google/wiki40b huggingface dataset:
ישראל שרנצל

ביוגרפיה

ישראל שרנצל נולד בתל אביב. בוגר תיכון צייטלין בעיר במגמת מזרחנות. היה מהבולטים בשחמטאי הנוער בתקופתו. בשנת 1975 ייצג את ישראל באליפות העולם הבלתי רשמית לנוער בצרפת. בשנת 1988 נמנה עם סגל נבחרת ישראל לאולימפיאדת סלוניקי, אך נאלץ לוותר בשל אילוצי עבודה.
בוגר ומוסמך אוניברסיטה בתחומי ערבית והמזרח התיכון. התיזה שלו עסקה בדמוקרטיה ודיקטטורה בתרבותם של אינטלקטואלים מצריים, בין השנים 1945-1934. בעבודתו הראה, בין היתר, שהרוב המכריע של מעצבי דעת הקהל במצרים במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20 יצאו במרץ להגנה על הפרלמנטריזם ועל הדמוקרטיה.
שרנצל הוא בוגר לימודי תעודה בעריכה לשונית. שירת בחטיבת המחקר כחוקר ואנליסט, והמשיך אחר כך לשרת באותם תפקידים בשב"כ. בתפקידו האחרון (עד שנת 2004) כיהן כראש מחלקה ביחידת המחקר, באגף הערבי של השב"כ. החל משנת 2005 מלמד באוניברסיטה תל אביב בחוג ללימודי הערבית והאסלאם. תחומי מחקרו: מחשבה מוסלמית מודרנית (בדגש על המודרניזם האסלאמי, והאחים המוסלמים), האסלאם הקדום (קוראן וסירה - ביוגרפיה של הנביא מוחמד) ויחסי יהודים-מוסלמים בימי הביניים. חקר גם את רעיון הג'יהאד העולמי וביטוייו בעשורים האחרונים. הרצה על אגדות חז"ל ונושאים מגוונים בשחמט.
סייע בעריכה הלשונית של תרגום הקוראן לעברית של פרופ' אורי רובין (הוצאת אוניברסיטת ת"א, 2005). שימש כיועץ בתחום השחמט לרוביק רוזנטל, כשכתב את ספרו, "הלקסיקון של החיים - שפות במרחב הישראלי (הוצאת כתר, 2007). ערך את ספרו של גיא אביעד, "לקסיקון חמאס" (הוצאת מערכות וההוצאה לאור של משרד הביטחון, 2008). חבר האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם.
בשנת 2007 היה עוזר לוועדת וינוגרד.
קיבל דרגת אמן בינלאומי בשנת 1988. החליף את מורו, משה צ'רניאק, לאחר פטירתו בשנת 1984 בכתיבת מדור השחמט של "הארץ", אותו הוא כותב עד היום (2017). מעת לעת, מפרסם בעיתון גם מאמרים בתחומי מודיעין והמזרח התיכון.
אחיו הוא עורך הדין מרדכי (מוטי) שרנצל, שחמטאי בעל דרגת אמן פיד"ה.
מתגורר בתל אביב.
בית הגילדות של מידלסקס

בית הגילדות של מידלסקס (באנגלית: Middlesex Guildhall) הוא מבנה הממוקם בפינה הדרום מערבית של כיכר הפרלמנט ברובע וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
באוקטובר 2009, החל המבנה, שעבר שיפוצים, לשמש כמושב בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת.

היסטוריה

המבנה נבנה בין 1906 ו-1913 על פי תוכניות של האדריכל ג'י. ס. גיבסון בסגנון "אר נובו גותי" - סגנון המשלב בין האר נובו האופייני לראשית המאה ה-20 עם פסלי גרגוילים בסגנון ימי הביניים. הפסלים שבבניין פוסלו על ידי הפסל הנרי צ'ארלס פהר. בחלקו האחורי של המבנה שולבה דלת מהמאה ה-17 שמקורה בכלא טות'היל פילדס בריידוול שעמד קודם לכן במקום.
אף שהסיטי של וסטמינסטר לא הייתה חלק ממחוז מידלסקס, המבנה שימש כמקום מושב מועצת מחוז מידלסקס ולאחר מכן כבניין עבור בתי המשפט של המחוז.
עם ההחלטה על הקמת בית המשפט העליון, בשנת 2005, הוחלט שהבניין ישמש כמשכנו של בית המשפט העליון והחל בשיפוצו על פי תוכניות של האדריכל נורמן פוסטר. במסגרת תוכניות אלה הוחלט להסיר עיטורים רבים המצויים באולמות המשפט - החלטה שעוררה ביקורת, שכן מדובר בבניין שהוכרז כבניין בעל חשיבות אדריכלית שיש לשמרו.
רינו 911

הסרט

ב-23 בפברואר 2007 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הסדרה. הסרט נקרא רינו 911!: מיאמי (שם הסרט הוא בדיחה על סדרת הטלוויזיה סי. אס. איי.: מיאמי - CSI: Miami, שהיא סדרת בת של CSI).
פירובט דהידרוגנאז

פירובט דהידרוגנאז (E1) הוא האנזים הראשון בקומפלקס של שלושה אנזימים, שתפקידו להפוך פירובט לאצטיל-קואנזים A. הריאקציה המזורזת על ידי אנזים זה היא דהקרבוקסילציה של פירובט. מכיוון שאצטיל-קואנזים A נכנס לתוך מעגל קרבס (לצורך הפקת אנרגיה בתהליכי חמצון), אנזים זה מקשר, למעשה, בין תהליך הגליקוליזה לבין מעגל קרבס.

