google/wiki40b huggingface dataset:
קפה הלילה

תיאור היצירה

היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (Café de la Gare) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל. בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל". 
ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר. במרכז החדר שולחן ביליארד. מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית. 
תיקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב. 
ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".
במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:
היום, ככל הנראה, אני עומד להתחיל לצייר את פנים בית הקפה בו אני מתגורר, לאור הגז, ובשעות הערב. הקפה נקרא כאן "קפה הלילה" (בתי קפה אלה נפוצים כאן), הנשאר פתוח בכל שעות הלילה. "ציפורי לילה" יכולים להישאר שם כאשר אין להם כסף לשלם עבור מקום לינה, או הם שיכורים מכדי למצוא מקום לינה
— 
בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.
זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.
באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בשעות הלילה", המתארת בית קפה סמוך.
באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:
ניסיתי להביע את התשוקות הנוראות של האנושות באמצעות האדום והירוק. החדר בצבע אדום דם, וצהוב כהה, עם שולחן ביליארד ירוק במרכזו; ישנן ארבע מנורות בצבע צהוב לימוני, הזוהרות בכתום וירוק. בכל מקום ישנו ניגוד והתנגשות בין הצבעים האדום והירוק, הזרים זה לזה, בדמויות הקטנות של הפוחזים הישנים, בחדר הרקע, בצבע הסגול והכחול. אדום הדם והצהוב - ירוק של שולחן הביליארד, לדוגמה, נוגדים את הצבע הירוק של הדלפק, עליו פרחי ורדים. סינרו הלבן של בעל הקפה, עומד וצופה מפינת החדר, מקבל גוון צהוב לימוני, או ירוק זרחני.
— מכתב ואן גוך לאחיו מיום 8 בספטמבר 1888.
למחרת כתב לאחיו:
בציורי של "קפה הלילה" ניסיתי לתאר את הרעיון שהקפה הוא מקום שבו יכול אדם להרוס את עצמו, להשתגע, או לבצע פשע. מסיבה זו ניסיתי לתאר, כפי שהן, את כוחות האופל במקום הציבורי, בירוק לואי ה-15 וצבע מלאכיט, המתנגשים עם צהוב-ירוק וכחול-ירוק נוקשים, וכל זה באטמוספירה הדומה לתנורים של השטן, בזרחן בהיר.
— 
מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו. בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה. ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.
ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים". 
ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה. היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.
את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.

יצירתו המתחרה של גוגן

זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם. יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.
פייר דלאדונשאן

ביוגרפיה

דלאדונשאן גילם תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות מאז 2004. בשנת 2013 לוהק לראשונה לתפקיד ראשי בסרט קולנוע, "זרים על שפת האגם". על תפקידו בסרט זכה בפרס סזאר בקטגוריית השחקן המבטיח ביותר, וכן היה מועמד לפרס לומייר באותה קטגוריה. בהמשך, גילם תפקיד ראשי גם בסרט "ילדות" (2015). 
בשנת 2016 גילם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "טרפליום" של ערוץ Arte.
בשנת 2016 הנחה את טקס הענקת פרסי סזאר.
חגית לרנאו

