google/wiki40b huggingface dataset:
הלנה פפאריזו

ביוגרפיה

פפאריזו נולדה וגדלה בגטבורג שבשוודיה, ועל כן דוברת שוודית ואת השפות הרשמיות של מדינות סקנדינביה. היא חזרה ליוון בשנות העשרים לחייה, שם הקימה את ההרכב "אנטיק". הרכב זה ייצג את יוון באירוויזיון 2001 שנערך בדנמרק עם השיר "I Would Die for You". השיר הגיע למקום השלישי.
בשנת 2003 התפרקה "אנטיק". בסוף השנה הוציאה פפאריזו סינגל סולו ראשון (Anapantites Klisis) שהצליח מאוד ביוון. באביב 2004 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה Protereotita. כמה משירי האלבום הפכו להיטים במצעדי יוון. מכירות האלבום התגברו בעקבות זכייתה של פפאריזו באירוויזיון (להלן) והוא הגיע למעמד אלבום פלטינה כפול.
בשנת 2005 נבחרה פפאריזו לייצג את יוון בשנית בתחרות האירוויזיון. באירוויזיון 2005 שנערך בקייב התמודדה הלנה עם השיר "My Number One" (מספר אחת שלי). את מילות השיר באנגלית כתבו כריסטוס דנטיס ונטליה גרמאנו. הווידאו-קליפ של השיר צולם בכל רחבי אירופה. בתחרות עצמה זכתה הלנה במקום הראשון עם 230 נקודות. היה זה ניצחונה הראשון של יוון בתחרות, ובעקבותיו נערכה תחרות האירוויזיון ביוון, לראשונה בתולדותיה, בשנת 2006. בעקבות הזכייה הפכה פפאריזו לכוכבת בינלאומית.
בשנת 2014 השתתפה פפאריזו במלודיפסטיבלן 2014, תחרות הקדם-אירוויזיון השוודית, והתחרתה בה עם השיר Survivor. השיר הגיע לשלב גלגל ההצלה, ומשם עלה לגמר וסיים במקום הרביעי.
הלנה הייתה אמורה לייצג את קפריסין באירוויזיון 2018 עם השיר Fuego וגם הקליטה את הביצוע שלה לשיר אך החליטה לוותר על ייצוג קפריסין באירוויזיון והשיר הועבר לזמרת אלני פוריירה.
מרים חד גדיא

חד גדיא (1895 – 1982) הוא כינויה של מרוסיה (מרים) ניסנהולץ, ציירת ישראלת ילידת רוסיה, הידועה כאשה הראשונה שלמדה בבית הספר "בצלאל".
ניסנהולץ נולדה ברוסיה וגדלה בכפר קודמה שבקרבת אודסה. למשפחת רוקחים ציונית. למדה רוקחות, לאחר שקיבלה מהוריה כספי נדוניה לאחר נישואים קצרים. בעקבות תערוכת "בצלאל" שנערכה ב-1911 באודסה, נסעה לארץ ישראל ונרשמה ללימודים במחזור השלישי של "בצלאל". קבלתה של אישה למוסד, שבו למדו עד אז גברים בלבד, עוררה שערוריה בקרב תלמידי המוסד, והתלמידים ארגנו חרם כנגד קבלתה. בנוסף לכך, הופעתה של ניסנהולץ הייתה פרובוקטיבית והיא, כפי שהעיד נחום גוטמן, "הלכה בשערות מסופרות כבחור – והייתה ראשונה לאופנה זו בכל המזרח התיכון".]
על פי עדותה של ניסנהולץ, הייתה זו היא אשר המציאה את הכינוי שדבק בה – "חד גדיא", בשל זריזותה בטיפוס על הרי ירושלים.
ב-1917, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, נמלטה לאלכסנדריה, כיוון שלא הייתה לה אזרחות עות'מאנית. במצרים הכירה את רפאל חיים אבולעפיה, בן למשפחת אבולעפיה מראשון לציון. לזוג נולדו שתי בנות: שלומית ואורה, והם גרו בתל אביב. לאחר כ-14 שנות נישואין נפרדו בני הזוג.
ב-1921 נסעה חד גדיא לווינה, שם למדה את אמנות הבטיק. במהלך שנות ה-20 הייתה מעורבת בשורה של פרויקטים אמנותיים, כגון פתיחת בית ספר לאמנות ביפו יחד עם הפסל יוסף קונסטנט (קוסטנטינובסקי) וליב הלפרין. בין היתר הציגה אצל יעקב פרמן, ואף הייתה שותפה לקבוצת האמנים "התומר" שארגן פרמן.
בין השנים 1929–1932 חייתה בגפה בניו יורק, שם התפרנסה מציור דיוקנאות. עם שובה לארץ ישראל השתקעה בירושלים והייתה בקשרים רומנטיים עם המשורר אלכסנדר פן. מאוחר יותר נישאה לסוחר אמריקאי בשם ריצ'רד האריס, והיגרה עמו לקהיר. עם התקדמות צבאות גרמניה הנאצית אל עבר מצרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ברחה לניו יורק.
במהלך שנות ה-50 נישאה בשלישית למאייר אמריקאי. כעבור כמה שנים נפרדה ממנו וחזרה לישראל והתיישבה בעין כרם ואחר כך במושבת האמנים בצפת. עבודותיה משנות ה-70 כללו דימויים מופשטים, העשויים מריבועים גאומטריים צבעוניים.
קייזר צ'יפס (כדורגל)