בקרת פירובט דהידרוגנאז (E1)

פעילות האנזים פירובט דהידרוגנאז (E1) מעוכבת על ידי זרחון (פוספורילציה) (על ידי האנזים פירובט דהידרוגנאז קינאז, או בקיצור PDK). בקרה זו הפיכה בזכות האנזים פירובט דהידרוגנאז פוספטאז המזרז את הידרוליזת הקשר הפוספואסתרי.
משפחת גרייסי

משפחת גרייסי (Gracie) היא משפחה ברזילאית מפורסמת המוכרת בהשגים הספורטיבים בעיקר בתחום אמנויות לחימה וידועה כמקור של הג'ו ג'יטסו הברזילאי, אותו למדו האחים הליו, קרלוס וג'ורג' גרייסי בתחילת המאה ה-20. בני המשפחה זכו להצלחה גם בתחום אמנויות הלחימה המשולבות ובג'ודו. ראשית השושלת המשפחתית היא בג'ורג' גרייסי, סקוטי במוצאו שהיגר לברזיל ב-1826 בהיותו בן 25.

ג'ו ג'יטסו

גָסטאוֹ גרייסי, נכדו של ג'ורג' גרייסי, נישא לססארינה פּסוֹאה וואסקונסלוס, בת למשפחה עשירה ממחוז סיארה ובשנת 1901 מחליט להתיישב בעיר בלם. שם נהיה גסטאו שותף עסקי בית קרקס מקומי בשם "הקרקס האמריקאי". ב-1916 קרקס ארגנטינאי נודד בשם "האחים קירולו" העלה מופע בבית בקרקס של גרייסי ובו הופיע מיטסוּיוֹ מַאֵדַה, מהגר יפני חלוץ הג'ודו באמריקה הלטינית שאף זכה בתארים במספר תחרויות לחימה ברזילאיות שונות. שנה מאוחר יותר, קרלוס גרייסי, בנו הבכור של גסטאו גרייסי, החליט כי ברצונו ללמוד את רזי הג'ודו בעקבות הדגמה שערך מאדה בקרקס אביו ומאדה קיבל אותו כתלמיד. גרסאות אחרות מלמדות כי קרלוס גרייסי למד אצל תלמידים ברזילאים של מיטסויו מאדה. בשנת 1921 החליט גסטאו גרייסי לשוב עם משפחתו עיר מולדתו, ריו דה ז'ניירו, בעקבות פטירתו של אביו, פדרו גרייסי.
קרלוס לימד את האומנות שלמד ממאדה את אחיו הקטנים אוסוואלדו, גסטאו הבן, וג'ורג'. לפי הליו גרייסי, הוא היה צעיר מדי באותה תקופה והיה חולני בילדותו, עובדה שמנעה ממנו להתאמן עם אחיו הגדולים. למרות זאת, הוא היה נחוש להשתתף באימונים כצופה, ולבסוף התגבר על מגבלותיו הגופניות והחל ליצור שיטת לחימה המותאמת למבנה גופו הקטן ולמגבלות הגופניות שלו. שיטה זו נקראה גרייסי ג'ו ג'יטסו ומאוחר יותר ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והליו נחשב בפי רבים אחד האבות המייסדים של שיטה זו.
בקרב קהילת הג'ו ג'יטסו הברזילאי נחשב לעיתים רולס גרייסי לאבי השיטה. הוא הגיע למעמד זה לאחר שהתחרה בג'ודו, בסמבו ובהיאבקות. הוא אף שימש מורה למוצלחים מבני משפחת גרייסי, כגון ריקסון גרייסי, רוילר גרייסי, ריליון גרייסי וקרלוס גרייסי ג'וניור. 
האלוף האחרון ממשפחה זו הוא רוג'ר גרייסי. הוא מחזיק בתואר אלוף העולם של התאחדות הג'ו ג'יטסו הברזילאית במשקל סופר-כבד, אלוף התחרות הפאן-אמריקאית במשקל פתוח ואלוף עולם במשקל כבד ובמשקל פתוח של מועדון הקרב אבו דאבי (אליפות העולם בגראפלינג). בן המשפחה המפורסם ביותר הוא רויס גרייסי, שזכה בשלוש מתוך ארבע אליפויות הUFC הראשונות בזכות האומנות המשפחתית. לאחר זכייתו בUFC פתח בישראל מועדון בראשות דוד בנימין אשר מלמד את אמנות הג'ו ג'יטסו
יוהנס פרוטיגר

יוהנס יעקב פרוטיגר (גרמנית: Johannes Frutiger‏; 1836–1899) היה בנקאי שווייצרי. בעל בנק פרוטיגר ונציגו של בנק עותומאן בירושלים, אחד הבנקים החשובים ביותר בארץ ישראל בין השנים 1872–1896. יזם מסילת הרכבת לירושלים, יחד עם יוסף נבון.

