google/wiki40b huggingface dataset:
ברקוד

בַּרְקוֹד (מאנגלית: Barcode; בעברית: קוֹד קַוִּים) הוא קוד מסחרי שבאמצעותו מיוצגות ספרות או אותיות בדמות סדרת קווים ישרים ומקבילים. הקוד מוטבע על מוצרים ומכיל בתוכו את המידע הקשור למוצר, כמו שמו ומחירו. את הברקוד ניתן לקרוא באמצעות עינית מתאימה, כך שיהוו קלט למחשב (או למכשיר ממוחשב, כגון קופה רושמת). הברקוד הומצא על ידי ג'וזף וודלנד וברנרד סילבר בשנת 1948, ופותח על ידי חברת IBM בשנת 1971.
שיטה זו פותחה במטרה לאפשר קריאה אוטומטית של תווית המוצר והיא מייעלת את העבודה במקומות שבהם יש לבצע מספר רב של קריאות, כמו חנויות וספריות.

מבנה EAN

בשיטה זאת אין אותיות, אלא רק 12 קבוצות של קווים המייצגים ביחד 12 או 13 ספרות.
משני צידי הברקוד ישנם שני זוגות קווים תוחמים, שמטרתם להבהיר לקורא הברקוד את גבולות הגזרה. באמצע הברקוד ישנו זוג קווים תוחמים נוסף שמטרתו לחצות את הברקוד לשני חלקיו המקודדים בצורה שונה.
כל ספרה מיוצגת על ידי רצף של שבעה קווים לבנים או שחורים. לכל ספרה קיימות שתי אפשרויות (שני רצפים שונים) לקידוד ובנוסף הקידוד מימין ומשמאל לקווי האמצע שונה (למעשה הקידוד בכל צד מהווה כעין כתב ראי לצד שכנגדו).
כמו בכל ברקוד, גם בקוד EAN רצפי הקווים של כל ספרה אינם סימטריים, ולכן אין משמעות לכיוון קריאת הברקוד וניתן לקרוא ברקודים "הפוכים".

משמעות המספרים בקוד EAN

השיטה האירופית (EAN13) מורכבת מ-13 ספרות: 3 ספרות לזיהוי מדינה, 5 ספרות לזיהוי יצרן, 4 לזיהוי המוצר וספרה נוספת לביקורת. זו השיטה הנהוגה בישראל, והקוד של מדינת ישראל הוא '729'.
השיטה האמריקנית (UPC-A) מורכבת מ-12 ספרות ואם קוראים אותה בצורה האירופית אזי מתקבל קוד בעל אורך של 13 ספרות כשהספרה הראשונה היא '0'.

כללים בהדפסת קוד EAN

מכיוון שתקן ברקוד זה פותח לשימוש רשתות השיווק, הוא כולל גם כללים בנוגע לקריאות שלו לתועלת קוראי הברקוד בחנויות.
1. רוחב הברקוד: רוחבו של הברקוד נובע מעובי הקווים. רוחב הקו הבסיסי הוא 0.33 מ"מ וניתן להקטינו עד פי 0.8 ולהגדילו עד פי 1.15. כיווץ או מתיחה מעבר לכך אינם תקינים ויגרמו לבעיות בקריאה.
2. גובה הברקוד: הגובה שנקבע לברקוד עם רוחב קו בסיסי (לעיל) הוא 25.9 מ"מ. כאשר מכווצים או מותחים את הברקוד יש לשמור על הפרופורציות שלו.
3. שטח "שקט": משני צידי הברקוד יש להשאיר שטח נקי מהדפסה. רוחבו של שטח זה אמור להיות פי תשעה מרוחב הקו הבסיסי של הברקוד.

הקצאת קודים EAN

כדי למנוע כפילויות, הקצאת מספרי ברקוד לחברות נעשית על ידי ארגוני תקינה - אמריקאי ואירופי. מועצת הקוד האחיד - UPC בדייטון שבאוהיו - אחראית להנפקת קודים בארצות הברית ובקנדה, והתקשרות המספור האירופית, ה-EAN שבבריסל, אחראית להנפקת קודים ב-98 מדינות ברחבי העולם (נכון ל-2004), באמצעות שלוחות מקומיות. השלוחה הישראלית של EAN היא "האגודה לקידוד המוצר".

QRPedia

QRPedia זו מערכת שקוראת קוד QR, מזהה את השפה של המכשיר הסלולרי הקורא, ומציגה אוטומטית את דפי ויקיפדיה בשפה של המכשיר.

