google/wiki40b huggingface dataset:
מייק קונלי (כדורסלן)

ראשית חייו

קונלי נולד בפאייטוויל שבארקנסו וגדל באינדיאנפוליס בבית ספורטיבי. אביו, מייק קונלי, הוא אלוף אולימפי  ואלוף עולם בקפיצה משולשת ודודו סטיב, שיחק פוטבול במדי פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL.
בנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של תיכון לורנס נורת' בעיר, בה שיתף פעולה עם גרג אודן. שיתוף הפעולה בין אודן לקונלי היה פורה, והשניים הוליכו את קבוצת בית הספר לשלוש אליפויות מדינת אינדיאנה ברציפות. בעונת הסניור אף רשמו עונה נטולת הפסדים עם מאזן של 0-29, והשוו את שיא המדינה עם 45 ניצחונות רצופים, שיא שעמד מאז 1955.

קריירת מכללות

לאחר סיום לימודיו התיכוניים בחר קונלי לשחק, לצידו של אודן, בשורות קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אוהיו ששיחקה בחטיבת "ביג 10" של ליגת המכללות. כבר כפרשמן היה קונלי לבורג משמעותי בקבוצתו. הוא קלע 11.3 נקודות בממוצע, הוביל את החטיבה עם 6.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות כדור למשחק. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות הטיבה, ולהעפיל עד לגמר טורניר אליפות המכללות לראשונה מאז 1962. במשחק הגמר רשם 20 נקודות, 6 אסיסטים ו-4 חטיפות אך לא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בתוצאה 84-75 לאוניברסיטת פלורידה.

ממפיס גריזליס

לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות, החליט קונלי להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA‏ 2007 ונבחר במקום הרביעי על ידי ממפיס גריזליס. בעונת הרוקי שותף קונלי ב-53 משחקים מהם עלה בחמישייה ב-46. הוא תרם 9.4 נקודות בממוצע והוביל את הרוקיז עם 4.2 אסיסטים למשחק. בעונתו השנייה המשיך קונלי להיאבק עם קייל לאורי על דקות בעמדת הרכז. הוא חלק את עמדת הרכז הפותח עם לאורי בחציה הראשון של העונה, ובחציה השני כבר קיבע את מעמדו כרכז הראשון.
בשנים הבאות הפך לשחקן מפתח בקבוצה, לצד הסנטר מארק גאסול. בעונת 2010/2011 העפילו הגריזליס לפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות, ואף הגיעו לראשונה בתולדותיהם לשלב הפלייאוף השני לאחר שגברו על המדורגת ראשונה במערב סן אנטוניו ספרס (4–2). בעונת 2012/2013 רשמה ממפיס את מאזנה הטוב אי פעם, 56–26, והפעילה לראשונה בתולדותיה לשלב גמר המערב. בסדרת גמר המערב הפסידו הגריזליס לספרס בתוצאה 0–4. בסיום אותה עונה נבחר קונלי לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לראשונה בקריירה.
בקיץ 2016 חתם קונלי על הארכת חוזה בממפיס בסך כ-153 מיליון דולר ל-5 עונות. בעת החתימה היה זה החוזה היקר בתולדות ה-NBA. בנובמבר 2017 נפצע בגיד האכילס של רגלו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת 2017/2018, לאחר 12 משחקים בלבד.
ב-5 במרץ 2019 קלע שיא קריירה של 40 נקודות במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס. ב-27 במרץ 2019 הפך לקלעי המוביל בתולדות ממפיס גריזליס, לאחר שעקף את מארק גאסול.

יוטה ג'אז

ב-6 ביולי 2019, לאחר 12 עונות בממפיס, הועבר קונלי בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לג'יי קראודר, קייל קורבר, גרייסון אלן, דריוס בייזלי ובחירת דראפט עתידית.
אל תרחק

כל הלילה בכיתי

נושאי השיר הם הדבקות באלוהים באמצעות היופי הנשגב שקים בעולם-עולמו, ולמולה תודעת המוות, השתיים העומדות כביכול בסתירה מכאיבה הן נושא הרהוריה ותפילתה של המשוררת בליל נדודים. יש בשיר בקשה למוות, שכאשר יבוא, יהיה ללא סבל, וגם לשוכני "עפר" תהיה מנוחה מהותית; בקשתה זו - "הפלתי את תחנוני" - היא כלל אנושית ואישית בכפיפה אחת. אולם, עם הקשה באשר לתקופת המוות, בין לבין השורות, ממאנת המשוררת לקבל את מותה, ככל בני אנוש, שיבוא, כרוך בפרידה - "להפרד מיֹפים" - של הדברים בעולם החיים, כאשר תלקח ממנה האפשרות לחוות את אהבת ה' באמצעותם, ונשמתה תשכון בעולם אחר. השיר מתחיל במילים: "כל הלילה בכיתי / ריבונו של עולם / אולי יש מוות שאין בו אלימות / מוות שדומה לפרח".
מרקוס לוליוס

מרקוס לוליוס (בלטינית: Marcus Lollius; ‏55 לפנה"ס - 2 לספירה), היה מצביא ופוליטיקאי רומאי.

