google/wiki40b huggingface dataset:
שלום, תפילת הדרך

תקציר העלילה

שלום, צעיר תל אביבי, הוא בן למשפחה בורגנית. הוריו רוצים שיילך לאוניברסיטה, אך לשלום אין ראש ללימודים. אבא של שלום אינו משוכנע שבנו האהוב עושה את הטוב ביותר שיכול לעשות בחייו, כשאינו עושה שום דבר. לשלום יש מכונית "סטיישן" מרופטת, יש לו שתי נשים להסעה ולאהבה, ו"זה בסדר", כפי שמסבירה אחת מהן, אמא לילדה קטנה, פטפטנית ומתוקה. שלום מסתובב בדרכים, מחפש את עצמו, צעיר ישראלי בעקבות גורלו. הוא מזדמן, בין השאר, לחבורה של אמנים, שמתווכחים על עתידה החברתי-פוליטי של ישראל. מלחמה ושלום, התנחלויות ושטחים, עשירים ועניים. על דבר אחד אין ויכוח, העתיד לא נראה ורוד. שלום מחליט לעזוב את הארץ ולנסוע לאמריקה. מחליט, אבל נשאר.
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי

רקע

איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי הוקם בשנת 1973. מטרתו הראשית של הארגון היה להילחם בהפרות של זכויות יוצרים למיניהם. בנוסף לכך, הייתה מטרה לקידום המוזיקה הבריטית ולהענקת תוארי כסף, זהב ופלטינה עבור מכירות של סינגלים ואלבומים. 
בשנת 2007, שונה שם החברה מ-British Phonographic Industry Limited (The).

תעודה על מכירות

ה-BPI מפעיל מערכת של הענקת פרסים לאלבומים שמכרו מספר רב של עותקים. המערכת החלה ב-1973, כאשר סינגלים ואלבומים שנמכרו בסכום מסוים זכו לתואר של זהב, כסף ופלטינה. תואר הכסף ניתן על אלבום שנמכר בכ-60,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-200,000 עותקים. תואר הזהב ניתן על אלבום שנמכר בכ-100,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-400,000 עותקים. תואר הפלטינה ניתן על אלבום שנמכר בכ-300,000 עותקים ושיר שנמכר בכ-600,000 עותקים.
התואר הראשון שניתן על סמך אתר האינטרנט של ה-BPI, הוא תואר הכסף לגארי גליטר על שירו "Hello, Hello, I'm Back Again". התואר נרשם ב-30 ביוני 1973.
אהרן כהן (מפ"ם)

אהרן כהן (3 ביוני 1910 – 29 בספטמבר 1980) היה מזרחן וחבר מרכז מפ"ם, הורשע וריצה עונש מאסר באשמת מסירת מידע לסוכן זר בטרם זכה לחנינה.

ביוגרפיה

כהן נולד בבסרביה ב-1910. עלה לארץ ישראל בשנת 1929, ונמנה עם מייסדי שער העמקים. כהן שימש בתפקידים שונים בהנהגת השומר הצעיר.
בימי מלחמת העולם השנייה היה כהן פעיל בליגה V, ארגון שהוקם ביישוב לתמיכה בברית המועצות במלחמתה בנאצים. בכספי התרומות שאספה הליגה, נרכשו שלושה אמבולנסים על ציודם, וב-17 באפריל 1943 יצאו האמבולנסים לדרכם, נהוגים על ידי נהגים עבריים. את האמבולנסים ליוותה משלחת רשמית שכהן נמנה עם חבריה. האמבולנסים נסעו בדרך היבשה מארץ ישראל לעבר הירדן ומשם לעיראק ואיראן, הם הגיעו לטהראן ב-28 באפריל 1943, ונמסרו לידי אנשי השגרירות הרוסית, שהעבירו אותם לידי הצבא האדום בגבולה של ברית המועצות עם איראן. 
כהן היה חבר בתנועות שלום, ופעל לקירוב ולשיתוף פעולה ערבי יהודי. הוא נמנה עם האגף השמאלי-קיצוני במפ"ם. כמזרחן, עסק במחקרים של העולם הערבי, ונחשב מומחה בתחומו.