הדפסה

אף שישנן תוכנות ייעודיות להדפסת תוויות ברקוד, כיום ניתן להדפיס בקלות תוויות ברקוד באמצעות פונט ברקוד, שממיר רצף ספרות ואותיות לברקוד. וזאת כל עוד ומדובר בברקודים מסוגים "פשוטים", אשר בהם כל תו, ספרה, או זוג ספרות מיוצגים תמיד על ידי אותו רצף של תווים, לדוגמה קוד 39 או INT25.
בברקודים כדוגמת EAN13 וקוד 128 (שנחשב לקוד היעיל והאמין ביותר) יש צורך להשתמש בנוסחאות המרה בין המידע שרוצים לקודד לרצף התווים בפונט. בנוסף יש צורך בחישוב ספרת ביקורת בקוד EAN, ובחישוב (מסובך אף יותר) של תווי בקרה ומעבר בקוד 128.
פרארי F12 ברלינטה

נתונים טכניים

לפרארי F12 ברלינטה מנוע בנפח 6,300 סמ"ק V12 בעלת הספק מרבי של 730 כ"ס ב-8,500 סל"ד ומומנט מרבי של 70 קג"מ ב-6,000 סל"ד. דבר ההופך אותה למכונית הפרארי השנייה החזקה ביותר בייצור סדרתי. למכונית תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים 7 הילוכים.
הפרארי F12 ברלינטה מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.0 שניות, מ-0 ל-200 ב-8.5 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-350 קמ"ש. מנוע ה-F12 תוכנן להיות יעיל יותר ממנוע ה-599, כמו גם חזק יותר. צריכת הדלק יעילה יותר ב-30% מאשר זו של ה-599.
פרארי מדווחת שה-F12 ברלינטה מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-23 שניות שזה שנייה אחת מהיר יותר מהפרארי 599 GTO, כמעט 2 שניות מהיר יותר מהפרארי אנזו וה-458 איטליה ו-3.5 שניות מהיר יותר מה-599 GTB.
ב-2015 הוצגה גרסת ה-F12TDF המפיקה 770 כ"ס.
ASU-57

היסטוריית פיתוח

המשימה לפתח תותח סער קל משקל עבור הכוחות המוטסים (עם תותח 57 מ"מ או תותח 76 מ"מ) ניתנה לשתי לשכות עיצוב, אסטרוב (OKB-40) במיטיסקי וקראבצב במוסקבה. OKB-40 של ניקולאי אסטרוב תכנן את ASU-76, המבוסס על רכיבים של הטנק הקל T-70 ותותח הסער SU-76, ומחומש בתותח ה-D-56T 76 מ"מ החדש. לבסוף התברר שה-ASU-76 כבד מדי, למרות השריון הדק שהיה בעובי 3 מ"מ בלבד, והפרויקט בוטל. הקבוצה של אנטולי קראבצב הגיעה עם K-73 הדומה והאמפיבי. רכב זה היה חמוש עם תותח נגד טנקים 57 מ"מ Ch-51 של צ'ארנקו והיה בעל שריון אפילו יותר דק מאשר השריון ב-ASU-76. הפרויקט הזה גם נגנז.
ב-1949, אסטרוב הורה להמשיך עם הפרויקט שלו, אבל עם משקל מופחת, ועם תותח ה-Ch-51 כחימוש ראשי במקום ה-D-56T, שכן הוא הציע ביצועי נ"ט טובים יותר. Ob.572 המחודש פותח בו זמנית עם טרקטור הארטילריה הקלה (Ob.561 (AT-P. אחרי שעבר בהצלחה את שלבי המבחנים השונים ב-1949, הוא התקבל לתוך סדרת ייצור מ-1951 בתור ה-ASU-57.

עיצוב

ה-ASU-57 תוכנן להיות תותח סער קל משקל שיכול להיות מוצנח על ידי מצנח המסתייע בטילים (PP-128-500 או P-7) יחד עם החיילים. הוא היה משוריין קלות וחמוש בתותח 57 מ"מ Ch-51, פיתוח מ-ZIS-2 אבל עם קצת דמיון לתותח Ch-26. משנת 1954, תותח ה-57 מ"מ Ch-51M המשופר (עם בלם רתיעה הרבה יותר קצר) נכנס לשימוש במקום התותח הישן. התותח ירה תחמושת בקוטר 57x480R סטנדרטית של תותח הנ"ט ZIS-2, כגון סדרת BR-271 ו-O-271U, כאשר 30 פגזים נמצאו בכלי. המנוע של ה-ASU-57 נלקח מהמכונית האזרחית GAZ-M-20 "פובדה".
ה-ASU-57 היה עיצוב מוצלח שראה שירות עם הצנחנים הסובייטים במשך כ-20 שנים לפני שהוחלף על ידי ה-ASU-85. במהלך שנות שירותו, 54 כלי רכב הוקצו לכל מחלקת צנחנים.
אחד מהחיסרונות העיקריים היה גוף האלומיניום המרותך, אשר הציע הגנה מוגבלת על הצוות. עם זאת, עבור חילות האוויר, כלי רכב כאלו לא יסולאו בפז, כאשר הם נותנים לחיילים חמושים קלות אשר מבודדים מאחורי קווי האויב תמיכת ארטילריה ניידת בשדה הקרב.
כל רכב היה מצויד ברדיו 10RT-12 ומערכת אינטרקום TPU-47. דגמים מאוחרים יותר (מ-1961) החליפו את אלה עם ה-R-113 וה-R-120 בהתאמה, וגם היו בעלי מכשיר ראיית לילה TVN-2 עבור הנהג.
דוד מימון (מנכ"ל)

