google/wiki40b huggingface dataset:
דוד קיגלר

ביוגרפיה

קיגלר נולד בבאר שבע וגדל בה. סיים את לימודי המשחק שלו בבית-הספר למשחק "בית צבי" בשנת 1990. שיחק בהצגות כגון "כסף קל", "כטוב בעיניכם", "הנאהבים", "הפסנתר של ברטה", "חשבון פתוח", "בין חברים" ו"בית הקפה" בתיאטרון באר-שבע. ב-1992 זכה במלגת קרן שרת. כן זכה בפרס השחקן המצטיין על משחקו בהצגה "ללו" בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר ב-1997.
קיגלר שיחק במגוון הצגות ותיאטראות בישראל. הוא שיחק בתיאטרון הבימה בהצגות "ההולכים בחושך" ו"חבילות מאמריקה"; ב"על עכברים ואנשים" בתיאטרון בית ליסין; "בנו כופתא בוכתא" בתיאטרון הספרייה; "שלום ולא להתראות", "פירוק" ו"להיות או לא להיות" בתיאטרון חיפה; וכן בהצגות הילדים "שלושה חברים וטורף" ו"אני המלך שלמה" בתיאטרון נוער. בנוסף הופיע במופעים שונים בצוותא ובקאמל קומדי קלאב, ביניהם "מופע חימום" ומופע סטנד אפ אישי בשם "תופעה".
בטלוויזיה השתתף קיגלר בתוכניות כמו "זהו זה!", "לילה גוב", "איצ'ה", "העולם הערב", "הבורגנים", "פאזל", "יצפאן", "רמת אביב גימל", "תיק סגור", "רק בישראל", "שידורי המהפכה", ו"משחק החיים". זכה לחשיפה משמעותית כששיחק בין השנים 2003–2006 בתוכנית ההומור "הרצועה" לצד אורי גוטליב ונתי קלוגר. כמו כן השתתף בתוכנית "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
ב-2006 השתתף בטלנובלה "האלופה" לצד יהודה לוי ובסדרה "החברים של נאור" לצד נאור ציון.
ב-2007 השתתף בתוכנית "המופע המוטורי", והצטרף אל הפאנל של עונתה השנייה של תוכנית האלתורים "של מי השורה הזאת?".
ב-2008 שיחק בתוכנית הבידור "שבוע סוף" בערוץ 2. בשנת 2011 גילם בסדרת הטלוויזיה "החולמים" בערוץ הילדים את אלכס הטבח של בית האומנה.
קיגלר שיחק גם במספר סרטי קולנוע כגון "שחקנים", "קדימה אריות", "תמונות", "מפטיר" ו"ארץ חדשה".
בשנת 2007 גילם קיגלר את הבלש המשטרתי במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" בבימוי ירון כפכפי.
ב-2012/13 שיחק בתיאטרון אנסמבל הרצליה בתפקיד הראשי בהצגה הקרויה על שמו - "קיגלר: חייו ומותו", מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ.
מאוקטובר 2018 משחק בסדרה שנות ה-80
בתור קובי כדורגל.
נשוי לקומיקאית אדוה עדני, ואב לשלושה. מתגורר בגבעתיים. בעשור השני של המאה ה-21 לבני הזוג קיגלר מופע קומי משותף, "נישואים גרעיניים", המבוסס על חיי הזוגיות שלהם.
קדושה דסידרא

קדושה דסִדרא (או קדושת ובא לציון) הוא קטע תפילה מסדר היום היהודי. התפילה כוללת פסוקי קדושה מנבואת המרכבה של ישעיהו ויחזקאל, פסוקי תחנונים, ותחינה הפותחת באמירת יהי רצון.
קדושה דסידרא נאמרת בימי חול לאחר תחנון וקריאת התורה, בשבת ויום טוב בתחילת תפילת מנחה, לאחר המזמורים אשרי יושבי ביתך ותהילה לדוד, ובתפילת ערבית של מוצאי שבת. ביום הכיפורים קדושה דסידרא נאמרת לפי שיטת מחבר השולחן ערוך בתחילת תפילת מנחה, ולשיטת הרמ"א בתחילת תפילת נעילה.
עיקר חשיבות הקדושא דסידרא הוא בהיותה המסיימת הרשמית של תפילת שחרית. המשמעות להלכה היא שרק לאחר אמירת קדושא דסידרא מותר לחלוץ תפילין (אם אדם טרוד וממהר לעיסוקיו האחרים). לאחר קדושה דסידרא שליח הציבור אומר קדיש תתקבל שבו כלול הקטע "עושה שלום", ובכך מצוין סוף חזרת הש"ץ.
התלמוד הבבלי משבח את אמירת קדושה דסידרא: "עלמא אמאי קא מקיים? אקדושה דסידרא ואיהא שמיה רבא דאגדתא". תרגום מארמית: העולם מדוע מתקיים? על קדושה דסידרא, ועל (קדיש) יהא שמיה רבא (הנאמרת לאחר לימוד אגדה).
מריאנו פאדילה אי ראמוס