היסטוריה

מועדון הכדורגל הוקם ב-7 בנובמבר 1970 בעיירה סווטו, פרבר של יוהנסבורג אשר היה עיר המיועדת לשחורים בתקופת האפרטהייד. 
מאז הקמתו נחשב המועדון לאחד מבין שלושת המועדונים היוקרתיים ביותר בליגת PSL יחד עם ממלודי סאנדונס ואורלנדו פירטס.
המועדון מחזיק 80 תארים ב-36 שנים, כשהחשוב מביניהם ברמה הבינלאומית הוא גביע אפריקה למחזיקות גביע בשנת 2001.
המועדון הושעה על ידי התאחדות הכדורגל האפריקאית מפעילות בינלאומית בין השנים 2005 ו-2009, לאחר שהקבוצה החליטה לא להשתתף בגביע CAF (דומה בחשיבותו לגביע אופ"א). זאת הייתה הפעם השנייה בה הקבוצה לא הסכימה ליטול חלק בתחרות.
מגרש האימונים של הקבוצה נמצא ב"קייזר צ'יפס ווילג'" בעיירה נטורנה, 6 קילומטרים דרומית ליוהנסבורג. 
ענות 2001/2 היא העונה הטובה ביותר שהייתה למועדון כאשר הם זכו בארבעה תארים בארבעה חודשים. 
בעונת 2002/3 קיבל המועדון את 'פרס ההגינות' בקוריאה הדרומית ובאותה שנה לראשונה זכו באליפות ליגת PSL.

אצטדיון אמחוסי

קייזר צ'יפס יהיה מועדון הכדורגל הראשון בדרום אפריקה אשר יהיה בבעלותו הפרטית אצטדיון. האצטדיון הנבנה בעלות של כ-695 מיליון ראנד אמור לארח את משחקי הבית של הקבוצה החל משנת 2012 ובו 55,000 מקומות ישיבה. 
עד אז אין לקבוצה אצטדיון ביתי אלא היא משחקת בשני אצטדיונים: אצטדיון FNB ואצטדיון אליס פארק.

מקאראפה

במשחק סוער ב-1979, במהלכו הושלכו בקבוקי בירה, השתמש אוהד הקבוצה אלפרד בלויי בקסדה ממקום עבודתו כדי להתגונן מהבקבוקים המושלכים. לקראת המשחקים הבאים צבע אותה בצהוב ובשחור, כצבעי הקבוצה. בהמשך, לבקשת אוהדים אחרים, החל לייצר קסדות כאלו. הקסדות הנקראות "בלויי מקאראפה" הפכו פופולריות ומשמשות אוהדים בענפי ספורט שונים.
לורן דה בוק

קריירת מועדונים 

דה בוק הצטרף לקבוצת קלקן בצעירותו. אחרי שלוש שנים, עבר לסטנדרד ווטרן, שם הוא התגלה בגיל 11 על ידי סקאוטים של לוקרן. דה בוק שילב כדורגל עם לימודיו בבית הספר "טופ ספורט" בגנט.

לוקרן

לאחר שעבר ללוקרן, הוא תחילה שיחק בקבוצת הנוער לפני שהמאמן ג'ורג' לקנס זימן את השחקן בן ה-16 לקבוצה הבוגרת. את עונת 2009/10, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הפלייאוף. את הופעת הבכורה שלו ברמה הגבוהה ביותר ערך תחת המאמן אמיליו פררה. בעונת 2011/2012 הוא זכה עם הקבוצה בגביע הבלגי.

קלאב ברוז'

לאחר שנקשר עם אנדרלכט, ב-5 בינואר, דה בוק הצטרף לקלאב ברוז', שם הוא חתם על חוזה עד סוף עונת 2017, תמורת דמי העברה של 3.5 מיליון יורו. הוא שוב זכה בגביע הבלגי, הפעם עם ברוז' בעונת 2014/2015 ואחרי זה זכה באליפות הליגה הבלגית בעונת 2015/16 ובסופר קאפ ב-2016.