ביוגרפיה

מימון גדל באופקים, אחד מחמישה ילדים להורים שעלו מתוניסיה. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע. בצה"ל שירת כקצין בחיל השלישות. בתפקידיו האחרונים שירת כראש מחלקת כוח האדם של חיל המודיעין וכמפקד בסיס קליטה ומיון בדרגת אלוף-משנה. השתחרר מצה"ל בשנת 2000.
לאחר שחרורו מונה לסמנכ"ל תפעול בחברת תבל טלקום. בדצמבר 2003 מונה למנכ"ל האגודה למען החייל.
ב-2005 הצטרף לחברת אל על ומונה לסמנכ"ל שירות. ב-2009 מונה לסמנכ"ל מכירות וב-2011 לסמנכ"ל מסחר וקשרים תעופתיים. במהלך השנים, הוביל את הקמת מוקד השירות והמכירה הישירה באל על, יזם והקים את מחלקת הביניים "תיירים פלוס" במטוסים והקים את מותג הטיסות המוזלות "UP".
במרץ 2014 החל לכהן כמנכ"ל אל על. בנובמבר 2017 הודיע על פרישתו מתפקידו, שנכנסה לתוקף לאחר מינוי מנכ"ל חדש בפברואר 2018.
כיהן כיו"ר הדירקטוריון בחברת סאן דור (מותג התעופה של אל על עבור טיסות שכר וטיסות עונתיות), וכדירקטור בחברת החיתום רוסאריו קפיטל.
למימון תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
נשוי ואב לשלושה.
אופוזיציה קומוניסטית ישראלית

אופוזיציה קומוניסטית ישראלית (אק"י) הייתה התארגנות פוליטית בראשותה של ח"כ לשעבר אסתר וילנסקה שפרשה ממק"י ב-1973, בטענה שמפלגה זו אינה שמאלית די הצורך ומגלה נטייה לציונות בהקשר לסכסוך הישראלי-הערבי. זאת לאחר שבפילוג קודם במק"י בשנת 1965, נותרה וילנסקה חברת המפלגה ונשארה בפלג בראשות ח"כ ד"ר משה סנה והמזכ"ל, שמואל מיקוניס.
חברי אק"י הקימו יחד עם חלק מיוצאי שי"ח את "חזית השמאל", שהתמודדה בבחירות לכנסת השמינית ברשימה משותפת עם מר"י, אולם לא עברה את אחוז החסימה.
ב-1975 הצטרף שמואל מיקוניס לאק"י בעקבות האיחוד בין מק"י לתכלת-אדום. ב-1977 חל פילוג באק"י. חלק מחבריה בראשות צבי ברייטשטיין, הצטרפו לרק"ח, ופעילותם של הנותרים הלכה ודעכה.
דניאל מובשוביץ

הרב דניאל מובשוביץ (בכתיב יידי: מאוושאוויץ; כונה גם: דניאל סידרעֶר, ור' דניאל מקלם; ה'תר"מ, 1880 - ה' באב ה'תש"א (משוער), 29 ביולי 1941) היה ראש ישיבה ומשגיח ליטאי, מראשי תנועת המוסר בעשורים שלפני מלחמת העולם השנייה, מנהיגו הרוחני של ה"תלמוד תורה" בקלם, וחתנו של רבי נחום זאב זיו, בנו של "הסבא מקלם".

פטירתו בשואה

בה' באב ה'תש"א, 29 ביולי 1941 נרצח בידי משטרת העזר הליטאית תחת פיקודו של גרמני נאצי, איש הגסטפו מקובנה. יחד עמו הובלו אל מותם: גיסו רבי גרשון מיאדניק, דודתם נחמה ליבה ברוידא, בני משפחתם, וכל תלמידיו ששהו באותה עת בישיבה. נמסר מפי עדי ראייה שהחבורה צעדה כששירת "אדון עולם" בפיה וכי רבי דניאל קיבל היתר ממנהיג הרוצחים לשאת נאום קצר על קידוש השם לפני ההוצאה להורג.
העדויות המפורטות על הוצאתו להורג וצורת התנהגותו בעת הריגתו התפרסמו בגיטאות בליטא מפי ניצולים.
כנופיית העץ העליז

על התוכנית

באתר התוכנית, היא מוגדרת כסדרה המיועדת למבוגרים בלבד, אם כי לא ברור עד כמה היא אכן כזו. התוכנית מציגה דמויות של חיות צבעוניות וחמודות להפליא הנקלעות לסיטואציות אלימות במיוחד. יש המשווים את האלימות בתוכנית לקטעי המוות של קני מק'ורמיק מהסדרה סאות' פארק ואיטצ'י וסקראטצ'י ממשפחת סימפסון. הניגוד הכה בולט בין האופן החמוד בו הדמויות מצוירות, המזכיר את סדרת ההנפשה לילדים, "דובוני אכפת לי" ובין האלימות הגרוטסקית בסדרה, יוצר אפקט של הומור שחור בוטה במיוחד. בנוסף, התוכנית היא מתוכניות ההנפשה המבוססות-פלאש הראשונות אשר פרצו את מחסום האינטרנט אל עבר הטלוויזיה.

