google/wiki40b huggingface dataset:
מערכת בידור במטוסי נוסעים

מערכת בידור במטוסי נוסעים (באנגלית: In-flight entertainment או IFE) הוא מונח המתייחס למערכת הבידור הזמינה לנוסעים במטוסי נוסעים תוך כדי טיסה, ובמיוחד בטיסות ארוכות.

נגן ערוצי מוזיקה

אחת ממערכות ה-IFE הראשונות שהיו זמינות איפשרו לנוסעים להאזין למוזיקה תוך כדי טיסה. הנוסעים מאזינים למוזיקה באמצעות אוזניות אותם הם מקבלים ברוב הטיסות מבעוד מועד. על מנת להאזין למוזיקה הנוסעים צריכים לחבר את האוזניות למשענת היד שלהם. מערכות אלו מאפשרות לנוסעים גם לעבור בין ערוצים רבים שמנגנים מוזיקה מסוגות שונות ומאפשרים בכך לנוסעים לבחור את הערוץ עם הסוגה המוזיקלית המועדפת עליהם.

מסכים משותפים

מסכים משותפים (באנגלית: Shared TV's) הם מסכים המותקנים על התקרה של המטוס או שתלויים מעל למחיצה. מערכות אלו מנגנות סרט מסוים בו זמנית לכל נוסעי המטוס כאשר האופן היחד שבו הנוסעים יכולים להאזין לסרט היא על ידי בחירת ערוץ השמע הרלוונטי בנגן ערוץ המוזיקה שבמשענת היד והאזנה לערוץ זה באמצעות האוזניות. משום שכיום ישנם בחלק גדול מהמטוסים המודרניים מערכות IPV אישיות שמאפשרות לנוסעים לנגן סרטים שונים במסך אישי משלהם, במקרים הללו המסכים המשותפים מציגים בפני הנוסעים רק את הזמן שנותר עד להגעה ליעד ואת המהירות של המטוס.

מסכים אישיים

המסכים האישיים הם מסכים המותקנים בחלק האחורי של כל הכיסאות במטוס. המסכים האישיים מאפשרים בדרך כלל לנוסעים לנגן סרט מסוים או תוכנית טלוויזיה מסוימת מתוך רשימת גדולה של סרטים ותוכניות זמינות לצפייה, או לחלופין לשחק במשחק וידאו מסוים או לנגן מוזיקה מסוגה מוזיקלית מסוימת.

מערכות BYOD

מערכות BYOD מתבססות על מכשירים שמביאים איתם הנוסעים (כגון טלפון חכם, טאבלט). לפני הטיסה הנוסעים מתבקשים להתקין אפליקציה ייעודית, וההתקנה מבצעת באמצעות חיבור הנתונים של הנוסע (כגון חיבור סלולר או אינטרנט אלחוטי מחוץ למטוס). כאשר מגיע שלב הטיסה שבו מאושר לספק שירותי בידור בטיסה, מופעלות במטוס נקודות גישה שמאפשרות חיבור Wi-Fi אל מערכת הבידור. הפעלת האפליקציה מוודא שהמכשיר נמצא במצב טיסה כנדרש, ומתחברת באמצעות ה-Wi-Fi למערכת הבידור במטוס. האפליקציה מהווה צד לקוח אשר מתקשר עם שרת הנמצא במטוס עצמו, ומכיל את הספרייה של תוכני הבידור שמסופקים למשתמשים בזמן הטיסה, כגון משחקים, סרטים ותוכניות כוידאו על פי דרישה, דפי מידע אודות חברת התעופה ושירותים נוספים שלה, ומצלמות טלוויזיה במעגל סגור המציגות בשידור חי מבט על סביבת המטוס. שירותים אלו יכולים להינתן בחינם או בתשלום לפי שימוש, או בתשלום לפי משך זמן השימוש. בנוסף, שירותים אלו יכולים לבוא יחד עם חיבור אינטרנט לווייני המאפשר גלישה, צ'אט, דוא"ל וכו' הניתנים בתשלום נוסף או כחלק מחבילת הבידור.
ארון אוויר