העמדה לדין באשמת מסירת ידיעות לסוכן זר

בשנת 1958 נאשם במסירת ידיעות לסוכן זר משנראה מתרועע עם נציג הסגל הדיפלומטי הסובייטי. בשנת 1960 הועמד לדין, הורשע ונידון לחמש שנות מאסר. בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונשו לשנתיים וחצי על ידי שניים מהשופטים, בעוד השופט השלישי בהרכב, אלפרד ויתקון, ביקש לזכותו. נשיא המדינה חנן אותו, והוא שוחרר ב-15 ביוני 1963. בית המשפט העיר בפסיקתו על כך שהחוק הקיים אינו מבחין בין מגע עם סוכן זר לבין מסירת ידיעות לאותו סוכן, ומניח אוטומטית שמגע כזה פירושו ריגול. על סמך פסיקה זו, נטען ב"על המשמר" שהחוק החמור היה בעוכריו. בשנת 1967, בעקבות הפרשה, שונה החוק כך שמגע עם סוכן זר, אף אם לא נמסר מידע סודי, נחשב פשע, אלא אם הוכח שלא הייתה כוונה לפגיעה בביטחון המדינה, ועל כן, אין להניח מאליו שאהרן כהן היה יוצא זכאי גם במסגרת החוק הנוכחי. 
מאסרו והרשעתו גרמו לסערה ציבורית; מתנגדי מפ"ם האשימו את המפלגה בחוסר נאמנות, בעוד אחרים האשימו את ראשי שירות הביטחון ברקימת עלילה להכפשת שם המפלגה. לצדו של כהן עמדו הוגי דעות משורת פעילי השלום כמו מרטין בובר ועקיבא ארנסט סימון. כנגדם נטען שטענותיהם לזכותו של כהן מערערות את הלגיטימיות של בית המשפט העליון.
גם לאחר שחרורו, המשיך כהן בעבודתו האקדמית, ופרסם מספר ספרים ומחקרים.
עשר שנים לאחר מותו של אהרן כהן, ב-1990, הופיע לזכרו הספר "גוף ראשון. גוף שלישי" בספר לקט של קטעים רבים שכתב אהרון כהן שלא נכללו בספריו. הספר כולל מעין אוטוביוגרפיה שהגיש כמסמך על פי בקשת הסנגור שיצג אותו במשפטו, וכן מכתבים ששלח מבית הכלא.
סמל ירדן

סמל הממלכה ההאשמית של ירדן נגזר מהסמל ההאשמי והוא מסמל את שלטון המשפחה ההאשמית על האומה הירדנית.
הסמל מכיל חלקים רבים: בראשו הכתר שמסמל את המונרכיה. מתחתיו מצוי הכיסוי שמטרתו לסמל את שלטון המשפחה ההאשמית על ירדן. צבעו האדום של הכיסוי מסמל את הקורבן ואילו הצבע הלבן בפנים מסמל את הטוהר.
בתוך הכיסוי ישנם מספר אובייקטים. שני הדגלים של המרד הערבי באימפריה העות'מאנית, אשר מהווים בסיס לדגל ירדן ואשר שימשו בסיס לדגל של הממלכה ההאשמית של עיראק. העיט מסמל עוצמה ואומץ, והוא עומד על גלובוס שבא לסמל את התפשטות האסלאם בעולם.
מתחת לנשר ולגלובוס יש מגן המוקף במגוון כלי נשק, ומטרתם לסמל את הרצון להגן על כל מה שצודק, ולהילחם בכל מה שלא צודק. מתחתיו כרזה שעליה כתוב בערבית (בסדר הבא: אמצע, ימין שמאל): "מלך הממלכה האשמית של ירדן, אשר מקווה לעזרה והצלחה מאלוהים, עבדאללה בן חוסיין" (לפני עלייתו לשלטון של עבדאללה, הכיתוב על הכרזה התייחס ל"חוסיין בן טלאל בן עבדאללה").
בתחתית הסמל, מתחת לכרזה, מופיעה מדליה שהיא האות הגבוה ביותר שניתן בממלכת ירדן. מצדי המדליה נמצאים עלי דקלים וחיטה.
סנט ג'וזף (מיזורי)

היסטוריה

סנט ג'וזף נוסדה ב-1843 על ידי סוחר הפרווה המקומי ג'וזף רובידו (Joseph Robidoux). כעבור זמן קצר סנט ג'וזף הפכה לעיירת ספר הומה, והיא הייתה הנקודה המערבית ביותר בארצות הברית לפני המערב הפרוע. בהתאם לכך רבים עצרו בה להצטיידות לפני שעברו את נהר המיזורי כדי להמשיך מערבה בנתיב אורגון.
בין 1860 ו-1861 סנט ג'וזף הייתה אחד הקצוות של הפוני אקספרס, שירות דואר שקישר בין מערב ארצות הברית ומזרחה.

חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת מיזורי וסטרן סטייט (Missouri Western State University).

תחבורה

במרחק של חמישה קילומטרים צפון-מערבית לעיר נמצא נמל התעופה רוזקרנס ממוריאל, המשמש לתעופה כללית ולמטרות צבאיות.
סנט ג'וזף נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 29, המקשר בין העיר קנזס סיטי דרומית לסנט ג'וזף והגבול של ארצות הברית עם קנדה במדינת דקוטה הצפונית.
טרי בלסאמו

תחילת הדרך

אחרי תקופה קצרה בה היה חבר בלהקה לימפ ביזקיט ב-1995, הצטרף בלסאמו ביחד עם מספר נגני רוק מג'קסונוויל ללהקה קולד. בלסאמו היה שותף לכתיבה ולהקלטת שני אלבומים של הלהקה: 13 Ways to Bleed on Stage שיצא בשנת 2000 ו-Year of the Spider שיצא בשנת 2003. 
כמו כן, הוא הופיע לצד סטיינד ב-MTV Unplugged בשנת 2001. 
בעוד הוא חבר בקולד, הצטרף בלסאמו ביחד עם הלהקה למופע הפתיחה של Nintendo Fusion Tour ב-2003, שם הופיעה גם הלהקה אוונסנס.