ביוגרפיה

ד"ר חגית לרנאו, ילידת 1966, השלימה תואר ראשון בפילוסופיה וחינוך בשנת 1992, ותואר ראשון נוסף במשפטים וקרימינולוגיה בשנת 1997, המשיכה לתואר שני ושלישי בקרימינולוגיה אותם סיימה בשנת 2003 באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עבודת הדוקטורט בחנה את ההשפעה שהייתה לרפורמה בחוק המעצרים על מדיניות המעצרים בישראל. ד"ר לרנאו הראתה כי החוק יושם באופן חלקי בלבד, ולמעשה לא הצליח להביא לצמצום השימוש במעצרים לצורך חקירה, וחיזוק הערכים של כבוד הנחקר וחירותו. במבט תאורטי רחב יותר עסקה ד"ר לרנאו בניתוח הגורמים לכך שהמנגנונים שנקבעו בחוק המעצרים, ובחקיקה בכלל, לא מצליחים לגרום לשינוי החברתי אותו הם מבקשים לחולל, והציעה מודל המבוסס על ניתוח אינטרסים ערכיים וארגוניים של האורגנים המערכתיים שאת התנהגותם מבקשת החקיקה לצד יצירת תמריצים ומנגנונים מפקחים שיפעלו ליישום החוק.
בשנת 2005 הצטרפה כסגנית לסניגורית הציבורית הארצית, ועם מינויו של ד"ר יואב ספיר לתפקיד הסניגור הציבורי הארצי בשנת 2012, היא מונתה כמשנה לסניגור הציבורי הארצי. ד"ר לרנאו ריכזה את עבודת הסניגוריה בתחומי החקיקה והמדיניות בהליכים רבים בכנסת ובמשרד המשפטים, והייתה חברה במספר ועדות ציבוריות ובהן: הוועדה לבחינת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, בראשות פרופ' רות קנאי (2010); הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים, בראשות שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר (2015); הצוות הבין משרדי לבחינת הכלים לצמצום צריכת זנות בראשות מנכ"לית משרד המשפטים עו"ד אמי פלמור (2017), במסגרתו כתבה דעת מיעוט המתנגדת להפללת לקוחות הזנות מתוך חשש שחקיקה כזו תעמיק את הדפוסים העבריינים הקשורים לתופעת הזנות ותפגע בנשים בזנות.
ד"ר לרנאו מייצגת בעיקר בערעורים לבית המשפט העליון. באוגוסט 2018, לאחר 11 שנים של מאבק משפטי, הובילה ביחד עם עו"ד דמיטרי ורניצקי, לזיכויו של אלישע חייבטוב מעבירת רצח.
במקביל לעבודתה בסניגוריה היא עוסקת במחקר ובהוראה בתחומי הקרימינולוגיה התאורטית, תורת הענישה והמשפט הפלילי. בשנת 2016 יצא לאור ספרה "עבריינות ואכיפת חוק: תאוריה, מדיניות וביקורת".

חייה האישיים

ד"ר חגית לרנאו חיה עם בת זוג, שותפה להורות לשני ילדים, גרה בתל אביב.
נובורו טקשיטה

ראשית חייו

טקשיטה נולד בעיר אונאו שבמחוז שימאנה, ולמד באוניברסיטת ואסדה. הוא קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1958, והצטרף לסיעתו של קקואיי טנאקה בהמפלגה הליברלית-דמוקרטית. טקשיטה הפך למגייס הכספים העיקרי של טנאקה, ונהג לסוע ברחבי יפן על מנת לגייס קולות למפלגה. בדומה לטנאקה, נהג טקשיטה להביא פרויקטים גדולים למחוזו, בכך יצר פרנסה ומקומות עבודה, ובכך שמר על מושבו כנציג המחוז בדיאט של יפן.

חיים פוליטיים

טקשיטה היה המזכיר הכללי של ממשלת יפן מ-1971 ועד 1974, כיהן כשר הבינוי ב-1976, וכשר האוצר בשנים 1979–1980, ופעם נוספת ב-1982 עד 1986. בתקופתו כשר האוצר, עלה ערכו של הין היפני ביחס למטבעות אחרים, והפך את יפן למעצמה כלכלית עולמית.

ראש הממשלה

עד 1985 עברה השפעתו של טקשיטה במפלגה את זו של טנאקה, והוא ניצח את טנאקה בבחירות מקדימות, והפך לנשיא המפלגה. ביולי 1986 ויתר על תפקידו בממשלה והתמנה תחת זאת למזכיר הכללי של המפלגה. בנובמבר 1987 התמנה לתפקיד יושב ראש המפלגה, והחליף את יסוהירו נקסונה בראשות הממשלה.
אחד הרגעים הבולטים בכהונתו היה שהיה לראש ממשלת יפן הראשון שהודה שיפן הייתה הצד התוקפני במלחמת העולם השנייה, בעת נאומו בדיאט.