ארון אוויר הוא ארון המותקן בבניין בגומחה בקיר, עם תריסי רפפה במקום דופן אחורית, כך שמתאפשרת זרימת אוויר לתוכו (ומכאן שמו). ארונות אוויר שולבו בבנייה של בנייני דירות בישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20, בעיקר במישור החוף ובשפלה (אזורי אקלים ים תיכוני). הם כונו בשמות הגרמניים/ידישאיים לופטשראנק (luftschrank, מילולית "ארון אוויר"), לופטשאפקע. בקליפורניה ארונות כאלו כונו "California cooler" ("מצנן קליפורניה").
מטבח פרנקפורט, אבטיפוס של עיצוב המטבח המודרני משנת 1926, כלל ארון אוויר.
ארונות אוויר שימשו במטבחים, לפני המצאת המקרר, לאחסון מוצרי מזון טריים כיוון שאיפשרו הארכת חיי המדף של המוצרים על ידי הורדת הטמפרטורה בחלל הארון באמצעות האיוורור. הרפפות בגב הארון פנו כלפי מטה, כך שהצלו על הארון ואיפשרו כניסת אוויר, אך לא איפשרו חדירת מי גשם. לעיתים הותקנה רשת בצמוד לרפפות, בחלקן הפנימי, כדי למנוע חדירית מזיקים.  היו ארונות (כנראה זולים יותר) שחלקם האחורי היה עשוי רשת ולא רפפות. היו גם ארונות אוויר ניידים, קופסת עץ שדופנה רשת, אשר הונחה או נתלתה עם מצרכי מזון בתוכה במקום מאוורר כגון מרפסת.
בחדרי רחצה שימשו ארונות אוויר כארון כביסה. הם נבנו בקיר שבין חדר הרחצה למרפסת השירות, או בקיר החיצוני (אם לא הייתה מרפסת שירות). חלקם העליון הכיל מדף תמרוקים; חלקם התחתון כלל דלת עליונה להכנסת הכביסה ודלת תחתונה להוצאתה. הרפפות שפנו כלפי חוץ איפשרו איוורור הבגדים המלוכלכים ומנעו ריח מעופש בחדר הרחצה.
לירון רביבו

ביוגרפיה

רביבו גדלה במושב בית עוזיאל. היא חלק משלישיית תאומות לא-זהות ביחד עם אחיותיה נוי ועמית. בצעירותה רקדה בלהקת בת שבע. רביבו שירתה בצה"ל בחיל המודיעין.
התפרסמה לראשונה בשנת 2015 כאשר השתתפה בעונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות" ששודרה בערוץ 2 אצל רשת. לאחר מכן, למדה בבית הספר למשחק מול מצלמה "טכניקה".

משחק

בילדותה השתתפה בתוכנית הילדים "1, 2 הופ!", ובפרסומת למאמא עוף.
ב-2009 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה ״רמזור״.
בשנת 2016 החלה רביבו להנחות את תוכנית התיירות "החופשה המושלמת" לצידו של אוריאל יקותיאל בערוץ 2 של רשת. בסוף אותה שנה, החלה לשחק את דמותה של שמש ראובני בסדרת הנוער "פלאשבק" בערוץ הילדים ב-HOT לצד נואל ברקוביץ', שירה לוי ועוד. באותה שנה לוהקה רביבו ביחד עם שתי אחיותיה נוי ועמית לעונתה החמישית (עונת הנשים) של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שעלתה לשידור ב-2018 ב-HOT3.
בתחילת שנת 2017 הצטרפה לצוות המנחים של ערוץ הילדים, היא החלה להגיש לצידו של יהונתן בשן את העונה השנייה של שעשועון הילדים "הצלצול האמיתי" בחודש יולי של אותה שנה החלה להנחות את תוכנית הקיץ "הבנים והבנות" בערוץ הילדים. עוד באותה שנה שיחקה בסדרה "פולמון".
רביבו התראיינה ב"ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ 10, וב"חדשות הבידור" בהוט בידור ישראלי.
בקיץ 2017 רביבו הנחתה את תוכנית הרשת "Coke TV Wow Show" של קוקה-קולה בישראל, לצד ליאור דובדבני.
בחנוכה 2017 השתתפה ב"סטורי של פסטיגל - אגדה מעכשיו" לצד דניאל גד, לי בירן, עומר אדם ועוד.
ב-2018 היא משחקת בהצגה "ביוש" בתיאטרון חיפה, העוסקת בתופעת השיימינג.
החל מה-13 במרץ 2019 רביבו מגלמת בסדרת הנוער התחנה את שקד- הבת של מפקד התחנה, נערה מלאת אמביציה שמשתתפת בקורס למתנדבי מד"א.

דוגמנות

בשנת 2015 רביבו הצטלמה לקמפיין הקיץ של מותג האופנה הישראלי "קסטרו" לצד לירז דרור ונטע אלחמיסטר.
בשנת 2016 הובילה רביבו יחד עם עומר דרור וישראל אהרוני את הקמפיין לטלוויזיות "סמסונג". באפריל 2016 נבחרה לשמש כפרזנטורית של יבואנית מוצרי החשמל "LyVent".
בנוסף לכך רביבו כיכבה על שערים של כתבי עת ישראליים, ובהם: "סטילטו", "24 שעות", "זמנים מודרניים" (פעמיים), "זמנים בריאים", "מעריב לילדים", ופעמיים ב"פנאי פלוס" כשבנוסף גם דורגה בו במקום הראשון ברשימת "20 הרווקים והרווקות הנחשקים" לשנת 2016. לאחר מכן נבחרה למקום השלישי בסקר נבחרי השנה של "ראש אחד" ל-2016.