חייו

פאדילה למד אצל מאבליני בפירנצה והופיע ברבות מארצות אירופה, בהן אנגליה, שם שיר ב"דינורה" של מאיירבר ב-1881. בשנת 1887 הופיע בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובאותה שנה הופיע בפראג, בהצגת המאה של "דון ג'ובאני"
פאדילה זכור בעיקר כאיש, שלו נישאה הסופרן הבלגית דזירה ארטו, להפתעתו הרבה של ארוסה באופן לא-רשמי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ארטו הופיע ברוסיה ב-1868 שם פגשה את צ'ייקובסקי והתאהבה בו. הרגשות היו הדדיים, והשניים דיברו על נישואים, ואם כי לא התארסו באופו רשמי, הייתה ביניהם הבנה מסוימת בנושא זה. ארטו המשיכה במסעה לפי המתוכנן ויצאה לוורשה, אבל הם תכננו להיפגש שוב באחוזתה סמוך לפריז בקיץ 1869.
אף על פי כן, במפתיע ובלי ליצור שום קשר עם צ'ייקובסקי (בהתאם לדרישת מוסכמות החברה של אותם ימים), נישאה ארטו לפאדילה אי ראמוס - שניהם היו חברים באותה להקת אופרה - אף כי בשלב מוקדם יותר לעגה לו בשיחותיה עם צ'ייקובסקי ועל אף היותו צעיר ממנה בשבע שנים (גם צ'ייקובסקי היה צעיר ממנה בחמש שנים). הנישואים התקיימו ב-15 בספטמבר 1869, בסבראו בוורשה.
בתם, הסופרן לולה ארטו דה פאדילה הייתה גם היא זמרת אופרה ידועת-שם.
מריאנו פאדילה אי ראמוס מת בפריז בנובמבר 1906, בן 64, וארבעה חודשים אחריו מתה דזירה ארכטו.
אנדראו נין

חייו

נין היה בנו של סנדלר עני ושל איכרה, לימד בבית ספר בעל השקפה אנרכיסטית בברצלונה לפני מלחמת העולם הראשונה, לאחר מכן עבד כעיתונאי. בשנת 1917 הוא הצטרף למפלגה הסוציליסטית, ובשנת 1921 היה אחד המייסדים של המפלגה הקומוניסטית. הוא עבד כמעט עשר שנים במוסקבה בשביל הקומינטרן והצטרף לאופוזיציה השמאלית והיה אחד האנשים המקורבים ביותר ללאון טרוצקי. בזמן הזה הוא תרגם ספרות רוסית לקטלונית. אחרי שחזר לספרד, הקים קבוצה טרוצקיסטית, שנותרה קטנה. מהר מאוד התגלעו חילוקי דעות בינו לבין טרוצקי, בעיקר סביב שאלת ההצטרפות ל"נוער הסוציאליסטי". נין חשש, שהקבוצה תיבלע והעדיף את ההצטרפות ל-BOC, איתה הקים בשנת 1935 את ה-POUM. בתור אלטרנטיבה לסוציאליסטים ולקומוניסטים הם יצרו חזית עם האנרכיסטים והיוו כך כוח לא מבוטל במלחמה נגד פרנסיסקו פרנקו. 
אחרי ניצחון החזית העממית בבחירות בשנת 1936 התמנה לשר המשפטים. אך כבר אחרי כמה חודשים נעצרו כל אנשי POUM על ידי משמרות ההסתערות הממשלתיים, ונין נשלח, בנפרד מחבריו, לכלא באלקלה דה אנארס. על נסיבות הירצחו אין הוכחות חותכות, אך עדויות רבות. לא ידוע, כמה ספרדים וכמה מתנדבים בינלאומיים נפלו קורבן לטרור הסטליניסטי במלחמת האזרחים, אך אין ספק, שאנדראו נין היה המפרסם מביניהם.
הלל (ארגון)

הִלֵל - המרכז לחיים יהודיים בקמפוס (באנגלית: Hillel: The Foundation for Jewish Campus Life; מוכר בשם "הלל") הוא ארגון הקמפוס לסטודנטים יהודים הגדול ביותר בעולם. 
מטרת הארגון היא "להעשיר את חיי הסטודנטים היהודיים הלומדים לתואר ראשון ולתארים מתקדמים, באופן שיאפשר להם להעשיר את העם היהודי ואת העולם."
בפועל ארגון הלל מאפשר לסטודנטים יהודיים לקחת חלק בפעילויות דתיות, תרבותיות, אמנותיות, ופעילויות המשרתות את הקהילה. 
הארגון נקרא על שמו של הלל הזקן, אשר עבר מבבל לארץ ישראל במאה ה-1.