בעיות בריאות

בנובמבר 2005 בלסאמו קיבל שבץ. הרופאים אמרו לו שזה נגרם כתוצאה מקרישת דם בצוואר שלו שנבעה מנענועי הראש שלו של הבמה.
הוא הספיק להחלים מאז והוא חזר להופיע עם הלהקה. כתוצאה מהפגיעה שלו הוא התחיל להשתמש בראסטות שלו על הבמה בכך שהוא מנענע אותן כשהוא בעצמו עומד. כך הוא לא יוצר יותר מדי תנועה ונמנע מבעיות עתידיות.
הזמן האטומי הבינלאומי

הזמן האטומי הבינלאומי (TAI מצרפתית: Temps Atomique International) הוא תקן זמן אטומי בעל דיוק גבוה. התקן מגדיר אלגוריתם חישוב ממוצע הזמן הנמדד על ידי שעונים אטומיים (שעוני צזיום) הממוקמים ברחבי העולם. יחידת זמן זו נמצאת בשימוש משנת 1955.
ב-1967 הוגדרה השנייה כמשך הזמן שבו מתרחשות 9,192,631,770 תנודות של אטומי היסוד צסיום-133.
הזמן האטומי הבינלאומי סונכרן עם הזמן הבינלאומי (UT1) ב-1 בינואר 1958. אך מכיוון שהזמן הבינלאומי מבוסס על זמן הסיבוב של כדור הארץ הסנכרון הופר במרוצת השנים.
הזמן הבינלאומי המתואם (UTC) מסונכרן עם הזמן האטומי בסטייה קבועה של מספר שלם של שניות (37, החל מ-31 דצמבר 2016) על מנת לשמור על הקשר בינו לבין הזמן הבינלאומי.
משימה סוף

עלילת הסרט

קבוצת יתומות צעירות לומדות באקדמיית "פרסקוט", אקדמיה צבאית סודית שבה הן מתאמנות להיות מרגלות ומתנקשות. סוכנת 83 היא הסוכנות המוכשרת ביותר באקדמיה, מה שגורם לסוכנת 84 לקנא בה. עם זאת, סוכנת 83 לא אוהבת את חייה באקדמיה, ומקווה לחיות חיים רגילים.
כששתי הסוכנות רודפות אחרי ויקטוריה נוקס, סוחרת נשק ממולחת, סוכנת 83 מנצלת את ההזדמנות ובורחת. היא מתחפשת לסטודנטית קנדית בשם מייגן וולש ומגיעה לבית משפחת לארסון כחלק מתוכנית חילוף סטודנטים.
וולש לומדת עם הזמן שהתיכון יכול להיות גם אכזר, אבל בסוף מוצאת אהבה.

הפקה

הסרט צולם באטלנטה שבג'ורג'יה, וצילומיו נגמרו בדצמבר 2013.
ג'ב קורליס

ג׳ב קורליס (באנגלית: Jeb Corliss, נולד ב-25 במרץ 1976) הוא צנחן וקופץ בסיס אמריקאי. בעל הכינוי "הציפור האנושית", קורלניס נחשב לאחד מקופצי הבסיס הטובים בעולם.

תולדות חייו

קורליס נולד בסנטה פה, ניו מקסיקו, ארצות הברית להורים אמידים. בסרט דוקומנטרי על חייו סיפר שכילד, הוא אובחן כלוקה ב"קאונטר-פוביה" (Counterphobic attitude) - תשוקה פאתולוגית להתעמת עם פחד, ולכן בחר באורח חיים זה.
בשנת 1999 כמעט אירעה לקורליס תאונה קטלנית עקב תקלה בפעולת פתיחת המצנח שלו, כאשר ביצע קפיצת בסיס אל מפלי מים בקוואזולו-נטאל, דרום אפריקה, ולבסוף נחת בתוכם.
במהלך שנות ה-2000, קפץ קורליס מאתרים ידועים כגון מגדל אייפל בפריז ומרכז החלל בסיאטל ומלזיה.
באוקטובר 2003 קורליס הצטרף לחברו הטוב ביותר, קופץ בסיס מקצועי אוסטרלי בשם דואיין ווסטון: קורליס היה אמור לעוף מתחת לגשר רויאל ג'ורג' (Royal Gorge Bridge), בזמן שתפקידו של ווטסון היה לחלוף מעל הגשר, אך ווסטון התנגש בגשר במהירות מוערכת של כ-190 קמ״ש ונהרג.
באפריל 2006, קורליס ניסה לבצע קפיצת בסיס מנקודת התצפית בקומה ה-86 במגדל האמפייר סטייט בניו יורק, בעודו לבוש בחליפת צניחה ועם מצלמה לראשו. אך הוא הופסק על ידי האבטחה ומשטרת העיר עצרה אותו. קורליס נתבע על המעשה, ולבסוף נגזרו עליו 100 שעות עבודות שירות ונאסר עליו להיכנס לבניין. קורליס, שהיה מארח בתוכנית של ערוץ דיסקברי, פוטר לאחר תקרית זו.
ביולי 2011, בשווייץ, קורליס היה הראשון שעף דרך מפל מים בחליפת כנפיים.
בספטמבר 2011, קורליס קפץ מהליקופטר מגובה של כ-1,820 מטר ועף דרך מבנה קשתי בהר טיאנמן שבסין. בסופו של דבר הוא נחת עם מצנחו על גשר.
בינואר 2012, לאחר שקפץ מהר השולחן בקייפטאון, דרום אפריקה, קורליס התנגש בסלע והצליח לפתוח את מצנחו ברגע האחרון, אך נפצע קשה (סרטון של האירוע פורסם). וכעבור מספר חודשים החלים.
איזולה