חיים אישיים

רביבו נשואה לאיש העסקים אליאב בן חמו. לזוג בן. הם מתגוררים בתל אביב.
איסור ספייה

איסור ספייה הוא איסור הלכתי על אדם לצוות או לגרום לאדם אחר, בדרך כלל קטן, לעשות פעולה שיש בה איסור.

מקור האיסור

נאמר בתורה "לֹא תֹאכְלוּם כִּי שֶׁקֶץ הֵם" (ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק מ"ב) ודורשת הגמרא על כך: (תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף קי"ד) "לא תאכלום – לא תאכילום להזהיר גדולים על הקטנים" כוונת הגמרא לומר שמוזהר הגדול מן התורה שלא יספה בידיו לקטן דבר שהוא אסור, כלומר שלא יאכילנו במו ידיו. ונקטו הפוסקים שדין זה של איסור ספייה לא נאמר רק באיסורי אכילה אלא גם בשאר איסורי תורה.

גדרי האיסור

אסור לגדול לצוות לקטן לעשות מעשה איסור. יוצא, שאסור מן התורה לומר לקטן לעשות מלאכה בשבת. דין זה נאמר אף בקטן שאינו בנו של המצווה, ואפילו בקטן שלא הגיע לגיל חינוך (גיל שנתיים) איסור זה נקרא בשם ספייה. וכן בשאר איסורי תורה אסור לומר לקטן לעשות פעולה שיש בה איסור.
אנשים המורים בטעות לילד קטן לעשות פעולת איסור בשבת כגון להדליק אור שכבה, או לאכול מאכל שכשרותו מפוקפקת בחשבם שאינו מחויב במצוות כי אינו בר מצווה, וממילא אין איסור בכך, עוברים איסור מהתורה.
בנוסף, אסור לומר לקטן לעשות בשבת מלאכה שאיסורה מדרבנן (כגון טלטול דבר מוקצה) כן פסק השולחן ערוך, (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן שמ"ג, סעיף א').
גם הנותן דבר איסור לפיו של ילד קטן עובר איסור ספייה, וכן כאשר נותנו לידיו בלבד והקטן אכל את דבר האיסור בעצמו (עיין במגן אברהם על סימן שמ"ג ס"ק ג'). וכן הרומז לקטן לעבור איסור או שאומר לו שהדבר מותר גם זה בכלל איסור ספייה.

מקרים שבהם ניתן להקל

שיטת הרשב"א שמותר לספות לקטן איסור דרבנן, ובלבד שיהיה זה להנאת ולצורך הקטן. לכן, מותר יהיה להורות לקטן לפתוח דלת מקרר בשבת אף אם תידלק נורה בכך (שאסור רק מדרבנן כיון שאין זו מלאכת מחשבת), אם עושה זאת להוצאת דבר מאכל עבור עצמו. אך אם אין עושה זאת לצורך עצמו אף הרשב"א אוסר. ואמנם, כתב הביאור הלכה ששיטת השו"ע שלא לפסוק כהרשב"א כלל.
אם כבה האור בחדר מותר במקום הצורך להעמיד קטן שאינו בר הבנה על יד המתג אף באופן שידוע לנו שהוא עתיד לשחק עם המתג ולהדליק האור, והטעם שאין במעשה זה ספייה משום שהקטן עשה זו מיזמתו ולהנאתו ולא מחמת ציוויו או הוראתו של הגדול. (ואין בזה איסור שביתת בנו וגם לא איסור אמירה לקטן משום שעושה להנאתו ולא לצורך אחרים וכן אין בזה מצות חינוך ללמדו לפרוש מהאיסור, שהרי אינו בר הבנה).
פאסט מיוזיק

פאסט מיוזיק (Fast Music) הייתה חברת תקליטים עצמאית שפעלה בתל אביב בשנים 1998–2007. החברה דגלה בפרסום מוזיקה משוחררת משיקולים מסחריים והתמקדה ברוק אלטרנטיבי, פאנק, פאנק רוק וגארז'. בשנות קיומה פירסמה עשרות תקליטים, תקליטורים, סינגלים וחוברות קומיקס.
פאסט מיוזיק החזירה מ-1998 את הדפסת תקליטי הויניל לאלבומים ישראלים, אשר ייצורם בארץ הופסק בראשית שנות התשעים, והדפיסה תקליטי ויניל לאומנים שלה ולאומנים נוספים.
בבעלות החברה היו חדר חזרות, אולפן הקלטות, ומועדון הופעות.
אחד הדברים שהיו חשובים ללייבל היה להפגיש אומנים של הלייבל עם אומנים מתחומי המוזיקה הדומים מחו"לֹ. ובמסגרת זו הלייבל ארגן בישראל הופעות של אומני אינדי כמו Silver Jews, Bonnie 'Prince' Billy, Kimya Dawson, Bill Callahan, Calvin Johnson ואחרים. ביקורים אלו גרמו לחשיפה של האומנים הישראלים לעמיתיהם מחו"ל ולשיתופי פעולה בישראל ובעולם.

