google/wiki40b huggingface dataset:
בית הקברות היהודי העתיק בפראג

היסטוריה

מניחים שבית קברות זה היה בשימוש מהמחצית הראשונה של המאה ה-15 (המצבה הוותיקה ביותר שנשמרה, זו של רבי אביגדור קרא, היא מ-1439) ועד שנת 1787. חלק מהחוקרים טוענים כי בית הקברות נוסד 1000 שנים לפני התאריך המקובל. האב הקדמון שלו היה בית קברות בשם "גן יהודי", אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות.
מספר המצבות והאישים הקבורים בו אינו ידוע בוודאות, כי ישנן 12 שכבות של קברים. כאשר התמלא מקום הקבורה, ומכיוון שרכישת קרקעות נוספות היה בלתי אפשרי, הונחו על הקברים הקיימים שכבות נוספות של אדמה ומצבות ישנות הוצאו והונחו על השכבה החדשה. פעולה זו מסבירה מדוע המצבות צפופות כל כך אחת ליד השנייה. ההערכה היא כי ישנן כ-12,000 מצבות שנראות כיום, וייתכן שנקברו בבית הקברות במשך הדורות בסך הכל כ-100,000.
בתקופות מסוימות הוזכר שמו של בית הקברות על ידי אנטישמים, בהקשר של טענות תאוריית קשר בהן שימש מקום מפגשם הסודי של זקני ציון הרוקמים תוכנית להשתלט על העולם. מידע זה הוזכר תחילה ברומן "Biarritz" של הגרמני הרמן גדשה (בפרק "בית העלמין היהודי בפראג ומועצת הנציגים של שנים עשר שבטי ישראל") והופץ לאחר מכן ברוסיה כחלק מהפרוטוקולים של זקני ציון.
במקביל להפסקת הקבורה בבית הקברות היהודי העתיק, החלה הקהילה היהודית בפראג להשתמש בבית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב.

כיום

כיום מהווה בית הקברות חלק ממתחם המוזיאון היהודי בפראג, סומנו בו שני מסלולי הליכה העוברים בין המצבות ומתוחמים בכבלים; אחד המסלולים מותאם לחורף והשני לקיץ. המוזיאון היהודי בפראג מקפיד למנוע חריגה של המבקרים מהשביל המתוחם, העובר בעיקר בין קברי הידועים שבין הקברות המזוהים בבית הקברות.
חיים יונה גורלנד

קורות חיים

חיים יונה גורלנד נולד בשנת 1843 במשפחה יהודית בעיר קלֶצק שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בגיל 10 החל ללמוד בישיבה בווילנה, שם הוסמך לרבנות בשנת 1860. הוא המשיך לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג, במסגרת הפקולטה לפילולוגיה, והקדיש את זמנו ללימוד שפות שמיות בהנחיית פרופ' דניאל חבולסון.
במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב גורלנד דיסרטציה על השפעת הפילוסופיה הערבית על רמב"ם. על עבודה זו זכה במדליית זהב. בשנת 1864, עם השלמת התואר הראשון, הקדיש גורלנד את זמנו לחקר אוסף הכתבים הקראים של אברהם פירקוביץ' אשר נשמר בספרייה הלאומית הרוסית. תוצאות מחקרו סוכמו בספר ברוסית על מרדכי כומטינו (מחשובי ההוגים היהודים בביזנטיון במאה ה-15, בעל הביאור ליסוד מורא) ובני זמנו. על עבודתו זו קיבל גורלנד תואר מגיסטר (תואר שני). עם השלמת תוארו זה קיבל משרת אחראי על הקטלוג של הכתבים העבריים בספרייה הקיסרית.
בשנת 1869 עבר ליקטרינוסלב, שם קיבל משרת בוחן באחד המחוזות. בשנת 1873 מונה למפקח על כל המכללות למורים בז'יטומיר, משרה שבה החזיק משך שבע שנים. בשנת 1880, לאחר שחלה, הוא עבר לגרמניה, שם החלים במשך שלוש שנים. בשובו לרוסיה התיישב באודסה וייסד שם מכללה ללימודים קלאסיים ומדעיים בת שמונה כיתות לימוד. השיעורים במכללה כללו אף קורסים בהיסטוריה יהודית וספרות עברית. בשנת 1888 נבחר גורלנד למשרת רב מטעם של אודסה. הוא מת ב-14 במרץ 1890. אחיו, יעקב גורלנד, היה רב העיר פולטבה ומחבר הספר "כבוד הבית" על זרם רבני וילנה.
העריק