חייו בירושלים

פרוטיגר היה בנקאי פרוטסטנטי שנשלח לירושלים מבזל ב-1862 על ידי "מיסיון עולי הרגל של בזל" על מנת להיות סגן מנהל הבנק של המיסיון. משנקלע לסכסוך עם מנהל הבנק, כריסטיאן פרידריך שפיטלר, הוחלט ב-1872 על פיצול הבנק ועל פתיחת מוסד פיננסי למתן הלוואות ומימון עסקאות בירושלים, אותו ניהל פרוטיגר. הבנק מימן בין היתר מסעות ארכאולוגיים (בהם מסעותיו של מוזס וילהלם שפירא) ורכישת קרקעות, בהן קרקעות נחלת שבעה, שערי צדק וחלקים ממאה שערים. פרוטיגר קיים יחסים טובים עם מוסלמים ויהודים כאחד. בין ידידיו ושותפיו העסקיים ניתן למנות את יוסף נבון ושלום קונסטרום עמם הקים, בין היתר, את שכונות מחנה יהודה, סוכת שלום ובית יוסף.
משום שהיה אזרח שווייצרי, ולא נתין של אף אחת מהמעצמות הגדולות באותה תקופה (רוסיה, אנגליה, צרפת, גרמניה ואוסטרו-הונגריה), שימש כמתווך ואיש פשרה מוסכם במשאים ומתנים של המעצמות הן עם השלטון העות'מאני והן בינן לבין עצמן.
בשנת 1895 לערך חלה במחלה "מוזרה", לדבריו, שהשפיעה על שיקול דעתו ועל הזיכרון שלו. מחלה זו אובחנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי בית הספר לרפואה שליד אוניברסיטת בזל, על סמך יומנו האישי, כמחלת אלצהיימר. עקב המחלה והניסיונות הנואשים להסתירה, וכן עקב שינוי התקנות העות'מאניות, הגיע הבנק בשנת 1896 לפשיטת רגל.
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות

הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות הוא ארגון הגג של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות בישראל. בפורום חברים ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, ואוניברסיטת בן-גוריון.
הפורום מייצג כ-6,000 חברי סגל אקדמי במעמד ארעי הכוללים מאסטרנטים, דוקטורנטים, מורים מן החוץ, מרצים במסלול המקביל לסגל אקדמי בכיר, מרצים בחוזה אישי ואף מלגאים. הפורום משמש כפלטפורמה לדיונים משותפים, תיאום פעילויות ומאבק משותף ברמה הארצית. הפורום נוסד בשנת 1995, בימים שלאחר סיום שביתת הסגל האקדמי המשותפת ב-1994, בעקבות הסכמי שכר אליהם הגיעו ארגוני הסגל האקדמי הבכיר, אשר לא כללו את ארגוני הסגל האקדמי הזוטר.
בשנת 2007 נבחר אלי להר ליו"ר הארגון ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש.
ארדה טוראן

גלאטסראיי

ארדה צמח במחלקות הנוער של מועדון הפאר הטורקי גלאטסראיי, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בעונת 2004-2005. את עונת 2005-2006 בילה ארדה כמושאל לקבוצת מאניסאספור, שם צבר ניסיון ודקות משחק. 
בעונה שלאחר מכן חזר למועדון האם שלו במעמד של שחקן צעיר ומוכשר, ואחרי סדרה של הופעות מרשימות במוקדמות ליגת האלופות, העניק לו המאמן, אריק גרטס, את חולצת ההרכב הראשון.
בעונות הבאות ארדה התפתח והשתפר רבות ככדורגלן, והפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה. 
בעקבות התצוגות המרשימות שלו בליגה המקומית ובמדי הנבחרת, החלו קבוצות רבות מרחבי אירופה להביע התענינות בארדה, אך הנהלת גלאטסראיי דחתה את כל הפניות בעניינו.
עם פתיחת עונת 2009-2010 מונה ארדה לקפטן הקבוצה וקיבל את החולצה מספר 10, שהייתה שייכת לכוכב העבר גאורגה חאג'י.

אתלטיקו מדריד

ב- 9 באוגוסט 2011 הודיעה גלאטסראיי כי ארדה יצטרף למועדון הספרדי אתלטיקו מדריד, תמורת סכום של כ-12 מיליון אירו. בכך הפך ארדה לשחקן הטורקי היקר ביותר בהיסטוריה. בתום אותה העונה זכה עם הקבוצה בליגה האירופית, לאחר שפתח בניצחון 3-0 במשחק הגמר על אתלטיק בילבאו.
ב-19 בספטמבר 2013 האריך השחקן את חוזהו בקבוצה עד תום עונת 2016/2017.