היסטוריה

פאסט מיוזיק הוקמה על ידי אמיר שור ועמיר "ג'נגו" רוסיאנו ב-1998. בימים ההם עבדו שניהם על הפקה אלבומו הראשון של אמיר שור וחיפשו יחד את הדרך הנכונה ביותר לפרסם אותו.
בשוק התקליטים הישראלים פעלו אז בעיקר לייבלים גדולים שהשניים הכירו מקרוב ממעורבותם בפרויקטים מוזיקליים שונים אבל השניים הרגישו שהכי נכון לתקליט הזה יהיה להוציא אותו בצורה עצמאית.
הם המציאו שם ולוגו והדפיסו את האלבום בדיסק ותקליט ויניל.
השם ניתן לחברה בזמן הקלטות על מוזיקה של אייל אימבר (שלא פורסמה בסופו של דבר). השלושה הפיקו תקליט לשירים של אימבר בשעתיים והרגישו שזאת הדרך הכי נכונה לתעד מוזיקה-
להקליט אותה בזמן מהיר וקצוב על מנת למצות את האותנטיות שבה. מכיוון שכך, דגל הלייבל בתחילת דרכו בהקלטות של תקליטים ביום- יומיים. עם הזמן הלייבל גדל והתווספו אומנים שהפיקו בצורות שונות על המוזיקה שלהם. היו כאלו שהביאו את המאסטר שהכינו לבד, היו שהקליטו חודשים והיו שתיעדו במהירות.
התקליט הראשון של הלייבל הוקלט ברובו בבתים של ג'נגו ושור. אולם אחרי כמה תקליטים הם הרגישו שהלייבל צריך אולפן משלו ופתחו את אולפני פאסט מיוזיק ברחוב עולי ציון שביפו. שם הוקלטו "מאה שקל אחרונים" של ג'נגו ו"אשדוד" של שור.
בעקבות הצפה באולפן וגניבת מכונת ההקלטה הדיגיטלית של ג'נגו עבר הלייבל לאולפן ביצחק שדה בתל אביב ונקנה ציוד הקלטה אנלוגי. מאז האולפן התפתח לאולפן אנלוגי מקצועי עם ציוד הקלטה ייחודי.
בשנת 2000 נפתח מועדון הפטיפון שהיה מועדון קטן ומיוחד בכך שפעל עבור אומני האינדי הקטנים מכל הארץ. למרות זאת הופיעו בו בקביעות גם להקות מהזרם המרכזי כמו מוניקה סקס ומאור כהן ואומנים מחו"לֹ.
לאורך השנים השתתפו בעבודת הלייבל מוזיקאים, אומנים גרפיים ואחרים. לרוב בהתנדבות בעבודת פרומו, עיצוב והדפסת עטיפות וניהול המועדון.
שנה אחרי פתיחת החברה, הצטרפו כשותפים עינב רוסיאנו, נטעלי גבירץ ועמי שלו. יחד עם ג'נגו ושור הם ניהלו את האולפן, הלייבל ואת הפטיפון. בעקבות חילוקי דעות פרשו ג'נגו ועינב מהלייבל שנתיים מאוחר יותר והלייבל המשיך עד סוף פעילותו עם גבירץ שלו ושור.
משנת 2003 ההפצה של תקליטי הלייבל עברה לחברת NMC.
אחר צהריים סתווי

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
טוקיו, 1962. שוהי היראימה (צ'יסהו ריו) הוא אלמן מזדקן עם בן נשוי בן 32, בשם קוליצ'י, ושני ילדים לא נשואים, מיצ'יקו, בת 24 וקאזו, בן 21. הגילאים של הילדים ומה שהם זוכרים מאמם בהתאמה, מעידים על כך שהיא מתה לפני סוף מלחמת העולם השנייה, אולי בהפצצת טוקיו. מאז נישואיו, קוליצ'י עבר לגור עם אשתו בדירה קטנה, והותיר את הטיפול באביו לשני אחיו הקטנים.

קבלה

הסרט נחשב על ידי רבים כיצירת מופת. מבקר הקולנוע רוג'ר אברט הציב את הסרט ברשימת הסרטים הטובים ביותר שלו, וכתב: "מדי פעם אני חוזר לאוזו, מרגיש צורך הרגע ולהשתקם. הוא אדם בעל הבנה מעמיקה של טבע האדם, ואין הוא מתבטא בהצהרות דרמטיות אודותיו. אנחנו כאן, אנחנו מקווים להיות מאושרים, אנחנו רוצים להצליח, אנחנו נעולים בתוך הבדידות שלנו, החיים ממשיכים." הסרט מחזיק בדירוג של 95% "טריות" ביקורות מצטברות באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 19 ביקורות, עם ממוצע של 8.9/10.