עלילת הספר

בספר זה, התשיעי בסדרת הספרים אודות גבריאל אלון, סוכן המוסד והמתנקש, הוא נדרש לאתר את חברו שהפך נעדר, גרגורי בולגנוב, איש הביון הרוסי, אשר סייע לו במשימה קודמת וערק לאחר מכן ללונדון. אלון נאלץ להיאבק בשנית בסוחר הנשק הרוסי ואיש הק.ג.ב לשעבר, איוון חרקוב. המרדף אחר חרקוב במאמץ להצלת בולגנוב מתרחש בלונדון, ז'נבה וציריך. לצורך החקירה מסתייע אלון רבות בקשריו ב-MI5 וב-CIA, וכן באשתו קיארה, לוחמת מוסד מוכשרת בזכות עצמה, בכיר המוסד עוזי נבות, המתנקש מיכאל, יוצא סיירת מטכ"ל ומעל כולם ביועץ הבכיר לראש הממשלה, רב המרגלים ארי שומרון (בן דמותם הבדיוני של רפי איתן, איסר הראל ומייק הררי), איש הפלמ"ח בעברו, אשר היה מופקד בין היתר על מבצע לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן בארגנטינה בשנת 1960 וכיהן כראש המוסד.
אלון הוא יליד עמק יזרעאל ובן לניצולי השואה יוצאי גרמניה, יוצא יחידה מובחרת ובוגר בצלאל. בספטמבר 1972, בעקבות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, גויס אלון לשורות המוסד על ידי רב המרגלים ארי שומרון. עד מהרה הפך אלון למתנקש המוביל במבצע זעם האל. בספר, ולאורך כל הסדרה, מנצל אלון את כישוריו האמנותיים ואת זהותו הבדויה כרסטורטור של יצירות אמנות מימי הרנסאנס. בשל אימוניו במוסד, אלון בקי בקרב מגע ומומחה בשימוש באקדח בשיטת ה"שלוף- דרוך- תירה". הנשק המועדף עליו הוא אקדח ברטה מדגם 92F (בקוטר 9 מ"מ ארוך), ואקדח ברטה בקוטר 0.22 מ"מ בו השתמש בעת שרדף והתנקש בחיי שישה ממתכני הטבח במינכן במהלך שנות השבעים.
יואב רינון

ביוגרפיה

את עבודת המחקר לקבלת תואר דוקטור כתב רינון על יצירתו של המרקיז דה סאד והעבודה ראתה אור לאחר מכן כספר בעברית בהוצאת רסלינג (חדר המיתות של סאד) ובאנגלית (Sadian Reflections). ב-2008 ראה אור מחקרו על תפיסת הטראגי ביצירתו של הומרוס. ב-2014 ראה אור ספרו "משבר מדעי הרוח", שעורר דיון ציבורי בנושא.
רינון עוסק גם בתרגום ספרות קלאסית לעברית. בין היתר תרגם מיוונית עתיקה את הפואטיקה של אריסטו עם פירושים, ואת ה"תופת" מתוך הקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי מאיטלקית.
קדמת ציון

היסטוריה

אדמות "קדמת ציון"  נרכשו בידי יהודים חרדים ב-16 בספטמבר 1925 . הרוכשים היו מאוגדים בארגון שנקרא "אגודת הדיירים". מנהל העמותה היה "יהושע אבי-זוהר" מדמויותיה המיתולוגיות של ירושלים ויעקב יהושוע דיאמונד.
מטרת האגודה הייתה לרכוש שטח גדול שבו יהודים יגורו ויפתחו משק חקלאי. ההחלטה לקנות את השטח הזה, עקב היותו קרוב יחסית יותר למרכז העיר ומקום המקדש נצפה ממנו.
בל"ג בעומר 1926 ערכו הרוכשים במקום חגיגה עם "שירה וריקודים", אך הם הותקפו בידי פורעים ערבים ועזבו את המקום. אליעזר שמאלי מתאר בספרו "ירושלים של זהב" "המון ערבי מסתער ומזעיף פנים הקיף אותנו. הם צעקו: הסתלקו מכאן..., ואיימו עלינו במקלות ושיסו בנו את כלביהם והמטירו עלינו אבנים... השארנו את הסלים ואת המזון והתחלנו לסגת אט אט... בצער ובבושת פנים" למרות ההתנכלות נמשכה רכישת הקרקעות בשטח ומאות דונמים נרשמו על שם החברים בהם משפחת הרב הראשי של ירושלים הרב צבי פסח פרנק.
מאז פרוץ מאורעות תרפ"ט (1929) לא התאפשר לבעלי המתחם לגשת אל אדמתם.