ברצלונה

ב-6 ביולי 2015 חתם טוראן בברצלונה לחמש שנים עבור 34 מיליון יורו.
במסגרת העונש שפיפ"א השיתה על ברצלונה האוסר עליה להחתים שחקנים חדשים למשך עונה וחצי נאסר על טוראן לשחק במדי הקבוצה עד ינואר 2016, עת יפקע העונש. ב-6 בינואר ערך את הבכורה במדי ברצלונה, במשחק בו ניצחה ברצלונה את אספניול בגביע הספרדי. שלושה ימים מאוחר יותר ערך את הבכורה בליגה, משחק בו בישל לליונל מסי, הבישול הראשון במדי קבוצתו החדשה, וברצלונה ניצחה את גרנדה 4-0.
ב-13 בינואר 2018 טוראן חזר לטורקיה וחתם באיסטנבול בשאקשהיר בהשאלה לעונה וחצי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו היה ארדה חלק מהנבחרות הצעירות של טורקיה, וערך את הופעת הבכורה של במדי הנבחרת הבוגרת ב-16 באוגוסט 2006, במשחק מול לוקסמבורג. את שערו הבינלאומי הראשון כבש מול אורוגוואי ב-25 במאי 2008. 
ארדה היה אחד מגיבורי הנבחרת הטורקית ביורו 2008, כשכבש את שער הניצחון על שווייץ בדקה ה-93, ושער נוסף במשחק מול צ'כיה. ארדה גם כבש את בעיטת העונשין המכריעה ברבע הגמר מול קרואטיה, שהובילה את טורקיה לחצי הגמר, שם הפסידו לבסוף לגרמניה.
במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 ארדה הבקיע שערים בניצחונות מול בוסניה והרצגובינה ואסטוניה, אך למרות זאת לא סייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגביע העולמי.
כדור גולף

כדור גולף הוא כדור המשמש למשחק גולף.
לפי כללי המשחק, כדור גולף שוקל לא יותר מ-45.93 גרם ובעל קוטר של לא פחות מ-42.67 מ"מ. כדורי הגולף כפופים לבדיקה ואישור של מועדון הגולף המלכותי העתיק של סנט אנדרוס בסקוטלנד ואגודת הגולף של ארצות הברית; כדורי גולף שלא עומדים בתקנות אינם יכולים לשמש בתחרויות.

היסטוריה

כדורי הגולף הראשונים היו כדורי עץ ששימשו בין המאה ה-14 למאה ה-17. כדורים אלה היו עשויים מעץ קשה כגון עץ אשור ונעשו על ידי נגרים עם הכלים של אותו הזמן. במאה ה-17 הוצג כדור העור שנוצר מנרתיק עור ממולא בנוצות ומצופה בצבע. יצירת כדור זה הייתה תהליך ארוך שדרש זמן רב, על כן הכדורים היו יקרים מאוד וכדור עלה בין 2 שילינג ל-5 שילינג, השווים לבין 10 ל-20 דולרים. לכדורים אלה היו כמה חסרונות: את הכדור היה קשה לעשות בצורה עגולה לחלוטין, ועל כן הכדור לא התגלגל באופן סדיר; כשהכדור נרטב מרחק הגלגול שלו קטן. אף על פי כן, כדורים אלה שימשו ככדורי הגולף הרשמיים עד המאה ה-19.
בשנת 1848 הכומר רוברט אדמס פטרסון המציא כדור גומי שנעשה משרף מיובש. כדורים אלה היו נוחים וזולים יותר לייצור, והיו עגולים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי יותר טוב. במהרה הפכו כדורי הגומי לכדורים המועדפים. התגלה כי כדורים מחוספסים יותר טובים, והומצא כדור שנודע בשם: "קוצים", כי הצורה על הכדור דומה לאטד. פריצת הדרך הבאה הייתה כשהומצא כדור הגולף המגולגל, שהיה גומי מגולגל עטוף. בשנות ה-60 הוצג גומי סינתטי חדש שהוכח כעמיד יותר לעטיפת כדורים.
בשנת 1967 חברת ספולדינג הייתה הראשונה ליצור כדור גולף מוצק. כיום, צורת כדורי הגולף נשלטת על ידי מועדון הגולף המלכותי העתיק של סנט אנדרוס ואיגוד הגולף האמריקאי.