היסטוריה

ארגון הלל הוקם בשנת 1923 באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, על ידי חברי הקהילה היהודית המקומית וקהילת הסטודנטים היהודיים המקומית. מאוחר יותר מומן הארגון על ידי ארגון בני ברית, שהיה הארגון התומך עד שנות ה-90.
באותה תקופה מנה הארגון למעלה מ-120 ארגוני משנה ושותפים ביותר מ-400 קמפוסים.
כיום הלל הוא ארגון הסטודנטים היהודיים הגדול בעולם. ניתן למצוא את ארגוני המשנה שלו בישראל, דרום אמריקה, ארצות הברית, קנדה וחבר המדינות לשעבר. ארגונים שותפים פעילים באוסטרליה בבריטניה ובגרמניה.

פעילות הארגון

הלל אינו מועדון חברים. כל סטודנט המעוניין, מוזמן להשתתף בפעילויות הארגון. רוב הפעילויות ניתנות חינם ובמקרים מיוחדים ניתן פטור מתשלום באירועים שאכן עולים כסף. 
האסטרטגיה הארגונית של הלל מונעת מהמטרה שנקבעה בשנת 2006 "לעודד כל סטודנט יהודי לקיים מחויבות מתמשכת לחיים היהודיים."
פעולות הלל משתנות מקמפוס לקמפוס על מנת לעמוד במטרה זו ולענות לצרכים של הסטודנטים בכל מקום. על מנת להגיע לקהלי יעד יהודיים, הלל פועלים ליצור אווירה יהודית פלורליסטית המכילה את כל זרמי היהדות. הארגון שומר על הזיקה המיוחדת בין התפוצות לישראל באמצעות טיולים, נותן שירותי שאלות ותשובות בשלוחות הארגון בקמפוס, מציע מדריך לחיים היהודיים בקמפוס ומוביל עשייה דוברותית בנושאים יהודיים וישראליים.
הלל שמים דגש רב על אקטיביזם לקידום צדק חברתי. פעילויות אלו מובלות לרוב ברמת הקמפוסים, אך מתקיימים גם אירועים משותפים כדוגמה חופשות אביב אלטרנטיביות בקמפוסים בארצות הברית, קמפיין צום יום הכיפורים, וקמפיינים חברתיים אחרים.

הלל ישראל

ארגון "הלל ישראל" מהווה חלק מארגון הלל העולמי - המרכז לחיים יהודיים בקמפוס. הארגון החל את פעילותו בארץ בשנת 1951 באוניברסיטה העברית. בעשורים הראשונים התאפיינה פעילות הארגון בישראל בהענקת שירותים לסטודנטים יהודיים מחוץ לארץ שעשו את לימודיהם בארץ. בעשור האחרון מופנית תשומת הלב הארגונית גם לקהל היעד הסטודנטיאלי הישראלי.
היינריך טסנוב

היינריך טֶסֶנוֹב (בגרמנית: Heinrich Tessenow) היה פרופסור לאדריכלות, תכנון ובינוי ערים גרמני אשר פעל בעיקר בתקופת רפובליקת ויימר.

חייו

טסנוב נולד בעיר רוסטוק אשר במדינת מקלנבורג-שוורין. אביו היה נגר ובצעירותו השתלם כשולית נגרים. טסנוב החל בלימודי האדריכלות בבית הספר למסחר בנדל"ן בעיר לייפציג ולאחר מכן באוניברסיטה הטכנית של מינכן. עם סיום לימודיו שימש כעוזר הוראה באוניברסיטה הטכנית של דרזדן וכמורה בבית הספר לעסקים של טריר ובבית הספר לאמנות בווינה. בשנת 1920 מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות של דרזדן, ומשנת 1926 שימש כמורה במכון הטכנולוגי של ברלין.
אחד הסטודנטים המפורסמים שלו, אשר שימש תקופה מסוימת גם כעוזרו האישי, היה אלברט שפר, אשר לימים מונה באופן אישי על ידי היטלר כאדריכל הראשי של הרייך השלישי. בספר זכרונותיו "בתוככי הרייך השלישי" מרבה שפר להזכיר לטובה את טסנוב ואת השפעתו הרבה על סגנונו האדריכלי בצעירותו. הוא מתאר את טסנוב כמורה המעדיף את סגנון ההדרכה האישי והבלתי פורמלי. בהמשך, הוא מכה על חטא נטישת משנתו של טסנוב, והמעבר שלו לתכנון מבנים בסגנון מגלומאני, רב עיטורים ובעל קנה מידה בלתי אנושי בהשפעתו ובהתאם לטעמו של היטלר.
בתום מלחמת העולם השנייה התגורר טסנוב בביתו הכפרי ועסק בתכנון המרכזים העירוניים של פומרניה ומקלנבורג. לאחר המלחמה הוזמן על ידי השלטון הסובייטי לחזור וללמד באוניברסיטה של ברלין במעמד של פרופסור אמריטוס.