תולדות חייו

יש המזהים את לוליוס עם מרקוס שנזכר בכתביו של אפיאנוס. לפי גישה זו היה לוליוס מתומכיו של מרקוס יוניוס ברוטוס ובשל כך נכלל ברשימת הפרוסקריפציות של הטריאומווירט השני ונגזר עליו מוות. שהה עם ברוטוס במזרח ונלחם לצידו בקרב פיליפי. לאחר תבוסת הליברטורים הוא התחזה לעבד ונמכר לאדם בשם ברבולה (המזוהה עם קווינטוס אמיליוס לפידוס) שהפך אותו לעבדו הראשי, ובסופו של דבר גילה את מוצאו האמיתי והצליח להשיג חנינה מאוקטביאנוס, תודות להתערבותו של מרקוס ויפסניוס אגריפה.
לאחר מכן, לפי אפיאנוס, הפך לוליוס לתומכו של אוקטביאנוס ונלחם לצידו בקרב אקטיום שבסופו הוא פגש בחברו לפידוס, שנלחם לצדו של מרקוס אנטוניוס. הפעם היה זה לפידוס שהתחזה לעבד, ולוליוס קנה אותו ובסופו של דבר הצליח להשיג לו חנינה מידיו של אוקטביאנוס.
תפקידו הראשון של לוליוס הידוע בוודאות היה של מושל גלטיה, הוא נשלח בשנת 25 לפנה"ס לארגן את הפרובינקיה שזה עתה סופחה לקיסרות, הוא הצליח לארגן את הפרובינקיה בלא שפיכות דמים, וצבאה שולב בצבא הרומאי ואורגן מחדש כלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה.
לוליוס נבחר לכהן כקונסול בשנת 21 לפנה"ס ביחד עם לפידוס. לא ידוע דבר על פעולותיו כקונסול מלבד כתובת שמעידה על כך שהוא שיקם את גשר ארבעת הראשים.
לאחר תום כהונתו כקונסול יצא לוליוס לשמש כמושל מוקדון בשנת 19/18 לפנה"ס, במהלך כהונתו כמושל, נלחם והביס שבט תראקי. הוא מונה לכהן כמושל גאליה קומאטה בשנת 17 לפנה"ס והובס במהלך כהונתו על ידי שבט גרמאני שאף הצליח לשבות את נסו של הלגיון החמישי אלואדה. תבוסה זאת פגמה במוניטין שלו והוא מעולם לא מונה שוב לתפקיד הדורש פיקוד על כוחות צבא.
לוליוס היה בפמלייתו של גאיוס קיסר, נכדו של אוגוסטוס, כשזה שוגר למזרח הקיסרות בשנת 2 לפנה"ס כדי לפתור את הסכסוך עם האימפריה הפרתית שנסוב על שאלת השליטה בארמניה. מטרה נוספת לשליחות הייתה רצונו של אוגוסטוס להציג את נכדו, שאותו הועיד ליורשו המיועד, בפני שליטי המזרח.
לאחר שהתגלה לקיסר כי לוליוס צבר הון עצום כתוצאה משורה של מעשי שחיתות, התאבד לוליוס בשנת 2 לספירה.
שיווי משקל וודרופ

שיווי משקל וודרופ (Wardrop) הוא כינוי לשני עקרונות, 'עקרון וודרופ הראשון' ו'עקרון וודרופ השני', העוסקים באופן כללי בשיווי משקל וזרימה אופטימלית ברשתות תנועה. העקרונות פותחו על ידי ג'ון גלן וודרופ, מנתח תנועה אנגלי, וקרובים במידה כלשהי לרעיון שיווי המשקל של נאש מתורת המשחקים. מכל מקום, בעוד 'שיווי המשקל של נאש' משמש לניתוח מערכת עם מספר קטן של שחקנים, זה של וודרופ מאפשר אנליזה מורכבת יותר, של רשתות תנועה רבות משתתפים. 
את העקרונות חשף וודרופ ב-1952. העקרונות מגדירים מצבי שיווי-משקל ברשתות תנועה (מושג שהוצע לראשונה ב-1924, על ידי פרנק נייט) ומציגים שתי הנחות  התנהגות אלטרנטיביות למזעור העלות הכוללת של התנועה ברשת. 
העיקרון הראשון של וודרופ עוסק בבחירת נתיב תנועה. עקרון זה זהה להגדרה של נייט מתורת המשחקים והתקבל כעקרון התנהגותי ברור ופשוט, המתאר את פיזור נתיבי הנסיעה על פני נתיבים חלופיים כתוצר של צפיפות. העיקרון קובע כי זמן הנסיעה בכל אחד מן המסלולים הנמצאים בשימוש יהא שווה או קטן מן הזמן שיידרש לרכב יחיד לנסוע בכל מסלול שאינו נמצא בשימוש. עקרון זה מסתמך על ההנחה שכל משתמש, באופן עצמאי (לא-שיתופי), מבקש למזער את עלות הנסיעה שלו. זרימות תנועה שמאפשרות איזון אופטימלי מסוג זה מכונות בדרך כלל זרימות "שיווי משקל משתמש", שכן הן תוצאה של מצב בו כל משתמש בוחר את הדרך הטובה ביותר עבורו. באופן ספציפי, "שיווי-משקל משתמש" אופטימלי מושג כאשר אין בנמצא משתמש אשר יכול להפחית את עלות הנסיעה שלו על ידי פעולה חד-צדדית.
העיקרון השני של וודרופ קובע כי בשיווי משקל מערכתי, זמן הנסיעה הממוצע הוא מינימלי. מכך משתמע כי בבחירת מסלול הנסיעה כל משתמש משתף פעולה עם יתר המשתמשים, כדי להבטיח כי השימוש הכולל במערכת יהא היעיל ביותר. זרימות התנועה המקיימות את העיקרון השני של וודרופ נחשבות בדרך-כלל ל"אופטימליות עבור המערכת". כלכלנים טוענים כי ניתן להשיג זרימה אופטימלית שכזו על ידי תמחור הכביש לפי עלות שולית.