מדיה ביתית

אוסף קריטריון פרסמה את הסרט בארצות הברית ב-DVD בשנת 2008, ובBlu-ray בשנת 2014.
ב-2013 הוא הוצג במסגרת הקרנה מחודשת של סרטים קלאסים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
שדוגרפיה

שֶדוֹגְרַפְיָה (באנגלית: Shadowgraphy) היא שיטה אופטית המשמשת להבחנה בחוסר אחידות בהרכב חומרים, בתווך שקוף כמו אוויר, מים וזכוכית. זוהי אחת הדרכים לביצוע הדמיית זרימה. פירוש השם הוא בהלחם בסיסים מהשפה האנגלית: Shadow - צל, Graphy - רישום. 

על אף שהאוויר שקוף, עין בלתי מזוינת אינה יכולה להבחין בהבדלים המתרחשים בחומר כגון: טמפרטורה, צמיגות, נוכחות גזים שונים והתפשטות גלי הלם. אמנם היות שהפרעות מעין אלו גורמות לשבירה של קרני אור, הן מטילות צל בקרבת הגופים. לדוגמה, זרמי אוויר חם העולים ממדורה, עשויים להיראות על פני הקרקע באור שמש כצל של עשן מיתמר.

רקע

שימוש בצל המוחל מקרני השמש להבנת המתרחש בסביבה, אינו בסימן חידוש טכנולוגי, וניתן לומר שגילו כגיל הטבע. טורפים ימיים רבים מזהים את טרפיהם השקופים על פי היטל הצל שלהם על קרקעית האוקיינוס. באותו אופן יונקים ימיים גדולים שהפרש חום גופם ניכר על פני הסביבה, יהיו לזיהוי קל עבור הטורפים. הראשון לבחון את התופעה ולהמחיש אותה היה רוברט הוק ואחריו ז'אן-פול מארה העמיק וחקר את האש.

יישומים

היות שלמיפוי ולהדמיית זרימה חשיבות גדולה במחקר ופיתוח נעשה שימוש רב בשדוגרפיה בהנדסת אווירונאוטיקה, בעירה, בליסטיקה, חומרי נפץ ובבדיקות עמידות זכוכית.

שדוגרמה

על פי פ.ג'.פיינברג על תוצר טכניקת השדוגרפיה להיקרא שֶדוֹגְרַמָה (באנגלית: Shadowgram), כאשר פירוש המילה גרמה הוא תרשים, ציור. השדוגרמה איננה צילום ממוקד אלא צל מוטל של גוף. ההבדלים בעוצמות האור המוטל פרופורציונים לנגזרת השנייה (לפלסיאן) של המקדם שבירה בחומר שקוף מסוים. מרחק גדול מדי בין הגוף הנבדק למשטח עליו מוקרן הצל, יניב צל מפוזר ומטושטש.
נסיכות טורן וטקסיס