ממלחמת ששת הימים ואילך

במלחמת העצמאות כבש הלגיון הירדני את השטח, והאדמות נוהלו על ידי "הממונה הירדני על רכוש אויב". אחרי מלחמת ששת הימים עברו האדמות לאפוטרופוס הכללי הישראלי והוא איתר חלק מבעלי הקרקעות ויורשיהם. בשנות ה-90 רכש ארווין מוסקוביץ' חלק גדול מהאדמות במטרה להקים בהן התיישבות יהודית. עד שנת 2012 השלים מוסקוביץ' את רכישת הקרקעות במתחם. בשנת 1996 קידם ראש עיריית ירושלים אהוד אולמרט תוכנית בניית שכונה יהודית במקום, והתוכנית אושרה בוועדת התכנון המקומית. ב-2009 החלה העירייה לתכנן את התשתיות הדרושות לשכונת קדמת ציון יחד עם תכנון שכונת ערב א־סוואחרה הסמוכה אליה. בשל לחצים מגופים שונים, לא סיימה העירייה את אישור התוכנית לקדמת ציון בוועדה המחוזית, ואישורה הסופי עומד ותלוי. 
רוב הקרקעות נמצאות ממזרח לגדר ההפרדה ואין לבעליהם אפשרות גישה אליהם. על קרקעות אלו הוקמה "אוניברסיטת אל-קודס" ובחלק אחר הוקם בסיס מג"ב של צה"ל].
מצידה המערבי של הגדר נותרו כ-60 דונם בבעלות יהודית. במאי 2004, נכנסו מתנחלים מעמותת "עטרת כהנים" לשני בתים בשכונה. הבית הראשון, "בית שרה", בית בן שתי קומות בחלקה הצפוני של אבו דיס. הבית השני, "בית האחים", נמצא בחלקה הדרומי של השכונה. הבתים נרכשו על ידי המיליונר ארווין מוסקוביץ', שתומך כספית בעמותה. הגישה אל השכונה היא רק דרך מעבר בציר הביטחון שלמרגלות גדר ההפרדה. במקום 10 משפחות יהודיות, המונות כ-60 נפשות. משרד השיכון מממן אבטחה על בתי היהודים שבשכונה. במרץ 2008 לאחר הפיגוע בישיבת מרכז הרב, התקיימה במקום עצרת והכנסת ספר תורה אותו תרם איל העסקים הלונדוני סיריל שטיין לעילוי נשמת נרצחי הטבח. בעצרת השתתפו גם סגן ראש הממשלה ושר התמ"ת אלי ישי, בלווית יו"ר האיחוד הלאומי אורי אריאל, השר ישי הבטיח ש"במקום יבנו שמונה מאות יחידות דיור חדשות – מאה כנגד כל אחד מהנערים שנרצחו בפיגוע". בתחילת שנת 2012 החל ראש עיריית ירושלים ניר ברקת לקדם בניית 300 יחידות דיור  במקום. נכון לשנת 2012, רשומים בטאבו כ-400 דונם על שמם של יהודים].
טרייסי אוסטין

ביוגרפיה

בשנת 1979 ניצחה אוסטין באליפות איטליה הפתוחה בשלב חצי הגמר את כריס אוורט מארצות הברית ב-3 מערכות וקטעה לה רצף ניצחונות של 125 משחקים על משטח חימר (השיא הנוכחי לנשים וגברים). בהמשך השנה היא זכתה לראשונה בתואר גראנד סלאם באליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון בשתי מערכות 4-6, 3-6 בשלב הגמר על אוורט וקטעה לה זכייה חמישית רצופה. היא הייתה לטניסאית הזוכה הצעירה בתולדות האליפות (16 שנים ו-9 חודשים).
אטימולוגיה עממית

גיזרון עממי או אטימולוגיה עממית היא תפישה שגויה או לא-מדויקת של מקורה של מילה בתודעת הדוברים בציבור הרחב. בניגוד לאטימולוגיה מדעית, המחפשת אחר התפתחותה של מילה על פי קריטריונים היסטוריים וסמנטיים, האטימולוגיה העממית מתבססת בדרך כלל על קרבה בצורה או בהגייה למילה אחרת.
אטימולוגיה עממית עשויה לעיתים לשנות את משמעותה של מילה. כך למשל הפועל העברי "הציע", שמשמעותו "ערך, שיטח, פרש", קיבל את המשמעות של "נתן עצה", בגלל הקרבה בין השורשים יצ"ע ויע"ץ. המילה המקראית "מנזר" מציינת היום את מושבם של הנזירים, אף על פי שבמקורה המקראי אין לה כל קשר לכך, שכן הוא כינוי לפקיד גבוה בבבל ("מִנְּזָרַיִךְ כָּאַרְבֶּה וְטַפְסְרַיִךְ כְּגֹב גּוֹבָי" (נחום, ג', י"ז)). גם צורתה של המילה עשויה להשתנות: לדוגמה, דוברי עברית המפרקים את הביטויים "אי-רגולרי" (במקור irregular) או "אי-לגאלי" (illegal) כאילו מדובר בתחילית העברית "אי-" המציינת שלילה, בעוד למעשה מדובר בהידמות של התחילית הלטינית "im-‎". בביטוי "הנץ החמה", צורת המקור "הנץ" נתפסה כהרכבה של ה"א הידיעה למילה "נץ", וכך נוצרה הצורה "נץ החמה". אותה תופעה קיימת לגבי הביטוי "יום הנף".
תופעה הקרובה לאטימולוגיה עממית היא תופעת המילים התאומות, שבה זוגות של מילים שמשמעותן קרובה וגם צורתן דומה מתחלפות זו בזו. זוגות כאלה בעברית הם למשל טפל-תפל, עפר-אפר, חרת-חרט, נתש-נטש, תעיה-טעיה ועוד.
במקרא ובמקורות קדומים אחרים משמשת לעיתים אטימולוגיה עממית לצורך מדרשי שם (שמות המעידים על בעליהם). כך למשל השם המצרי "משה" נדרש בספר שמות: "ותקרא שמו משה, כי מן המים משיתִהו" (ב, י), לעומת ישנם חוקרים הטוענים כי המקור הוא דווקא המילה המצרית ל"ילד" ,ms ‏.
אירוסיים

