אנטישמיות ברומניה

האנטישמיות ברומניה ליוותה את המדינה משעת הקמתה, כאשר מסמך היסוד, שעל פיו קמה המדינה, הסכמת פריז, קבע בסעיף 46 שאנשי מולדובה וולאכיה (שתי הנסיכויות שאיחודן יצר את רומניה) בני כל זרם נוצרי יזכו לזכויות פוליטיות שוות. היהודים כלל לא הוזכרו, אך הניסוח מראה בבירור, שהם לא יהנו מהזכויות הפוליטיות המוענקות לתושבי מולדובה וולאכיה. תופעה זו נמשכה שנים רבות ולפני מלחמת העולם הראשונה רומניה הייתה המדינה האירופאית היחידה (פרט לרוסיה הצארית, אם תחשב למדינה אירופאית) שיהודיה לא זכו לאמנציפציה ושוויון זכויות.

אנטישמיות ממקור תרבותי

יותר ממחצית מהאוכלוסייה היהודית ברחבי מולדובה (כולל בסרביה) ובבוקרשט הצהירו במפקד של 1930 ששפת אימם היא יידיש. רוב יהודי טרנסילבניה (200,000) דיברו הונגרית ויהודי [[בוקובינה דיברו גרמנית - יהודי בסרביה הצהירו על רוסית כשפה שנייה, אחרי יידיש.

אנטישמיות ממקור דתי

האנטישמיות הבסיסית בחבלים הרומנים הייתה ממקור דתי והתבססה על טקסטים נוצרים דתיים, שתיארו בצורה שלילית את היהודים ובמיוחד ההאשמה בצליבת ישו. לא פעם הטפות כמרים בחג הפסחא הסתיימו בכך שאיכרים נבערים ונזעמים יצאו מהכנסייה לעשות שפטים ביהודים שרצחו את ישו.

שנאת זרים

רומניה של אמצע המאה ה-19 הייתה ארץ לא מפותחת, לא מתועשת, בשלבי התהוות כאומה העומדת בפני עצמה. האיחוד בין נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה יצר את רומניה, ארץ הרומנים, אך נשארו חבלים מיושבים רומנים מחוץ לרומניה, בשליטה זרה, בוקובינה בשליטה אוסטרית, בסרביה בשליטה רוסית, טרנסילבניה בשליטה הונגרית. בנוסף לכך כמעט ולא היה קיים מעמד בינוני רומני ואת תפקיד המעמד הבינוני מילאו יהודים, שהגיעו בעיקר מהאימפריה הרוסית, אך גם מהאימפריה העות'מאנית ומהאימפריה האוסטרו-הונגרית, יוונים, ארמנים, גרמנים וזרים אחרים, שתרמו לפיתוח הארץ, אך גם התעשרו תוך כדי כך. הרומנים הביטו בזרים, ששלטו בחבלים הרומניים, שמחוץ לרומניה ובכלכלה הרומנית בתערובת של קנאה ושנאה.
היהודים הדתיים, שהגיעו מהאימפריה הרוסית, התלבשו בצורה שונה, תספורתם הייתה שונה, דתם הייתה שונה, מאכליהם היו שונים ורבים מהם לא דיברו רומנית בכלל או שדיברו רומנית משובשת מאוד, יתר על כן מרביתם התבדלו מרצון ולא התחתנו עם בני המקום - מסיבות אלה זרותם בלטה יותר משל הזרים האחרים ושנאת הזרים הרומנית התמקדה בהם.