היסטוריה

סמוך לעיר המודרנית שכנה עיר נמל עוד מתקופת הרפובליקה הרומית. איזולה נוסדה במהלך המאה ה-7. האזור נשלט על ידי הרפובליקה של ונציה ובשלהי המאה ה-18, לאחר חתימת הסכם קמפו פורמיו עבר לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. בהמשך נשלטה העיר על ידי האימפריה האוסטרית והאימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועברה לחזקת ממלכת איטליה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללה איזולה בשטח האזור החופשי של טריאסטה (איטלקית: Territorio libero di Trieste). ב-1954 סופחה דה פקטו על ידי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. ב-1975 נחתמה אמנת אוזימו אשר הסדירה רשמית את חלוקת האזור בין האיטלקים ליוגוסלבים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה איזולה בשטחי סלובניה.

יהודים

יהודים התיישבו באיזולה בראשית המאה ה-15 עת נשלטה על ידי הרפובליקה של ונציה. מהם נמנו בנקאים ומלווים בריבית. בהמשך, נפתח בעיר בנק של משפחת הבנקאות מאייר. בשלהי המאה ה-16 התגוררו באיזולה 100 יהודים. בהמשך חלה הדרדרות במצבה הכלכלי של איזולה ובני הקהילה עזבו בהדרגה את העיר. משלהי המאה ה-17 לא התגוררו יהודים באיזולה.
אקמי

אקמי (Acme Corporation) הוא תאגיד בדיוני המופיע בסרטים מצוירים וסדרות טלוויזיה של "האחים וורנר", לרוב באלה של לוני טונס. לחברה יש גם אקדמיה שבה לומדות הדמויות מהסרטים. על פי הסדרה "רוד-ראנר", החברה ממוקמת בעיר פיירפילד (Fairfield) שבמדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית (בפועל יש שתי ערים בשם זה, ולכן לא ברור באיזו עיר מדובר). השימוש בשם "אקמי" לתיאור מוצר כלשהו מאפשר שימוש בשם מבלי שתהיינה טענות של הפרת זכויות יוצרים או לשון הרע כנגד האחים וורנר.

מקור השם ומשמעותו

בשנות ה-20 של המאה ה-20, עם הוצאתם של ספרי הטלפונים הראשונים בארצות הברית, חברות רבות השתמשו בשם "אקמי" כדי להופיע בראשן של רשימות אלפביתיות. כמעט בכל סיווג ניתן היה למצוא חברה בשם ACME. המאייר צ'אק ג'ונס סיפר שהמילה נבחרה לשמש בסרטונים המצוירים מסיבה זו.
בשימוש בסרטונים, השימוש במילה הוא אירוני, שכן מקור המילה במילה היוונית ακμή שמשמעה "הטוב ביותר", ובפועל מרבית מוצרי החברה כושלים ואינם מצליחים לבצע את יעודם.

שימושים בסרטים המצוירים

אקמי משווקת מוצרים וחפצים שונים, מטילים וחומרי נפץ ועד צעצועים, ממתקים ואפילו תרופות. אקמי מופיעה פעמים רבות בסרטוני רוד-ראנר והזאב הקויוטי - בסרטונים אלו משתמש הזאב בחפצים שהוא רוכש מאקמי כדי לתפוס את רוד-ראנר, ציפור גדולה וזריזה מאוד.
בסדרת הטלוויזיה "עלילות טייני טון", אקמי הוא דווקא שמו של העמק שבו מתגוררות הדמויות של הסדרה.
מחזור ויטרי

מחזור ויטרי הוא ספר הלכה ומחזור תפילות, שערך רבנו שמחה בן שמואל מוויטרי, תלמידו של רש"י. המחזור, שכתיבתו הושלמה בשנת 1208, נחשב לאחד המקורות החשובים ביותר בתולדות ספרות התפילות.