פורמט

פרק ממוצע של Happy Tree Friends אורך כ 1-3 דקות. בפתיחה מופיע הלוגו של התוכנית מעוטר בדמויות המופיעות בו. בדרך כלל מופיעות בין 1-5 דמויות בכל פרק, אך עם זאת ישנם פרקים ארוכים יותר בזמן ורבים יותר בדמויות. הפרק מתחיל בסיטואציה יומיומית מחיי הדמויות: כיסוח הדשא, קניית גלידה, ארוחה משפחתית וכו' אלא שלפתע בעקבות טעות, חוסר מזל או הפרעה נפשית של אחת הדמויות מתחילה מערבולת של אלימות, דם, איברים פנימיים ומוות. בפרקים, הדמויות כמעט ולא מדברות והקולות המופקים מהם מסתכמים בקריאות שמחה, תמיהה, כעס וצרחות פחד ואימה. הפרק מסתיים בלוגו התוכנית אשר בצידו רשום מוסר השכל הקשור באופן אירוני או באנדרסטייטמנט לאירועים אשר קרו באותו פרק, לדוגמה: "לא לשכוח להוציא שעווה מהאזניים" או "על דשא רטוב מסוכן ללכת". הדמויות אף פעם לא נהרגות סופית, כך שהן חיות לנצח וחוזרות לחיים בפרק הבא בו הן תופענה.

האלימות וההומור בתוכנית

התוכנית מציגה רמת אלימות גרפית גבוהה מאוד שלא נהוגה בהנפשה הומוריסטית (ז'אנר האנימה שגם הוא אלים לעיתים, איננו משתייך לז'אנר הנפשה הומוריסטית). ככל הנראה הושפעו יוצרי הסדרה באופן משמעותי מהלוני טונס, אלא שהאלימות הבוטה נלקחה מספר צעדים קדימה - גם רמת האלימות גברה וגם מושאי האלימות התרחבו -  היוצרים אינם חוששים מלהתעלל בדמויות המשתייכות למגזרים שהתעללות בהם נחשבת לא תקינה פוליטית במיוחד כנכים, הלומי קרב, מפגרים שכלית לצד הדמויות הרגילות. ההומור שהתוכנית מציגה משתלב היטב עם המגמה המזוהה עם הקומדיה בשנות ה-2000 המוקדמות: בעוד שבשנות ה-90 נזהרו סטאנדפיסטים וקומדיות לצחוק על נושאים הנחשבו מוקשים בכל הקשור לתקינות פוליטית, בשנות ה-2000 הם לא חוששים יותר מלצחוק על אף אחד. בישראל ניתן למצוא צורה זו של הומור הצוחק על כל הקבוצות באוכלוסייה (אם כי בצורה אלימה בהרבה פחות) בסדרת ההנפשה הסאטירית מ.ק. 22.
לי רוס

ביוגרפיה

רוס נולד בלוטון שבבדפורדשייר. הוא למד בבית הספר התיכון סטוקווד בעיר. לראשונה היה לפנים מוכרות בטלוויזיה הבריטית בשנת 1983 בדמות אחד הילדים בפרסומת עבור משחת השיניים "קולגייט" שהייתה פרודיה על השיר "Baggy Trousers" של להקת מאדנס. הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בדמות סם השמן בהפקה של מיקי דולנז של המחזמר "באגסי מאלון" בווסט אנד. אחר כך גילם את דודג'ר בסדרת הטלוויזיה "Dodger, Bonzo and the Rest" שהייתה ספין-אוף לסדרה "Dramarama". הסדרה רצה מ-1985 עד 1986. בשנים 1989 עד 1991 שיחק רוס בתפקיד קני פיליפס בסדרה לילדים "Press Gang".
בקולנוע שיחק רוס ב-1990 בתפקיד בריאן בסרט "Amongst Barbarians" ובתפקיד פיל ב-"Sweet Nothing". הוא גילם את ג'ייסון בסרט "Buddy's Song" וב-1999 שיחק בתפקיד דני בסרט "הסוחר הנוכל".
רוס שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Hard Men" בדמות הגנגסטר. ב-1995 הופיע בתפקיד גומבו בסרט " I.D.".
ב-1991 גילם רוס את ג'סטין פאריש, בנו של הדמות שגילם ג'ים ברודבנט, בסרט "Work!". ב-1992 וב-1993 הופיע ב-"The Guilty", בסדרה "בין השורות", בסדרה "חדר מיון", ב-"Westbeach", ב-"The Bill", ובסדרה "The Upper Hand". בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק רוס בתפקידים רבים נוספים בהם בסדרה "משפט ועונש" וב-"Boobs in the Wood" של ג'ים דייווידסון.
ב-1996 הופיע רוס בתפקיד פול, החבר של רוקסן (קלייר ראשברוק) בסרטו עטור השבחים של מייק לי "סודות ושקרים". רוס דיבב את הדמות הוקביט בכול שלוש העונות של הסדרה "גבעת ווטרשיפ".
ב-2012 שיחק רוס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. הוא גילם את בארי במחזה "In Basildon" מאת דייוויד אלדרידג'.
רוס הופיע במערכונים רבים בתוכנית "המופע של קתרין טייט" לצדן של קתרין טייט וניקי וורדלי. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "להעיר את המתים", "הנוכלים", "יריחו", "M.I.T.: Murder Investigation Team", "חיים על מאדים" ובמיני-סדרה "חברים משותפים".
ב-2006 וב-2009 שיחק רוס בתפקיד אוון טרנר באופרת הסבון "איסטאנדרס". ב-2010 השתתף ברדיו דרמה "De Moker" בתפקיד הגנגסטר בופוני.
מנחם מנדל (ספר)