מאפיינים

העלים מזכירים צורת חרב או סרגל. הפרחים פורחים כתפרחת בעלת פרח קיצוני או פרחים רבים זהים.
הפרחים דו מיניים. השחלה תחתית או למחצה. לעמוד העלי שלוש צלקות.

על השם

לעיתים קרויה איריסיים, בהקשר שמו העברי הכפול של המין המייצג, אירוס.
תקלה היימנות

חייו

תקלה נולד בבוגלה שעל הגבול המזרחי של שאווה, אביו היה הכומר סגז עד ואמו אגזיע חראיניה. את לימודי הדת העביר לו אביו ויותר מאוחר כומר מצרי. בילדותו שאווה הייתה תחת שליטה וכיבוש של ממלכת דמות הפגנית רודפת הנצרות.
בגיל 30 היימנות הצטרף למנזרו של הקדוש ייאסוס מועא הנמצא באי באגם חיאק הנמצא כיום באמבסל. היימנות למד במשך תשע שנים במנזר ואז השתקע בעיר אקסום שבתיגראי שם למד במנזר דברה דמו מספר שנים מפיו של אבטו יוהנס, מורו של יאסוס. בסיוריו הרבים ברחבי האימפריה האתיופית הוא החל לאסוף תלמידים בנוסף למאמינים רבים שהצטרפו אליו. לבסוף הוא חזר למקום הולדתו ועצר למנוחה במנזרו של ייאסוס שם קיבל את הסמכתו כנזיר. הוא החל לפעול לאחר מינויו כמיסיונר שהצליח לנצר את הממלכות במרכז אתיופיה של היום ומערבה. המסורת האתיופית מספרת שהוא היה זה שתמך באמהרים משאווה שטענו לכתר האתיופי ועזר להם להפיל את שושלת זאגווה בתמורה לשליש מאדמות האימפריה שיוענקו לכנסייה. 
ב-1284 היימנות ייסד את מנזר דברה ליבנוס וכן ייסד את התואר "איצ'גה" (תואר זה ניתן לראש הכנסייה האתיופית שני בחשיבותו לאבונה), במשך שנים המנזר היווה את המרכז לדת הנוצרית באתיופיה וממנו ייצאו הנזירים הגדולים בנצרות האתיופית. הנזיר נפטר שנה לאחר שהקיסר בזמנו, וואדאם ערד, מת. היימנות שימש גם כראש הכנסייה האתיופית ובתואר אבונה.
מצודות ישראליות בנגב

המצודות הישראליות בנגב הן כ-60 מצודות, שבנייתן מתוארכת החל מהמאה ה-12 לפני הספירה, ואשר מבחינה גאוגרפית נמצאו מערד ובאר שבע ודרומה, ועד אילת. בסבירות גבוהה הן היו מפעל ממלכתי של ממלכת ישראל המאוחדת. המצודות שנמצאו פזורות לאורך דרך האתרים, מערד ודרומה לדימונה, ירוחם, שדה בוקר ועד קדש ברנע במערב, ויטבתה ואילת בדרום.

המצודות

המצודות נתגלו וזוהו לראשונה על ידי חוקרי הנגב לנרד וולי ותומאס אדוארד לורנס בין השנים 1914–1915. בהמשך הן נחפרו ונחקרו על ידי חוקרים רבים, ביניהם יוחנן אהרוני, רודולף כהן, זאב משל, זאב הרצוג ועוד. 
המצודות שנמצאו היו גדולות יחסית, וצורותיהן היו מלבניות או רבועות עם מגדלי פינה. מצודות מסוג זה נמצאו בין השאר בערד, בחורבת עוזה ובקדש ברנע. כמו כן נמצאו מצודות קטנות יותר, בעלות מבנה סגלגל. המצודות לא נמצאות לאורך דרכי הנגב בלבד, אלא רובן פזורות בכל הנגב ובעיקר בהר הנגב הצפון מערבי.
איסור הלנת המת