תוכן החיבור

בדומה לסדר רב עמרם גאון ולסידורים נוספים, המחזור כולל הן את נוסחי התפילה לכל השנה, והן הלכות. בין היתר נכללים דיני שבת ועירובין, זמירות, פירוש על עשרת הדברות, על פרקי אבות, סדר מקבלי התורה ולומדיה, הפיוט "ליל שכורים" לפורים, תשובות מרש"י, תגין, אותיות גדולות וקטנות ועשר נקודות, דרך ארץ, גן עדן, מלחמות ה' בזמן המשיח, דיני שחיטה וטרפות, יין נסך, נוסח הגט, חליצה, נוסחי שטרות. נמצאים בו גם פיוטים שונים שאינם מופיעים במחזורים אחרים.
נוסח התפילה במחזור הוא נוסח צרפת הקדום. זהו אחד המקורות החשובים ביותר שלו, והוא מתאשר על פי עדויות של ראשונים אחרים המזכירים את מנהג צרפת. חרף זאת, חלק התפילות כולל שינויי נוסח מרובים בין כתבי היד, וככל הנראה שלא יצאו ממש מתחת ידו של רבי שמחה מוויטרי אלא שונו על ידי המעתיקים בהתאם לנהוג במקומם (כפי שקרה בסדר רב עמרם גאון, בכתבי היד של התלמוד ובחיבורים רבים אחרים). הראיה לכך היא סתירות בין התפילות המובאות בנוסח, לקביעות מפורשות בחלק ההלכתי, ששומר על אחידות רבה יותר בין כתבי היד.
מחזור ויטרי שימש כ"אב טיפוס" לסידורים ולמחזורים שהתחברו בדורות הבאים. הוא מהווה אחד מן היסודות לנוסח אשכנז (אזור הגבול שבין צרפת לגרמניה) ומשם התפשט לארצות הסלביות, פולין וליטא.
הסידור נפוץ ונתקבל בצרפת מיד עם כתיבתו, וכבר רבנו תם כותב עליו:"וימצא כתוב במחזור שתיקן הנדיב ר' שמחה, שיש בו פירוש רוב דברים מסדר ר' עמרם והלכות גדולות ורבינו שלמה ושאר גאונים, ומצוי הוא ברוב מקומות". לפי דברים אלו ניתן לקשר את מחזור ויטרי גם למסורות גאוני בבל.

מהדורות

המחזור יצא לאור בשנת 1893 בברלין על ידי "חברת מקיצי נרדמים" עם הערות ומבוא שנכתבו על ידי שמעון הלוי איש הורוויץ. בשנת 2004 החלה לצאת מהדורה חדשה של מחזור ויטרי ב-3 כרכים בעריכת הרב אריה גולדשמידט ובהוצאת "מכון אוצר הפוסקים" המבוססת על כתבי יד נוספים שלא היו לפני המוציא לאור הראשון, ונחשבים מדוייקים יותר. בהוצאה זו יצא לאור רק חלקו הראשון של המחזור.
טלי בן עובדיה

ביוגרפיה

בן עובדיה היא אחת משלוש בנותיהן של יצחק בן עובדיה, ממייסדי קול ישראל בערבית וזהבה, יועצת בקישור בין אזרחים ערבים מירושלים ומשטחי יהודה ושומרון לבין רשויות הממשל הצבאי. אמה נרצחה על ידי מחבל ערבי ב-1986, המחבל שוחרר מאוחר יותר בעסקת שליט. בן עובדיה למדה היסטוריה באוניברסיטת תל אביב. היא עבדה כראש דסק חדשות בעיתון "חדשות".
ב-1993 הייתה חברה בצוות ההקמה של "חברת החדשות", שימשה העורכת של מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2 והעורכת של התוכנית "משעל חם" בהנחיית ניסים משעל. בשנת 2000 הייתה בצוות ההקמה של אתר האינטרנט "ynet" ושימשה ראש מערכת החדשות באתר.
ב-2002 עברה לערוץ 10 והייתה בצוות ההקמה של "חדשות 10". שימשה עורכת בתוכנית "זה הזמן" בהנחיית עמנואל רוזן. עזבה ב-2005 וחזרה לחדשות 10 ב-2008, לאחר שמונתה לסמנכ"ל החדשות והעורכת הראשית של המהדורה המרכזית. יצרה את הסרט הביוגרפי על יהודה פוליקר "דברים שרציתי לומר" ששודר בערוץ 10. היא עזבה את התפקיד ב-2010. היא עמדה בראש מחלקת הדוקו של חברת קסטינה תקשורת, שימשה העורכת הראשית בסרט התעודה שיצר עמנואל רוזן "מתים מעייפות" על מערכת הבריאות הישראלית, יצרה את הסרט "חיים בשאלה" על הליך יציאה בשאלה, יצרה את הסרט התיעודי "יחסינו לאן?" על הרשת החברתית פייסבוק ואת הסרט "זה לא צודק" על עסקאות טיעון בבתי משפט בישראל. הסרטים שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
בסוף 2012 מונתה לסמנכ"לית התוכן ועורכת אתר האינטרנט "וואלה" היא עזבה לאחר חודשים ספורים בתפקיד. ב-2013 מונתה למנהלת פיתוח התוכן בחדשות 10 ועורכת ראשית של התוכנית "שישי".
הצטרפה לכאן – תאגיד השידור הישראלי ועורכת של תוכנית התחקירים "זמן אמת".
רוח הוורד