לידס יונייטד

ב-11 בינואר 2018, דה בוק חתם בקבוצת הצ'מפיונשיפ לידס יונייטד לתקופה של ארבע וחצי שנים. לידס שילמה עליו 1.7 מיליון אירו לקלאב ברוז'. דה בוק קיבל את חולצה מספר 12. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלידס ב-20 בינואר 2018 בהפסד הדרמטי 3-4 למילוול.
דה בוק השתתף שבעה משחקים, כולל במשחק הקשה נגד דרבי קאונטי, לפני שאיבד את מקומו בהרכב הפותח לטום פירס בן ה-19.

השאלה לאוסטנדה

ב-21 באוגוסט 2018, דה בוק הושאל לקבוצת אוסטנדה למשך עונה אחת. דה בוק חשף כי סירב להצעה לעבור בהשאלה לקבוצת בית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.

קריירה בנבחרת

דה בוק ייצג את בלגיה בנבחרות הלאומיות ברמות גיל שונות.
בנובמבר 2014, דה בוק זומן לנבחרת הצעירה למשחק הידידות נגד רומניה אך לא שיחק. באותו חודש הוא זומן לנבחרת הבוגרת בשל פציעתו של וינסנט קומפני בקמפיין מוקדמות יורו 2016 במשחק נגד ויילס, והוא זומן שוב במרץ 2015.
הלמה של סקרף

הלֶמה של סקרף (Scarf's Lemma) היא אחת מהתוצאות היסודיות בתחום קומבינטוריקה. בארבעת העשורים האחרונים היא שימשה כנקודת מפתח בפתרון בעיות קומבינטורית השואפות למציאת פתרון יציב. נקראת ע"ש הרברט סקרף.

פירוט

יהי  ו  מטריצה של מספרים ממשיים כך ש לכל .

יהי  וקטור חיובי כך שהקבוצה  חסומה.

תהי 
 מטריצה כך ש  כאשר

אזי קיימת תת-קבוצה  המקיימת:

1.  
 עבור  חיובי כשלהוא כך ש
 כאשר  

2. לכל  קיים  כך ש  לכל

הוכחה

את ההוכחה המלאה ללמה המבוססת על אלגוריתם Lemke-Howson ניתן למצוא במאמר המקורי של הרברט סקרף (H. E. Scarf).‏

סיבוכיות

לא מזמן הוכח שהסיבוכיות החישובית של הלמה שייכת למחלקת הסיבוכיות PPAD.‏

שימושים

הלמה משמשת הוכחה למספר בעיות "fractional stability type" להלן רשימה חלקית:
1. Every balanced game with non-transferable utilities has a non-empty core.

2. Every clique-acyclic digraph has a strong fractional kernel.

3. Every hypergraphic preference system has a fractional stable solution.

4. Every instance of stable paths problem has a fractional stable solution.

5. Stable matchings and Scarf's lemma.
לשכת פנחס המלביש

לשכת פנחס המלביש הייתה אחת משתי הלשכות שהיו משני צדי שער ניקנור. הלשכה נקראה בשם זה, מכיוון ששמו של הממונה (הראשון) על הלשכה היה פנחס.

השימוש בלשכה

בלשכה זו אחסנו את בגדי הכהונה של הכהנים, ברשות הממונה - פנחס. לדברי הרמב"ם הוא היה גם אחראי על הכנת הבגדים ואריגתם.
יש אומרים שלשכת פנחס הייתה מעין חדר הלבשה בו הלבישו את הכהנים בבגדיהם לפי מידתם לפני תחילת העבודה במקדש, ובעת יציאת אדם מבית המקדש והר הבית, ואילו המחסן בו אוחסנו בגדי הכהונה  בפועל, היה לשכת הגזית.
וילהלם השני, הנסיך הבוחר מהסן

ילדותו

וילהלם נולד ב-28 ביולי 1777 בהנאו לוילהלם, לימים רוזן הסן-קאסל והנסיך הבוחר מהסן, ולוילהלמינה קרולינה, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק.

שלטונו

ב-27 בפברואר 1821 מת אביו וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, ובמקומו עלה וילהלם לשלטון. בתקופת שלטונו של וילהלם, שהיה רודף בצע ושקוע ביחסיו עם אשתו ופילגשיו, התגברה ההתנגדות לשלטונו האבסולוטי, וגברה הדרישה להנהיג חוקה ליברלית בנסיכות.
לאחר מהפכת יולי 1830 בפריז החלו מהומות בנסיכות, וב-6 בינואר 1831 חתם וילהלם השני על חוקה יותר ליברלית, וב-30 בספטמבר 1831 פרש להנאו, ובנו פרידריך מונה לשליט בפועל בנסיכות. גם תחת שלטונו של פרידריך המשיכו המחלוקות עם האופוזיציה, וחשודים פוליטיים נעצרו ונרדפו. ב-20 בנובמבר 1847 מת וילהלם בפרנקפורט, ובנו פרידריך עלה לשלטון באופן רשמי כפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן.
חיים ראובני

חיים ראובני הוא מנהל יחידת עור ילדים בבית החולים סורוקה שבבאר שבע. ניהל את בית החולים בין השנים 1989-1995.