מקור האיסור

מקור האיסור מסתמך על פסוק בספר דברים (כ"א, כ"ג), שם נאמר:
וְכִי יִהְיֶה בְאִישׁ חֵטְא מִשְׁפַּט מָוֶת וְהוּמָת, וְתָלִיתָ אֹתוֹ עַל עֵץ. לֹא תָלִין נִבְלָתוֹ עַל הָעֵץ, כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ בַּיּוֹם הַהוּא, כִּי קִלְלַת אֱלֹהִים תָּלוּי, וְלֹא תְטַמֵּא אֶת אַדְמָתְךָ, אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה.
אף שלפי רש"י המצווה היא רק במת מישראל, בספר יהושע מסופר כי יהושע במלחמותיו בארץ כנען, קיים את ההלכה הזו במלך העי (יהושע, ח', כ"ט), ובחמשת המלכים: מלך ירושלים, מלך חברון, מלך ירמות, מלך לכיש ומלך עגלון (יהושע, י', כ"ז, לאחר שתלה את גופותיהם במשך היום, לעת ערב הורידם מעל העצים וקברם.

טעם המצווה

רש"י מבאר כי טעם המצווה "קללת אלהים תלוי" שהוא "זלזולו של מלך הוא, שאדם עשוי בדמות דיוקנו, וישראל הם בניו. משל לשני אחים תאומים שהיו דומין זה לזה, אחד נעשה מלך ואחד נתפס ללסטיות ונתלה. כל הרואה אותו אומר 'המלך תלוי'". כלומר ישנו ביזוי של האל, בכך שהאדם שנברא בצלמו, מתבזה ונרקב על העץ.

פרטי האיסור

הערוך השולחן כותב בעקבות הספרי כי במצווה זו יש גם מצוות עשה וגם לא תעשה. עוד פוסק ערוך השולחן שעיקר עניין של איסור ההלנה הוא בשביל כבודו של המת והאיסור לנוולו, ולכן מותר להשהות את הקבורה במקום שיש פקודת מלכות, וכן "אם הלינו לכבודו להכין תכריכים, או שיבואו רבים ללוותו, או לעשות ארון, או שיבואו מקוננות, או להביא ספדן, וכיוצא בו – אינו עובר עליו" (יורה דעה שנז).

שמירת האיסור

בשנת 1772, פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין הוציא הוראה, לפיה אסור לקבור אף אדם עד שיעברו שלושה ימים מיום מותו (מחשש שהמת רק נראה ככה, אולם הוא עדיין חי). הקהילה היהודית פנתה למשה מנדלסון ובקשה את עצתו בנושא. מנדלסון כתב לדוכס והסביר לו שאמנם דין התורה לא מחייב קבורה מיידית, אבל ההלכה מחייבת אותה מדרבנן. הוא הציע פשרה, שהקהילה היהודית תמשיך במנהג של קבורה מיידית אבל רק אחרי שרופא מוסמך יוודא שהנפטר באמת מת. הפשרה נתקבלה על ידי הממשלה.
כיום, לעיתים דוחים את הקבורה ביום או יותר, על מנת לאפשר השתתפות ציבור בהלוויה, או לאפשר את השתתפותם של קרובים שנמצאים במקומות רחוקים. אולם בירושלים נהוג לקבור כל מת ביום מותו, אף בשעות מאוחרות בלילה, ולא לדחות את קבורת הנפטרים מעבר ליום מותם. אולם לעיתים כן דוחים את הלוויתם של אישים חשובים גם בירושלים, כדוגמת הלוויתם של רבנים מפורסמים, על מנת לאפשר הלוויה מכובדת ורבת משתתפים. מנהג זה הוא אחד מהמנהגים המיוחדים לירושלים, ומקורו בהלכה מיוחדת שתוקפה ככל הנראה הוא לירושלים שבין החומות.
ורנייה

היסטוריה

ורנייה שוכנת על הדרך הרומית העתיקה שחיברה את ז'נבה וליון. שרידים ארכאולוגיים מהתקופה ומן המאות הראשונות לספירה, כולל קברים, נמצאו באתרים שונים בשטח העיר.
בימי הביניים החזיקו אצילים שונים מהסביבה קרקעות במקום, ונבנו מספר ארמונות ואחוזות, חלקם נותרו עד היום. השטח החליף ידיים מספר פעמים עד שהגיע לידיה של צרפת. בעקבות נפילת שלטון נפוליאון בשנת 1815 עבר היישוב, יחד עם חמישה ערים נוספות, ממחוז אן שבצרפת לקנטון ז'נבה.
עד שנות החמישים של המאה ה-20 נותר היישוב קטן ושמר על גידול קטן אך יציב באוכלוסייתו. משנת 1960 החלו להיבנות שיכונים גדולים בשטחים שסביב הכפר הישן, והאוכלוסייה צמחה במהירות. שיכונים אלו מהווים עד היום דוגמה לאדריכלות שנות השישים.