הפקות נוספות

המחול הועלה מספר פעמים בביצועו של רודולף נורייב צמוד לתאריך עריקתו למערב וכן במסגרת ערב שהוקדש לדיאגילב על ידי להקת ג'ופרי בלט בניו יורק וכן היה גם המחול האחרון של הצמד רודולף נורייב והבלרינה מרגו פונטיין.
המחול הועלה גם בהפקת בלט ירושלים בשנת 2016 על ידי הרקדנים מוריאל דבי ומריה סלקטור, בשם "חזיון של מחול".
בסרט הקולנוע "ניז'ינסקי" בבימויו של הרברט רוס משנת 1980 מוקדש מקום לשחזור ההופעה המקורית.
ריקוד זה מונצח במלואו בקלטת וידאו של בלט האופרה של פריז בשם פריז רוקדת דיאגילב.
Work (שיר של איגי אזליה)

רקע וביקורת

בסוף ינואר 2013 הופיעה אזליה עם השיר בפעם הראשונה בשידור חי במהלך סיבוב ההופעות Radioactive Tour של ריטה אורה. מאז, המשיכה להופיע עם השיר בכל ההופעות שלה. השיר מדבר על הניסיון של אזליה להצליח באמריקה כשהיא לבדה לגמרי ("בלי כסף, בלי משפחה, בת 16 באמצע מיאמי"). בנוסף, תיארה אזליה את השירים "Work" ו-"Rolex" כאישיים ביותר באלבום.
האתר Digital Spy נתן לשיר דירוג של 4 כוכבים מתוך 5 ושיבח את קטע הפסנתר ואת "פזמון ההיפ הופ הקופצני". כמו כן, מבקרי מוזיקה רבים השוו את הסינגל למוזיקה של לנה דל ריי, של קשה ושל ליידי גאגא.

הצלחה מסחרית

בעקבות טקס פרסי ה-VMA ‏2013 של MTV, בו הציגה אזליה פרס, ובו שירה "Work" היה מועמד לפרס, המכירות הדיגיטליות של השיר בארצות הברית עלו ב-156 אחוזים ל-10,000 הורדות באותו שבוע. מבחינה מסחרית השיר זכה להצלחה, הוא הגיע למקום 17 בבריטניה ולמקום 3 במצעד האר אנד בי של בריטניה. השיר גם דורג במקום 54 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם בשבוע האחרון של פברואר 2013. הוא יצא רשמית ב-13 במרץ והועלה לערוץ ה-VEVO של הזמרת. הקליפ בוים על ידי הבמאי ג'ונס ופרנציוס. ב-3 באפריל 2013, סרטון של מאחורי הקלעים של הקליפ הועלה לערוץ ה-VEVO של אזליה. ב-17 ביולי 2013 הכריז MTV כי הקליפ מועמד לקטגוריית "אמן שמומלץ לעקוב אחריו" בטקס ה-VMA של שנת 2013.
ניר ברדע

קריירה

ברדע החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל ראשון לציון, ובהמשך עבר במחלקות הנוער של מכבי תל אביב ומכבי פתח תקווה. בגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל רמת גן, וב-19 במאי 2014 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0–0 נגד הפועל פתח תקווה בליגה הלאומית.
בקיץ 2014 הצטרף ברדע למחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. ב-23 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 להפועל בני לוד, ועד לסיום העונה ערך 11 הופעות והיה שותף להעפלתה של הקבוצה בחזרה לליגת העל. ב-24 בדצמבר 2016 ערך ברדע את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 למכבי תל אביב. ב-6 בינואר 2017 הבקיע ברדע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–1 על הפועל אכסאל במסגרת גביע המדינה, ובסך הכל ערך 13 הופעות ליגה בעונת 2016/2017. בעונה שלאחר מכן שותף ברדע בשמונה משחקי ליגה, ובעונת 2018/2019 הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
לזכותו של ברדע ארבע הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל.
גביע ליגת הכדורגל המקצוענית