לאחר ראשות הממשלה

טקשיטה נאלץ להתפטר מתפקידו ב-1989, בעקבות שערוריית Recruit, בה היה מעורב. אף על פי שהואשם בשחיתות ובסחר במידע פנים לא הוגשו כנגדו כל תביעות, והוא המשיך להחזיק במושבו בבית הנבחרים עד מותו.
לאחר פרישתו מהממשלה, המשיך טקשיטה להשפיע על המפלגה, והיה מדריכם של ראשי הממשלה לעתיד סוסוקה אונו, טושיקי קאיפו וקייזו אובוצ'י.
טקשיטה נפטר מכשל נשימתי בשנת 2000, לאחר שהיה מאושפז בבית החולים במשך שנה.
תרמוסיפון

תרמוסיפון (באנגלית: Thermosiphon; ביוונית עתיקה: θέρμη תרמא, חום; σίφων סיפון, צינור) הוא שמם של אמצעי ותופעה פיזיקלית תרמודינמית של הסעת נוזל והעברת חום ללא משאבה. תופעה דומה בגזים נקראת אפקט ארובה.
תרמוסיפון מסחרר נוזלים במערכות חימום או קירור כגון דוד שמש, משאבת חום, הסקה, צינורות קירור.

דוד שמש

השמש מחממת את הקולט ולכן המים בקולט חמים מאשר בדוד (מיכל), הקולט מחובר לדוד עם שני צינורות האחד בין החלק העליון של הקולט לצד העליון של הדוד, ואחר בין תחתית הדוד לתחתית הקולט. החמים עולים מהקולט לראש הדוד, ועד שהם מתערבבים עם המים שבדוד, מתקיים הפרש טמפרטורות בין ראש הדוד לתחתיתו, האפקט התרמוסיפוני דוחף את המים אל הקולט, המים מתחממים בקולט, וכתוצאה משקלם הסגולי נמוך מזה של המים שנכנסו זה עתה לקולט, ואפקט התרמוסיפוני מניע את המים אל הדוד. התהליך נמשך כל עוד המים בקולט חמים מאשר בדוד. הדוד חייב להיות גבוה מהקולט.

קירור אדמה

תרמוסיפון משמש לקירור האדמה במקומות בהם נחוץ להשאיר את האדמה במצב קפוא, אחרת האדמה תתרכך, והיסודות (בנייה) של מבנים עלולים לשקוע ולהרס. צינור הנפט החוצה את אלסקה מונח על עמודים לאורך אלפי קילומטרים, לכל עמוד מחובר HEAT PIPE
הצינור ממולא בפחמן דו-חמצני או אמוניה, החום שבאדמה גורם לאידוי הנוזל, סנפירי הקירור בחלק הצינור שמעל פני האדמה מסלקים את חום האידוי לאטמוספירה וגורמים לעיבוי הגז, הגז יורד צמוד לדפנות הצינור אל התחתית וחוזר חלילה, התהליך התרמוסיפוני מתקיים סמוך לציר הצינור, לאורכו עולה הגז החם, ולאחר העיבוי יורד הנוזל לאורך הדפנות.
אגנס קובאץ'

ביוגרפיה

אגנס קובאץ' נולדה בבודפשט. היא למדה בגימנסיה וורושמארטי מיהאי בשנים 1995–1999, לאחר מכן בשנת 2001 עברה לארצות הברית ללמוד באוניברסיטת אריזונה שיווק ותקשורת עד שנת 2005. היא סיימה תואר שני (MBA) בכלכלה וסוציולוגיה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קובאץ' במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.57 דקות, אחרי המנצחות פני היינס מדרום אפריקה (2:25.41 דקות) ואמנדה בירד מארצות הברית (2:25.75 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.55 דקות אחרי המנצחת היינס (1:07.73 דקות) ובמקום ה-11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.92 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכתה קובאץ' בשתי מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חזה קבעה קובאץ' שיא אירופי חדש בתוצאה של 2:24.90 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:25.45 דקות, לפני השחייניות מארצות הברית קריסטי קוואל (2:26.19 דקות) וג'ינה סטריט (2:26.50 דקות). היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.68 דקות, שתי מאיות השנייה לאט יותר מלורן ואן אוסטן מקנדה (1:08.66 דקות). קוואל הייתה ראשונה (1:08.42 דקות) והלן דנמן מאוסטרליה שנייה (1:08.51 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.41 דקות, אחרי המנצחות מארצות הברית (4:01.93 דקות). 
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.35 דקות, לפני השחייניות מארצות הברית קוואל (2:24.56 דקות) ובירד (2:25.35 דקות). היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.09 דקות, אחרי המנצחת מגאן קוואן מארצות הברית (1:07.05 דקות). בשלב חצי הגמר, היא קבעה את הזמן השני בטיבו (1:07.79 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:24.90 דקות, לפני השחייניות מסין הוי קווי (2:25.09 דקות) וקסוג'ואן לו (2:25.29 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.50 דקות, אחרי המנצחות קסוג'ואן לו (1:07.18 דקות) ולייזל ג'ונס מאוסטרליה (1:07.96 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה מהירה יותר של 1:08.02 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום ה-8 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.05 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה מהירה יותר של 31.88 שניות. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיימה קובאץ' במקום ה-6 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.63 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:14.32 דקות, במקום ה-9 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.18 דקות, במקום ה-15 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.37 דקות ובמקום ה-20 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.73 שניות. 
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה קובאץ' במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.58 דקות, אחרי המנצחת יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (2:11.14 דקות), במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.12 דקות, אחרי המנצחת בירד שקבעה שיא אולימפי חדש 2:23.37 דקות ובמקום ה-10 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.12 דקות.
דגל השבויים והנעדרים