ביוגרפיה

ראובני סיים בשנת 1973 את לימודיו בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה. ראובני התמחה ברפואת ילדים בבית החולים סורוקה ועשה התמחות-על ברפואת עור באוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
יורי ממוסקבה

חייו

יורי היה בנו הבכור של דניאל, נסיך מוסקבה, הוא הוכתר לנסיך מוסקבה בשנת 1303. באותה שנה הוא סיפח לנסיכות את העיר מוז'איסק והסביבה הקרובה אליה.
במשך שנים ניהל מאבק נגד מיכאל מטבר על השליטה בנסיכות ולדימיר, ובשנת 1311 כבש את ניז'ני נובגורוד והכתיר את אחיו להיות נסיך העיר.
בשנת 1317 נסע לאורדת הזהב ושהה שם במשך שנתיים. לאחר שהתחתן עם אחת מבנותיו של החאן הוא הרגיש שהוא חזק מספיק להתחיל במאבק צבאי נגד מיכאל מטבר.
בקרב שהתרחש ב-22 בדצמבר 1317 הובס צבאו, ואשתו ואחיו נפלו בשבי. בהיותה בשבי נפטרה אשתו. יורי נסע לאורדת הזהב והחאן דרש שגם מיכאל מטבר יגיע לחצרו. לאחר משפט קצר נגזר דינו של מיכאל מטבר, הוא הוצא להורג ויורי הכותר לנסיך ולדימיר.
בשנת 1319 חזר לרוסיה, ובשנת 1320 הוא החל במערכה צבאית נגד נסיכות ריאזן והצליח לצרף את העיר קולומנה לנסיכות מוסקבה.
בשנת 1321 העביר אליו נסיך טבר דמיטרי מטבר מיסים שנגבו והיו מיועדים לחאן אורדת הזהב, תוך הכרה שיורי הוא הנסיך העליון. 
במקום להעביר אותם לחאן, יורי השתמש בהם בעסקאות כלכליות במטרה להשיג רווחים, דמיטרי דיווח על כך לחאן והחאן מינה את דמיטרי מטבר לנסיך ולדימיר.
יורי נמלט לצפון ונבחר להיות נסיך רפובליקת נובגורוד, הוא ניהל מערכה צבאית מוצלחת נגד שוודיה והקים מבצרי גבול.
בשנת 1325 הגיע לאורדת הזהב במטרה להחזיר לעצמו את תואר נסיך ולדימיר, אך שם הוא נהרג על ידי דמיטרי מטבר.
בוגאי (מחוז קולו)

מלחמת העולם השנייה

בסתיו 1940, בתקופה שפולין הייתה נתונה תחת כיבוש גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה, שלא הייתה בהם אוכלוסייה יהודית, הפכו לגטאות כפריים שאליהם הגרמנים גירשו בין 200 ל-300 משפחות (כ-800 איש) מגטאות קולו ובאביאק; כ-50 משפחות מקולו נשלחו לנוביני ברדובסקיה והיתר לבוגאי.
הגטאות התפרשו על פני 300 הקטאר של אדמות ו-165 בתים שהיו קודם לכן בבעלות פולנית. הם תפקדו כמעין מושבות חקלאיות, כשהגרמנים אילצו את יושביהם לבצע עבודות חקלאיות בכל השדות באזור. החקלאים התפרנסו ממכירת מה שנותר מתבואתם לשכניהם הפולנים. ממכתב שנשלח מיושבי הגטו אל גטו ורשה באפריל 1941 עולה כי התנאים במבני הגטו היו קשים מאוד והמשק החי ברשות היהודים היה מצומצם מאוד: 7 סוסים וכ-20 עופות ועזים.
בינואר 1942 הגטאות חוסלו כשיושביהם נשלחו למחנה ההשמדה חלמנו ונרצחו, כאשר ניצול היה ניצול בודד מבוגאי שהצליח להימלט מחלמנו. לאחר החיסול הגרמנים הורו להרוס את מבני הגטאות והוקם עליהם יער.

לאחר המלחמה

עם הסיום המלחמה האזור חזר לשליטת פולין. החל מ-1975 הכפר היה חלק מפרובינציית קונין, עד להקמת פרובינציית פולין גדול ב-1999.
הלנה הולצמן

הלנה הולצמן (בגרמנית: Helene Holzman;‏ 30 באוגוסט 1891, יינה – 25 באוגוסט 1968) הייתה אמנית, ציירת, סופרת וחסידת אומות העולם מגרמניה.