2003 עד 2010

בעבר נערך טורניר ליגת הכדורגל המקצוענית החל מעונת 2003 עד 2010 והיה נערך באמצע חודש נובמבר, בין חמש הקבוצות המנצחות של אזורי הליגה השנייה משנת 2003 עד 2010. הגביע הכריע את האלופה הבלתי מעורערת של הליגה השנייה ומחזיקת הגביע הייתה מעפילה לליגת המשנה.
הטורניר נערך בשיטה מחזורית. הקבוצות שיחקו אחת נגד השנייה משחק אחד. המנצחת היא הקבוצה שבמשך חמישה מחזורים, צברה את מירב הנקודות. עבור ניצחון מוענקות 3 נקודות, תיקו  מעניק נקודה אחת.
כל שמונת מהדורות הטורניר נערכו במוסקבה באצטדיון לוז'ניקי. ב-12 בספטמבר 2009 מנכ"ל מועדון הכדורגל "ז'מצ'וז'ינה סוצ'י הציע לארח את גביע הליגה לעונת 2009 בעיר סוצ'י, בצטטו את העובדה שהטורניר ימשוך יותר עניין בקרב האוהדים, מאשר אם ייערך במוסקבה. אבל 9 באוקטובר, בישיבת מועצת התאחדות ליגת הכדורגל המקצוענית הוחלט שהגביע בעונת 2009 — ייערך במוסקבה, באצטדיון לוז'ניקי.
בסיום הטורניר הקבוצה שזכתה במקום הראשון, הייתה זוכה בתואר "האלופה המוחלטת של אליפות רוסיה בכדורגל בקרב מועדוני הליגה השנייה", הוענק פרס מיוחד — גביע ליגת הכדורגל המקצוענית. קבוצות אחרות זוכות בפרסי השתתפות. מאז 2005, הוועדה המארגנת של הטורניר גם חילקה פרסים אישיים בקטגוריות שונות כמו השחקן הטוב ביותר, השוער הטוב ביותר, הבלם הטוב, הקשר הטוב, החלוץ הטוב ביותר ומלך השערים של הטורניר.

עונת 2019 ואילך

הגביע אורגן מחדש בשם גביע הליגה של ליגת הכדורגל המקצוענית והוא נערך במקביל לעונת הליגה בליגת הכדורגל המקצוענית ולטורניר הגביע הרוסי בכדורגל ומהווה לטורניר הגביע של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. על פי חוקי הטורניר לפחות שלושה שחקנים צריכים להיות כאלה שנולדו אחרי 1 בינואר 1998.
הטורניר ייערך בשני שלבים: שלב בתים ושלב פלייאוף. יתחיל ב-8 באוגוסט 2019 כשמשחק הגמר ייערך ב-7 ביוני 2020.
אשכול נבו

ביוגרפיה

נבו הוא נכדו של ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל לוי אשכול, וקרוי על שמו, בנם של פרופ' עפרה נבו-אשכול ופרופ' ברוך נבו, נשיא מכללת צפת.
בילדותו שהה עם משפחתו בדטרויט, ארצות הברית. למד בבית הספר הריאלי בחיפה והיה חניך בתנועת הנוער המחנות העולים, שרת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין, ולאחר מכן למד פסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וכתיבה יוצרת באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מנחה סדנאות כתיבה עם המשוררת אורית גידלי ומרצה ב"בצלאל".
נבו הוא אמן נבחר של הקרן למצוינות בתרבות לשנת 2008.
בשנת 2011 כתב שני שירים לאלבום האולפן החמישי של להקת סינרגיה, "חתום באש". "אחכה לך", אחד השירים שכתב לאלבום, יצא כסינגל לתחנות הרדיו בפברואר אותה שנה.
ספרו הרביעי, "משאלה אחת ימינה", הומחז על ידי דפנה אנגל-מחרז והוצג ב-2012 על ידי תיאטרון בית ליסין. גם הסיפור "הקומה השלישית" מתוך ספרו "שלוש קומות" הומחז על ידיה והוצג ב-2017 על ידי תיאטרון בית ליסין. באוקטובר 2017 הועלה בתיאטרון הבימה המחזה "ספינינג" שנכתב על ידי אשכול נבו, עירית הורביץ לוז ואמנון וולף בהשראת "הקומה הראשונה" מהספר "שלוש קומות".
בשנת 2014 הקים נבו, יחד עם המשוררת אורית גידלי את בית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" ביפו, אשר תלמידיו הוציאו כבר יותר מארבעים ספרים בעידודו ובתמיכתו של נבו. בין היוצרים הבולטים שעברו בשורות בית הספר: ענת לב-אדלר, זוכת פרס ספיר לספרי ביכורים איילת גונדר-גושן, רוני ברודצקי, שרי שביט, עידן גרינברג ועוד. בבית הספר מלמדים מורים מן השורה הראשונה של הכותבים בישראל, וביניהם רענן שקד, עומר ברק, רוני גלבפיש, דנה ברגר ועוד רבים.
נבו נשוי לענת, ואב לשלוש בנות. מתגורר ברעננה.
אכזר מכול המלך

אכזר מכול המלך (בכתיב המקורי: אכזר מכֹּל המלך; נכתב לעיתים בתוספת קו מפריד במקום אוגד: אכזר מכל – המלך) הוא מחזה הביכורים של נסים אלוני. זהו מחזה מקראי, המתבסס על סיפור מרידת ירבעם בן נבט ברחבעם, וכתוב בעברית מקראית. הוא הוצג לראשונה בתיאטרון הבימה בדצמבר 1953, וזיכה את אלוני בשנת 1955 בפרס נחום צמח למחזה ישראלי מקורי (מטעם "הבימה").