דגל השבויים והנעדרים (באנגלית: POW/MIA flag, ראשי תיבות של Prisoner of war/Missing in action) הוא דגל אמריקני אשר מציין את דאגתם של אזרחי ארצות הברית לגורל שבויי ונעדרי המלחמה. הדגל נוצר על ידי "ליגת המשפחות הלאומית", ארגון של משפחות חיילים נעדרים ושבויים, והוא מוכר רשמית על ידי הקונגרס של ארצות הברית. 
דגל השבויים והנעדרים הוא הדגל היחיד שהונף מעל הבית הלבן פרט לדגל ארצות הברית, והדגל היחיד המוצג בתוך מבנה הרוטונדה של בניין הקפיטול.
פורט בוטאני

גאוגרפיה

פורט בוטאני מצוי כ-12 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, קרוב לפתחו של מפרץ בוטאני. הפרוור גובל במפרץ משלושה כיוונים: מערב, צפון ודרום. ממזרח גובל הפרוור במטרוויל וצ'יפלי, והוא סמוך לליטל ביי.

היסטוריה

פורט בוטאני סמוך לאתר הנחיתה של המשלחת האירופאית, אם כי המעגן של קפטן ארתור פיליפ היה מעט דרומית יותר, בלה פרוז. שם המפרץ ניתן במרוצת השנים בגלל העבודה הבוטנית שבוצעה בו - מיני צמחים נאספו בו על ידי המשלחת ומוינו בפעם הראשונה. הפרוור קרוי על שם המפרץ ובאופן ספציפי, על שם הנמל.

הנמל

פורט בוטאני הוא אזור תעשייה הכולל את נמל פורט בוטאני ואת הבניינים הסמוכים לו. הנמל כולל שני מסופים לניהול מכולות, מאגר נוזלים (למטעני נפט למשל) ומאגר גז (למטעני גז טבעי). 
הנמל נבנה בתחילת שנות השבעים, לאחר שתפוסתו של נמל סידני הגיעה לשיא, ונדרש נמל-ים נוסף הקרוב יותר לנמל התעופה הבינלאומי, למטרת שינוע מכולות. מסוף המכולות הראשון נחנך בשנת 1979 על ידי ראש ממשלת ניו סאות' ויילס דאז, נוויל רן. בשנת 1982 נחנך מסוף המכולות השני. בשנת 2006, לאחר מספר החלפות ידיים, הגיעו המסופים לידי חברות האחזקות Toll (המסוף הראשון) ו-Dubai Ports (המסוף השני). בשנת 1994 הוסיפה חברת הגז AGL מאגר תת-קרקעי לגז, והכפילה אותו בשנת 2003.
הנמל מנוהל על ידי חברת הנמלים של סידני (Sydney Ports Corporation).
A Jolly Christmas from Frank Sinatra

הפקה

זה היה האלבום המלא הראשון אותו הוציא סינטרה במתכונת של שירי חג המולד, באלבום מתארחת מקהלת זמרים ועל התזמורת המלווה מנצח גורדון ג'קינס.
חברת ההקלטות קפיטול הוציאה מחדש את האלבום בשנת 1963, עם עטיפה שונה ותחת שם אחר, "The Sinatra Christmas Album", שם זה נשמר גם בגרסת התקליטור של האלבום שיצאה בשנת 1987. העטיפה והשם המקוריים הוחזרו לבסוף בשנת 2001 בהוצאה לאור האחרונה של האלבום עד עתה.
האלבום עצמו מכיל את כל הנעימות והלהיטים המוכרים לקהל. סינטרה עצמו שלא היה נחשב לזמר חג מולד, לא אהב את הוצאת האלבום וכפי שקרה באלבום החג הקודם, מבקרים טענו כי הוא לא נשמע נלהב מידי בעת שירתו ולא הוסיף את המגע המיוחד לו שנשמע באלבומיו הרגילים.
תרועת החצוצרה של קרקוב