היסטוריה

משפחת טאסו (מתוך המילה האיטלקית "גירית") היתה משפחה בלומברדיה באזור ברגמו. הרשומות המוקדמות ממקמים אותם Almenno ב Val Brembana סביב 1200  לפני שהם ברחו לכפר הרחוק יותר של Cornello לברוח מסכסוכים בין משפחת קולאוני הגוואלפית מברגמו ומשפחת סוארדי הגיבלינית. בסביבות 1290,  לאחר שדוכס מילאנו כבש את ברגמו, אומודאו טאסו אירגן 32 מבני משפחתו לחברה של בלדרים (Compagnia dei Corrieri) אשר קישרה את מילאנו עם ונציה ורומא.  מקבלי החסות המלכותית והאפיפיורית, רוכבי הדואר שלו היו יחסית כל כך יעילים שהם הפכו ידועים כ-bergamaschi ברחבי איטליה.  
רוג'רו דה טאסיס נקרא לחצרו של הקיסר פרידריך השלישי בשנת 1443. הוא ארגן מערכת דואר בין ברגמו לווינה ב-1450;  מאינסברוק לאיטליה ולשטיריה בסביבות 1460; וינה עם בריסל בסביבות 1480.  עם הצלחתו, נעשה רוג'רו אביר ועשה ג'נטלמן מן החדר.   ג'אנטו דה טאסיס מונה לתפקיד המנהל הראשי של שירותי הדואר באינסברוק בשנת 1489. פיליפ מבורגונדי העלה את אחיו של ג'אנטו, פרנסיסקו דה טאסיס, לקפטן משרתו בשנת 1502.  בשל סכסוך התשלומים עם פיליפ, פרנסיסקו פתח את משרתו לשימוש ציבורי בשנת 1506.  ב-1516 העביר פרנסיסקו את המשפחה לבריסל בדוכסות בראבנט, שם הם שימשו כלי עזר לשלטון ההבסבורגי, וקישרו את ארצות השפלה ההבסבורגיות העשירה לבית המלוכה הספרדי.  המסלול הרגיל עבר דרך צרפת, אבל מסלול משני על פני האלפים לג'נובה והיה זמין בזמנים של עוינות. 
השם טורן וטקסיס נבע מהתרגום לגרמנית של התואר הצרפתי של המשפחה (דה לה טור או טאסיס או דה טור וטקסיס). צ'רלס החמישי בשם ג'ובאני בטיסטה דה טאסיס כמנהל משרתו בשנת 1520; מקסימיליאן הרחיב את רשתם ברחבי האימפריה הרומית הקדושה.  בשנת 1624 הועלתה המשפחה לדרגת רוזנות ("רוזן") והם אימצו רשמית את צורתם הגרמנית בשנת 1650. הם קיבלו את התואר "נסיכי" בשנת 1695 על פי בקשתו של הקיסר לאופולד הראשון. המשפחה הפעילה את חברת ה"דואר טורן-אונד-טקסיס", יורשו של הדואר הקיסרי של האימפריה הרומית הקדושה, בין השנים 1806-1867. שירות הדואר שלהם איבד את המונופול שלו בהדרגה במשך מאות שנים, כאשר הדואר הספרדי נקנה על ידי הכתר במאה ה-18 והדואר הגרמני נרכש על ידי פרוסיה לאחר נפילתה של העיר החופשית פרנקפורט בשנת 1866. מושב המשפחה הוקם ברגנסבורג, גרמניה, ונשאר בטירת סנט אמראם משנת 1748. 
ריינר מריה רילקה כתב את הדואינו אלגיות שלו בעת ביקור הנסיכה מארי של ת'רן ומוניות (לבית הוהנלוהה) בטירת דוינו המשפחה שלה. רילקה הקדיש מאוחר יותר את הרומן היחיד שלו (המחברות של מאלטה לורידיס בריג ' ) לנסיכה, שהייתה הפטרונית שלו. היחס של הנסיכה מארי למשפחת טורן וטקסיס של רגנסבורג רחוק למדי, אולם היא נשואה לנסיך אלכסנדר טורן וטקסיס, חברה בסניף הצ'כי של המשפחה, אשר בתחילת המאה ה -19 התיישבה בבוהמיה (כיום בצ'כיה) והפכה קשורה קשר הדוק לתרבות ולהיסטוריה הלאומית הצ'כית. 
כמה מבני המשפחה היו אבירי מלטה. 
עד 1919, את הכותרות של ראש בהתאמה של בית הנסיכה היו סיין Durchlaucht der Fürst וון ת'ורן, מודיעין, מרשל, נסיך בוכאו ונסיך קרוטוזין, דוכס וורת ודונאוסטוף, רוזן פרידברג-שייר, הרוזן מוול-סאסינה, מרצ'אל, נארסהיים ועוד., מנהל הדואר התורשתי).  
הראש הנוכחי של בית טורן וטקסיס הוא אלברט השני, נסיך טורן וטקסיס השנים עשר, בנו של יוהנס ואשתו, גלוריה. המשפחה היא אחת העשירות בגרמניה. מבשלת הבירה של המשפחה נמכרה לקבוצת פאולנר של מינכן ב-1996, אבל היא עדיין מייצרת בירה תחת המותג של טורן וטקסיס .
ניקול איזנמן

ביוגרפיה

ניקול איזנמן נולדה בוורדן בצרפת, בעת שאביה שירת שם כפסיכיאטר צבאי. היא גדלה בסקארסדייל, ניו יורק. היא למדה במחלקה לציור של בית הספר רוד איילנד לעיצוב בעיר פרובידנס, רוד איילנד, אותו סיימה בשנת 1987 עם תואר ראשון בציור. ב-1986 זכתה בפרס רומא במסגרת תוכנית המצטיינים האירופית של בית הספר הזה. סבתא רבתא שלה הייתה הציירת אסתר המרמן, שנמלטה מאוסטריה לאחר האנשלוס.
היא החלה את הקריירה שלה בניו יורק בשנות ה-1990. אייזנמן יצרה בציוריה הנאו-ריאליסטיים בדרך שובבה משהו, אמירות חדשות, עכשוויות על בסיס יסודות סגנון וקומופוזיציה לקוחים מתולדות האמנות, החל מהרנסאנס והציור הקלאסי (טיציאן, רובנס, דרך הציור ההיסטורי וציורי "ז'אנר" ועד לפיקאסו ולאמנות המודרנית. על ידי כך אמנותה מזכירה את זו של הצייר האיטלקי רנאטו גוטוזו (1986-1912). ביצירותיה מתחברים זה בזה יסודות של תרבות מדינה, כמו קומיקס, פורנוגרפיה, יומני חדשות ופרסומות בטלוויזיה.
בשנים 2003–2009 לימדה אייזנמן כפרופסור במכללת בארד (Bard College) באננדייל-און-האדסון.
בשנים 1994 ו-1995 הציגה, יחד עם רחל לחוביץ' (ילידת 1964) וג'נין אנטוני (ילידת 1964) ואחרות, תערוכות במכון לאמנות עכשווית בלונדון, במוזיאון החדש של ניו יורק, וכן ב"ניו וייט גאלרי" בלוס אנג'לס תחת הכותרת המשותפת Bad Girls ("בנות רעות"). הן ייצגו דור צעיר של אמניות אמריקאיות בעלות עמדות פמיניסטיות, שביטאו מסרים של ביקורת חברתית עם קונוטציות מיניות-פמיניסטיות.
בביאנלה של ויטני בשנת 1997 הציגה איזנמן את "ויטני מפוצץ" - "Exploding Whitney", ציור קיר גדול, שתיאר את המוזיאון בהריסות. במיצג מלווה בציור ביטאה האמנית את השקפתה בסוגיית הקשר בין אמנות למסחר. ב-2007 אירח ה"קונסטהאלה" של ציריך מיצג מקיף של איזנמן שהועלה גם בלה פלאטו, (איל דה פראנס) בפריז.
בשנת 2010 השתתפה איזנמן בתערוכה בנושא "Shifting the Gaze. Painting and Feminism" ("מבט אחר: ציור ופמיניזם") במוזיאון היהודי בניו יורק הציגה איזנמן את הציור "סדר" (Seder).
האמנית חיה ופועלת בניו יורק. בשנים 2002–2015 הייתה מיוצגת על ידי חברת לאו קניג-מרגרט קלינטון. בימינו היא מיוצגת בניו יורק על ידי גלריית אנטון קרן, בלוס אנג'לס על ידי סוזן פילמטר (Vielmetter) ובברלין על ידי גלריית ברברה וייס.
Here Comes My Baby