אנטישמיות על בסיס לאומי

היהודים נכחו במרחב הרומני מימי קדם, אך בכמויות זעירות. מהמאה ה-18 החל תהליך משמעותי של הגירה יהודית אל המרחב הרומני. הגירה זו נבעה מפעולות פיסקליות ואדמיניסטרטיביות, שנועדו לצמצם את הנוכחות היהודית בפרוסיה, בפולין, ברוסיה ובאוסטריה. לעומת הלחץ נגד היהודים בארצות אלה, בנסיכויות הרומניות, בעיקר בנסיכות מולדובה השליטים והבויארים הפיקו רווחים מבואם של היהודים והתיישבותם בחבלי ארץ דלילי אוכלוסייה, בהם הקימו עיירות חדשות והמריצו את הכלכלה המקומית.
לחצים כלכליים וחוק הקנטוניסטים, שהופעלו על יהודי האימפריה הרוסית, הגבירו את רצונם להגר, אך בהיותם חסרי אמצעים, חלקם לפחות הסתפקו בהגירה אל הארץ השכנה, אל רומניה.
חקיקה רומנית אסרה התיישבות יהודים באזורים הכפריים, שם ישבה מרבית אוכלוסיית רומניה, לכן היהודים התרכזו בערים ובעיירות ושם הם היוו חלק נכבד מהאוכלוסייה, לעיתים אפילו רוב האוכלוסייה. הבולטות שלהם בערים ובעיירות ומספר הגדול יחסית שם עורר ברומנים חששות דמוגרפיים. הרומנים התחילו לעלות תאוריות קונספירציה על רצונם של היהודים להקים "ישראל אירופאית" על טריטוריות רומניות. בהיותם במאבק מתמיד אמיתי עם שכניהם על חבלי ארץ שנויים במחלוקת, התאוריות האלה, על עם נוסף הרוצה לגזול את ארצם, התקבלו באמון יחסי, במיוחד משום המספרים המופרזים, שהופרחו בתקשורת הרומנית על מספרם של יהודי רומניה. בשיאה יהדות רומניה מנתה כ-800,000 נפש, אך בתקשורת הרומנית דיברו על שניים, שלושה מיליוני יהודים והגירתם נמשכת, לכן המספר עוד יגדל.
במאמר שפרסם ב-4 בינואר 1868 בכתב העת Monitorul Oficial, יון ברטיאנו, מהפוליטיקאיים הרומנים הבולטים ביותר בתקופתו, שהתנגד בתוקף למתן זכויות אזרחיות ליהודי רומניה, טען: "היהודים שמו להם כמטרה לא פחות מהרס הקיום הלאומי שלנו".
לאחר מלחמת העולם הראשונה צורפו לרומניה חבלים לשעבר מהאימפריה הרוסית ומהאימפריה האוסטרו-הונגרית, חבלים שהוסיפו לאוכלוסיית רומניה כמות גדולה של יהודים ושל מיעוטים אתניים אחרים. מרבית יהודי החבלים האלה לא היו דוברי רומנית, אלא דוברי שפת השלטון הקודם באותם חבלים, רוסית, גרמנית והונגרית, לפי המקרה. זיהויים של יהודים אלה עם המיעוטים האתניים הדיזידנטיים הגדילו את האנטגוניזם מול הרומנים. גם יהודי הרגאט, רק 50% מביניהם הרומנית הייתה עבורם שפת אם והאחרים דבקו ביידיש.
רעיונות אלה לא חלפו מהעולם אף על פי שאין כמעט יהודים ברומניה כעת. פרופסור יון קוז'ה, אנטישמי ידוע, עושה נפשות לתאורית קונספירציה חדשה על רצונה של ישראל להשתלט על רומניה באמצעות מיליון יהודים ישראלים, שיקבלו אזרחות רומנית ותאוריות אלה מופיעות בתקשורת הרומנית העכשיווית.