המודל המתמטי עבור שיווי-משקל רשתי נוסח לראשונה על ידי בקמן, מקגווייר ווינסטן ב-1956.

הגדרה פורמלית

אומרים כי מצב 'y הוא שיווי משקל וודרופ כאשר כל האסטרטגיות הנבחרות מניבות עבור כל משתמש אותה עלות שולית, וכאשר העלות השולית המתקבלת עבור כל אסטרטגיה אחרת (שאינה בשימוש) היא נמוכה יותר.

יהי  קבוצת כל האסטרטגיות הנבחרות בחלוקת האסטרטגיות 'y, אזי 
שיווי משקל וודרופ מאופיין על ידי היחס הבא:
סרט דרמה

מאפייני הסוגה

במרכזה של הדרמה, בדרך כלל, נמצאת דמות הפרוטגוניסט (או דמויות הגיבורים), אשר שרוי בקונפליקט, בינו לבין דבר אחר כגון עצמו, אדם אחר, קבוצה, חברה או תופעות טבעיות, ברגע מכריע בחייו. הדרמות, לעיתים קרובות, סובבות סביב חיי המשפחה. לעיתים קרובות, אך לא תמיד, לדרמות יש השלכות טראגיות, או לפחות כואבות, אשר נוגעות לדמויות אשר שרדו את המשבר הטראגי (למשל: מוות של בן משפחה, גירושים).
דיאן ראדוניץ' (מאמן כדורסל)

קריירת אימון

ראדוניץ' החל את קריירת האימון שלו בשנת 2005 כמאמן קבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה המונטנגרית. כמאמן בודוצ'נוסט הוא זכה בשש אליפויות מונטנגרו ושישה גביעי מונטנגרו. בנוסף, הוא אימן במשך תקופה קצרה את נבחרת מונטנגרו ב-2011.
בשנת 2013 עזב ראדוניץ' את בודוצ'נוסט ומונה למאמן הכוכב האדום בלגרד. ב-30 ביוני 2015 הוא האריך את חוזהו בכוכב האדום בשנתיים נוספות.
ב-2 באפריל 2018 מונה ראדוניץ' למאמן באיירן מינכן הגרמנית לאחר פיטוריו של אלכסנדר ג'ורג'ביץ'.
נור מסאלחה

נור מסאלחה (בערבית: نور مصالحة; נולד ב-4 בינואר 1957, בגליל) הוא פרופסור בקולג' סנט מרי של אוניברסיטת סארי שבבריטניה, שם הוא משמש כראש התוכנית ללימודי תואר שני בדת, פוליטיקה ופתרון סכסוכים ומנהל המרכז לדת והיסטוריה. מסלחה אף מלמד פילוסופיה של ימי-הביניים ופילוסופיה מדינית ומשמש החל מ-2004 כעורך של כתב-העת האקדמי, Holy Land Studies: A Multidisciplinary Journal.
הוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית (1979), תואר שני במזרח התיכון (1982) ודוקטורט מאוניברסיטת לונדון משנת 1988. עבודת התזה שלו עסקה במלך פייסל הראשון והקמת עיראק המודרנית. 
משנת 2006 הוא חבר בוועד העורכים של כתב העת Palestinian Society and History Review של אוניברסיטת חיפה.
המכון המאוחד למחקר גרעיני