מורשתו

טסנוב ביחד עם האדריכלים הנס פלציג, אריך מנדלסון, וולטר גרופיוס, מיס ון דר רוהה ואחרים, נחשב לאחד מחשובי האדריכלים הגרמניים בתקופת רפובליקת ויימר. 
סגנונו האדריכלי מבטא את התרבות הלאומית הגרמנית המשולבת בפשטות צורנית. לטסנוב מיוחס הביטוי: "הפשטות אינה בהכרח הדרך העדיפה אך הדרך העדיפה היא בהכרח הפשוטה".
הפשטות האדריכלית שהטיף לה התבטאה במבנים עתירי משטחים חלקים וצורות גאומטריות בסיסיות.
טסנוב הרבה לעסוק בבניה למגורים והשפיע במיוחד על אסכולת העיצוב של "הגן העירוני" שעיקרו שילוב של סביבת מגורים באווירה טבעית וירוקה.

הנצחה

על שמו של טסנוב קרויים רחובות בערים שבהן פעל, כמו ברלין, מגדבורג, טריר, רוסטוק, ודרזדן.
החל משנת 1962 מוענק בהמבורג אות הצטיינות בתחום האדריכלות על שמו של טסנוב, וכן מלגה לאדריכל הצעיר המצטיין.
ריצ'רד בר

ביוגרפיה

בר נולד בשרלוטסוויל שבוירג'יניה. אביו היה כומר ובגיל צעיר עברה משפחתו לווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית. ב-1974 סיים לימודי תיכון בווינסטון-סיילם. ב-1978 סיים תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת וייק פורסט. לאחר הלימודים עבד כמנהל מכירות בחברת הפצה של מכסחות דשא ומוצרים נוספים עד היבחרו לקונגרס.
ב-1992 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית אך לא נבחר. ב-1994 התמודד שוב ונבחר לנציג המחוז החמישי של קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים. הוא נבחר מאז עוד ארבע פעמים לתפקיד וכיהן עד ינואר 2005. ב-2004 החליט להתמודד לסנאט, על מנת לרשת את מושבו של הסנאטור הפורש ג'ון אדוארדס, שהשיק את מסע הבחירות שלו לנשיאות. בבחירות הכלליות התמודד מול הדמוקרטי ארסקין בוולס, וזכה ברוב של 52%. הוא נבחר פעם נוספת לתפקיד בנובמבר 2010 ברוב של 55% ולכהונה שלישית ב-2016. הוא מכהן בסנאט כיו"ר ועדת המודיעין מאז ינואר 2015, כחבר בוועדת הבריאות, חינוך, עבודה ופנסיה וכחבר בוועדת הכספים.
הוא מכהן במועצת הביקורת של ווסט פוינט ובמועצת המנהלים של בית החולים לילדים ברנר.
בר נשוי ואב לשני בנים.
אקס-מן: סדרת האנימציה

סקירה

סדרת האנימציה מכילה חברי אקס-מן בדומה להרכבים שנוצרו בקומיקס בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 תחת איורו של ג'ים לי. חברי הקבוצה כוללים את סייקלופס, וולברין, רוג, סטורם, חיה, גמביט, ג'ובילי, ג'ין גריי ופרופסור X, כמו גם דמות מקורית בשם מורפ. נוסף על דמויות בסיס אלו הופיעו מספר חברים בהופעות אורח כקולוסוס, נייטקרולר, אמה פרוסט, האבוק, באנשי, אייסמן, ארכאנג'ל, קוויקסילבר, פורג', קאנונבול, פולאריס, לונגשוט, סאנפייר, דאזלר, פסיילוק, קייבל ובישופ בין היתר ודמויות נוספות מיקום מארוול כדדפול, המעניש, וור משין, גוסט ריידר ותור.
מספר עלילות מפורסמות מהקומיקס מעובדות לסדרת האנימציה, כמו למשל "סאגת הפניקס האפלה", "ימי עבר עתידי", "אמנת הפלנקס" ו"וירוס הירושה". הפרק השלישי, Enter Magneto, מביא עימות בבסיס טילים ומתאר את הקרב הראשון בין קבוצת האקס-מן לנבל-העל מגנטו, כפי שנראה בחוברת הראשונה של שנת 1963. צמד פרקי Sanctuary שבעונה רביעית, שבהם מגנטו מקים מקום מפלט למוטאנטים בחלל, מבוססים על מספר עלילות בקומיקס כמו שלוש החוברות הראשונות של הכרך השני וסיפור הקרוס-אובר "משיכות קטלניות".
מעבר לעיבודן הנאמן של הדמויות והעלילות, הסדרה דנה גם בסוגיות חברתיות בוערות כמו דעה קדומה, התבודדות, עליונות גזענית וחוסר סובלנות. דעה קדומה ואפליה של תנועות אנטי-מוטאנטיות תוארה מבעד לעיניהן של דמויות שוליות וכן קבועות כמו סנטור רוברט קלי, "חברי האנושות" (FoH) וזקיפי הסנטינל הרובוטיים. משני צידי המתרס, קיים דמיון בין פרופסור צ'ארלס אקסבייר ומגנטו לבין מנהיגים כמרטין לותר קינג ומלקולם אקס, בהתאמה. בשעה שאקסבייר מגנה אלימות בשם המאבק לשוויון, מגנטו נוקט בעמדה נוקשה יותר של "כל האמצעים כשרים". חילוקי הדעות בין השניים הם מרכזה של הסדרה.
הסדרה דנה בסוגיות חברתיות נוספות, כמו גירושים (Proteus), נצרות (Nightcrawler, Bloodlines), השואה (Enter Magneto, Deadly Reunions, Days of Future Past, The Phalanx Covenant), היסטריית האיידס (Time Fugitives) ואף סאטירה על תוכניות טלוויזיה (Mojovision, Longshot).
כסדרה המיועדת לילדים, מינון האלימות בסדרה נשמר על רמה נמוכה יחסית. כלי הנשק ירו קרני אנרגיה צבעוניות במקום תחמושת חייה (כגון כדורים או פגזים) והסדרה מיעטה להראות שפיכות דמים מפורשת או הצגת מוות מפורשת, כך שבקרבות בדרך כלל הדמויות הלוחמות רק הוממו והתעלפו.
Dance with me (שיר של זולי אדוק)