עלילה

מנחם מנדל הוא סוחר יהודי החולם להתעשר. הוא יוצא מעיר הולדתו כתריאלבקה, ובמהלך נדודים רבים הוא מגיע לאודסה, "יהופיץ" (כינוי של המחבר לקייב), אמריקה וורשה. במהלך נדודיו הוא מתכתב עם אשתו שיינה-שיינדל. בכל מקום אליו הוא מגיע, מנסה מנחם מנדל להשתלב בעסקים המקומיים ולצבור הון. הוא ממציא תוכניות ותחבולות שאינן מועילות לו לבסוף במאום. בכל פעם מחדש הוא בונה מגדלים באוויר, שלאחר מכן מתנפצים. עובדה זו אינה מרפה את ידיו, והוא פונה למקצוע הבא הנקרה בדרכו.

השפעה תרבותית

מכתביו של מנחם מנדל לאשתו מתארים הווי חיים יהודיים בעיירה היהודית, העשירים ברוח (גם אם לא בחומר), ומאופיינים בהומור עצמי ותמימות. בין יצירותיו של שלום עליכם, מהווה גם יצירה זו מצבת זיכרון לחיים יהודיים עשירים בהווי וברוח בעיירות מזרח אירופה, חיים שנגדעו באחת.
המשורר נתן אלתרמן בחר בדמות מנחם מנדל בשיר "מכתבו של מנחם מנדל" שאותו כתב בשנת 1945 ואשר מתייחס למאורעות השואה.

תרגומים לעברית

הספר תורגם לעברית שלוש פעמים, בידי י"ד ברקוביץ, אריה אהרוני (1997) ובני מר (2016).
אגם ויליסטון

גאוגרפיה

האגם ממלא את האגן העליון של נהר פיס לכיוון בקע הרי הרוקי. שטחו הכולל של האגם 1,761 קמ"ר והוא האגם הגדול ביותר בקולומביה הבריטית, ומאגר המים השביעי בגודלו בעולם (לפי נפח) -נפחו של האגם 70.3 קילומטר מעוקב. עומקו המקסימלי של האגם - 166 מטרים, עומקו הממוצע - 43.3 מטרים. אורך חופי האגם 1,770 ק"מ.
ישנם מספר פארקים פרובינציאליים לחופיו של האגם, ובהם הפארק הפרובינציאלי אגמי מוסקווייט, הפארק הפרובינציאלי רכס באטלר, הפארק הפרובינציאלי אגמי הת'ר-דינה והפארק הפרובינצילי אד ברד-אסטלה.

היסטוריה

האגם נוצר בשנת 1968 עקב הקמת סכר ו. א. ס. בנט על נהר פיס. הקמת הסכר הציפה את האדמות של האבוריג'ינים (האומה הראשונה) ציי קה דנה.
המאגר נקרא על שם ריי גיליס ויליסטון, באותה עת שר האדמות, היערות ומקורות המים. שם האגם אומץ רשמית ב-13 במרץ 1969.

תיירות

בחודשי הקיץ האגם משמש לדיג, ובחודשי החורף האגם קופא ומשמש לנסיעת אופנועי שלג והחלקה על הקרח.
תיאטרון וכטנגוב