המכון המאוחד למחקר גרעיני (ברוסית: Объединённый институт ядерных исследований (ОИЯИ) מכון מחקר בינלאומי בממוקם בעיר דובנה שבמחוז מוסקבה. המכון הוקם בשנת 1956 וחברים בו 18 מדינות. תחומים עיקריים של המחקרים המבוצעים במוסד הם פיזיקה גרעינית, פיזיקת חלקיקים ופיזיקת מצב מעובה. לאות הוקרה לפעילות המכון ליסוד כימי מס' 102 ניתן שם דובניום (על שם העיר בו ממקום המכון) וליסוד כימי מס' 114 ניתן שם פלרוביום (על שם אחד ממייסדי המכון).
החל משנת 2012 בראש המכון עומד ויקטור מטבייב. מדינות השותפות למכון הם: אזרבייג'ן, ארמניה, בלארוס, בולגריה, וייטנאם, גאורגיה, קזחסטן, קוריאה הצפונית, קובה, מולדובה, פולין, רוסיה, רומניה, סלובקיה, אוזבקיסטן, אוקראינה, צ'כיה. בנוסף לכך במעבדות המכון עובדים מדעים ממדינות אחרות לפי הזמנה מיוחדת.

היסטוריה

המכון הוקם על בסיס הסכם שנחתם ב-26 במרץ 1956 על ידי נציגי 11 מדינות של הגוש הסובייטי. מטרת הקמת המכון היה לאחד את המאמצים בתחום הגרעין. עוד משנות ה-40 בעיר דובנה היה ממוקם מכון מחקר גרעיני של האקדמיה למדעים של ברית המועצות שברשותו היה מאיץ חלקיקים ופעלה מעבדה אלקרו-פיזית שעסקה במחקרים בתחום בניית מאיצי חלקיקים. הקמת המכון הייתה תגובה סובייטית להקמת CERN בשנת 1954.
במעבדות המכון עבדו פיזיקאים נודעים כמו ניקולאי בוגוליובוב, איגור קורצ'טוב, איגור תם, גאורגי פליורוב. ניקולאי בוגוליובוב עמד בראש המוסד בשנים 1965-1988 ועיצב את דמותו ותחומי פעילות העיקריים.
החל משנת 1966 סין הפסיקה את השתתפותה במחקרי המכון. נכון לשנת 2012 במכון חברים 18 מדינות. ברשות המכון נמצאים מספר מאיצי חלקיקים ומרכז מחשבים מתקדם. במכון עובדים כ-6000 מדענים ומהנדסים מהם כ-1000 בעלי תואר שלישי. בכל שנה במשרדי המכון מתקיימים כ-40 וועידות בינלאומיות בתחום הפיזיקה.
המכון משתף פעולה עם CERN בפרויקט של מאיץ LHC וסיפק לפרויקט מספר מרכיבים.
מור קרמן

קריירה

קרמן נולד במשפחה יהודית שעסקה במסחר קמעונאי בסגד, אביו היה יעקב קליינמן ואמו רגינה קראמר. הוא למד בבתי ספר תיכוניים בסגד, בגימנסיה הפיאריסטית וסיים את לימודיו בבודפשט. את מבחני הבגרות סיים בבית הספר המלכותי הראשי בסגד (1862). לאחר מכן למד לימודי פילוסופיה ופילולוגיה באוניברסיטת וינה והמרצה שלו היה רוברט פון צימרמן, פילוסוף הרבארטיסטי (על שם יוהאן פרידריך הרבארט), אוסטרי יליד צ'כיה (1865-1862). לאחר שובו לסגד למד לימודי תאולוגיה רבנית, והמשיך את לימודי הפילוסופיה והפילולוגיה. סיים את לימודיו באוניברסיטת פשט עם תוארי דוקטורט ומגיסטר (1866). הוא חזר לפשט בסתיו 1871 והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
בהמלצתו של הרב ליאופולד לעף , רבה הראשי של העיר סגד, הוא לימד באקדמיה למסחר של פשט וגם בכמה בתי ספר תיכוניים תורת הדת היהודית (1868-1870). הוא השתתף בישיבות של התאחדות המורים, ושמו התפרסם במהרה בעניינים פדגוגיים וחינוכיים. בזכות פרסומו זה נשלח על ידי יוז'ף אטווש שר הדתות והחינוך הציבורי ההונגרי ללמוד הכשרת מורים מעשית באוניברסיטת לייפציג (1869). המרצה האחראית באוניברסיטה בלייפציג על הכשרת המורים, טואיסקון צילר, כל כך העריכה אותו והוא כה זכה באמונה שמינתה אותו מיד לנשיא בית הספר הפרסביטרי שהיה מסופח לאוניברסיטה. המשימה שהטילה על תלמידה הצעיר: להכין את ארגונו מחדש ואת תוכנית הלימודים החדשה של בית הספר. בלייפציג הכיר קרמן את וילהלם ריין, דמות בולטת נוספת בפדגוגיה הרבארטיאנית, שהתגורר בעיר. הוא חזר לפשט (סתיו 1871) והחל בהוראת פדגוגיה, אתיקה ופסיכולוגיה באוניברסיטת פשט כמרצה פרטי (1872).
קרמן מונה לחבר קבוע (1873–1915) ומזכירה (1873–1883) של המועצה להשכלה הציבורית הלאומית בהונגריה. הוא ערך תוכנית לימודים חדשה לבתי הספר התיכוניים וחיבר הוראות חדשות לבתי הספר. בכך הניח את היסודות לחינוך התיכוני ההונגרי ונתן כיוון חדש לחינוך ההונגרי בכלל (1879). בשל מחלתו הקשה, התפטר כמורה להוראה וכמורה בבית הספר (1897). הוא השתתף והרצה בקונגרס השני לחינוך אוניברסלי (2–8 ביולי 1896). לאחר החלמתו מונה למשרד הדתות והחינוך הציבורי כמרצה לעניינים פדגוגיים תאורטיים (1907). קרמן הופקד גם על לימודיו של הארכידוכס אלברכט, אחד מאחיינים של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שהיה גם מלך הונגריה. בשל השגיו אלה הוא קיבל תואר אצולה הונגרי (1908), ומונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה (1909). הוא השתתף והרצה בקונגרס הפילוסופי הבינלאומי השלישי והרביעי בהיידלברג - 31 באוגוסט - 5 בספטמבר 1908; ובבולוניה - 6 באפריל - 11 באפריל 1911), וכן בשני קונגרסים בינלאומיים לחינוך מוסרי. (הראשון, לונדון - 25-29 בספטמבר 1908 והשני בהאג - 22-27 באוגוסט 1912 ).
למשפחת קרמן היו חמישה ילדים: פרנץ, אלמר, תיאודור, מיקלוש ויוזפין. קרמן הובא למנוחת עולמים בבודפשט (קבר 5A-18-1 ) בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
בלז'יצה