קורות חיים

הולצמן הייתה בתם של זוג רופאים תושבי יינה, זיגפריד שפסקי  ואשתו, מרגרטה לבית קוך (Koch). ב-1908 למדה בבית הספר לציור של הצייר האקספרסיוניסטי הגרמני אריך קויטן (גר') ואחיו פריץ ביינה, יחד עם אוטו הרביג (גר') וקלרה הרנק (גר'), שלימים הפכו אף הם לציירים (הרנק הייתה לימים אמם של ארוויד הרנק , מתנגד הנאצים שנרצח, ופלק הרנק , מתנגד הנאצים אף הוא). את פעילות בית הספר מימנה קרן קרל צייס , שאחד ממיופי הכוח שלה עד 1907 היה אביה של הולצמן.
לאחר מכן הייתה הולצמן, כמו קלרה הרנק, מורה ומתורגמנית, וכן מוכרת ספרים. היא נישאה למוכר הספרים היהודי מקס הולצמן והשניים עברו לקובנה עם שתי בנותיהם, מרי ומרגרטה. בקובנה ניהל הולצמן בית דפוס וחנות ספרים. בית הדפוס שלו התמחה בפרסומים בשפות זרות.

פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה

לאחר הכיבוש הגרמני בקיץ 1941, נרצחו בעלה של הולצמן, מקס, ובתה הגדולה מרי על ידי הגרמנים ובעלי בריתם. הולצמן שיתפה פעולה עם מספר נשים שניסו להציל ילדים יהודים מגטו קובנה. חלק מהיהודים שהצילה הולצמן היו מוכרים לה מלפני המלחמה, וחלקם היו זרים לה. הולצמן נתנה שיעורים פרטיים והיא ובתה מרגרטה השתמשו במשכורותיהן כדי לקנות אוכל ליהודים שהיו אסירים בגטו קובנה. בין היתר סייעו השתיים לאדווין גייסט, מלחין יהודי, שמאוחר יותר הצליח לצאת מהגטו באמצעות שתדלנותה של מאהבתו של הלמוט ראוקה , ממפקדי הגטו הגרמניים שאף פיקד על רצח המוני של חלק מיהודי הגטו ב-28 באוקטובר 1941 בפורט התשיעי. מאוחר יותר נתפס גייסט ונרצח. להולצמן סייעה חסידת אומות העולם אולגה דאוגובייטנה (Olga Dauguvietenė).

לאחר מלחמת העולם השנייה

אחת מהנערות היהודיות שניצלה בידי הולצמן, פרומה קוצ'ינסקיינה (Kučinskienė) לבית ויתקין, אומצה על ידה לאחר המלחמה, משהתגלה שהיא נותרה יתומה ובודדה עקב רצח כל בני משפחתה. 
בשנת 1965 עזבו הולצמן ומרגרטה את ליטא ועברו לגור בגרמניה. בשנת 1966 ביקרה הולצמן בישראל וזכתה לקבלת פנים חמה מהיהודים שהצילה.
בשנת 1968 נפגעה הולצמן בתאונת דרכים ומתה מפצעיה.

הנצחה

בשנת 2000 הונצחו קורותיה של הולצמן בשנות הכיבוש הגרמני של ליטא בספר "הילד הזה נועד לחיות" (Dies Kind soll leben) שכתבו בתה מרגרטה וריינהרד קייזר (גר').
בשנת 2005 הכיר יד ושם בהולצמן כחסידת אומות העולם.
סולרסול (שפה)

סולרסול (בצרפתית: solresol) היא שפה מתוכננת שהומצאה על ידי פרנסואה סודר בתחילת שנת 1827. הספר המרכזי שלו בנושא, Langue musicale universelle, יצא לאור לאחר מותו בשנת 1866. סולרסול נהנתה מפופולריות לזמן קצר, והגיעה לשיאה עם הוצאת ספרו של בולסלאס גז'בסקי Grammaire du Solresol בשנת 1902.
השפה מבוססת על הסולם המוזיקלי. ניתן לשיר ולנגן אותה.

פונולוגיה

המילים של סולרסול עשויות מהברה אחת עד חמש הברות, או תווים. כל אחד מאלה יכול להיות רק אחד מתוך שבעה בסיסי פונמות, שעשוי בתורו להיות דגוש או מוארך. יש עוד פונמה, "שקט", המשמשת להפרדה בין מילים: מילים אינן יכולות לרוץ יחד כפי שהן בעברית.
הפונמות יכולות להיות מיוצגות במספר דרכים שונות – כמו שבעה תווים מוזיקליים באופן אוקטבה, כמו שמדברים הברות (מבוסס על סולפז', דרך של זיהוי תווים מוזיקליים), עם שבעה צבעים של קשת, סימנים, תנועות ידיים וכו'. לפיכך, באופן תאורטי התקשורת של סולרסול יכולה להיעשות באמצעות דיבור, שירה, דגלים של צבע שונה ואפילו כציור.
מוזש פלדמן