עיצוב

בשנת 1905 מהנדס ויצרן אנגלי בשם ויליאם טיילור ערך בדיקה כדי לקבוע איזה משטח יוצר טיסה טובה יותר, ופיתח כדורים עם חריצים ברווח קבוע. באותו הזמן רווחו כדורים עם חריצים בצורת רשת וחריצים בצורת קוצים, אך עיצוב החריצים הפך לדומיננטי בשל העובדה שהוא עף יותר גבוה. בכדורים שנמכרים כיום יש בין 250 ל-450 חריצים, אך יש כדורים עם יותר מ-1,000 חריצים. כדורי הגולף נועדו להיות סימטריים ככל האפשר מאז מחלוקת שנבעה מפולרה, כדור שיוצר בשנות ה-70 המאוחרות כלל חריצים רגילים בקו האמצע וחריצים רדודים במקומות אחרים, ונפסל על ידי USGA, שנאלצה בשנת 1985 לשלם 1,300 מיליון דולרים כפיצוי. כדורי הגולף בדרך כלל לבנים, אך גם זמינים בצבעים אחרים המסייעים במציאת כדור שנאבד. כדורים בדרך כלל מודפסים עם סמלים או מספרים כדי לזהותם עם שחקנים.
צינור הנפט הטרנס-אנטולי

היסטוריה

הצינור תוכנן ונבנה על מנת לקטין את תנועת המכליות במצרי בוספורוס. בתחילת שנות ה-2000 הוגש מספר בקשות לבניית צינור מהים הכספי לים התיכון. מבין הבקשות שהוגשו, נבחר המסלול מהעיר סאמסאן דרך סיווס ועד ג'ייהאן. הרישיון לבניית הצינור ניתן ב-31 באוגוסט 2004. תוכניות הבניה הושלמו בתחילת שנת 2007. בניית הצינור תושלם בשנת 2012.

מפרט טכני

אורכו המתוכנן של הצינור הוא 550 ק"מ (340 מייל), קוטרו יהיה 1,070-1,220 מילימטר (42-48 אינץ'). הצינור יעביר כמיליון חביות נפט ביום כאשר הקיבולת המקסימלית שלו היא 1.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור יהיו 4 תחנות שאיבה ותחנה אחת להורדת לחץ. חוות נפט בסאמסאן תאפשר אכסון של כ-6 מיליון חביות נפט ותחנה בג'ייהאן תאפשר לאכסן 8 מיליון חביות.

השפעה סביבתית

כיום, מכליות נפט שעוברות דרך מצרי בוספורוס ודרדנלים מובילות 120 מיליון חביות נפט בכל שנה. בעשור הקרוב נתון זה צפוי לגדול לכ-250 מיליון חביות בשנה. עם פתיחת הצינור, תנועת המכליות צפויה לקטון במחצית.
ניב הדר

ניב הדר הוא מחבר ספרים ומרצה, בנושא חשיפת שרלטנים העוסקים בפאראפסיכולוגיה, חקר המוח וחידושים טכנולוגיים.  
במהלך שנת 2000 הוציא הרב שלמה אבינר ספר בנושא בשם "בין אור לחושך" שבו היה שותף הדר. פעילותם המשותפת החלה בסוף שנות ה-90 כאשר הרב אבינר והדר ארגנו חרם חברתי על מקובלים שקריים.
הדר למד בישיבת "אורות הנגב" בבית הגדי. משנת 2000 פועל הדר נגד אנשים הטוענים שיש להם כוחות על טבעיים. הוא מרבה להרצות בנושא ברחבי ישראל ובשנת 2002 הוציא את הספר "לחשוף את הבלתי נודע", בו הוא טוען שהטוענים לכוחות על טבעיים הם שרלטנים. כן הוציא הדר סרטים: "סוד הקסמים" 1-2, בהוצאת "גרינטק מדיה", 2005, "סודות הטלפתיה" בהוצאת "גל-פז" (2006) ו"כיפוף מתכות" בהוצאת "גרינטק מדיה" (2008), בהם הוא מלמד את הסודות המקצועיים של קוסמים, ומטיף נגד אמונה בכוחות על טבעיים.
בנוסף, מרצה הדר בנושאי נוירופידבק, ביופידבק וחקר המוח ומלמד מה שהוא מכנה: "דרכים פשוטות וקלות להגברת האינטליגנציה ובפיתוח חושים חדשים".
בשנת 2014 הוציא את ספרו "בחזרה לעתיד", בו הוא טוען שהתיאורים הרבים, המופיעים בדברי הנביאים, במדרשים ובתלמוד, הנראים לכאורה כאגדות וכגוזמאות, מאוששים בידי ההתפתחות הטכנולוגית והמדעית החדישה.
צבי שטרן

פרופסור צבי שטרן (נולד בכ"ד בתשרי ה'תש"ז, 19 באוקטובר 1946), נשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר המכללה האקדמית להנדסה ירושלים). 
מנהל בית החולים הדסה עין כרם בין השנים 1986‏ - 2001 ומנהל בית החולים הדסה הר הצופים בין השנים 2001 - ‏2012.