גרסאות כיסוי

להקת הרוק יו לה טנגו הוציאה גרסת כיסוי של השיר באלבום "Fakebook" משנת 1990. גרסת כיסוי נוספת של להקת הקאנטרי The Mavericks הגיעה למקום ה-42 במצעד Hot Country Singles & Tracks בארצות הברית בשנת 1999.
הלהקה האנגלית Turin Brakes הוציאה גרסת כסוי של השיר בבי-סייד של הסינגל "Something In My Eye".
וילמוש קומור

חייו ופעילותו

הוא נולד במשפחה יהודית לאביו יעקב ולאמו ברתה ולמד כינור ב"מוזיקה הלאומית". בשנת 1920 הפך לכנר של בית האופרה של בודפשט. משנת 1921 היה מזכיר ומנצח תזמורת האגודה הפילהרמונית של בודפשט, אך הודח מתפקידו בשנת 1928. הוא ניצח לראשונה על האופרה לוהנגרין כמנצח מחליף, ללא חזרות, בפולקסאופר בווינה. אחרי שעזב את האופרה של בודפשט הפך למנצח של "תיאטרון העיר", שם ביים לצד האופרטות גם אופרות על פי תפיסתו. הוא הופיע לעיתים קרובות עם זמרי אופרה מפורסמים של אותה תקופה, כמו בנימינו ג'ילי, ג'אקומו לורי-וולפי, פיודור שאליאפין, גיטה אלפר, ומריה נמט. לאחר ש"תיאטרון העיר" פשט את הרגל ניצח קומור על אופרות ואופרטות בתיאטראות שונים בבודפשט ובערי השדה ברחבי הונגריה. בניצוחו הוצגה הבכורה של האופרטה מאיה של סאבולץ' פניאש וגם הבכורה של הנשף בסאבוי של המלחין ההונגרי-יהודי פאל אברהם.
עוד בשנת 1923 הקים ואירגן קומור את התזמורת הקאמרית של בודפשט, שהורכבה בעיקר מנגני בית האופרה. הוא הציג את יצירותיו של מלחינים בני זמנו לצד עבודות הבארוק והקלאסיות. לדוגמה: הוא הציג את הגרסה התזמורתית של "בכפר" של המלחין ההונגרי החשוב בלה ברטוק. עם תזמורתו הקמרית החדשה החל קומור בסדרת קונצרטים ומופעי אופרה מחוץ לאולמות, כלומר בבמות פתוחות שהתאימו לכך. לעיתים קרובות הופיע עם תזמורתו ברדיו ועשה גם מספר הקלטות תקליטים.
מכיוון שעל פי החוקים נגד היהודים, ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הפכו את פעילותו לכמעט לבלתי אפשרית, הוא הפך משנת 1939 למנהל האמנותי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, ובמהלך מלחמת העולם השנייה העלה כמה הצגות ומופעים מוזיקליים מצוינים בתיאטרון גולדמארק ברחוב וושלני. הקהל היה חייב להיות יהודי. בשנת 1945 קומור התמנה למנצח בית האופרה. שם הופיע תחילה כמנצח אורח מטעם ההנהלה הזמנית בת שלושה חברים. בשנת 1946 מונה מנהל חדש לבית האופרה שחתם חוזה עם קומור כמנצח קבוע. וילמוש קומור היה מנצח בית האופרה עד מותו, והוא נקשר להצגות אופרה מצטיינות רבות. בשנות החמישים ניהל הופעות של "האופרה המתגלגלת" במקומות כפריים. הניצוח הראשון שלו על יצירת וגנר טריסטן ואיזולדה היה בגיל 75. גם בגיל זה הוא התאפיין ביכולת העבודה והרעננות האינטלקטואלית שלו. כמנצח אופרה הצליח במיוחד בבתי האופרה של גרמניה המזרחית ( ברלין, דרזדן, לייפציג ) ובמשך תקופה היה מנכ"ל הגוונדהאוס של לייפציג. בנוסף ליצירות האופרה, הוא ניצח בקונצרטים סימפוניים, במיוחד יצירות של המאה ה -20, אפילו בזקנתו.
זכרו נשמר על ידי מעגל החברים של קומור שהוקם ביוזמת בתו, נגנית הנבל אגנש קומור. החוג הקים פרס קומור, שמוענק מדי שנה למוזיקאי צעיר, מלחין או מנצח של בית האופרה.
רוטקי קוסאקי