אנטישמיות על בסיס כלכלי

נוכחות היהודים באזורים המשויכים היום לרומניה קדמה להיווצרות האומה הרומנית, אך למרות זאת נמנעו מהם זכויות אזרח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. היהודים לא היו זכאים לרכוש קרקע רומנית, לכן הם חכרו קרקעות מהבויארים והחכירו אותן חכירת משנה לאיכרים. מיקום היהודים בין הבויארים ובין האיכרים העניים הביא לכך שהאיכרים ראו ביהודים את המנצלים שלהם והיפנו כלפיהם את השנאה המעמדית. בשנת 1907 פרץ מרד האיכרים ברומניה, מרד אלים של איכרים עניים, מרד שהתחיל בסכסוך בין חוכר קרקעות יהודי ובין האיכרים שחששו מכך שהוא עומד לגרש אותם מהקרקעות שעיבדו. המרד דוכא באכזריות רבה, (ליון אנטונסקו היה תפקיד מרכזי בכך) ואלפי איכרים הרוגים נקברו בקברי אחים. רבים בציבור הרומני הפנו אצבע מאשימה כלפי היהודים.
הגילדות המקצועיות לא קיבלו חברים שאינם נוצרים לכן היהודים נדחקו למקצועות שהנוצרים בחלו בהם או למקצועות חדשים. יהודים רבים, בעיקר מבין היהודים העניים שהגיעו מגליציה, ניהלו בתי מרזח בתחום הכפרי. האיכר העני, שהלך להטביע את צרותיו בבית המרזח, השאיר שם את מעט כספו וכשהילדים שאלו את האם למה אין אוכל/בגדים/כל דבר אחר, ענתה האם שהיהודי גזל את כספו של האב וכך התחנכו הילדים לשנאת יהודים. הדת הנוצרית (כמו הדת היהודית) אסרה על רווחים מריבית, לכן הנוצרים לא עסקו בכך והיהודים כן ועיסוק זה, שכלל הפקעת רכוש החייבים שלא עמדו בתשלום חובם, היווה סיבה נוספת לשנאת היהודים ברומניה. מתוך 22 נתינים זרים, שעסקו בהלוואה בריבית במולדובה במחצית הראשונה של המאה ה-19, 20 היו יהודים. עם הזמן רבים מיהודים אלה הפכו לבנקאים מודרניים.
כניסת היהודים למקצועות החדשים (עריכת דין, רפואה, כלכלה, תעשייה, חינוך, עיתונות, תרבות ואומנות) ולעולם ההשכלה המתפתח הייתה הצלחה גדולה, גם משום שהיהודים ככלל היו משכילים יותר ויודעי שפות זרות. הצלחתם היתרה של היהודים הביאה לכך שבמקצועות אלה, שבמשך הזמן הפכו למקצועות מבוקשים מאוד, היוו היהודים אחוז גבוה בהרבה משיעורם היחסי באוכלוסייה הכללית. גם ההצלחה הזאת הביאה לשנאה מתוך קנאה, כשבין השונאים היו מתחרים לא מעטים.
ידיעה של שפות זרות וקשרי משפחה מחוץ לרומניה הקלו על היהודים עיסוק ביבוא וביצוא והם בלטו מאוד בתחומים אלה. בשנים 1824–1825, יבואני הסחורה מלייפציג למולדובה היו 111 משפחות ומתוכם 88 היו יהודים. יבואני הסחורות מווינה היו 15 משפחות ומתוכם 10 היו יהודים.
לפני מלחמת העולם השנייה היהודים ברומניה היוו פחות מ-4% מהאוכלוסייה, אך 31,14% מהמפעלים והעסקים היו בידיים יהודיות. מתוך 8,421 רופאים בכל רומניה, 2,089 (כ-25%) היו יהודים. היו גם יותר מ-2000 מהנדסים יהודים ויותר מ-3000 עורכי דין יהודים.

אנטישמיות גזענית

האנטישמיות העממית ברומניה לא הייתה גזענית, אך בשנות השלושים של המאה העשרים, בהשפעת תורת הגזענות הנאצית, התחילו גם ברומניה פרסומים ותאוריות העוסקות ביהודים מבחינה גזעית.
החקיקה האנטישמית נגד אזרחים רומנים יהודים התחילה ב-1934 עם החוק להפעלת סגל רומני במפעלים (Legea pentru folosirea personalului romanesc in intreprinderi). חוק זה, שהופעל לראשונה ב-23 בינואר 1935, פעל ברוח חוקי נירנברג והבדיל לראשונה בין שלושה סוגי תושבים ברומניה, "אזרחים רומנים אתניים", "אזרחים רומנים שאינם רומנים אתניים" ו"זרים" - כך הופרדו היהודים מהרומנים האתניים. חוק זה פגע גם במיעוטים אחרים, אך לא באותה מידה כמו ביהודים, המיעוטים האחרים, בדרך כלל, התגוררו באזורים חקלאיים ועסקו במקצועות מסורתיים, כך שהחוק לא השפיע עליהם, אך היהודים, שהתגוררו בערים, הושפעו חזק. לאחר חקיקת החוק החלו כל מיני ארגונים מקצועים לפעול להרחקת היהודים, כך עשו לשכות עורכי הדין, ארגוני המהנדסים וארגונים אחרים, שהכריזו עצמם כארגונים נוצרים, כדי לא לקבל יהודים.
ב-8 באוגוסט 1940 האנטישמיות הרומנית היורידית הגיעה לשיא מסוים, כאשר קרול השני, מלך רומניה, יון ג'יגורטו, ראש ממשלת רומניה ויון גרויה, שר המשפטים של רומניה, חתמו על הצו-חוק מספר 2,560, שקבע את הסטטוס החדש של היהודים ברומניה על פי עקרונות דין הדם, סטטוס שמבחינות מסוימות היה גרוע מהחקיקה הנאצית. באותו יום נחתם צו-חוק נוסף, מספר 2,651, שאסר נישואים מעורבים בין רומנים על פי ה"דם" ובין יהודים.