גאוגרפיה

העיר שוכנת על שטח של 7.68 קמ"ר. כ-72% מהשטח מיועד לבינוי ותשתיות - בעיקר פרוורי וילות, אך גם שיכונים, בנייה רוויה ותעשייה, כ-13% שטחים חקלאיים, כ-10% שטחי יער וכ-5% שטח לא מנוצל. העיר מחולקת לשמונה רבעים שונים. מאז 2009 עובר בעיר ציר ירוק המקשר אותה לז'נבה.
גבולה הדרומי של העיר הוא נהר הרון, אליו נשפכים כמה נחלים קטנים בשטח העיר. ממזרח נמצאת ז'נבה, ממערב נמצאת העיר מרן ומצפון לעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2015 גרים בעיר כ-35,298 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בקנטון ז'נבה, לחמישית בחלק דובר הצרפתית של שווייץ ולשש-עשרה בשווייץ כולה במספר תושביה. צפיפות האוכלוסין היא 4,596 נפש לקמ"ר. להלן גרף המתאר את הגידול באוכלוסיית העיר. ניתן לשים לב לגידול החד החל משנות ה-60.
קים סטנלי רובינסון

ביוגרפיה

קים סטנלי רובינסון נולד בווקוגן, אילינוי, אבל גדל בדרום קליפורניה. ב-1974 סיים לימודי תואר ראשון בספרות (אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו), וב-1975 סיים לימודי תואר שני באנגלית באוניברסיטת בוסטון. דוקטור לפילוסופיה באנגלית הוא קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ב-1982. התזה שלו, הרומנים של פיליפ ק. דיק, פורסמה ב-1984.
רובינסון הוא מטפס הרים, מה שהשפיע על אחדות מיצירותיו, בעיקר "אנטארקטיקה", טרילוגיית "מאדים" ו"ארבעים סימנים של גשם". 
ב-1982 הוא נשא את ליסה האולנד נוול, כימאית. יש להם שני בנים. רובינסון חי בקליפורניה, בוושינגטון ובשווייץ (בשנות ה-80). כיום הוא חי בדייוויס, קליפורניה.
קיוסטנדיל (מחוז)

גאוגרפיה

במערבו של המחוז עובר הגבול בין בולגריה לסרביה ומקדוניה הצפונית. מבחינה טופוגרפית בדרום המחוז עובר רכס הרי אוסוגובו המתנשא לגובה של 2,251 מטרים, אשר למראשיתו עמקי הנהרות באריצה ודרגוביצה, שהם יובלים של הנהר סטרומה ובצפון מערבו רכס הרי רילה.
במחוז שורר אקלים ממוזג, והיערות מורכבים ברובם מעצים נשירים. המחוז כולל 9 ערים ו 182 יישובים, אשר 95.1 אחוזים מתושביהם הם בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. מבחינת התמהיל האתני עולה, כי94 אחוזים הם בולגרים וכ-5 אחוזים הם צוענים.

היסטוריה

שמו של המחוז כשמה של עיר הבירה, נגזר משמו של שליט מקומי (הדספוט) קונסטנטין דראגאש, אשר היה ממוצא סרבי ושלט באזור בין 1379 ל-1395. האזור יושב בתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפנה"ס. מ-46 לספירה ועד ראשית המאה ה-11 היה האזור פרובינציה רומית ואחר כך ביזאנטית. במועד זה הפך האזור חלק מהאימפריה הבולגרית השנייה. ב-1372 הפך המחוז חלק מהאימפריה העות'מאנית, עת נכבש על ידי צבאותיו של הסולטאן מוראט הראשון. עד ל-29 בינואר 1878, היה האזור נפה עות'מאנית (סנג'ק) שהייתה חלק מאיילט (מחוז), אשר נקראה בתחילה איילט רומליה ואחר כך וילאייט הדנובה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכללו שטחי המחוז בתוך נסיכות בולגריה, התוקף סיכומי קונגרס ברלין.

כלכלה

האזור עשיר בעפרה, חרסית, גרניט, פחם חום, וכבול. חלק מהמחצבים, נכרים במכרות המצויים במחוז לשימושים תעשייתיים וביתיים.
המחוז מפורסם במעיינות המרפא שבו, המושכים תיירים, בעיקר ממדינות אירופה.
במחוז נמצא מנזר רילה, שהוא אתר מורשת עולמית.
אוסטין באטלר