היסטוריה

בשנת 1913 מספר סטודנטים החליטו להקים סטודיו למשחק לפי שיטת סטניסלבסקי. תחילה הם לא הצליחו למצוא מורה למשחק אך בסופו של דבר, יבגני וכטנגוב שהיה מתלמידיו של קונסטנטין סטניסלבסקי הסכים להוביל את הלימודים. המחזה הראשון נכשל באופן טוטאלי, ורצו לאסור על וכטנגוב להמשיך בחזרות. וכטנגוב המשיך בחזרות עם תלמידיו והסטודיו קיבל את השם "סטודיו למשחק של וכטנגוב". ב-13 בספטמבר 1920 הסטודיו קיבל חסות של התיאטרון האמנותי תחת השם "סטודיו מס' 3". המחזה הראשון היה "הנס של אנטוני הקדוש" מאת מוריס מטרלינק והוא הוצג ב-13 בנובמבר 1921. שחקני התיאטרון חיפשו מחזה נוסף ובסופו של דבר הוחלט להעלות את "נסיכת טורנדוט" מאת קארלו גוצי. כל החזרות התקיימו בהנחיית וכטנגוב אך הוא עצמו לא יכול היה להגיע להצגת הבכורה. כמה ימים לאחר מכן נפטר וכטנגוב ממחלה.
השחקנים בחרו את הוועד המנהל ויורי זבדסקי התמנה לבמאי הראשי של התיאטרון החדש. לאחר שבשנת 1926 הוא עזב את התיאטרון, במשך שנים לא היה במאי ראשי. בשנות ה-30 ראשי הממשל כולל ראשי הנ.ק.וו.ד ויוסיף סטלין היו בין מעריצי התיאטרון. בשנות ה-30 על במת התיאטרון הועלו הצגות בהם השתתף בוריס שצ'וקין בתפקיד ולדימיר לנין. משחקו היה נחשב לתפקיד הקלאסי של לנין בתיאטרון הסובייטי.
בשנת 1939 למנהל האמנותי של התיאטרון מונה ראובן סימונוב שהיה בין תלמידיו של וכטנגוב. סימונוב כיהן בתפקיד זה במשך 30 שנים. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה להקת התיאטרון הועברה לעיר אומסק והייתה מופיעה על במת התיאטרון המקומי. בניין התיאטרון נהרס במהלך הפצצות. הועלה רעיון שלא להחזיר את התיאטרון לבירה, אלא למקם אותו באחד מערי סיביר. בהמלצת אנסטס מיקויאן נבנה בניין חדש עבור התיאטרון ולהקתו חזרה למוסקבה. בשנת 1946 פורסמה החלטת הממשל בהקשר להצגות התיאטרון ולתיאטרון וכטנגוב היה קשה להמשיך במסורת שלו - של סגנון קומי וחגיגי. בתקופה זו סימונוב הצליח לקלוט להרכב התיאטרון שחקנים שחזרו מתקופת מאסר בגולג וגם שחקנים של "התיאטרון הקאמרי" שנסגר בהתאם להחלטת הממשלה. 
בשנת 1963 סימונוב חידש את הצגת "נסיכת טורנדוט" והיא זכתה להצלחה מחודשת. בשנת 1968 התחילה תקופת יבגני סימונוב (בנו של ראובן סימונוב) בהנהגת התיאטרון. הוא ניהל את התיאטרון עד לשנת 1987 כאשר נאלץ לעזוב אותו. בשנה זו בראש התיאטרון הועמד מיכאיל אוליאנוב, משחקניו הוותיקים של התיאטרון. הוא ניהל את התיאטרון עד לשנת 2007.
החל משנות ה-30 פועל בסמוך לתיאטרון בית הספר למשחק שמשנת 1939 נקרא על שם שצ'וקין שהיה בין השחקנים הבולטים של התיאטרון ובמאי של מספר הצגות שהועלו בשנות ה-30. רוב שחקני התיאטרון הם בוגרי בית ספר זה.
סורוקה (עיר)

היסטוריה

ההתיישבות בעיר החלה בימי הביניים, אז סחרו תושבי סורוקה עם הרפובליקה של ג'נובה. בשנת 1499 בנה שטפן הגדול מצודה בעיר, הקיימת עד היום. מקור השם סורוקה אינו ידוע.
המצודה המקורית שהוקמה מעץ, הייתה חולייה חשובה בשרשרת הביצורים שהגנה על נסיכות מולדובה. לגדת הדניסטר הוקמו ארבעה מבצרים, לגדת הדנובה שניים, ועוד שלושה בגבול הצפוני של הנסיכות. בין השנים 1543-1546 נבנה המבצר מחדש מאבן, תחת שלטונו של פטרו רארש.
במלחמה הטורקית הגדולה בשלהי המאה ה-17, הגנו בהצלחה כוחותיו של יאן סובייסקי על המבצר מפני העות'מאנים. למבצר הייתה חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים שנלחמו במלחמה העות'מאנית-רוסית, שהתקיימה בין 1710-1711. העות'מאנים כבשו את המבצר, והם החזיקו בו עד לכיבושו מחדש על ידי הרוסים במהלך המלחמה ב-1739-1735.
שנות המאה ה-19 היו שנים של שגשוג יחסי, העיר גדלה במהירות, חולקה לשכונות, נבנו בה רחובות מודרניים, בתי חולים, בתי ספר, וכנסיות. תחת שלטון ברית המועצות הפכה סורוקה למרכז תעשייתי חשוב בצפון מולדובה.

הקהילה היהודית

בין רבני העיר, וככל הנראה הראשון בה, בלט רבי דוד שלמה אייבשיץ, מצדיקי תנועת החסידות ומחבר הספר "לבושי שרד". הרב אייבשיץ, פעל בעיר בראשית המאה ה-18 (תקס"ג) והחל לפעול לענייני היהדות בעיר. הוא הקים בה את הישיבה הראשונה בבסרביה, וכן הפיץ בה את משנת החסידות. בשנת 1897 מנתה הקהילה היהודית בסורוקה 8,763 תושבים, שהיו למעלה ממחצית תושבי העיר. מרבית יהודי העיר עסקו בחקלאות, בעיקר בגידול טבק וענבים.
לפני מלחמת העולם השנייה היה לקהילה בתי ספר, בית חולים ובית אבות משלה. הקהילה הושמדה כולה עם כניסת הנאצים לעיר. כיום מתגוררים בעיר כ-150 משפחות יהודיות, בעיר פועל בית חב"ד.
דליה הרץ

דליה הרץ (נולדה ב-1942) היא משוררת, מחזאית ומתרגמת ישראלית.