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובשנת 1760 הוענקו לו זכויות עיר. מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו במהלך המאה ה-19, תחת שלטון פולין הקונגרסאית.

יהודי רוטקי קוסאקי

קהילה יהודית התקיימה ביישוב מהמאה ה-19, ובשנת 1921 נמנו בכפר 713 יהודים, רוב תושביו. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית. ב-27 ביוני 1937 אירעו מהומות אנטישמיות בכפר, בהן נפצעו 16 יהודים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים רבים מאזור לומז'ה. עם כניסת הגרמנים לכפר בספטמבר 1939, גירשו אלו את כל הגברים היהודים בו למחנה צבאי, אך לאחר זמן מה נסוגו מהיישוב, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב, והמגורשים שבו לבתיהם.
ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בשנית בידי הגרמנים, ואלו רצחו תוך זמן קצר את יהודיו ליד תחנת הרכבת המקומית.
נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון

נאום ההתפטרות של ריצ'רד ניקסון היה נאום שנישא ב-8 באוגוסט 1974, על ידי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לציבור האמריקני. הנאום שנישא מהחדר הסגלגל שבבית הלבן, היה על רקע מעורבותו של ניקסון באירועים סביב פרשת ווטרגייט שהתרחשה בתקופת כהונתו השנייה, בעקבותיה הודיע לאומה שהוא מתפטר מתפקידו. בעקבות הפרשה איבד ניקסון חלק ניכר מהתמיכה הפוליטית, ובעת התפטרותו הוא עמד בפני הליך הדחה מתפקידו.
ניקסון היה הנשיא התשיעי המכהן שלא השלים את תקופת כהונתו בת ארבע השנים, שאליה נבחר מאז נוסדה הנשיאות בשנת 1789. עם זאת, הוא היה היחיד לעשות זאת מסיבה שאינה מוות. ניקסון הוא הנשיא היחיד שהתפטר מתפקידו בהיסטוריה של ארצות הברית.

רקע

עם שחרורן ב-5 באוגוסט 1974 של כמה שיחות מוקלטות מהחדר הסגלגל, שאחת מהן נקראה בפי העיתונות "האקדח המעשן" (Smoking Gun) והוקלטה מיד לאחר הפריצה למתחם ווטרגייט, הוכיחה כי ניקסון ידע על הקשר של הבית הלבן לפריצה לווטרגייט זמן קצר לאחר שהתרחשה, ואישר תוכניות לסיכול החקירה. התמיכה הארצית בניקסון כמעט התנדפה, ותמיכתו הפוליטית קרסה.
ניקסון נפגש עם מנהיגי המפלגה הרפובליקנית בקונגרס של ארצות הברית יומיים לאחר מכן, ונאמר לו כי הוא עומד בפני הליך הדחה מסוים בבית הנבחרים וסילוק סביר ממשרתו בסנאט. באותו לילה, בידיעה שנשיאותו למעשה הסתיימה, ניקסון גיבש סופית את החלטתו להתפטר.
כותב הנאומים של הנשיא, ריימונד ק. פרייס, כתב את נאום ההתפטרות. הנאום נמסר בערב ה-8 באוגוסט 1974 מהחדר הסגלגל ושודר בשידור חי ברדיו ובטלוויזיה.

תגובות

בספר "ניקסון: החורבן וההבראה, 1973–1990", גילה הביוגרף סטיבן אמברוז כי תגובתה של התקשורת האמריקנית לנאומו של ניקסון הייתה חיובית באופן כללי. בספר מצוטט השדרן רוג'ר מוד מ-CBS, כדוגמה למי שתיעב את הנאום. מוד ציין כי ניקסון מסגר מחדש את נאום ההתפטרות שלו כדי להדגיש את הישגיו ולא להתנצל על פרשת ווטרגייט.