לפני האירוויזיון

ב-23 בפברואר 2009 פתחה רשות השידור ההונגרית MTV תחרות שבה נבחר הנציג לייצג את הונגריה באירוויזיון 2009. רשות השידור ציינה כי השופטים בחרו שלושה שירים לפני גמר התחרות, כדי שאחד מהם לא יפרוש מהתחרות. לבסוף, רשות השידור הודיעה כי זולי אדוק ייצג את הונגריה עם השיר "Dance with me". שיר זה היה האופציה השלישית של השופטים, לאחר שהשיר המנצח פרש, והמקום השני נפסל.

באירוויזיון

הונגריה מוקמה בחצי הגמר השני ב-14 במאי 2009 כשיר מספר 11 אחרי סלובניה ולפני אזרבייג'ן. בסוף חצי הגמר השני, התגלה כי השיר לא עלה כלל לגמר, ואחרי הגמר, התגלה שהשיר התמקם במקום ה-15 מתוך 19, עם 16 נקודות בלבד.
בקרה בחוג פתוח

בַּקָּרָה בְּחוּג פָּתוּחַ (open loop control system) - סוג של בקרה אשר מקבלת כקלט רק את ערכי המצב ומודל המערכת. במסגרתה אין משוב (feedback) מיחידת המדידה המשפיע על מנגנון ההפעלה באשר לתוצאות הביצוע של התהליך. כלומר, הבקרה אינה עוקבת אחר פלט התהליך של המערכת עליה מבצעת את הבקרה  ואינה משווה בין הערך הרצוי למצוי. בשל כך מערכות המבוססות בקרה בחוג פתוח אינם נכללים בתחום הלמידה חישובית ולא ניתן לתקן בהן שגיאות או לבצע "פיצויים" אחר תקלות במערכת.
סוג בקרה אשר מושפע מתוצאות התהליך, מכונה "בקרה בחוג סגור".
צ'טניקים

צ'טניקים (בסרבית: Четници, Četnici) או התנועה הצ'טניקית הייתה תנועה מלוכנית-לאומנית סרבית. החלה לפעול בתחילת המאה ה-20 בתור תנועת נגד לאימפריה העות'מאנית. החליפה שמות והתפצלה פעמים רבות לאורך המאה וכיום היא מזוהה ביותר עם צבא הבית היוגסלבי בהנהגת דראז'ה מיכאילוביץ' . הוא קיבץ חיילים יוגוסלביים שנמלטו מהגרמנים והחל לארגנם בהרי פרושקה גורה שבמרכז סרביה.
השם נגזר מהמילה הסרבית "צ'טה" (четa, četa), שמשמעותה היא פלוגה, קבוצה לוחמת ומכאן בני קבוצה לוחמת.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעלה כארגון מחתרת כנגד הכיבוש הנאצי אך גם כנגד הפרטיזנים בראשות יוסיפ ברוז טיטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה נלכדו מיכאילוביץ' ואנשיו, הועמדו למשפט בפני בית דין ממלכתי ורובם הוצאו להורג.
התנועה הצ'טניקית לקחה חלק במערכה בבלקנים ופעלה כארגון טרור סרבי, בעיקר כנגד מטרות מוסלמיות וקרואטיות וכארגון נגד לאוסטשה.
למידה משמעותית