תולדות היישוב

ראשיתו של היישוב במאה ה-13, ובמאה ה-14 קיבל זכויות עיר. בראשית המאה ה-15 אישר המלך ולדיסלב השני יגיילו לפתח את היישוב, ולבנות בו ארמון. במאה ה-16 התפתחה ביישוב פעילות קלוויניסטית ואריאנית.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיירה מפשיטות חמלניצקי. זכויות העיר של היישוב ניטלו ממנו במחצית השנייה של המאה ה-19 בעקבות מרד ינואר, והושבו לו רק בשנת 1958.

יהודי בלז'יצה

תיעוד לישיבת יהודים בעיירה, ולקיום בית מדרש במקום, קיים מהמאה ה-16. במחצית הראשונה של המאה ה-17 נהג להתכנס בעיירה ועד ארבע הארצות.
במחצית המאה ה-17, במהלך פרעות ת"ח ות"ט, טבחו הקוזאקים ביהודי העיירה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 שבה הקהילה היהודית בעיירה לאיתנה, והמשיכה להתפתח גם בראשית המאה ה-19, חרף פניות של תושבי היישוב הפולנים לשלטונות ההאימפריה הרוסית בבקשה לאסור על ישיבת יהודים במקום.
בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ופעלו בו תנועות הנוער בית"ר, גורדוניה והשומר הצעיר. כמו כן, פעל ביישוב בית ספר מרשת תרבות.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בבלז'יצה כ-2,100 יהודים, רוב תושביה.

בשואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לבלז'יצה כמה מאות פליטים יהודים משצ'צ'ין ומיישובים אחרים במערב פולין. במאי 1940 נלקחו מאות מיהודי היישוב לעבודות כפייה, ובהמשך השנה חנויות ועסקי היהודים ביישוב הוחרמו, והועברו לידי פולנים.
בתחילת 1941 הוקם ביישוב יודנרט, שנצטווה למסור לשלטונות רכוש יהודי, ולאחר מכן הוקם במקום גטו, אליו הועברו כל יהודי היישוב. לגטו הועברו תוך זמן קצר עוד כ-500 יהודים מקרקוב וכ-500 יהודים מלובלין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. בקיץ 1941 פרצה בגטו מגפת טיפוס. בסתיו 1941 נערכה בכיכר המרכזית ביישוב סלקציה, בסיוע כוח עזר של אוקראינים, וגברים יהודים צעירים נשלחו למחנה העבודה פוניאטובה. במהלך הסלקציה נרצחו מספר זקנים יהודים. סלקציה נוספת נערכה כעבור מספר חודשים, וקבוצת עובדים נשלחה למחנה מיידאנק.
בתחילת 1942 הועברו לגטו המקומי יהודים נוספים מכפרי ועיירות הסביבה, ובאביב 1942 שולחו רוב יושבי הגטו, כ-3,000 איש, למחנה ההשמדה סוביבור.
לאחר האקציה נותרו בגטו כ-300 יהודים, והוא שימש כמחנה עבודה, אליו הועברו יהודים נוספים מהסביבה, ובהם קהילת ביחאווה. לקראת סוף 1942 שהו במקום למעלה מ-1,200 יהודים, שהועסקו בין היתר באיסוף ומיון רכושם של מגורשי הגטו. לאחר דיכוי מרד גטו ורשה הובאו לבלז'יצה כ-150 יהודים מורשה. מתוכם 50 נשים וילדים הוצאו להורג במקום. במאי 1943 נכנסה ליישוב קבוצה אוקראינית בפיקוד אנשי ס"ס, וביצעה אקציה, תוך מעשי התעללות קשים, בייחוד בנשים. כ-300 יהודים הועברו לגטו בנדין וכ-800 היהודים הנותרים נרצחו במקום, חלקם בבית העלמין היהודי בעיירה, תוך שאולצו לחפור את קבריהם בעצמם.
Wake On Lan

