפורד נובעת מהנחה שכאשר כותבים את המשתנה בבסיס b, ההסתברות של ספרה מסוימת להופיע אינה תלויה במיקום שלה בתוך המספר. מההנחות האלה נובעת גרסה חזקה של החוק, שלפיה ההסתברות לכך שמספר כלשהו באוכלוסייה יתחיל בספרה  ניתנת לחישוב, ושווה ל- . החוק חל על הספרה הראשונה של המספרים, וכן, במידה פחותה והולכת, גם על שתי הספרות הראשונות, השלוש הראשונות, וכן הלאה.

הסבר תאורטי

נסמן ב- את הפונקציה שמחזירה את הספרה המשמעותית המובילה של מספר, ונסמן ב- את הסיגמא-אלגברה על החלק החיובי של הממשיים, הנוצרת על ידי הפונקציה S. לכל  מתקיים . נוסף על כך, לכל  מתקיים ש- לכל , ו- לכל  טבעי וחיובי.
התפלגות של משתנה מקרי חיובי X היא מטיפוס בנפורד אם  לכל  כל משתנה מקרי ביחס ל- המקיים את התנאי שלכל  יש ל- אותה התפלגות כמו של , הוא מטיפוס בנפורד. אם X,Y משתנים מקריים ביחס ל- ובלתי תלויים, ואחד מהם הוא מטיפוס בנפורד, אז כך גם המכפלה XY. המכפלה של משתנים בלתי תלויים רבים , בעלי אותה התפלגות רציפה, מתפלגת מטיפוס בנפורד.

שימושים

ניתן להשתמש בחוק בנפורד לצורך זיהוי הונאה באוכלוסיות מספרים שהחוק חל עליהן. לדוגמה, כדי לבצע בדיקת אמינות של דיווחי מס. בדומה, כדי לבדוק האם תוצאות הבחירות 2009 באיראן זויפו או לא, נבדקה התאמתן לצפי מחוק בנפורד.
אצטדיון אוונגרד (ויבורג)

היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 1933 כ-Viipurin keskusurheilukenttä, אצטדיון הספורט המרכזי של וייבורג, כאשר העיר הייתה חלק מפינלנד. באצטדיון היה יציע ראשי עם 5,500 מושבים ויציע עמידה עבור יותר מ-10,000 צופים ונחשב לאצטדיון הספורט המודרני ביותר בפינלנד.
האצטדיון שימש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל סודט ואירח את אליפות פינלנד באתלטיקה בשנת 1937. הוא תוכנן גם כמקום למשחקי הכדורגל באולימפיאדת הקיץ שבוטלה ותוכננה לשנת 1940.
האצטדיון נפגע קשה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ויבורג סופחה לברית המועצות והאצטדיון המשופץ קיבל את השם "אצטדיון אוונגרד".
טירונות (מחזה)

עלילה

עלילת המחזה עוקבת אחר יוג'ין מוריס ג'רום בן ה-20, שמתגייס לצבא ארצות הברית ונשלח מברוקלין בה גדל למחנה אימונים בבילוקסי שבמדינת מיסיסיפי במהלך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה. ג'רום מתמודד עם עזיבת הבית, פוגש במחלקתו חיילים מסביבות סוציואקונומיות ותרבותיות שונות, מתאהב, ומאבד את בתוליו. הסרט עוקב אחר התמודדותו עם הסביבה החדש ועם מפקד קשוח.

המחזה

המחזה הוצג לראשונה בברודוויי ב-28 במרץ 1985. במחזה כיכבו מתיו ברודריק בתפקיד ג'רום, וויליאם סיידר במתפקד סמל מרווין ג'. טומי. פנלופה אן מילר גילמה את דמותה של דייזה האניגן בה מתאהב ג'רום.
המחזה הציג במשך 524 הופעות (עד ה-28 ביוני 1986) וזכה בפרס טוני עבור המחזה הטוב ביותר בשנת 1986. ג'ין סאקס זכה בפרס טוני עבור בימוי המחזה ובארי מילר זכה בפרס טוני עבור שחקן המשנה הטוב ביותר.

הסרט

הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1988 בוים על ידי מייק ניקולס. בסרט כיכבו ברודריק, מולהלם ופנלופה אן מילר אשר השתתפו בהצגה. כריסטופר ווקן גילם את תפקידו של סמל טומי, וקורי פארקר גילם את תפקידו של אפשטיין, חברו של ג'רום.
בעוד שעלילת המחזה מתרחשת בשנת 1943, עלילת הסרט מתרחשת בקיץ 1945, בשלהי המלחמה.