הכתיבה

שרית פוקס מספרת בביוגרפיה שכתבה על אלוני על הרקע לכתיבת המחזה: "הכול דיכא אותו: 
"הנפילה מהזינוק ההרואי של מלחמת ההצלה והעצמאות אל החוויה היומיומית הטפלה של מלחמת קיום כלכלית. מבטו הסוציאליסטי של בן-גוריון המופנה דווקא לעבר אמריקה החומרנית והשטחית, האחראית לתרבות של קונפקציה. הפקידות של בן-גוריון, שניסתה לבלוע לתוכה גם את האמנים."
אלוני כתב את המחזה במקביל ללימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית.
לצורך כתיבת המחזה קרא אלוני בתנ"ך ובמחזות מקראיים. אחר-כך עבד ביחד עם הבמאי שרגא פרידמן על סינון משפטים מסורבלים ועיצוב הדמויות. תהליך הכתיבה נמשך כשנתיים. יושב ראש ועדת הרפרטואר של תיאטרון הבימה, יעקב מלכין (שאביו, דב בר מלכין, מרצה לספרות ותיאטרון, היה הקורא הראשון ביצירותיו של אלוני), הכניס את אלוני לתיאטרון עם מחזה זה, שהוצג כשאלוני היה בן 27.
המחזה ראה אור לראשונה בכתב העת "מסך" שערכו דב בר ויעקב מלכין.
הבמאי והשחקן שרגא פרידמן, שביים את המחזה, קיצר אותו, מה שהרגיז מאוד את אלוני.
אלוני כתב לימים על תגובתו לכך:
"יום אחד הזמינו אותי לבוא ולחזות באחת החזרות... סצינה אחת מתוך המחזה... לא הייתה בכלל.
 שאלתי: "איפה הסצנה?"
 "הוצאנו"...
 עקרתי שורת מושבים – אז אפשר היה – והטלתי אותה על הבמה. הסצנה נשארה."
במסיבה שנערכה בערב הבכורה בתיאטרון הבימה התווכחו אינטלקטואלים מי בפוליטיקה הישראלית הוא רחבעם ומיהו ירבעם, ומהן דעותיו הפוליטיות של אלוני. פנחס לבון, שר הביטחון דאז, התכוון להזמין את אלוני ללשכתו ולשאול אותו מה יש לו נגד דוד בן-גוריון.

תקציר העלילה

ירבעם בן נבט שב מגלות בת עשר שנים בארץ מצרים, אחרי ששבט אפרים, שרואה בו את מנהיגו, קורא לו לשוב. העם, שהמלך רחבעם מקשה עליהם במיסים כבדים, מוכנים לצאת למרד ובכיוון זה גם מעודדת אותו אמו, צרועה. ירבעם שוחר השלום הולך לדבר עם רחבעם, מתוך תקווה שבדרכי נועם ייטיב את דרכיו, אולם רחבעם אינו מוכן לשמוע.
ירבעם מנהל רומן עם מעכה, אשת המלך רחבעם, המאוהבת בו עמוקות, בלי ידיעת בעלה ולמול התנגדות אמו. ירבעם מסיים את הקשר עם מעכה. מעכה הפגועה הולכת לבעלה המלך ומבקשת ממנו שיאסור את צרועה באשמת ביצוע כשפים. ירבעם הולך לרחבעם בניסיון לדבר על לבו לשחרר את אמו. רחבעם מסכים לעשות זאת, רק אם ירבעם ישוב למצרים, אחרת יתלה את צרועה. ירבעם אומר "אכזר מכל המלך" ועוזב את הארמון.
שמעי, יועצו של ירבעם, מייעץ לו לקבל את מרותו של רחבעם. מסתבר ששמעי משמש בסתר כיועץ ומרגל לרחבעם, בלי שירבעם יודע.
הנביא אחיה השילוני, שתמך עד עתה בירבעם, מחליט להמליך את רחבעם. אמו צרועה, שבינתיים שוחררה, מחליטה לתמוך באחיה, איש האלוהים. לבסוף ירבעם מחליט לצאת למלחמה ברחבעם, אנשיו הורגים את שמעי.

הפקות בחו"ל

ב-6 בספטמבר 1960 הועלה המחזה בפולין (בפולנית: Ponad wszystko, najokrutniejszy jest król), בטֶיאַטְר לוּדוֹבִי (Teatr Ludowy) שברובע נובה הוטה  של העיר קרקוב – תיאטרון האוונגרד המוביל של העיר – בתרגומה של אנה דרֶסנֶר ובבימויה של מנהלת התיאטרון קריסטינה סקוּשַנקה (Krystyna Skuszanka).