ביוגרפיה

פלדמן נולד ב-ט"ו בטבת ה'תר"כ‏ 10 בינואר 1860 בפוזדישובצה (פַּזדיץ') בסלובקיה, באזור קושיצה. למד בישיבות סיקסו (בצפון הונגריה) ומטרסבורג (בהונגרית "סנטמרטון", באזור בורגנלנד). בשנת 1882 התיישב הרב פלדמן עם אשתו, יוזפינה, בגלנטה (סלובקיה, אז בשטח הממלכה ההונגרית), בבית חמיו, הרב שמעון פרידמן, שהיה רב היישוב. אחרי מותו של הרב פרידמן בשנת 1891 ירש את תפקידיו כרב של גלנטה וראש הישיבה המקומית. 
חלק מהקהילה לא קיבל את דבר בחירתו ובשנת 1893 התקיים דין תורה בלשכה האורתודוקסית הגדולה בבודפשט בנימוק שלפי תקנון הקהילה לרב, שהוא "משועבד" לציבור, אסור שיהיו קרובים בתוך הקהילה. הרב שרגא צבי טננבוים פסק נגד בחירת הרב פלדמן בהצדיקו את טענות יריביו לגבי הכתוב בתקנון. ליישוב הובא המהרי"ץ, הרב יוסף צבי דושינסקי, כדי להיות הרב הראשי וראש הישיבה. עקב פסק הדין חל פילוג בתוך יהודי גלנטה וקמו שתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות - כל אחת עם רבנים, מוסדות וישיבה משלה ושתיהן הוכרו על ידי השלטונות.
ב-1901 הוזמן הרב פלדמן על ידי קהילת פשט לרשת את מקומו של הרב שמואל לב בריל כרב הראשי של פשט. בנוסף, התמנה כמורה בבית המדרש לרבנים בבודפשט ולימד שם בין השנים 1926-1921 קורס על עבודת הקודש (ליתורגיה) ועל ספרות הפסיקה הרבנית. פלדמן כתב בעברית מספר ספרים בנושאים הלכתיים שנשארו בכתב יד. מוכרת עבודתו בתחום התרת עגינות למקרים של אלמנות מלחמה, שפורסמה בעצומה של מלחמת העולם הראשונה בבודפשט ב 1916.
פלדמן הלך לעולמו בבודפשט ב-י"ג באב ה'תרפ"ז  11 באוגוסט 1927. היו לו עשרה ילדים, אחד מהם, פרופ' שאנדור פלדמן, היה נוירו-פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי בהונגריה ואחר כך בעיר רוצ'סטר שבארצות הברית.
שדרות ההסתדרות (חיפה)

שדרות ההסתדרות הוא ציר אורכי בין עירוני המשתייך מוניציפלית לחיפה, מהווה חלק מכביש 4 ומקשר בין חיפה לקריות.
הכביש נסלל שנות ה-30 ושמו ניתן לו ב-1935 על שם ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, שהייתה בעלת כוח רב בחיפה באותם ימים.
הכביש מתחיל מדרום במחלף הצ'ק פוסט ומסתיים בקריות, סמוך לצומת מוצקין/ביאליק הידוע גם בשם "צומת מוצרט". לאורכו בתי עסק ובתי מלאכה. לצידו ניצבים מרכזי המסחר קניון לב המפרץ, בתי זיקוק לנפט, חוצות המפרץ, ביג קריית אתא ומתחם I way.
בשנת 2013 נפתח באופן מלא כביש עוקף קריות המאפשר נסיעה רצופה בין פאתי עכו לחיפה ללא צורך במעבר בצמתים מרומזרים, ועוקף את שדרות ההסתדרות.
משנת 2013 עם פתיחתה, נוסעים בכביש קווי המטרונית לצד התחבורה הציבורית הבין עירונית.
פטרול 36

פטרול 36 הוא שמה של כנופיה ניאו נאצית לכאורה בישראל, שפעילותה הופסקה ב-2007. חברי הכנופיה היו שמונה צעירים ונערים, שהונהגו על ידי אריק בוניאטוב, שכונה "אלי הנאצי". חברי הקבוצה היו יוצאי ברית המועצות בגילאי 16 עד 21, שבני משפחותיהם שעלו לישראל מתוקף חוק השבות, למרות שרק אחד מהם היה יהודי על פי ההלכה היהודית. הארגון זכה לחשיפה תקשורתית רבה עקב פעולותיו האנטי-יהודיות במדינת ישראל, שבה פעולות ניאו נאציות הן בלתי חוקיות ונדירות למדי.
אף שהיו מקרים קודמים של התארגנות ניאו נאצית בישראל, היה זה המקרה שזכה לסיקור התקשורתי הרב ביותר. עוד בשנת 2000 ערוץ 2 החל בצילום סרט על כנופיות ניאו נאציות בצפון הארץ. בשנת 2003 נחשפה התארגנות ניאו נאצית בשם "אחדות לבנים של ישראל", כמו כן ארגון "מרכז רוסי לאומני" במשך כארבע שנים ניהל אתר בו פרסם חומר הסתה אנטישמי וגזעני. אתר זה הפסיק לפעול לאחר פרסום הפרשה של "פטרול 36", ככל הנראה מתוך חשש שתיפתח חקירה גם נגד מפעיליו. מכורח הנסיבות במשטרת ישראל הוקמה יחידה הנלחמת בתופעת הנאו-נאצים בישראל. רק מספטמבר 2007 ועד אפריל 2008 תועדו 150 מקרים של אירועים אנטישמיים.