תרועת החצוצרה בבזיליקת מריה הקדושה שבקרקוב להאזנה (מידע · עזרה) היא מלודיה המושמעת על ידי חצוצרה מדי שעה עגולה מחלון המגדל הגבוה של בזיליקת מריה הקדושה שבקרקוב. פעם ביום, בצהריים, מושמעת הנגינה בתוכנית הרדיו Polskie Radio Program I (פול'). לאחר סיום המלודיה מנופף החצוצרן בידו לשלום. תרועת החצוצרה הפכה לסמלה המוזיקלי של העיר. המלודיה, שמסתיימת בקטיעה, מסמלת על פי האגדה את החצוצרן שהציל את קרקוב מניסיון פלישה של הטטרים.

אגדת התרועה

האגדה מקשרת את תרועת החצוצרה הנקטעת, עם מותו של השומר מימי הביניים שנהרג בעודו מריע. באותם ימים הייתה הבזיליקה מקום חשוב ומרכזי בעיר. ממרומי המגדל הגבוה של הבזיליקיה, במקום שנקרא hejnalica, ניצב שומר שהריע בחצוצרה עם פתיחת וסגירת שערי העיר, וכן בהבחינו באש או באויבים הקרבים לעיר.
הטטרים היו תוקפים לעיתים קרובות כפרים וערים בפולין, ואף פלשו לקרקוב עצמה מספר פעמים במאה ה-13. באותה פלישה הבחין השומר החצוצרן בענן אבק הגדל וקרב במהירות, והריע בחצוצרתו. בינתיים הזדרזו שומרי העיר לנעול את השערים, ומגִני העיר וקשתיה התמקמו בעמדותיהם והדפו את ניסיון התקיפה. אולם תרועת החצוצרה נדמה לפתע באחת. כאשר קרבו אנשי העיר למקום החצוצרן, מצאו כי הוא מוטל על הארץ כשחץ נעוץ בצווארו. כדי להנציח מאורע זה, מושמעת המלודיה כשהיא מסתיימת בקטיעה. למעשה, האגדה מופיעה לראשונה בספרו של אריק פ. קלייגו "החצוצרן מקרקוב" , משנת 1928. עצם קיומו של שומר זה לא ידוע בהיסטוריה.
יוהנס צ'יקוניה

יוהנס צ'יקוניה (Johannes Ciconia, נולד ב-1335 בקירוב או 1370 בקירוב, נפטר בין 10 ביוני ל-12 ביולי 1412) היה מלחין ותאורטיקאי מוזיקה מסוף ימי הביניים. אפשר שבאי-אילו רשומות ביוגרפיות צורפו פרטי חייו לאלה של אביו, שנשא אותו שם, ומכאן אי-הוודאות בנוגע לשנת הולדתו. כל יצירותיו של המלחין מתוארכות, על פי הסברה, לאחר 1390.