קורות חייו

צבי שטרן נולד בבית החולים הדסה הר הצופים להניה ופנחס שטרן. הוא גדל בירושלים, בקריית שמואל ואחר כך בשכונת בית הכרם. בצה"ל שירת כמפקד פלוגה בחיל השריון ובהמשך כסגן מפקד גדוד בחיל הרפואה.
בשנת 1973 סיים שטרן את לימודי הרפואה (MD) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה עין כרם בשנים 1974 - ‏1979 ובהמשך היה רופא בכיר במחלקה פנימית א', עד לשנת 1982.
בשנת 1982 מונה לסגן מנהל בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" עין כרם, בירושלים, ובשנת 1986 נבחר כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" עין כרם. בשנת 2001 מונה כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" הר-הצופים, בירושלים ומילא תפקיד זה עד שנת 2012.
ב-1984 סיים קורס למנהלי בתי חולים ומערכות בריאות באוניברסיטאות לונדון ובירמינגהם וב-1988 השתלם במינהל בתי חולים, בהנהלת בית החולים הר סיני בניו יורק ובמקביל, למד בקורס במינהל ציבורי באוניברסיטת ניו יורק.
תפקידים נוספים בהם שימש שטרן הם מנהל פרויקט ההקמה וההפעלה של בית חולים כללי בקינשסה, זאיר (1986), כיועץ לענייני רפואה של המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ ובשנים האחרונות משמש כיועץ לענייני רפואה וביטוח רפואי למפקח על הביטוח ושוק ההון, במשרד האוצר.
שטרן חבר בוועדות הערעורים של נכי צה"ל וכוחות הביטחון בבית משפט השלום בירושלים, בבית הדין המשמעתי של משרד הבריאות והוא יו"ר הוועדה האתית של איגוד מנהלי בתי החולים בישראל.
משנת 2008 שטרן הוא פרופסור מן המניין במינהל רפואי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
ביולי 2012 נבחר שטרן, במקומו של עוזיאל וכסלר, כנשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר - המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).
שטרן מגדיר עצמו כמסורתי. הוא מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב ל-3 ילדים.

תחומי מחקר

תחומי המחקר העיקריים של שטרן הם כלכלת בריאות, שיפור האיכות ובטיחות החולים. שטרן פרסם עשרות מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים, והשתתף והציג ממחקריו בכנסים ובפורומי מחקר רבים, בכל העולם.
שטרן הדריך תלמידים בעבודות לתואר ד"ר לרפואה וד"ר לפילוסופיה. הוא חינך דורות של רופאים בלימודי הרפואה והכשיר, כסגנים או כמתלמדים, רבים ממנהלי מערכת הבריאות בארץ.
ח'אלד אל-חסן

ביוגרפיה

ח'אלד אל-חסן נולד בשנת 1928 בחיפה. ח'אלד אלחסן הוא אחיו של האני אלחסן ושל בילאל אלחסן. 
הרבה לציין את הטראומה האישית שלו ממלחמת העצמאות, שבה חזר לביתו ומצא אותו ריק. הוא לא ידע לאן נעלמה משפחתו וברח למצרים. שם הוא נעצר למשך שנה, "פשוט כי היה פלסטיני", לדבריו.
משם חיפש את משפחתו במשך תקופה ארוכה בעולם הערבי. משפחתו השתקעה בצידון.
בשנת 1950 ניסה להקים ארגון טרור פלסטיני, אך תמיד ראה עצמו כדיפלומט. הוא מצוטט אומר: "מעולם לא נשאתי נשק."
כעבור שנה הוא עבר לסוריה, עבד כמורה והיה אחד המקימים של מפלגת השחרור האיסלאמית בשנת 1952. שלטונות סוריה איימו לעצור אותו על הקמת ארגון לוחמה פלסטיני, אבל הוא ברח לכווית. באמצע שנות ה-50 הוא קיבל אזרחות כוויתית.
נמנה עם "החמישייה" שהקימה את הפת"ח ב-10 באוקטובר 1959, וכללה גם את יאסר ערפאת, ח'ליל אל-ואזיר (אבו ג'יהאד), צלאח חלף (אבו איאד) ופארוק קדומי (אבו לוטוף).
בשנת 1968 הוא נבחר ל"ממשלה" של אש"ף, כאשר ארגון הפת"ח השתלט על אש"ף. הוא הצליח לשכנע את פייסל, מלך ערב הסעודית, שכל פלסטיני בערב הסעודית יישלם אחוז מסוים מהכנסתו של אש"ף בתור "מיסי שחרור". זה הכניס לאש"ף 60 מיליון ריאל סעודי בשנה. הוא גם הכשיר את אש"ף אצל שלטונות מצרים.
מאז 1973 ועד מותו היה אל-חסן יו"ר וועדת החוץ של המועצה הלאומית הפלסטינית ונחשב ל"שר החוץ של אש"ף". מאז המלחמה באותה שנה הוא תמך ברעיון הקמת מדינה פלסטינית בשטחים שכבשה ישראל ב-1967. 