ביוגרפיה

דליה הרץ נולדה בתל אביב בשנת 1942. שירתה בלהקה צבאית, למדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אוקספורד. החלה לפרסם את שיריה בסוף שנות החמישים. משוררת לא מוכרת יחסית בציבור הרחב, בין השאר גם בשל מיעוט פרסומיה והתרחקותה מאור הזרקורים. ספר שירה הראשון "מרגוט", שפרסמה בגיל 19, השפיע על משוררים רבים, ובעיקר על יונה וולך, ונחשב כיום לאחד מספרי השירה החשובים של תקופתו. הייתה נשואה זמן קצר לבמאי והשחקן גדליה בסר.
פיוטר סטגני

פיוטר ולדימירוביץ' סטגני (ברוסית: Пётр Владимирович Стегний; נולד ב-24 בינואר 1948) הוא היסטוריון ודיפלומט רוסי.
כיהן כשגריר רוסיה בישראל בשנים 2007-2011.

ביוגרפיה

סטגני הוא היסטוריון במקצועו, למד במכון הממלכתי המוסקבאי ליחסים בינלאומיים ובאקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ.
עבד במספר שגרירויות במזרח התיכון בשנים 1968–1986, בעיקר בסודאן, תימן ומצרים. בשנת 1986 נשלח כיועץ לשגרירות הסובייטית בלבנון וב-1990 חזר למוסקבה, כיהן כסגן מנהל מחלקת מדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה עד 1992 משנשלח חזרה למזרח התיכון.
כיהן כשגריר רוסיה בכווית בשנים 1992-1998. בשובו למוסקבה התמנה למנהל מחלקת התיעוד וההיסטוריה במשרד החוץ של רוסיה, תפקיד שמילא עד שנת 2003. ב-1999 היה לחבר במועצה של משרד החוץ הרוסי ובמועצה של שירות הארכיון הפדרלי.
בשנת 2003 מונה לשגריר רוסיה בטורקיה עד שנת 2007, עת נשלח לכהן כשגריר רוסיה בישראל. ב-8 ביוני 2011 עזב למוסקבה ופרש לפנסיה.
תחנת אם המושבות

היסטוריה

באוגוסט 2011, זכתה חברת דניה סיבוס במכרז להקמת "פיר שילוח אם המושבות" בסכום של כ-117 מיליון ש"ח. דרך פיר השילוח תכננו להוריד מכונות TBM, במטרה לבצע את כריית שתי מנהרות לכיוון מערב של התוואי התחתי של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב. ובהמשך לבנות בפיר את "תחנת אם המושבות".עבודות ההקמה באתר החלו ב-2012. 
ב-16 בינואר 2013, השתתף שר התחבורה, ישראל כץ, בטקס הנחת אבן הפינה לפרויקט הרכבת הקלה בגוש דן באתר  "פיר  אם המושבות".
הקמת "פיר אם המושבות" הושלמה בשנת 2014. אך לבסוף לא נעשה בו שימוש. ביולי 2017, יצאה מכונת ה-TBM, שזכתה לכינוי "וונדר וומן", מדפו קריית אריה (ולא הוכנסה דרך פיר אם המושבות) בדרכה לאתר התחנה התת־קרקעית אם המושבות. 
בערב ראש השנה חיבלו אלמונים במכונת הכרייה, כנראה במטרה לעצור את העבודות בחג. הנזק תוקן, ועבודות החברה הסינית, הבונה את המנהרות, נמשכו כמתוכנן גם בראש השנה וביום כיפור. 
בדצמבר 2017 סיימה לכרות את קטע המנהור שבין פורטל הדפו בקרית אריה לתחנת אם המושבות באורך 730 מטר, ונכנסה לפיר, תחילה פרצה את קיר הפיר והתקדמה בתוך שרוול פלדה שהוכנן לבטיחות, כדי להשוות את הלחצים משני עברי הקיר.  (למעשה הפיר שהוקם עיכב את התקדמות המכונה). משם היא תמשיך דרומה לצומת גהה, ותפנה לציר ז'בוטינסקי לכיוון תל אביב לכרות את המנהרה שמסתיימת בתחנת בן-גוריון ותהיה באורך 3,100 מטר.
מיוריאל באוזר

ביוגרפיה

באוזר נולדה בוושינגטון די. סי., בתם הצעירה של ג'ואן אחות במקצועה וג'ו באוזר, מנהל מתקני בתי ספר ציבוריים ופעיל קהילתי. היא למדה בתיכון קתולי במרילנד, סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת צ'טהאם בפיטסבורג ותואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה האמריקאית בוושינגטון. באוזר עבדה כמדריכת תיירים בפארק המול ובאתרים נוספים בעיר, וכנציגת תביעות בחברת הביטוח סטייט פארם.
ב-2004 נבחרה לוועדה המייעצת למועצת העיר וושינגטון. במאי 2007 נבחרה למועצת העיר כנציגת רובע 4, בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות התפטרותו של חבר המועצה אדריאן פנטי המועמד המשוער לראשות העיר, שתמך פומבית במועמדותה. בנובמבר 2008 נבחרה לכהונה נוספת ובנובמבר 2012 לכהונה שלישית. במועצה כיהנה כיושבת ראש ועדת הפיתוח הכלכלי.
במרץ 2013 הודיעה על כוונתה להתמודד לראשות העיר, באפריל 2014 זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כשגברה על ראש העיר המכהן וינסנט גריי. בבחירות הכלליות זכתה ברוב של 54.5% ובינואר 2015 הושבעה לתפקידה.
ביוני 2019 ביקרה בישראל ונפגשה עם ראשי שלוש הערים הגדולות - ראש העיר ירושלים משה ליאון, ראש העיר תל אביב רון חולדאי וראש העיר חיפה עינת קליש רותם.
באוזר רווקה ומתגוררת בשכונת ריגס פארק. במאי 2018 הודיעה כי אימצה ילד.
בטא-קרוטן