חייו

צ'יקוניה נולד בליאז'. אדם בשם יוהנס צ'יקוניה, כנראה אביו של המלחין, עבד באביניון ב-1350 כלבלר לאשת אחיינו של האפיפיור קלמנס השישי. ב-1358 השתקע אותו יוהנס צ'יקוניה באיטליה ועבד בפדובה. בתקופת שהותו באיטליה הרבה במסעות כשלישו של הקרדינל גיל אלווארס דה אלבורנוס ובא במגע עם כל סגנונות המוזיקה המקומיים; ב-1372 חזר לליאז', שם נשאר לתקופת שמשכה אינו ידוע; ידוע שהביא שם ילדים לעולם, אם כי נשאר ברווקותו.
מוזיקאי שני בשם יוהנס צ'יקוניה מופיע ברשומות בליאז' בשנת 1385 כעול ימים, ומכאן שמדובר כנראה במלחין עצמו. מרשומות האפיפיורות עולה, שצ'יקוניה זה היה בשירותו של האפיפיור בוניפקיוס התשיעי ברומא ב-1391. קינה שכתב על מות פרנצ'סקו דה קארארה תועדה בוודאות ל-1398, ראיה נוספת לשהותו באיטליה באותה תקופה. מועד מעברו של צ'יקוניה לפדובה אינו ידוע - האפשרות, שבין הזמנים שהה בפאביה עלתה כסברה מאוששת מצד די באקו ונאדאס - אבל יש מקום להניח, שצ'יקוניה היה בפדובה בשנת 1401, שם נשאר עד מותו.
המוזיקה של צ'יקוניה מעידה על עירוב של סגנונות ההולם את הביוגרפיה המבולבלת שלו. מוזיקה טיפוסית לצפון איטליה, כמו המדריגל שלו Una panthera משתלבת בארס נובה הצרפתית. סגנון ה"ארס סובטיליור" המורכב יותר מתגלה ביצירה אחת, Sus un fontayne וסגנון ימי הביניים המאוחרים מתחיל להתגבש בכתיבה, המתקדמת לקראת המתכונת המלודית של הרנסאנס (למשל, O rosa bella). הוא חיבר הן מוזיקה חילונית (וירלאי צרפתיים, באלאטה ומדריגלים איטלקיים) והן דתית (מוטטים, פרקי מיסה, חלקם אזוריתמיים), וכן כתב מסות על מוזיקה. קיימת מכל מקום האפשרות, שחלק מן היצירות יוחסו לו בטעות.
נעמה כהן

ביוגרפיה

כהן דורון נולדה וגדלה בקריית מוצקין בשם נעמה כהן, אחות צעירה לאח ואחות גדולים.
בשנת 2013 נישאה כהן לבן זוגה הזמר והמוזיקאי יהל דורון, שחבר בצמד "גיא ויהל".

קריירה מוזיקלית

כבר מגיל צעיר, הבחינו הוריה כי היא אוהבת לשיר, ועודדו אותה מילדותה ובהמשך דרכה כמוזיקאית, כשהשתתפה בהופעות ותחרויות מקומיות. בנוסף, בצעירותה הייתה כהן חלק מלהקת הנוער של קריית ביאליק. גם במהלך שירותה בצה"ל המשיכה כהן לעסוק במוזיקה, כששירתה בלהקה צבאית, לאחר שיחרורה מצה"ל, החלה ללמוד בבית הספר למוזיקה "רימון".
ב-2011 השתתפה בעונה התשיעית של "כוכב נולד".
כמה חודשים לאחר השתתפותה בתוכנית, בנובמבר 2011 הוציאה כהן שיר ווידאו קליפ בכורה בשם "אולי תבוא", השיר נכתב על ידי כהן עצמה, והולחן על ידה ועל ידי בן זוגה, המוזיקאי יהל דורון. השיר לא יצא רשמית כסינגל, אך ליווה אותה במהלך המופע שלה, איתו הופיעה באותה התקופה, בנוסף לשירים אחרים שכתבה והלחינה וגרסאות כיסוי לשירים נוספים.

האלבום הראשון באנגלית

ב-2015 התחילה לעבוד על אלבומה הראשון באנגלית והוציאה את הסינגל "Slave For The City".
ב-2017 הושק האלבום באנגלית "Walk Of Freedom".

לאחר האלבום הראשון

ב-2018 השתתפה בעונה השישית של הכוכב הבא לאירוויזיון. בשלב האודישנים התמודדה עם השיר "New Rules" ועברה לשלב המבחן הגורלי. בשלב זה התמודדה עם השיר "Crazy in Love" ועברה לשלב הדו-קרב עם השיר "Rockabye" שבו התמודדה מול דניאל ברזילאי ולא צלחה את הדו-קרב ובשלב השני של התחרות השופטים בחרו להציל מהדחה את שפיטה ואת אברהם דה קרביליו וכהן סיימה את דרכה בתחרות.
ב-23 בינואר 2019 שיחררה את הסינגל "Keep Your Head Up", בו משתתפים גם גיא מנטש ובעלה יהל דורון, חברי הצמד המצליח גיא ויהל. השלושה עבדו על השיר יחד עם יעל ביאגון.
הסכם נרצ'ינסק