קריירה

אוסטין באטלר נולד באנהיים שבקליפורניה ללורי אן (האוול) ודייוויד באטלר. יש לו אחות גדולה בשם אשלי, ששיחקה לצדו כניצבת באחד מפרקי הסדרה "מדריך ההישרדות של נד". 
כשבאטלר היה בן 13 פנה אליו נציג מסוכנות לניצבים, שעזר לו לעשות את צעדיו הראשונים בתעשיית הבידור. לאחר שהחל לעסוק בתחום, למד שיעורי משחק לשיפור יכולות המשחק שלו.
ב-2005, לאחר שהופיע כניצב בכמה סדרות טלוויזיה, הוא קיבל לראשונה תפקיד ניצב קבוע, לשתי עונות של הסדרה "מדריך ההישרדות של נד". אחת משחקניות הסדרה, לינדזי שו, הציגה אותו לסוכנת שלה, פאט קאלטר, שהציעה לו ייצוג אצלה. מנקודה זו החל הקריירה של באטלר לתפוס תאוצה.
בשנת 2009 שיחק תפקיד קטן בסדרה האנה מונטנה.
בשנת 2011 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "הוחלפו בלידתן" בערוץ Freeform, בתפקיד: ג'יימס "וילק" וילקרסון, עד ספטמבר 2012. באותה שנה שיחק בסרט "שודדי הסלבס" אשר מבוסס על סיפור אמיתי. מאז 2011 הוא בזוגיות עם השחקנית ונסה הדג'נס
בשנת 2013 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "יומני קארי בראדשו" בתור סבסטיאן קיד לצד אנה-סופיה רוב. בסוף אותה שנה חזרה הסדרה שבה לעונה שנייה.  
בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "הפולשים" לצידה של מירנדה קוסגרוב. בשנת 2016 שיחק בסרטו של קווין סמית' "יוגה הוזרז". בשנת 2018 שיחק בדרמת הנעורים של נטפליקס "סוף התיכון", בכיכובה של לוסי הייל. בשנת 2019 שיחק בסרט "המתים אינם מתים". באותה שנה שיחק גם בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד".
הפטיטיס A

פתוגנזה

הווירוס נכנס אל הגוף על ידי הכנסת מזון ומשקה נגועים שמתערבבים עם זרם הדם דרך האפיתל של הלוע התחתון או המעי. הדם נושא עמו את הווירוס היישר אל הכבד, שם הוא מתחיל להשתכפל בתוך תאי ההפטוציט והקאפפאר הנמצאים ברקמת הכבד. ויריונים (חלקיקים של נגיף מדבק החי מחוץ לתא המאחסן)  מוחבאים בתוך המרה ומשוחררים בצואה.  הווירוס מופרש בכמויות גדולות בערך כ11 ימים לפני הופעת הסימפטומים או הנוגדנים הנמצאים בדמו של מי שחלה בעבר במחלה או קיבל חיסון. שלב ההדגרה נמשך בין 15-50 ימים ואחוז התמותה קטן יותר מ-0.5%. בתוך ההפטוציט של הכבד הגנום של הRNA מפסיק לייצר חלבונים ומתורגם על ידי הריבוזומים של התא עצמו. בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחת הפיקורנאבה הפטיטיס A דורש  אֵיקָרְיוֹט (תא שהגרעין שלו מוקף קרום) מושלם המייצר פקטור 4G (eIF4G) למטרות התרגום. הדרישה לפקטור זה באה לידי ביטוי בחוסר יכולתו לכבות את תהליך יצור הפרוטאין של החולה בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחה זו. לפיכך, חייב הווירוס להשתלט על מערכת התרגום, דבר אשר מסביר את הגדילה האיטית שלו בסביבה תאית. כפי הנראה מסיבה זו אימץ הווירוס אסטרגיה המאפשרת לו לפגום בקודון האחראי על יצור הפרוטאין תוך כדי שמירה על "כבודו" של המארח. איננו יודעים כיצד עובדת האסטרטגיה הזו באופן מדויק.

אבחנה

למרות שהפטיטיס A מופרש בצואה רק בשלב האחרון של שלב ההדגרה, ניתן לבצע אבחנות מדויקות על ידי נוגדנים שח המוגלובין M הנמצאים בדם. נוגדני המוגלובין M נמצאים בדם רק בזמן בו נמצא גם הנגיף בדם. ניתן למצוא אותם כשבוע או שבועיים לאחר ההדבקות במחלה. הנוכחות של נוגדני המוגלובין M בדם מסמנת שהשלב הקטלני של המחלה עבר והמארח חסין מעתה אל המחלה. בזמן השלב החמור של המחלה, אנזימי האלונין נמצאים ברמות גבוהות בהרבה מן הנורמה בדם. האנזים שמגיע מן הכבד נושא איתו תמיד את הווירוס. הנגיף עצמו מופיע בדם רק כשבועיים לפני הזמן בו מפתחת המחלה הקלינית (כלומר, בחצי השנה בה התסמינים עלולים לחזור).