Wake On Lan – הפעלת מחשב מרחוק היא טכנולוגיה המאפשרת להפעיל או להעיר מחשב על ידי שליחת הודעת רשת. ההודעה נשלחת בדרך כלל על ידי תוכנית ממחשב באותה הרשת. ניתן גם לשלוח את ההודעה מרשת אחרת דרך האינטרנט.

היסטוריה

אינטל ו- אי בי אם יצרו באוקטובר 1996 את AMA - Advanced Manageability Alliance .באפריל 1997 הטכנולוגיה הפכה ל wake on lan -WOL .

עקרון הפעולה

חיבורי רשת, פרוטוקולי רשת והאינטרנט עצמו מבוססים על חבילות מידע שנשלחות בין מחשבים. טכנולוגיית ה- WOL מבוססת על חבילת מידע מיוחדת הנקראת "חבילת קסם" (Magic packet) שנשלחת לכל המחשבים ברשת, ביניהם המחשב שרוצים להעיר. המחשב המוער אינו יודע האם הבקשה התקבלה מהרשת הפנימית או מהאינטרנט. חבילת הקסם תעבוד רק אם המחשב המוער תומך בפרוטוקול WOL בהגדרות הBIOS שלו.
לסבוס (מחוז משנה)

מחוז משנה לסבוס (ביוונית: Νομός Λέσβου) היה חבל מנהלתי, שהיווה את אחד מ-51 מחוזות המשנה (נומוס) של יוון, חלוקה מנהלתית שבוטלה בשנת 2011. לסבוס היה ממוקם בצפון הים האגאי והיה אחד משלושת הנומוסים שהרכיבו את מחוז צפון הים האגאי. לסבוס גבל במחוז משנה אברוס בצפון, טורקיה במזרח, האי כיוס בדרום ומרכז הים האגאי במערב.
הנומוס כלל בשטחו את האי לסבוס, האי למנוס, האי אגיוס אפסטריוס ומספר איים קטנים אחרים בירתו המנהלית של מחוז לסבוס הייתה העיר מיטילנה, הממוקמת על חלקו הדרומי של האי לסבוס, ושטחו הקיף 2,154 קמ"ר.
לאחר הרפורמות המנהלתיות של 2011, בוטל הנומס, ופוצל לשתי יחידות אזוריות חדשות: לסבוס, שכוללת רק את האי לסבוס, והיחידה האזורית של למנוס, שכוללת את האיים למנוס ואגיוס אפסטריוס.
פיליפ קינו