הסכם נרצ'ינסק (ברוסית: Нерчинский договор; בסינית: 尼布楚條約) היה ההסכם הראשון שנחתם בין רוסיה לבין סין.
ההסכם נחתם ב-27 באוגוסט 1689 בעיר נרצ'ינסק בין פיודור גולובין (Фёдор Алексеевич Головин), שליחו של הצאר פיוטר הגדול, לבין סונגגוטו, שליחו של קיסר סין קאנגשי. ההסכם שם קץ לעימות בין רוסיה הצארית לבין האימפריה הסינית שנמשך מ-1683 ועד 1689. הסינים, שחששו מברית בין הרוסים לבין המונגולים המערביים המכונים דְזוּנְגַרִים או כיום קלמיקים, שאיימו על האימפריה הסינית מצפון מערב, הציעו לרוסים הסכמה אי התקפה. נוסח ההסכם נקבע במשא ומתן שניהלו שליחיו של קאנגשי בסיוע הישועים, ז'אן-פרנסואה ז'רביון (Jean-François Gerbillon) ותומאש פריירה (Thomas Pereira), שפעלו כיועצים וכמתורגמנים. ההסכם נכתב ברוסית, במנצ'ורית, ובלטינית, אבל יש הבדלים גדולים בין הגרסאות בשפות אלו. לא נוצרה גרסה רשמית בסינית של ההסכם. 
בהסכם הוגדרו הגבולות בין המדינות ותנאי המסחר. בין השאר, רוסיה איבדה גישה לים יפן ולמצודות בנהר אמור.
במהלך מלחמת האופיום השנייה  באמצע המאה ה-19, ניצלה רוסיה את חולשתה של סין ואת הישגי המערב ובתמורה למעורבותה כמתווכת היא קיבלה חזרה את השטחים אותם איבדה במסגרת הסכם נרצ'ינסק בצפון סין במסגרת חוזה אייגון ב-1858 והסכם פקין ב-1860.
הדיוויזיה ה-39 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מאלזס, ובפרט מאזור שטרסבורג וקולמאר. 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-15 בפיקוד ברתולד פון דיימלינג, אשר היה חלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה השתתפה בקרב מילוז ובקרב לורן, ולאחר מכן לחמה בקרב הראשון על האן ובקרב ארטואה הראשון. בשנת 1915 היא נטלה חלק בקרב איפר השני, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום. בשנת 1917 היא השתתפה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-24 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
בנק משכן

היסטוריה

הבנק הוקם בתחילת שנת 1951 על ידי בנק הפועלים וחברת שיכון עובדים בשם "בנק משכנתאות לשיכון בע"מ". שנתיים לאחר הקמתו כבר נתן 9,000 הלוואות למשכנתא. בהמשך הנפיק מניות ואגרות חוב בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1976 רכש בנק הפועלים את חלקה של חברת שיכון עובדים בבנק. בשנת 1980 שינה הבנק את שמו ל"משכן - בנק הפועלים למשכנתאות בע"מ".
בשנת 2002, נמחקו מניות הבנק מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בעקבות הצעת רכש של בנק הפועלים שרכש את מלוא הבעלות. הצעת רכש הובילה לניסיון לתובענה ייצוגית בטענה שהמניות נרכשו במחיר שהיה עושק ומקפח, אך התביעה נדחתה. ב-1 בינואר 2004 מוזג לתוך הפועלים, הפסיק לפעול כיחידה עצמאית, ונותר רק כמותג לפעילות המשכנתאות של הבנק. בעקבות המיזוג 80 עובדים סיימו את עבודתם בבנק (חלקם פירושו מרצון וכ-50 פוטרו).
כמו בנק הפועלים עצמו, 20% מבעלות הבנק בידי אריסון השקעות של שרי אריסון והשאר בידי הציבור וגופים מוסדיים במניות הנסחרות לציבור.
בשנת 2016 יו"ר מועצת המנהלים של הבנק הוא יאיר סרוסי והמנכ"ל הוא אריק פינטו.
נראו דה אוליביירה