מניעה

הפטיטיס A ניתן למניעה על ידי חיסון, היגיינה ותברואה ברמה גבוהה. קיים חיסון סביל (של נוגדנים) הניתן עד שבועיים אחרי חשיפה לאוכל/חולה או שתייה מזוהמים וחיסון פעיל הניתן בשתי מנות. החיסון הפעיל מגן מפני הנגיף ביותר מ-95% מן המקרים ליותר מעשרים שנה. הוא מכיל בתוכו נגיף בלתי פעיל שמספק חסינות למקרה של הדבקות עתידית. החיסון ניתן לראשונה בשנת 1996 עבור ילדים באזורים בעלי סיכון גבוה, ובשנת 1999 שוחרר גם לאזורים מוגנים יותר. החיסון ניתן על ידי זריקה, מנה התחלתית מספקת הגנה לכשבועיים עד ארבעה שבועות לאחר החיסון, המנה השנייה, הניתנת כשישה עד שנים עשר חודשים מאוחר יותר מספקת הגנה ליותר מכעשרים שנה.
הדרשה על ההר

הדרשה על ההר היא קטע בו מצוטטים דברים שלפי המסופר נשא ישו לפני מאמיניו. יש הרואים בדרשה זאת תמצית עיקרי הנצרות כולה. הדרשה מצוטטת בחיבור הראשון של הברית החדשה, הבשורה על פי מתי, והיא נקראת כך משום שלפי המסופר נשא אותה ישו בפני מאמיניו על ההר. 
הדרשה על ההר היא חלק מרכזי מאוד בבשורה על פי מתי, ובנצרות כולה, שכן היא מכילה עקרונות רבים שהנצרות מושתתת עליהם, ורבים מהפסוקים בה אף הפכו לפתגמים ולדימויים מפורסמים, כגון הדימוי על "הטיית הלחי השנייה" והביטוי "מלח הארץ". הדרשה היא אחד המקורות הראשונים לתורת האי-אלימות המודרנית.

מיקום ותארוך הדרשה

ההר עליו נשא ישו את הדרשה קרוי בנצרות "הר האושר" לזכר המילה "אַשְרֵי" המתחילה את שמונת הפסוקים הראשונים של דרשת ההר. המסורת הנוצרית המקובלת מזהה את הר האושר עם הר נחום מצפון לים כנרת, אך יש פרוטסטנטים המזהים את הר האושר עם קרני חיטין.
מקובל לתארך את זמן נשיאת הדרשה לשנת 30 לספירה לערך, אך רבים מהפרשנים האקדמיים גורסים כי הדרשה היא אוסף אמירות מתוך דברי ישו, שאסף מחבר הבשורה, וכי ישו כנראה לא נשא את הדרשה בפועל.

הדרשה במסורות חיצוניות

יש קבוצה של בודהיסטים שמקבלים את ישו כמואר, במידה דומה לזו של בודהה, ומביאים את הדרשה ואת הקושי לישמה בחיי היום יום כדוגמה למצב התודעה השונה, ומלא האהבה שבו שרה ישו, כמו גם קדושים אחרים במסורת המזרח.
אגודת איטי ביטי טיטי

עלילה

אנה לא התקבלה לקולג', בת הזוג שלה זרקה אותה ואחותה מתחתנת. היא פוגשת את סיידי, שמזמינה אותה להצטרף ל"דגדגנים בפעולה" (Clits In Action), קבוצה אנרכה-פמיניסטית. אנה מתחברת במהרה לצד הפוליטי שלה ומתחילה להשתתף בפעולות ישירות לא חוקיות יחד עם הקבוצה.
אנה מתחילה להתאהב בסיידי, שמנהלת מערכת יחסים עם קורטני, אישה פמיניסטית מבוגרת יותר העובדת בארגון פמיניסטי מיינסטרימי יותר, ומתנגדת לגישתן ולפעולתיהן הכוללות ונדליזם. אנה שוכבת עם סיידי למרות שאחת מחברות הקבוצה מזהירה אותה שסיידי לא תעזוב את קורטני.
בהמשך התקשורת מסקרת הפגנה בה חברות הקבוצה משתתפות אך מעוותת את המסר שלהן, והן מגלות שאתר האינטרנט בו הן מדווחות על פעולותיהן לא מקבל חשיפה כלל. הן מנסות להפגש ולדון בהמשך דרכן אך הפגישה מתפוצצת בגלל ריב בין סיידי ואנה, שמבינה שסיידי מתכוונת להשאר עם קורטני, ונראה שהקבוצה עומדת להתפרק.
בניסיון לתקן את הדברים, אנה מתכננת פעולה שתתן לקבוצתן חשיפה בקנה מידה גדול. היא מגיעה לחתונה של אחותה, אך יוצאת ממנה מוקדם כדי להוציא לפועל את התוכנית. חברות הקבוצה מתגנבות לאולפנים של תוכנית אירוח פופולרית בה קורטני מתראיינת, הן משתלטות על השידור ומעבירות את המסר הרדיקלי שלהן.
הסרט מסתיים כשאנה פוגשת את סיידי, שנפרדה לבסוף מקורטני. הן מדברות ומחליטות שהן צריכות להשאר ידידות, אך מתנשקות בסוף. כתוביות הסיום מגלות לצופה שסיידי ואנה נשארו זוג, ואנה התקבלה לבסוף לקולג', שם היא הקימה קבוצה המתמקדת בדימוי גוף חיובי לה היא קראה "אגודת שטוחות החזה".