גישת הלמידה המשמעותית

למידה משמעותית היא תהליך אישי של הבניית ידע שבמהלכו הלומד מעורר שאלות, מאתר מקורות מידע, מעבד מידע ויוצר ידע חדש הרלוונטי לו בהקשר של יחסי גומלין. למידה משמעותית נוגעת בנימי נפשם של הלומדים והמלמדים תוך שהיא מערבת היבטים מגוונים של התנסויות שכליות, רגשיות, חברתיות, ערכיות, גופניות, אמנותיות, יצירתיות ואחרות. למידה זו מאפשרת מיצוי פוטנציאל אישי ומצוינות, חווית צמיחה והתפתחות והעמקה בנושאים שמעניינים את הלומדים ושנותנים מענה לצורכיהם. למידה משמעותית מתרחשת אצל הלומד והמלמד בתוך יחסי גומלין עם הסביבה והיא מתקיימת במרחבים שונים: בגן הילדים, בבית הספר ומחוצה להם, בפינות המשחקים, בכיתה, בחצר בית הספר, בספרייה, בבית, במשפחה, בתנועת הנוער, בקהילה, באתרים שונים ובמרחב הדיגיטלי.
תהליכי למידה משמעותית החוויה הפדגוגית והחוויה הפסיכולוגית של הלמידה משלימות זו את זו, משפיעות זו על זו ומעצימות זו את זו. כדי להבטיח למידה משמעותית ולהשיג את מטרותיה, נדרשת מכל השותפים הסתכלות מחודשת על מרכיבים רבים, ביניהם: מטרות הלמידה, אפיוני הלומדים, תהליכי הלמידה, ההוראה וההערכה, תוכניות הלימודים, ההתארגנות המערכתית והכשרת הצוותים לפני כניסתם להוראה ובתהליכי הפיתוח המקצועי במהלך חייהם המקצועיים.

מרכיבי הלמידה המשמעותית

למידה משמעותית מושתתת על שלושה מרכיבים מרכזיים המתקיימים בו זמנית:

ערך ללומד ולחברה

למידה משמעותית נתפסת כבעלת ערך והיא חיונית לאדם ולחברה כאשר: תהליכי הלמידה והתכנים מספקים חוויה חיובית, נותנים מענים לצרכים הקוגניטיביים, הרגשיים והחברתיים, נותנים ביטוי לסגנונות למידה מגוונים, מזמנים חיזוק והזהות, מאפשרים בירור תפיסות ביחס לגורמים מקדמים או מעכבים בתהליך הלמידה, מפתחים הבנה, העמקה ויישום של הנלמד תוך שליטה במיומנויות ומניבים תוצאות חיוביות והישגים גבוהים לפרט ולחברה.

מעורבות הלומד

למידה משמעותית מערבת את הלומדים בתהליך הלמידה הקוגניטיבי, הרגשי והחברתי ומזמנת להם התנסות פעילה במעגלים שונים תוך חיזוק תחושת המסוגלות. המעורבות באה לידי ביטוי בכך שניתנת ללומדים ההזדמנות להיות שותפים פעילים בתהליך הלמידה, בהעלאת יוזמות ובביצוע תהליכי למידה, בבחירת דרכי הלמידה, בעבודה בצוות, בהצגת תוצרים, במתן משוב ובקבלתו ובהזדהות עם ערכי בית הספר.

רלוונטיות ללומד

למידה משמעותית מזמנת עיסוק בתכנים, במסרים וברעיונות מאתגרים, מסקרנים, מעוררי עניין המותאמים ללומד. היא קושרת את הנלמד לניסיון ולידע קודמים, לצורכי הלומד, לעולמו הרגשי, לכישוריו, לתחביביו ולעיסוקיו ולצרכיו כפרט וכחלק מחברה.
פסקל השני

חייו לפני מינויו לאפיפיור

רניירו רניירי נולד במחצית הראשונה של העשור השישי במאה ה-11, ליד פורלי שבמזרח איטליה. בגיל צעיר הצטרף למנזר קלוני ובגיל 20 הגיע לרומא, בשליחות המנזר. הוא התקרב אל האפיפיור גרגוריוס השביעי, שגם הוא היה יוצא קלוני, וגרגוריוס מינה אותו לקרדינל הממונה על כנסיית סן קלמנט. בשנים 1089–1090 שימש לגאט (שליח מיופה כוח) של האפיפיור בצרפת ובספרד. לאחר מותו של אורבנוס השני בשנת 1099 נבחר רניירו לאפיפיור ובחר לעצמו את השם "פסקל השני".