בשנת 1973, על רקע חילוקי דעות קשים עם יאסר ערפאת, פרש מהפת"ח. חילוקי הדעות היו סביב ה"חיבוק" שהעניק ערפאת לארגונים הקיצוניים.
בשנת 1991 הוא התעמת מול ערפאת, כי לא הסכים לתמיכתו של זה בסדאם חוסיין. בעקבות תמיכה זו גורשו מאות אלפי פלסטינים מכוויית, ואל-חסן התיישב במרוקו, עד מותו. אל-חסן תמך ברעיון של קונפדרציה בסגנון שווייץ, שיכלול את כל פלסטין המנדטורית, כולל ירדן. הוא התנגד להסכמי אוסלו.
סבל משנת 1991 ממחלת הסרטן, ממנה נפטר בשנת 1994 במרוקו.
קריבי (קמרון)

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-132 ק"מ מאבולווה, בירת המחוז וכ-196 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,687 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (432 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (20 מ"מ גשם).

תנועה ותחבורה

העיר ממקומת ליד הכביש המחוזי P8 והכבישים הלאומיים N7 ו-N17.
LiveJournal

רשתות חברתיות

האתר מהווה גם רשת חברתית מקוונת הבנויה בשיטת quaternary, הכוללת ארבע אפשרויות קישור בין משתמש אחד לשני: מצב בו אין שום קשר, מצב בו שניהם ציינו שהם חברים, או מצב בו אחד מהם ציין שהשני חבר שלו והשני לא. 
המונח "חבר" באתר הוא בעיקר מונח טכני, אך מכיוון שזהו מונח טעון רגשית בעיני אנשים רבים, נערכים באתר דיונים רבים בשאלה האם יש להשתמש דווקא במונח זה לשימושו הנוכחי.

פרטיות

משתמשים יכולים לבחור את רמת האבטחה והפרטיות של הבלוג שלהם, כך שיהיה חשוף "לחברים בלבד". חלק מהמשתמשים מעדיפים לחשוף את הפרסומים שלהם לקהל הרחב ולקבל פומביות גדולה יותר. ניתן אף להפוך את הפרסומים לפתוחים רק לעיני הכותב אותם, דבר המאפשר יצירת מעין יומן אישי של הכותב שרק הוא יכול לעיין בו. 
הכותבים יכולים להחליט גם למי יאפשרו להגיב על פרסומיהם (בשונה מכתבה בעיתון מקוון בו רשאי כל אחד לכתוב טוקבקים באופן כמעט חופשי). 
אפשרות נוספת לשמירה על הפרטיות באתר היא הסתרה של רשימת החברים בדף המשתמש, בפני חברים אחרים. 
האתר מאפשר שינויים ברמת הפרטיות על פי רמת החשבון של המשתמש: לחלק מהמשתמשים יש אפשרות לשנות בדיעבד את רמת הפרטיות של הפרסומים בעבר, לאחרים יש אפשרות לשנות פרטיות של פרסומים ספציפיים, וכו'.

קהילה

האתר משלב בין כתיבה בצורת של בלוגים ומאמרים, לבין רשת חברתית מקוונת, המאפשרת למשתמשים לקרוא ולהגיב על התכנים. בשונה מבלוגים אחרים, קיימת שליטה של המשתמש על אפשרויות החשיפה והתגובות, וניתן גם להגיב באופן אישי רק לכותב התגובה, דבר המשפיע על האינטראקציה בין המשתמשים. בנוסף, באתר זה כל המגיבים הם מזוהים. האתר מאפשר גם יצירת קבוצות וקהילות של מספר כותבים, שעל פרסומיהם מפקחים אחראים מתוך הקבוצה, הבודקים את המידע ומסננים אותו במידת הצורך. 
תחומים מסוימים באתר מסתמכים על השתתפות החברים באתר ומידת התרומה שלהם לקבוצה. רוב האתר מתופעל על ידי מתנדבים, ואלה אף תרגמו אותו לשפות שונות, מה שמאפשר את התפשטותו ברחבי העולם. 
החברה משקיעה בפיתוח והרחבה של מספר שווקים חדשים, בהם סינגפור, בריטניה והודו.
השאלה המזרחית

הסכנה בקריסת האימפריה העות'מאנית

השאלה המזרחית הייתה החשש מנפילתו הסופית של "האדם החולה על גדות הבוספורוס", כפי שהאימפריה העות'מאנית כונתה, אשר תוביל למלחמה עולמית על שטחי האימפריה בין המעצמות. אף אחת מהמעצמות לא רצתה להיות זאת שתתן את הדחיפה האחרונה ותפיל את האימפריה, אך למרות זאת כל אחת מהן רצתה להשיג עוד ועוד אינטרסים פוליטיים, כלכליים ודתיים בתוך האימפריה.