התנועה הסטודנטיאלית ברומניה

בסיום מלחמת העולם הראשונה השתנו גבולות רומניה, השתנה הרכב אוכלוסייתה וגדל מאוד החלק היחסי של המיעוטים. שטחה של רומניה גדל מ-130,177 קילומטרים רבועים ב-1913 ל-295,049 קילומטרים רבועים ב-1919. האוכלוסייה, למרות האבידות הכבדות במהלך המלחמה, גדלה מכ-7,160,000 תושבים ב-1912 לכ-15,541,000 ב-1920. ב-1912 המיעוטים היוו 8% מאוכלוסיית רומניה, אך ברומניה הגדולה המיעוטים הגיעו ל-30% מהאוכלוסייה וחלקם לפחות היו בעלי שאיפות אירידנטיות הרואות בהסתפחות למדינות שכנות הגשמה של רצון לאומי. בנסיבות אלה הייתה התעוררות חזקה במיוחד של הלאומנות הרומנית וחשדנות מוגברת כלפי בני מיעוטים.
במהלך שנות המלחמה הושבתו הלימודים באוניברסיטאות ולאחר המלחמה באו אליהן ללמוד הסטודנטים, שלימודיהם נפסקו בגלל המלחמה, השנתונים של המלחמה וגם השנתון השוטף. חלק נכבד מהסטודנטים היו מגויסים, לחמו בחזית, נפצעו ואפילו התנסו בשבי. הם באו מהאווירה האלימה של המלחמה, חלקם היו בוגרים ונשאו דרגות קצונה - כל זה השפיע על התנהגותם ועל נכונותם או אי נכונותם לקבל מרות.
מתן זכויות אזרח שוות ליהודים פתח את שערי אוניברסיטאות רומניה להמוני יהודים שואפי השכלה, שרבים מהם התגוררו בערים, לכן הייתה להם נגישות גדולה יותר לאוניברסיטאות. הסטודנטים הרומנים נרתעו מפני התחרות הזאת, תחרות שבישרה על תחרות עתידית בפרנסות. הסטודנטים הרומנים העלו תביעה לנומרוס קלאוזוס בקבלת יהודים לאוניברסיטה, כדי להגביל את מספר הסטודנטים היהודים, בדומה למה שנעשה בהונגריה.

אנטי ציונות ואנטי ישראליות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המאבק של יהודי רומניה נגד האנטישמיות

יהודי רומניה ניסו להיאבק נגד האנטישמיות המקומית ואף לקחו חלק במאבק נגד האנטישמיות במקומות אחרים.
ב-3 באוגוסט 1934, בטימישוארה, יזמו היהודים חרם נגד מוצרים גרמנים בתגובה למדיניות האנטישמית של גרמניה הנאצית.

החקיקה הרומנית נגד האנטישמיות

לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוטלה ברומניה החקיקה האנטישמית ובהמשך חוקקו חוקים שאסרו את האנטישמיות.
לאחר המהפכה הרומנית (1989), ששמה קץ למשטר הקומוניסטי ברומניה, רומנים, חסידי תנועות שדוכאו על ידי המשטר הקומוניסטי, התחילו לעשות נפשות לרעיונותיהם ולנסות להקים מחדש מפלגות ותנועות בעלות אופי פשיסטי ואנטישמי.
ב-28 במרץ 2002 פרסמה ממשלת רומניה צו דחוף בנוגע לאיסור הארגונים והסמלים בעלי אופי פשיסטי, גזעני או קסנופובי וקידום הערצת האישים האשמים בביצוע מעשים נגד השלום והאנושות. הצו חוקק לעצירת ניסיונות הרהביליטציה של יון אנטונסקו ופושעי מלחמה נוספים. צו זה לא כיסה במידה ראוייה את תחיית התנועה הלגיונרית, לכן הפרלמנט הרומני חוקק את חוק 217/2015, שנכנס לתוקפו ב-30 ביולי 2015 ולשונו הייתה מפורטת יותר וכללה גם ציון מפורש של איסור הסמלים והאופי הלגיונרי.
ב-7 ביולי 2018 נכנס לתוקפו החוק הרומני 157/2018 למניעת ומאבק באנטישמיות. החוק מפרט מה הן תופעות אנטישמיות וקובע עונשי מאסר לפי חומרת העבירות. החוק התקבל בתמיכת כל המפלגות ובהצבעה כמעט פה אחד - רק חבר אחד בבית הנבחרים נמנע.