ביוגרפיה

ראמוס כיהן כסנאטור מטעם סנטה קטרינה. לאחר כינון חוקת ברזיל בספטמבר 1946 ובה הוגדר תפקיד סגן הנשיא, ראמוס נבחר בבחירות מיוחדות של חברי הקונגרס הלאומי של ברזיל ומונה לסגן הנשיא הראשון של הרפובליקה הברזילאית השנייה ומתוקף תפקידו לנשיא הסנאט הפרדלי של ברזיל. הוא שימש בתפקיד עד לבחירות שנערכו ב-1951.
ב-1954 נבחר לכהונה נוספת בסנאט וכעבור שנה מונה לממלא מקום נשיא הסנאט, בתקופה בה נשיא המדינה ז'טוליו ורגאס שם קץ לחייו וסגן הנשיא קפה פיליו, המשמש כנשיא הסנאט מתוקף תפקידו, הושבע לתפקיד הנשיא. שבועות ספורים לאחר שנכנס פיליו לתפקידו הוא יצא לנבצרות מנשיאות המדינה מטעמים רפואיים. יושב ראש בית הנבחרים של ברזיל קרלוס לוז כיהן כממלא מקום הנשיא למשך כשלושה ימים, אך בצל חששות וחשדות להפיכה צבאית, הוא הודח והוחלף על ידי ראמוס, שמילא את תפקיד הנשיא במשך שלושה חודשים (11 בנובמבר 1955 עד 31 בינואר 1956) עד כניסתו לתפקיד של הנשיא הנבחר ז'וסלינו קוביצ'ק.
ראמוס נהרג ב-16 במאי 1958 בהתרסקות מטוס.
בסמת טבעון

היסטוריה

ההחלטה על הקמת היישוב נתקבלה בשנת 1963 ומטרתה הקמת יישוב קבע בשביל השבטים ערב אל-סעדיה וערב אל-זבידאת אשר התיישבו באזור הגליל בימי המנדט הבריטי. היישוב נקרא על שום חורבת בַּסְמֶה שעליה נבנה וטַבְּעוּן שמה הערבי של קריית טבעון הסמוכה. שם היישוב אושר על ידי ועדת השמות הממשלתית בתחילת 1966. 
בשנת 1965 החלה הקמת היישוב לשני השבטים ונבנו שתי שכונות שיצרו את הבסיס ליישוב. בשנת 1968 הוחלט במשרד הפנים על הקמת מועצה מקומית ביישוב וב-12 בפברואר 1969 הוכרז כמועצה מקומית, בעת שהתגוררו בו כ-700 נפשות. בשנת 1992 צורפו ליישוב שלושה שבטים בדואיים נוספים: חילף, זביאדת וחואלד ולשם כך נבנו שכונות חדשות. נכון ל-2010 ביישוב ארבע שכונות עיקריות: יסמין, משאיח א-סעדיה, חילף וזבידאת. השכונות מאוכלסות לפי שיוך שבטי ומופרדות אחת מהשנייה הן מבחינת תשתיות והן מבחינה פיזית כאשר כל אחת נמצאת על גבעה אחרת ומופרדת בחורש טבעי וגאיות.
ב-2010 הגיש משרד הפנים תוכנית להרחבת גבולות היישוב לצורך איחוד השכונות והרחבת היישוב. מטרת התוכנית היא לתמוך בכ-10,000 תושבים בשנת 2020.
גם בעשור השני של המאה ה-21, חיים בשטח היישוב חמישה שבטים בדואיים שונים שלכל אחד מהם שכונה ביישוב. 
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים בבסמת טבעון 7,835 תושבים (מקום 188 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.3%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לבסמת טבעון דירוג של 2 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 53.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 5,894 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).
ביופלסטיק

ביופלסטיק הוא שם כללי לפלסטיק הנגזר מחומר חי מתחדש, כגון שמנים או שומנים צמחיים, עמילן תירס, עמילן אפונה או יצורים חד תאיים. ניתן להפיק ביופלסטיק מתוצרי לוואי צמחיים מתעשיית החקלאות, או באמצעות מיחזור מיכלי פלסטיק משומשים בהליך כימי המשלב מיקרואורגניזמים. 
להבדיל מביופלסטיק, הפלסטיק הנפוץ יותר מופק מתוצרי נפט. בהליך ייצור של הפלסטיק המוכר מחיי היומיום, נדרש שימוש בכמות גדולה של דלקים מאובנים. כתוצאה מכך, נפלטים לאטמוספירה גזי חממה רבים. ייצור של ביופלסטיק מאופיין בפליטה מופחתת של גזי חממה ומזהמים אחרים. חלק מסוגי הביופלסטיק הם בעלי זמן התכלות מהיר.
PLA הוא סוג של ביופלסטיק.