גורמים לקריסת האימפריה

בעקבות הסכם קוצ'וק קאינרג'ה היה ברור לכל מעצמות אירופה כי האימפריה העות'מאנית נמצאת על סף קריסה וכי אם רוסיה או אחת ממעצמות המערב תבקש לכבוש אותה היא תוכל לעשות זאת בקלות. יתר על כן, יש סכנה כי האימפריה העות'מאנית תקרוס מבלי שום פעולה של גורם חיצוני, אלא רק עקב בעיותיה הכלכליות והחברתיות הגדולות. 
במהלך המאה ה-19 הוחמרה השאלה המזרחית כאשר עמי הבלקנים החלו להציג שאיפות לאומיות. בשלב זה ניתן לראות דפוס פעולה ברור: נוצר מצב של אי נחת של קהילה נוצרית לרוב מסיבות של מתח עם השלטון העות'מאני המקומי על רקע גביית מיסים וזכויות מיעוטים. המצב מחמיר והופך לעימות אלים ולאחר מכן להתקוממות בקנה מידה נרחב. אחת ממעצמות אירופה מתערבת - בדרך כלל המעצמה שאותו מיעוט קשור אליה מבחינה דתית (למשל, אם מדובר בנוצרים האורתודוקסים בבלקנים, רוסיה תהיה הראשונה להתערב). בעקבות התערבות המעצמה נכנסות לנושא כל שאר המעצמות כדי למנוע הישגים בלעדיים מאותה מעצמה שהייתה הראשונה להתערב. לבסוף אותה קהילה נוצרית זוכה בעצמאות או לכל הפחות באוטונומיה נרחבת.
במקביל נתנו מעצמות אירופה תמיכה כלכלית, צבאית וכן תמיכה מוראלית ברפורמות כדי שהאימפריה לא תקרוס לחלוטין.
השאלה המזרחית הסתיימה רק עם מלחמת העולם הראשונה ונפילתה הסופית של האימפריה העות'מאנית.

גישות מחקריות לתקפותה של השאלה המזרחית

בעבר טענו חוקרים והיסטוריונים כי התמוטטות האימפריה נמנעה במשך מאות שנים רק עקב השאלה המזרחית וחוסר הרצון של אירופה להתחיל בקרב על השלל העות'מאני. לפי גישה זו, הרפורמות שביצעה האימפריה לאחר לחץ של המערב היו פשטניות בלבד, בעיקר בתחום הצבאי והטכנולוגי. הם היו כמעין הנשמה מלאכותית לאימפריה הגוססת שאפשרו לה לשרוד עוד זמן קצר לפני הקריסה הבלתי נמנעת. גישה זו רואה באימפריה העות'מאנית גוף פסיבי וחלש למדי שהצליח, אולי, לתמרן מעט פוליטית בין המעצמות הגדולות ששלטו בעולם.
בשנים האחרונות עולה גישה הרואה בתהליך ירידת האימפריה תהליך מורכב יותר. גישה זו טוענת כי התמורות שעברה האימפריה העות'מאנית היו עמוקות יותר והן נגעו גם בתחומי תרבות ודת. כמו כן ניתן לראות ברפורמות שביצעו העות'מאנים גם השפעה מהמסורת האסלאמית והמורשת העות'מאנית ולא רק העתק גס של המערב.
בנוסף, נטען כי השאלה המזרחית לא הייתה גורם כה מרכזי וכי מייחסים לה חשיבות יתרה כשבאים לבחון את ההיסטוריה העות'מאנית. ראשית, ברור היום כי המזרח התיכון היה רק זירה אחת של התגוששות בין מעצמות אירופה, וייתכן אף שלא הזירה החשובה ביותר. שנית, עולות עדויות חדשות שמראות כי האימפריה לא הייתה לחלוטין בובה של המערב ובתקופות מסוימות הצליחה לעמוד מולו מבחינה תרבותית וצבאית. אפילו במלחמת העולם הראשונה היא הצליחה להגיע להישגים נאים בחזית גליפולי ולהחזיק מספר חזיתות במקביל. יתר על כן, יש הטוענים כי ההתעוררות הלאומית בבלקנים נבעה דווקא מהתחזקות האימפריה העות'מאנית. השלטון המרכזי של העות'מאנים נעשה אפקטיבי יותר ולכן החיכוך שלהם עם האוכלוסייה המקומית בבלקנים גבר.
איתמר פיטובסקי

חייו

פיטובסקי סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1974, ותואר שני בהצטיינות במתמטיקה, כשנתיים לאחר מכן. את הדוקטורט בפילוסופיה של המדע עשה באוניברסיטת מערב אונטריו, קנדה, בשנת 1983. עבודתו הייתה בנושא "הלוגיקה של תהליכים יסודיים, קבוצות בלתי-מדידות ומכניקת קוונטים" בהנחיית הפרופסור ג'פרי באב. בשנת 1985 חזר לאוניברסיטה העברית בתור מרצה, ובשנת 1997 התקבל כפרופסור מן המניין.
בדצמבר 2008 נערכה במכון ון ליר הסדנה הבינלאומית השנתית בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע לכבודו.
פיטובסקי היה נשוי לליאורה לוריא, ואב לשתיים, אחת מהן היא הסופרת מיכל פיטובסקי.