בוגאטי

תחת ניהולו של אטורה בוגאטי

מייסד החברה אטורה בוגאטי נולד באיטליה, והחברה הנושאת את שמו הוקמה במולצהיים, עיר בחבל אלזס, צרפת, אשר הייתה בשלטון גרמני לאחר סיפוח בשנת 1871 והושבה לצרפת בשנת 1919. החברה התפרסמה בזכות ההנדסה המתקדמת במכוניות הכביש הנבחרות שלו ובזכות הצלחתו במרוצי גרנד פרי למכוניות המוקדמות וזכייה בגרנד פרי מונקו הראשון. הצלחת החברה הגיע לשיאה עם הנהג ג'אן פייר ווימיל אשר ניצח במרוץ 24 השעות של לה מאן פעמיים (בשנת 1937 עם רוברט בנוייסט ובשנת 1939 עם פייר וירון).

מטוס מהיר

ערב מלחמת העולם תכנן אטורה בוגאטי יחד עם המהנדס לואי דה מונג מטוס כנף קבועה דו מנועי בשם "בוגאטי 100" שכונה גם "בוגאטי רייסר" בשאיפה לשבור את שיא העולם במהירות טיסה שהוחזק על ידי מסרשמיט הגרמנית. המטוס מעולם לא טס באופן רשמי, אם כי יש הוכחות לכך שהוטס באופן ניסיוני לפחות פעם אחת. תוכננה עבור המטוס גם גרסה צבאית שבנייתה לא הושלמה.

סופה של החברה ההיסטורית

אטורה בוגאטי תכנן גם קרון רכבת ממונע מצליח, ה-"אאוטורייל". בנו ג'אן בוגאטי, נהרג ב-11 באוגוסט 1939 בגיל 30, במהלך תיקון בוגאטי 57 ליד המפעל במולצהיים. לאחר מכן מצבה של החברה החל להתדרדר. במלחמת העולם השנייה נהרס המפעל במולצהיים, ובמהלך המלחמה, בוגאטי תכנן מפעל חדש בלבלוייס שבפריז ותכנן סדרה חדשה של מכוניות. אטורה בוגאטי מת ב-21 באוגוסט 1947.
החברה ניסתה לחזור לפעולה באמצע שנות ה-50 על ידי רולנד בוגאטי עם מכונית המרוץ בוגאטי 251. המכונית תוכננה בעזרתו של ג'יאואצ'ינו קולומבו, המתכנן של אלפא רומיאו, פרארי, ומזראטי, אך המכונית כשלה בהשגת הציפיות והמפעל הושבת. בשנות ה-60, וירג'יל אקסנר, תכנן בוגאטי כחלק מפרויקט חברת סטוצס. גירסת תצוגה של המכונית עוצבה על ידי גיה, תוך שימוש במרכב בוגאטי 101 בשנת 1965.
בוגאטי המשיכה לייצר חלקי מטוסים ונמכרה להיספנו-סואיזה בשנת 1963. חברת סנקמה רכשה את החברה בשנת 1968, אשר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מסייר. שתי החברות אוחדו לשם מסייר-בוגאטי בשנת 1977.

בוגאטי כלי רכב בע"מ

יזם איטלקי בשם רומנו ארטיולי רכש את השם היוקרתי בוגאטי בשנת 1987 והקים את חברת "בוגאטי כלי רכב בע"מ". החברה החדשה הקימה מפעל אשר תוכנן על ידי גיאמפאולו בנדיני בקמפוליאנו, איטליה, עיר ליד מודנה, ביתם של יצרני מכוניות על אחרות כמו דה טומסו, פרארי, למבורגיני, פגאני ומזראטי.
ב-1989, התוכניות להחייאת בוגאטי הוצגו על ידי פאולו סטנזאני ומרצ'לו גנדיני, המתכננים המפורסמים של למבורגיני מיורה ולמבורגיני קונטאש. המכונית הראשונה שנבנתה ונקראה בוגאטי EB110 GT, ופורסמה כמתקדמת ביותר טכנית שמעולם יוצרה.
בין השנים 1992 ל-1994, מתכנן מכוניות המרוצים המפורסם מאורו פורגיירי, מונה למנהל הטכני.
ב-27 באוגוסט 1993, באמצעות חברת האחזקות שלו, ACBN אחזקות של לוקסמבורג, רומנו ארטיולי רכש את לוטוס מחברת ג'נרל מוטורס. הרכישה הפגישה את שני השמות ההיסטוריים המובילים במרוצי המכוניות ונעשו תכנונים להנפקת החברות בבורסות הבינלאומיות.
בוגאטי הציגה גם בשנת 1993 את האב טיפוס למכונית סדאן שנקראה EB 112.
בזמן שבוגאטי EB 110 יצא לשוק, הכלכלות הצפון אמריקאיות והאירופאיות היו במיתון והתפעול נדחה לספטמבר 1995. דגם מיוחד לשוק האמריקאי נקרא בוגאטי אמריקה היה בשלב ההכנה כאשר החברה נסגרה.
בשנת 1995, היצרן הגרמני יוכן דאאור רכש את הרישיון לייצור EB110 וחלקיה וייצר 12 מכוניות דאואר EB110 SS.
בעל בוגאטי EB110 המפורסם ביותר היה נהג המרוצים מיכאל שומאכר, בעל 7 אליפויות עולם פורמולה 1. למרות הנהיגה במרוצים במכוניות פרארי, הוא עדיין המשיך לנהוג בבוגאטי EB110 שרכש כאשר נהג בקבוצת בנטון.