מאבקו עם היינריך החמישי

בחירת אפיפיור באותה התקופה הייתה סוגיה פוליטית שבחשו בה גורמים שונים בתוך הממסד הכנסייתי ומחוץ לו. עם בחירתו של פסקל לאפיפיור הועלו טענות כנגד בחירתו, והיו שלושה קרדינלים אחרים ששאפו לתפקיד האפיפיור ולא היו מוכנים להשלים עם בחירתו של פסקל. פסקל הצליח לבסס את שליטתו בכנסייה גם בעזרת תמיכתו של היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שכיהן באותה העת כשליט שותף ביחד עם אביו היינריך הרביעי. פסקל, מצידו, תמך בהיינריך כאשר הלה הדיח את אביו מן השלטון בשנת 1105 והפך לשליט יחיד באימפריה הרומית הקדושה. אולם בשנת 1106 החל להיווצר בין השניים עימות, כאשר היינריך ביקש מפסקל להכתיר אותו בהכתרה האימפריאלית, אך פסקל דרש בתמורה הסכמה של הקיסר כי מעתה האינווסטיטורה של הבישופים תהיה בסמכות של האפיפיור ולא של השליטים החילוניים. לאחר שהיינריך סרב, פסקל סירב להכתירו ופנה לבקר בחצר הצרפתית.
בשנת 1110 פלש היינריך לאיטליה בראש צבא כדי לכפות על פסקל להכתיר אותו, וכאשר הגיע לרומא הצליח לכפות על פסקל הסכם לפיו הכנסייה תאבד את כל ההטבות והרכוש שניתן לה מתוקף צו מלכותי בתמורה לכך שהאינווסטיטורה תהיה בסמכות כנסייתית. אם הסכם זה היה יוצא לפועל הוא היה מרושש כנסיות רבות באירופה. ב-12 בפברואר 1111 התקיים ברומא טקס בו היה אמור פסקל להכתיר את היינריך אלא שבתחילת הטקס הקריא פסקל את ההסכם ואנשי הכנסייה ההמומים והממורמרים עוררו מהומה שהביאה לביטול הטקס. בתגובה, אסר היינריך את פסקל ואת כל הקרדינלים ולקח אותם איתו. 
פסקל היה בשבי של היינריך במשך 61 יום עד שנשבר והצהיר שהוא מוותר על האינווסטיטורה של הבישופים, שהיינריך לא יוחרם על כך שלקח את האפיפיור למעצר ושהוא יבצע את ההכתרה האימפריאלית. אז שחרר אותו היינריך וב-13 באפריל הכתיר פסקל את היינריך לקיסר. 
אנשי הכנסייה הצרפתים ראו בחומרה את ההתרחשויות ודרשו מן האפיפיור לחזור בו מויתוריו להיינריך. פסקל הודיע שהוא חוזר בו שנה מאוחר יותר, אך הוא לא ביצע מעשים נוספים כנגד הקיסר מכיוון שהוא חשש מעימות נוסף. את אנשי הכנסייה הצרפתים תגובה זו לא סיפקה ובוועידה כנסייתית בויין בשנת 1112 הם החרימו את היינריך וקבעו שאינווסטיטורה על ידי שליט חילוני היא מעשה מינות. הם הודיעו שאם האפיפיור לא יאמץ את החלטותיהם הם יפעלו להדחתו. פסקל חשש מהתחדשות העימות ולכן רק 4 שנים מאוחר יותר הוא קיבל את החלטות הוועידה בויין. 
העימות בין הקיסר לאפיפיור התחדש בעקבות הוועידה. הקיסר הודיע שהוא מדיח את האפיפיור ואף מינה אנטי אפיפיור, את גרגוריוס השמיני. בשלב זה הקיסר היה כבר בעמדת חולשה ביחס לאפיפיור שכן לקיחת האפיפיור למעצר הייתה מעשה שעורר התנגדות להיינריך והוא צבר לעצמו אויבים. עם זאת העימות לא נפתר בימיו של פסקל, ורק אחרי מותו, בשנת 1122 נחתם קונקורדט וורמס בין הקיסר לאפיפיור קליקטוס השני, שהביא לסיום העימות.

פעולות נוספות כאפיפיור

פסקל נבחר לאפיפיור בעיצומו של מסע הצלב הראשון. הוא היה תומך גדול של מסע הצלב ואף ערך בשנים הראשונות לכהונתו מסעות באיטליה כדי להשיג תמיכה לצלבנים בארץ ישראל. בנוסף נודע פסקל במפעלי בנייה של כנסיות גדולות והוא ידוע בכך שחנך כמה כנסיות.
נסים לוי (רופא)

ביוגרפיה

נסים לוי נולד בשנת 1933 בסופיה בירת ממלכת בולגריה. עלה לארץ ישראל. סיים לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1967 ייסד את המכון לגסטרואנטרולוגיה של בית-החולים הדסה-רוטשילד (לימים המרכז הרפואי בני ציון) בחיפה ושימש כמנהלו עד 1999. היה מראשוני המורים בפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה והגיע בה לדרגת פרופסור חבר קליני.
נישא ליעל לבית לוינגר, בת לוותיקי המושבה יקנעם, פיזיותרפיסטית בבית החולים רמב"ם ובמרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה.
לצד עיסוקו ברפואה, גילה לוי עניין בחקר תולדות הרפואה בישראל. הוא לימד קורס בנושא זה בפקולטה לרפואה של הטכניון מ-1986 עד 2006, ופרסם כ-50 מחקרים בנושא זה, בהם ספר על ראשיתו של בית-החולים הדסה-רוטשילד בחיפה (1997), ושני מחקריו הגדולים: "פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל, 1799–1948" (1998) ו"רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948" (2008; מהדורה מעודכנת: 2017). הספר האחרון, שאותו כתב בשיתוף עם אשתו יעל (שמאז פרישתה עסקה באיסוף חומר ביוגרפי על רופאיה של הארץ), מביא את סיפוריהם של יותר מ-4,000 הרופאים החשובים שפעלו בארץ ישראל מכיבוש נפוליאון ועד קום מדינת ישראל.
נפטר ב-16 ביולי 2018 בביתו שביקנעם עלית.
בלטת עצם בעקב