צריכה ושימושים

צריכה יומית של בטא-קרוטן לאדם מבוגר צריכה להיות 2–7 מ"ג ליום.
בטא-קרוטן נספג בתריסריון בלבד. הספיגה משתפרת אם החומר נצרך עם שמן או שומן משום שבטא-קרוטן הוא חומר הידרופובי ליפופילי.

תופעות לוואי

תופעת הלוואי השכיחה ביותר מצריכה עודפת של בטא-קרוטן קרויה קרוטנודרמיה (Carotenodermia) - תופעה בלתי מזיקה של גוון כתום בולט בעור משקיעת בטא-קרוטן בשכבה החיצונית של האפידרמיס.
במחקר שנערך בפינלנד ובו נטלו בטא-קרוטן במינון גבוה לאורך תקופה של 5–8 שנים, נמצא קשר סטטיסטי בעליית השכיחות של סרטן הריאה אצל מעשנים, בנוסף לעלייה בסיכון לסרטן הערמונית ולדימום תוך-גולגולתי.
בטא-קרוטן מאוחסן בכבד ובאיברים נוספים כגון בשחלות. אחסון עודף של בטא-קרוטן בכבד, יכול לבוא על חשבון ויטמינים מסיסים בשמן, כגון ויטמין D, ואף על חשבון ויטמין A. מחקרים הראו, שהגוף איננו יכול להפוך עודפים בגוף של בטא-קרוטן לוויטמין A, גם במצב של חוסר בוויטמין זה.
ברברה מפורטוגל

ביוגרפיה

ברברה נולדה בליסבון ב-4 בדצמבר 1711, לז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג. מכיוון שהוריה היו נשואים כמעט 3 שנים ללא ילדים, הבטיח אביה שלאחר שייוולד לו ילד יבנה מנזר חדש, ואכן לאחר לידתה הוא בנה את מנזר מאפרה. ברברה קיבלה חינוך מעולה, ואף הייתה מוזיקאית מוכשרת.
בשנת 1729 התחתנה ברברה עם האינפנטה פרננדו מספרד, בעוד אחיה האינפנטה ז'וזה מפורטוגל התחתן עם אחותו של פרננדו - מריאנה ויקטוריה מספרד. נישואי הזוג היו מוצלחים, ופרננדו נהג להתייעץ עמה רבות עד כדי כך שלאחר שעלה לשלטון אמרו שברברה ירשה את חמותה אליזבטה פארנזה, הרבה יותר מאשר ירש פרננדו את אביו פליפה החמישי, מלך ספרד.
בשנת 1746 מת חמיה פליפה החמישי, מלך ספרד, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרננדו השישי, מלך ספרד. בניגוד לחמותה ברברה לא נהגה להתערב בענייני השלטון, ומדיניותה התמקדה בעיקר ביחסים ידידותיים בין ספרד לפורטוגל, אולם בשנת 1754 השתתפה בהדחתו של המרקיז אנסנאדה מהממשלה.
ברברה סבלה מאסתמה ומעודף משקל, וב-27 באוגוסט 1758 מתה בארנחואס ללא ילדים, וכעבור שנה מת גם בעלה פרננדו השישי, מלך ספרד.
All of Me

All of Me זהו שיר פופולרי וסטנדרט שנכתב ב-1931 על ידי ג'רלד מרקס (Gerald Marks) וסיימור סימונס (Seymour Simons).
השיר בוצע והוקלט פעמים רבות בין היתר על ידי בילי הולידיי, אלה פיצג'רלד, פרנק סינטרה ג'אנגו ריינהארדט ולואי ארמסטרונג.
לרוב השיר מבוצע בסגנון סווינג, אך הוא זכה לגרסת פאנק (Punk) על ידי הלהקה האמריקאית NOFX.
Carry On (שיר של קייגו וריטה אורה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קייגו, ג'וש קאמבי, אילן קדרון, נטלי דאן וריטה אורה והופק על ידי קייגו, אלשין וקאמבי גם כן. ב-15 באפריל 2019, פרסמה אורה בחשבון הטוויטר שלה, כי היא הקליטה שיר ביחד עם קייגו שעתיד לצאת בזמן הקרוב.
בנוסף לכך, בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קייגו ב-19 באפריל 2019. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את אורה, כשהיא לבושה במעיל גשם צהוב. בהמשך, ניתן לראות סצנות מתוך הסרט "פוקימון: הבלש פיקאצ'ו", בהן מופיע פיקאצ'ו.
לפני שיצא הקליפ, הועלה האודיו של השיר.