בוגאטי מכוניות SAS

חברת פולקסווגן רכשה את הזכויות לייצור מכוניות בשם בוגאטי בשנת 1998. החברה מינתה את חברת איטלדיזיין לייצר את מכוניות התצוגה בוגאטי EB118, אשר התאפיינה במנוע בעל 555 כוחות סוס וצורת W עם 18 צילינדרים בתערוכת הרכב בפריז.
בשנת 1999 הוצגה בוגאטי EB 218 בתערוכת הרכב של ז'נבה; מאוחר יותר באותה שנה הוצגה בוגאטי 18/3 סיריון בפרנקפורט. בתערוכת הרכב בטוקיו הופיעה שוב הבוגאטי EB 218 בשם בוגאטי ויירון והוכרזה כמכונית לייצור.
בשנת 2000 החלה לפעול תחת פולקסווגן חברת "בוגאטי מכוניות SAS" וייצרה את הבוגאטי ויירון, מכונית בעלת 16 צילינדרים עם 1,001 כוחות סוס. ביולי 2005 הודיעה החברה ששמה הרשמי של המכונית יהיה בוגאטי ויירון 16.4. נאמר כי המכונית נבנתה במפעל חדש לחלוטין של בוגאטי במולצהיים, צרפת, וההזמנות הראשונות סופקו בתחילת 2006. המהירות המקסימלית שפורסמה ואושרה במספר בדיקות היא 407.5 קמ"ש (0.3 מאך). הוויירון החזיקה בתואר המכונית הסדרתית המהירה ביותר, עד להצגת המכונית האמריקאית SSC - Shelby Supar Cars Ultimate Aero. ב-2009 הוצגה גרסה משופרת של הוויירון המכונה בוגאטי ויירון סופר-ספורט, שהייתה בעלת 1,200 כוח סוס ומהירות מרבית של 431 קילומטר לשעה שהשיבו לה את תואר המכונית המהירה ביותר, עד ל-2015.
במרץ 2016 הציגה בוגאטי את מכונית הבוגאטי שירון, מחליפת הויירון.

עיצוב

מנועי מכוניות בוגאטי יוצרו בעבודת יד, נקבים להפחתת משקל נוקבו בכל מקום שניתן, וחיווט בטיחות המושחל כמעט בכל חיבור בתבניות השחלה מורכבות.
התייחסות בוגאטי למכוניות מתחרו בנטלי כ-"המשאיות המהירות ביותר בעולם" כשהתכוונו ליציבות. בהקשר לבוגאטי, האויב היה המשקל. יצירות ההשראה של בוגאטי משכו אנשים רבים מתחומי עניין אחרים. כמו ארלן נס אשר יצר אופנוע, הנקרא "סמות-נס", עם עיצוב בוגאטי. השראתו הייתה החלקלקות של יציקת הארד של בוגאטי.

מנועים

צורת מנועיו מוגדרת כקוביזם. מנועי בוגאטי רבים היו בעלי גודל צנוע אבל חזקים ביותר. רובם היו בעלי שלושה שסתומים לכל צילינדר, ורובם מוגדשים גם כן. אטורה בדק את מערכת השסתומים של שתי מכוניות מרוצים של אמריקן מילר והשתמש בתכנון גל פיקות עילי זוגי בשם הרשום מילר.

דגמים

דגמי מכוניות בוגאטי יוצרו בדרך כלל במספרים מועטים. המפורסמות מביניהם היו הבוגאטי 35, הבוגאטי 41, בוגאטי 57 והבוגאטי 55.
תחת קונצרן פולקסווגן תוכננה ונבנתה הבוגאטי ויירון, המכונית הסדרתית הראשונה שחצתה את ה-400 קמ"ש.
הייצור כולו הפיק 7,900 מכוניות (כ-2,000 מהן עדיין קיימות), כל דגם בוגאטי תוכנן עם הקידומת T עבור הדגם, אשר מתייחס לשלדה ולחלקי הרכב המרכיבים את המנוע.