בלטת עצם בעקב המוכרת בשמה העממי דורבן היא ממצא רנטגני. בלטת העצם היא צמיחה של עצם על עצם העקב המופיעה בדרך כלל בחלק התחתון של עצם העקב, באזור האחז של המחתלת הכפית או בחלק האחורי של עצם העקב באזור האחז של גיד אכילס.
זיז עצם קטן (המזכיר צורת קוץ ומכאן נולד שם הדורבן) מופיע באזור בו מתחברת הרצועה ונוצר ממשכית הרצועה בנקודת האחיזה של הרצועה בעצם (אחז).
בלטת עצם בעקב מקושרת פעמים רבות למחלת החיתולית הכפית והיא מופיעה במחצית מהחולים במחלת החיתולית הכפית, אך היא מופיעה גם ב 15–25 אחוזים מכלל האוכלוסייה, בלי קשר לנוכחות של מחלת החיתולית הכפית.

כאבים בעקבות הדורבן

נוכחותה של הבליטה (זיז העצם) כממצא רנטגני איננה מחייבת את הופעתם של כאבים. כלומר, ייתכן מצב בו קיים זיז בכף הרגל ואינו מלווה בתחושת כאב.
פעמים רבות מופיעים כאבים הקשורים להופעתה של דלקת ברצועה (Plantar Fasciitis), מצב אשר גורר בלבול רב ונטייה לייחס את הכאבים לנוכחותו של הזיז
תלחים

תלחים (בלועזית: פלוקס, נגזר מלטינית fluxus במשמעות "זרימה") בתחום המטלורגיה הוא חומר כימי הגורם לתגובת ניקוי, הנזלה, או טיהור. חומרי תלחים עשויים לשמש ליותר ממטרה בודדה בעת ובעונה אחת. תלחימים נמצאים בשימוש בתחום המטלורגיה, בתהליכי הפקת מתכת ובתהליכי הלחמת מתכת.
התלחימים הראשונים הידועים היו נתרן פחמתי, אשלג, פחם, קוק, בורקס, סיד, עופרת גופריתית. ומינרלים המכילים זרחן. עפרות ברזל שימשו אף הן כתלחים בהפקת נחושת. חומרי תלחים שונים אלה שימשו למטרות שונות, הבולטת ביותר הייתה מניעת חימצון פני השטח של מתכת מותכת, החומר אף שימש לספיגת סיגים לא טהורים לתוכו שאותם ניתן לרדד מעל פני המתכת הנוזלית.
כחומרי ניקוי חומרי תלחים מקלים על הלחמה וריתוך על ידי הסרת שכבת החמצון מן המתכות אותן מאחדים. חומרי תלחים נפוצים הם אמוניום כלוריד, או שרף, להלחמת בדיל; חומצה הידרוכלורית ואבץ כלורי להלחמת ברזל מגולוון (ומשטחים אחרים מצופי אבץ); בורקס להלחמה קשה (brazing) ולהלחמה תוך היתוך והכאה בפטיש על סדן. 
בתהליך של היתוך, כלורידים אורגניים, פלואורידים, אבן גיר וחומרים אחרים משמשים כחומרי תלחים כאשר מוסיפים אותם לכבשן התכה לצורך טיהור המתכת מחומרים כימיים מזהמים כמו זרחן, וליצירת סיגים נוזליים בטמפרטורת ההיתוך של המתכת. הסיגים הם תערובת נוזלית של אפר, תלחים, ומזהמים אחרים. הורדת הצמיגות של הסיגים בטמפרטורת ההתכה של המתכת, מאפשרת להגביר את זרימת הסיגים בעת ההיתוך, זהו אף מקור שמם של חומרים אלה בתחום המטלורגיה. תלחימים משמשים גם בבתי יציקה להסרת מזהמים ממתכות לא ברזליות כגון אלומיניום, או להוספת שרידי יסודות רצויים כגון טיטניום.
בתהליכי הלחמת מתכות בטמפרטורה גבוהה (ריתוך, הלחמה קשה), המטרה העיקרית של השימוש בתלחים היא למניעת חימצון המתכות. לדוגמה, תלחים בדיל-עופרת  נצמד היטב לנחושת, אבל לא נצמד היטב לתחמוצות נחושת הנוצרות במהירות בטמפרטורות הלחמה. תלחים הוא חומר אשר כמעט ולא מגיב כימית בטמפרטורת החדר, אבל יוצר תגובת חיזור חזקה בטמפרטורות גבוהות ובכך מונע היווצרות של תחמוצות מתכת. בנוסף, התלחים מאפשר לחומר ההלחמה לזרום בקלות על המתכת ולא ליצור גושים, אשר היו נוצרים ללא שימוש בתלחים.
התלחים משרת מטרה כפולה בתהליך ההלחמה: המסת תחמוצות על פני המתכת, המאפשר הרטבה על ידי מתכת מותכת, ומשמש כמחסום חימצון על ידי ציפוי פני השטח של המתכת החמה. ביישומים מסוימים התלחים משמש גם כאמצעי להעברת חום, המאפשר חימום של אזור החיבור באמצעות מכשיר הלחמה.