חייו

קינו נולד בפריז והתחנך באור הליברליות של פרנסואה טריסטאן ל'ארמיט (François Tristan l'Hermite), מחבר "מריאן". מחזהו הראשון של קינו הופק באוטל דה בורגון ב-1653, כשהיה בן 18. היצירה התקבלה יפה, וקינו המשיך באותו כיוון, אך במקביל למד גם משפטים ובשנת 1660, כאשר נישא לאלמנה אמידה, קנה לו מעון בקור דה קומטה. אז ניסה את כוחו בטרגדיות ("אגריפה" ואחרות), ביתר הצלחה. 
קינו קיבל אחת מקצבאות הספרות, שנקבעו זמן קצר קודם לכן, ונבחר לאקדמיה הצרפתית ב-1670. עד אז כתב כשש-עשרה או שבע-עשרה קומדיות, טרגדיות וטרגי-קומדיות. ערכן של הטרגדיות שבהן היה על פי רוב קטן מאוד ושל הטרגי-קומדיות לא עלה עליו בהרבה. אבל הקומדיות שלו - "היריבים" (Les Rivales) משנת 1653, "המאהב הלא-זהיר" (L'Amant indiscret) משנת 1654, הדומה במידת מה ל-Étourdi של מולייר, Le Fantôme amoureux משנת 1659 ו-La Mère coquette משנת 1665, שהיא אולי הטובה בכולן - עולות עליהן בהרבה. אבל ב-1671 תרם לקובץ היחיד במינו של "פסיכה", שגם לפייר קורניי ולמולייר הייתה יד בחיבורו, וז'אן-בטיסט לולי חיבר לו מוזיקה. כאן גילה חוש ראוי לציון לדרמה לירית, ומאז ועד סמוך למותו הגביל עצמו לחיבור לבריות ליצירות לולי. עיסוק זה, לא זו בלבד שהיה רווחי מאוד (נאמר עליו, שקיבל 4000 מטבעות כסף תמורת כל לברית, הרבה מעבר לתשלום המקובל תמורת מחזה, ולו גם טרגדיה), אלא שגם ביצר את המוניטין שלו כמומחה ובקי בסגנון חדש - כך שאפילו בואלו, שקודם לכן שם לצחוק את כתיבתו הדרמטית, שינה את טבעו והיה לחסיד, לאו דווקא של האופרה, שאותה לא אהב, אלא של כתיבתו האמנותית ועתירת ההמצאות של קינו בסוגה זו.
הלבריות שלו הן בין המעטות, שאפשר לקרוא ללא המוזיקה, אך התאמתן לה מלאה ועשויה בהקפדנות. נכון שאין בהן פסוקי שירה נעלים או דרמה מושלמת, אך הן נקיות מן החרזנות הטפלה, שבעטיה היה המונח לברית למשל ולשנינה, ויש בהן די עוצמה דרמטית לסחוף עמן את הקורא, ויותר מכך, את הצופה. לא תהיה זו הפרזה לאמור שקינו, שהגיע בדיוק כשהאופרה נכנסה לאופנה מחוץ לאיטליה, מילא תפקיד חשוב בביסוסה כסוגה אירופאית בת-קיימא. יצירתו הראשונה אחרי "פסיכה" (1671) הייתה מעין מחזה קלאסי, Les Fêtes de l'Amour et de Bacchus ‏ 
(1672). אחריו נכתבו "קדמוס והרמיונה" (1674), "אלקסטה" (1674), "תיזאוס" (1675), "אטיס" (1676), אחת הטובות ביצירותיו, ו"איזיס" (1677). 
כל אלה עסקו בנושאים קלאסיים, וכך גם "פרוזרפינה" (1680), שעלתה על כל אחת מקודמותיה. "ניצחון האהבה" (1681) הוא רק בלט, אבל ב"פרסיאוס" (1682) (1682) וב"פייתון" (1683) חזר קינו לאופרה הקלאסית. בשלב זה התנער לבסוף מסגנון זה ועבר לנושאים רומנטיים, שבהם הצליח עוד יותר. Amadis de Gaule ‏ (1684), "רולאן" (1685) ו"ארמיד" (1686) הן יצירות המופת שלו, והאחרונה בהן היא המפורסמת והטובה מכולן. עצם המלאכותיות של הליריקה הצרפתית בשלהי המאה ה-17, ודמיונה לחרוזים אלכסנדרוניים חתוכים לאורכם, סייעו לקינו בארגון דיאלוגים ליריים. לולי מת ב-1687 וקינו, שעיסוקו ניטל ממנו, נעשה אדוק בדתו והחל לכתוב פואמה בשם "הקץ לכפירה". הוא מת ב-26 בנובמבר 1688.
יחסי נמיביה–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת נמיביה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין נמיביה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-16 באוקטובר 1960.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בנמיביה אינם נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן, אלא מקבלים אחת בכניסה למדינה. לעומת זאת, אזרחי נמיביה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה על מנת לעשות כן.
אראבינוז

ארבינוז (Arabinose) הוא חד-סוכר ממשפחת הפנטוזות - סוכרים בעלי 5 פחמנים. הארבינוז הוא סוכר שבני אדם אינם יכולים להשתמש כמקור אנרגיה.
פירוק הארבינוז בEscherichia coli מתבצע על ידי אופרון האראבינוז המשמש באחד המודלים לבקרה של שעתוק הגנים. בקרה שהיא חלק מבקרות הסוכרים בחיידקים, כאשר פירוקו הוא תלוי בקיום הארבינוז ובריכוז הגלוקוז בסביבת החידק.
אנר ביילסמה

רקע ופעילות מקצועית

ביילסמה נולד בהאג. למד בהוראת קארל ון לאובן בומקאמפ (Carel van Leeuwen Boomkamp) בקונסרבטוריון המלכותי של האג, וזכה בפרס הצטיינות ב-1957.                                                    
בשנת 1959 זכה בפרס הראשון בתחרות פאבלו קאזאלס במקסיקו. בשנים 1962–1968 שירת במשרת הצ'לן הראשי בתזמורת הקונצרטחבאו. בשנות ה-60 ובה-70 של המאה הקודמת החל להקליט מוזיקת בארוק עם גוסטב ליאונהארדט, פרנס בריכן ואחרים, והיה מחלוצי הביצוע המודע היסטורית. ב-1979 הקליט לראשונה את הסוויטות לצ'לו מאת באך, מההקלטות הראשונות על כלי תקופתי אם לא הראשונה שבהן. מאוחר יותר שב והקליט האוסף פעם נוספות על ה"סֵרבַיִס" סטרדיוואריוס, ואת הסוויטה השישית על צ'לו פיקולו עם חמישה מיתרים (הכלי המקורי עבורו נכתבה הסוויטה). ב-1982 נתמנה עמית מחקר במסגרת תוכנית ארזמוס (Erasmus Scholar) באוניברסיטת הרווארד.
פרסם מספר חיבורים בתחום הניתוח המוזיקלי של "יצירות באך ללא קונטינואו" בדגש על סגנון הביצוע, המוכר שבהם ספר הלימוד "Bach, the Fencing Master, a stylistic and aesthetic analysis of Bach's Cello Suites" על ביצוע הסוויטות לצ'לו מאת באך, המנתח את סגנון ההלחנה והערכים האסתטיים של כלל יצירתו של באך לכלים ולקווים מנחים עבור המבצע.