רקע

חברי הארגון לא ניהלו אורח חיים יהודי ומשפחותיהם עזבו את הארץ מסיבות כלכליות. החבורה ביצעה שלל פשעי שנאה, הכאת יוצאי אתיופיה ומהגרי עבודה, זקנים ויהודים חרדים. חברי הכנופיה נהגו גם לרסס בצלבי קרס על מבנים ובעיקר בבתי כנסת, אירועים שהתמקדו באזור פתח תקווה, היכן שרובם התגוררו.
הכנופיה נהגה להעלות לרשת סרטונים של התקפותיהם, שנמצאו אחר כך על מחשביהם שהוחרמו על ידי המשטרה. אחד מחברי הכנופיה, איוואן קוזמין, אמר כי ברוסיה נהגו לכנותו "יהודון מלוכלך" ובארץ הוא כונה רוסי מסריח. הוא טען כי "הגזענות שחווה הפכה אותו לגזען".
הקבוצה נקשרה לארגון קיצוני אלים רוסי בשם פורמט 18 (Format18).

המאסר והמשפט

משטרת ישראל החלה לחקור את חברי הכנופיה בשנת 2006, לאחר שתי תקריות של מציאת גרפיטי בעל אופי ניאו נאצי בפתח תקווה. בספטמבר 2007, שבעה מחברי הכנופיה נעצרו בעוד מנהיגם, אריק בוניאטוב, הצליח לברוח מהארץ. מחשבי העצורים הוחרמו וחשפו חומר ניאו נאצי רב, כולל צילומי וידאו של התקפות שביצעו חברי התא הניאו נאצי על נרקומנים, כמו גם פוסטרים של צלב קרס, אקדחים וחומרי נפץ. בבית המשפט המחוזי בתל אביב, הם הואשמו בקשירת קשר לביצוע פשע, כאשר על דמיטרי בוגאטיך נגזרו שבע שנות מאסר. השופט במשפט, צבי גורפינקל, אמר כי ההחמרה בגזר הדין נועדה למנוע מאחרים ללכת בעקבותיהם. בינואר 2011 אלי בוניאטוב חזר לישראל ונעצר בנמל התעופה. הוא נידון לשבע שנות מאסר בפועל. אחד מהעצורים היה נכד לניצולת שואה.

תגובות

הפרשה גרמה לגל התבטאויות של פוליטיקאים נגד התנאים המקלים של חוק השבות, כך למשל חבר הכנסת אפי איתם התבטא כי ישראל הפכה לגן עדן עבור שונאי ישראל. שר הפנים דאז, מאיר שטרית, אף התבטא באומרו כי "לא אהסס לשלול את אזרחותם של חבורת הניאו נאצים בפתח תקווה במידה ויורשעו החשודים". ראש הממשלה באותה עת, אהוד אולמרט, אף אמר כי זהו נושא שיש לטפל בו בחומרה וכי "יש ליצור הרתעה על מנת שמקרים כאלו לא ישנו".
עודד רביבי

