דברי הימים

תוכנו

חלקו הראשון של הספר (הקרוי דברי הימים א') מתחיל בסיכום כרונולוגי לדורות, החל מבריאת העולם ועד למותו של שאול בגלבוע וממשיך בתיאור ימי מלכות דוד. חלקו השני (דברי הימים ב') עוסק בתולדות ממלכת יהודה ובשושלת מלכי בית דוד מימיו של שלמה ועד לחורבן בית המקדש הראשון, ונספח בסופו המזכיר את הצהרת כורש. ממלכת ישראל מקבלת בתיאור ההיסטורי של הספר מקום שולי יחסית.

חיבורים מקבילים

הספר מקביל בתוכנו (מדה"א י' ואילך) לספרים שמואל ומלכים. יש בין החיבורים השונים נקודות זהות רבות אך גם נקודות רבות השונות זו מזה או אף סותרות. את נקודות השוני בין החיבורים ניתן לחלק לשלוש קטגוריות:
1. השמטות - מקומות בהם ספר דברי הימים השמיט ממה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל/ מלכים (כגון השמטת פרקים י"א-כ"א בספר שמואל ב').
2. הוספות - מקומות בהם ספר דברי הימים מוסיף על מה שכתוב במקום המקביל לו בספר שמואל/ מלכים (כגון הוספת רפורמת יהושפט בדה"ב פרק י"ט, וכן לגבי חטאי יואש ואמציה ועוזיה בדה"ב פרקים כד-כו)
3. החלפות - מקומות בהם ספר דברי הימים משנה, עורך את הכתוב המצוי במקום המקביל לו בספר שמואל/ מלכים (כגון הכנסת הלווים לסיפור העלאת הארון בדה"א פרק ט"ו).
לדעת רוב הדעות, רוב המקומות בהם יש שוני בין החיבורים המקבילים נערכו בכוונה על ידי מחבר ספר דברי הימים, הוויכוח הוא לגבי המניעים שהובילו את המחבר לשנות ולערוך את הכתוב.
המניעים העיקריים האפשריים המוזכרים בספרות המחקרית הם:
א. עריכת הכתוב מתוך רצון לפרשו ולהבהירו. ב. עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לידע היסטורי שהתגלה בימי מחבר הספר או לנוסח אחר של ספרי שמואל- מלכים ג. עריכת הכתוב מתוך רצון להתאימו לגישה התאולוגית של מחבר הספר. לדוגמה, יש שהסיקו מההתעלמות מממלכת ישראל, שבעיני המחבר שלטון בית דוד היה השלטון הלגיטימי היחיד. ד. אחד המוטיבים העיקרים בספר הוא שמעשי האדם לטוב ולרע משפיעים באופן ישיר על הצלחתו המעשית, משום כך התווספו בספר זה חטאים של מלכי ישראל או חזרה בתשובה שמסבירים את הצלחתם או לחלופין את כישלונם.

תיארוכו

על פי החוקרים הספר נכתב בתקופה הפרסית, ככל הנראה במאה ה-4 לפנה"ס. אחת הסיבות העיקריות לכך, היא שברשימת היחוס של צאצאי דוד המלך, נזכרים דור שישי של צאצאי זרובבל (דברי הימים א', ג', י"ט-כ"ד), כלומר צאצאים שחיו כנראה לכל הפחות 150 שנה לאחר העלייה מבבל. ומפני שאין בספר השפעה הלניסטית, מקדימים רוב החוקרים את חיבור הספר לתקופה ההלניסטית.
לעומת זאת המסורת היהודית מייחסת את תחילת חיבורו של הספר לעזרא הסופר, ממנהיגי היהודים בתקופת שיבת ציון, ראשית התקופה הפרסית. ואת סיום חיבורו לנחמיה. בדור זה, שבו מהגלות יהודים בני השבטים יהודה, בנימין, ולוי שלא ידעו את ייחוסם. לכן עזרא כתב את הספר בשבילם וניתן לראות כיצד זה בא לידי ביטוי בשני מאפיינים של הספר: א. הספר כולו מלא בייחוסים מימי האבות עד לימי החורבן. ב. היהודים שעלו, כאמור, הם מבני שלושת השבטים שהיו בממלכת יהודה (שאר השבטים בממלכת ישראל גלו ונעלמו). לכן, הספר מתייחס רק לממלכת יהודה, וממלכת ישראל כמעט ולא מוזכרת בו כלל.

שם הספר

בפשטות, ניתן לתרגם את "דברי הימים" כ"היסטוריה".
בתרגום היווני (תרגום השבעים), מכונה הספר: "ההשמטות" או: "הספר של הדברים שנשארו". הירונימוס, בעל התרגום הלטיני, הוולגטה (Vulgata), מכנה את הספר "ההשמטות" בעקבות "השבעים", אך מציין כי ראוי יותר לכנותו "דברי הימים של ההיסטוריה הקדושה" (Chronicon la divina historia).
פרשן התנ"ך הרד"ק טען בהקדמה לפירושו על ספר דברי הימים כי זהו "ספר דברי הימים למלכי יהודה", המוזכר רבות בספר מלכים (לדוגמה ב: מל"א י"ד, כ"ט. מל"א ט"ו, י"ג). טענתו זו לא התקבלה בקרב הפרשנים הקלאסיים או חוקרי-המקרא.

חלוקת הספר לשניים

במקור הספר הוא ספר אחד, אך במסורת הנוצרית חולק לשני חלקים- דברי הימים א' ודברי הימים ב', הנחשבים לשני ספרים שלמים. המקור למסורת זו הוא בתרגום השבעים, שבו הספר כבר מחולק לשנים (כנראה בגלל אורכו, וכן לגבי ספר שמואל וספר מלכים). חלוקה זו לשניים הופיעה גם במהדורות הדפוס העבריות הראשונות לתנ"ך במאה ה-15, ומאז התקבלה.

מקומו של הספר בכתובים

בכתבי יד אשכנזיים של המקרא, ועל פיהם בדפוסים המקובלים היום, דברי הימים הוא הספר האחרון שבחלק "כתובים", ולכן גם הספר האחרון במקרא כולו.
ואולם אין סדר מחייב במסורת היהודית לספרים שבחלק כתובים, ויש גם מסורות אחרות לגבי סדרם. בכתבי היד של בעלי המסורה בטבריה והקרובים להם, דברי הימים הוא הספר הראשון בכתובים.
בסדרם של ספרי הכתובים בתלמוד (מסכת בבא בתרא יד ע"ב - טו ע"א) מופיע סדר שונה מהמקובל היום, אבל גם בו "דברי הימים" הוא הספר האחרון.

פרשנות קלאסית


הפרשנים הקלאסיים שפירשו את מרבית ספרי התנ"ך ככל הנראה לא כתבו פירוש לספר דברי הימים. אפילו פירוש רש"י על דברי הימים לא נמצא בימינו. במקומו מופיע פירוש שמביא לעיתים ציטוטים בשם "רבינו שלמה" מה ששולל את ייחוס הפירוש לרש"י. בעיה זו מעלה כבר החיד"א שכותב שאת "פירוש רש"י" לדברי הימים לא כתב רש"י עצמו. בנוסף ישנם פירושים המיוחסים לרבי יוסף קרא ולתלמידו של הרס"ג.
רד"ק הוא הפרשן הראשון שכתב פירוש לספר דברי הימים. בהקדמתו, הוא מלין על כך שלא עסקו לפניו בפרשנות הספר. רד"ק מעיד על כך שמצא בנרבונא מספר פירושים על הספר אך הוא אינו יודע את שמות מחבריהם. הפירוש המיוחס לרש"י מביא לעיתים פרשנות מדברי חכם מחכמי נרבונא. אברבנאל בהקדמתו לספר שמואל מתייחס אף הוא לכך שאין מי שפירש את ספר דברי הימים, והוא מזכיר את הרד"ק כמפרש יחידי ומצומצם מדי על דברי הימים. אברבנאל עצמו לא כתב פירוש על דברי הימים, אלא רק בהתייחסות לשינויים מספרי שמואל ומלכים אותם פירש, ובהקדמתו זו הוא מעיד שאף לא קרא בספר זה מימיו.

ההיסטוריוגרפיה הדויטרונומיסטית

לפי השערות החוקרים, האסכולה הדויטרונומיסטית מייצגת את הכתוב בכל ספרי נביאים ראשונים, ואולי גם את ספר דברים כמבוא להם. אולם אין הסכמה בקרב כולם לגבי גבולות החיבור. מרטין נות, שהיה הראשון להציע שכל הספרים הם מכלול ספרותי אחד, סבר שהוא התחבר בתקופת הגלות. קרוס וממשיכיו הקדימו אותו למאה ה-7 לימי יאשיהו אבל הסכימו שהחיבור עבר עדכון בתקופת גלות. כך או כך, הוויכוח נוגע לרובד העריכה הדויטרונומיסטי, אבל המקורות הספרותיים שההיסטוריון השתמש בהם בוודאי קדומים לזמנו של ההיסטוריון. נראה כי העורך הדויטרונומיסט השתמש במקורות רבים וציטט אותם ביד רחבה, חלק ממקורות אלו התחברו כבר בימי הבית הראשון. 
על אף חילוקי הדעות בין החוקרים, יש הסכמה רחבה למדי ביחס לאופי הכתיבה של הדויטרונמיסט וגם ביחס לאופן שבו ספר דברים השפיע עליו - הן מבחינה ספרותית וסגנונית והן מבחינת העולם הרוחני בו הוא שרוי. נראה כי הדויטרונומיסט עיצב את כל חיבורו מתוך מחשבה על ההשלכות ההיסטוריות על מושג הברית של ספר דברים. קורות ישראל, לדידו, אינם אלא תולדות הכישלון המתמשך מצד ישראל לקיים את הברית שנחתמה בהר סיני וקיבלה אשרור בערבות מואב – הברית עם אלוהים. הברית נכשלה, והחוזה בוטל – עם ישראל התחייב לעבוד את ה' בלבד, ובתמורה זכה לנחלה – ישראל לא עמדו בכללים  אלו ולכן ה' לוקח את הארץ מידיהם. 
יש שאפתנות הספרותית גדולה שמגולמת בחיבור הדויטרונומיסטי. החיבור מקיף תקופה ארוכה מאוד והוא עצום בגודלו ביחס לחיבורים אחרים בעולם העתיק (כולל 5 ספרים מקראיים). בנוסף 
רמת המורכבות של העבודה גבוהה ביחס למקבילות בנות התקופה - המחבר השתמש שפע של מקורות קדומים אותם הוא שילב לתוך חיבורו כל זאת על רקע תפיסה תאולוגית כוללת של תולדות האומה, מראשיתה ועד לחורבן ארצה.