חייו האישיים

היה נשוי לכנרת ורָה בֵטְס (הולנדית: Vera Beths), ולהם בן ובת, יוצרת קולנוע דוקומנטרי קארינֵה ביילסמה. לשמו המקורי Anne "אנה" הוסיף ה-R בסיומו, כיוון ששבו וזיהו אותו בטעות כאישה.
נפטר באמסטרדם ב-25 ביולי 2019.
הרלדו ריברה

הרלדו ריברה (באנגלית: Geraldo Rivera; נולד ב-4 ביולי 1943) הוא איש תקשורת יהודי-אמריקאי, ומגיש תוכנית אירוח לשעבר. הוא ידוע בעיקר בהבאת סיפורים דרמטיים ובעלי צבע לתוכניותיו. ריברה הגיש בעבר את התוכנית "הרלדו בגדול" ברשת "פוקס ניוז", ומוקדם יותר היה ידוע בתוכנית האירוח שלו "הרלדו".
הוא החל את דרכו בשנות ה-70 בתחנת WABC-TV, תחנת טלוויזיה מקומית לאזור ניו יורק, ובתוך מספר שנים בודדות רכש מוניטין ארצי כעיתונאי חוקר ועל היותו עם מראה נערי ו"בעניינים" וכשהשפם הזיפי שלו הפך לסמל המסחרי של הרלדו. במהלך שנות ה-80, ריברה עבד ככתב עבור רשת החדשות ABC, כולל בתוכניות בעלות אחוזי הצפייה הגבוהים, כגון, "20/20", בכתבות כגון, ההתמכרות לסמים של אלביס פרסלי, אל קפונה וכדומה. בשנת 1987 הוא החל להגיש את תוכנית האירוח הסנסציונית "הרלדו", אשר רצה במשך 11 שנים רצופות ונודעה בשל הנושאים והאורחים הסנסציונים שלה. ב-1988, הרלדו עשה בעצמו כותרות, כאשר שבר את אפו בקטטה שפרצה במהלך צילומי התוכנית על נושא עליונות הגזע הלבן. ב-1993 התראיין לראשונה לטלוויזיה הישראלית בתוכנית הראשונה של "תיק תקשורת" בערוץ 2 החדש, בהפקת הטלוויזיה החינוכית. ב-1994, ריברה החל להגיש את התוכנית "ריברה בשידור חי" ברשת CNBC, תוכנית אשר עסקה בנושאים משפטיים למיניהם וזכתה לקפיצה של פופולריות בעקבות משפט הרצח המתוקשר של או.ג'יי סימפסון. ב-1997, ריברה חתם על הסכם העסקה לשש שנים בסך 30 מיליון דולר עם רשת NBC, אך עזב בשנת 2001, כדי להצטרף לרשת "פוקס ניוז", ככתב מלחמה באפגניסטן. למרות שלעיתים לעגו לו וביקרו אותו על הסגנון הצהוב של העיתונאות שלו, ריברה, במקביל גם נהייה נערץ וזכה בכמה וכמה פרסים, כולל כמה פרסי אמי.
בשנת 2009 גילם את עצמו בקומדיה "הכל אודות סטיב" בכיכובה של סנדרה בולוק.
הרלדו הוא בן לאם יהודייה ואב ממוצא היספני, ואף גילה בעבר רצון לעלות לישראל, וכן הצהיר כי הוא ציוני.
האוניברסיטה הממלכתית על שם איליה צ'בצ'בדזה

האוניברסיטה כיום

לאוניברסיטה הממלכתית על שם איליה צ'בצ'בדזה שבע פקולטות, בהן הפקולטה לחינוך, בלשנות, ושפות חוץ (לימודי השפה האנגלית הגרמנית והסלאבית, ליריקה, לימודי המזרח התיכון וספרות השוואתית), הפקולטה לפילוסופיה ולמדעי החברה (פילוסופיה, סוציולוגיה, פוליטיקה ועיתונאות), הפקולטה למדעי החיים (ביולוגיה, ביוכימיה, גנטיקה, בוטניקה וזואולוגיה) והפקולטה לפיזיקה ולמתמטיקה. באוניברסיטה ניתן לרכוש תארים ראשון ושני.