ביוגרפיה

רביבי נולד ברמת גן וגדל בירושלים. עקב עיסוקי הוריו שהה חלק מילדותו ונעוריו בארצות הברית ובלונדון. הוא בוגר תיכון הימלפרב והיה חבר שבט משואות בעדת הצופים הדתיים. עם גיוסו לצה"ל שובץ בשריון, שם עבר הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וכן קורס קציני שריון. שירת כמפקד פלוגת שריון ואף קיבל תעודת הערכה מאלוף פיקוד הצפון על השתתפותו בחיסול חוליית מחבלים בדרום לבנון. בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף, והיה מפקד גדוד, קצין אג"ם במילואים של אוגדה סדירה בפיקוד צפון וקצין אג"ם בפיקוד דרום.
עם שחרורו משירות סדיר החל ללמוד משפטים באנגליה, שם הכיר את אשתו ליסה. ב-1994, לאחר שהתחתן וסיים את לימודיו, חזרו השניים לארץ ועברו לגור באפרת. רביבי התמחה בלשכה המשפטית של הסוכנות היהודית ולאחר מכן עבד כשכיר ארבע שנים. לאחר מכן פתח משרד עצמאי שעסק בתביעות ודיונים משפטיים ובנדל"ן. כעצמאי התנדב לייעוץ משפטי לנזקקים, בין היתר במסגרת האגף לסיוע משפטי של משרד המשפטים, ובמסגרת פרויקט "שכר מצווה" של לשכת עורכי הדין. רביבי בוגר קורס הכשרת דירקטורים של משרד הפנים. החל מינואר 2014, משמש כיו"ר דירקטוריון החברה למשק וכלכלה סוכנות לביטוח (1992) בע"מ והחל מפברואר 2014 חבר בדירקטוריון מפעל הפיס.
רביבי נבחר לתפקידו כראש מועצת אפרת ב-11 בנובמבר 2008. בתאריך 22 באוקטובר 2013 רביבי נבחר לכהונה שנייה ברוב של 63% מהקולות. באוקטובר 2018 רביבי נבחר לכהונה שלישית ברוב של 56%.
בשנת 2013 נבחר להיות מנטור בתוכנית הכשרה לראשי רשויות חדשים שיזם משרד הפנים בשיתוף עם מרכז השלטון המקומי, בית ספר למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטה העברית ומפעם ירושלים. מטרת התוכנית היא לסייע לראשי רשויות חדשים עם כניסתם לתפקיד. רביבי כרגע משמש כמנטור עבור שני ראשי רשויות חדשים וגם כמנטור בתוכנית להכשרת מנכ"לים לרשויות מקומיות. חבר ברשת עמיתי מעוז.
בתקופת כהונתו כראש המועצה, המועצה המקומית זכתה במספר פרסים בין השאר: פרס החינוך לשנת התשע"ג, פרס ירושלים לשנת התשע"ה, ופרס שר הפנים לאחריות חברתית לשנת התשע"ה.
בזמן כהונתו של רביבי, גדל מספר התושבים במועצה המקומית אפרת ב-60%.
במקביל לתפקידו כראש המועצה, החל רביבי באוגוסט 2016 לכהן גם כראש דסק חו"ל של מועצת יש"ע, והחל משנת 2017 משמש גם כן כחבר מועצת רשות העתיקות.
רביב הוא עורך דין בהכשרתו. בוגר תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים.
יצחק סולובייצ'יק

הרב יצחק הלוי סולובייצ'יק הוא ראש כולל בירושלים ומחבר ספרים תורניים.

ביוגרפיה

נולד בספרינג ואלי ליד מונסי שבמדינת ניו יורק, לרב יוסף דוב סולובייצ'יק, בנו של הרב שמחה סולובייצ'יק שהיה בנו הצעיר של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מחבר הספר "בית הלוי".
למד בישיבת רבינו חיים ברלין בברוקלין אצל הרב יצחק הוטנר. הוא רואה גם ברב אהרן קוטלר את אחד מרבותיו המובהקים למרות שלא למד בישיבתו. למד אצל רבי יעקב ספסל והשתתף בעריכת ספרו דברי יעקב. לאחר שעלה לישראל למד כשנתיים בישיבת בריסק בירושלים, אצל קרובו הרב יוסף דוב סולובייצ'יק.
היה ראש חבורה בישיבת מיר. במהלך שנות התש"ל הקים ישיבה בשכונת זיכרון משה בירושלים. בשנים האחרונות משמשת הישיבה ככולל אברכים.

משפחתו

אחד מבניו הוא הרב אליהו סולובייצ'יק - חוקר ועורך ספרים.
מספר סמית

מספר סמית הוא מספר שבבסיס מסוים, סכום ספרותיו שווה לסכום הספרות של גורמיו הראשוניים. (במקרה שיש גורמים בחזקות יש לכתוב את הגורם כמה פעמים שצריך). לדוגמה, 202, בבסיס דצימלי, הוא מספר סמית, מכיוון ש- , והפירוק לגורמים שלו הוא  וגם-.
מספרים ראשוניים לא נחשבים למספרי סמית מכיוון שזה ברור מאליו שיקיימו תכונה זאת.
בבסיס עשר, מספרי סמית הראשונים הם:
W.L. McDaniel הוכיח בשנת 1987 שיש אינסוף מספרי סמית. ישנם 29,928 מספרי סמית הקטנים ממיליון. 
ישנם אינסוף מספרי סמית פלינדרומים.
מספרי סמית עוקבים (לדוגמה 728 ו-729, 2,964 ו-2,965) נקראים מספרי סמית אחים. לא ידוע כמה מספרי סמית אחים יש.
אלברט וילנסקי נתן להם את שמם, על שמו של גיסו, הארולד סמית, כיוון ששם לב שמספר הטלפון שלו (4937775) עונה להגדרה.
מספר סמית המוכר הגדול ביותר הוא: