יעקב חודורוב

קריירת משחק

חודורוב נולד בראשון לציון לזוג חלוצים שעלו מרוסיה במסגרת העלייה השלישית. הוא נולד עם נכות קשה ברגליו ובמהלך ילדותו שיחק בכדור בעצת הרופאים. כנער החל בפעילות ספורטיבית כאתלט.
קבוצת הבוגרים הראשונה בה שיחק הייתה מכבי ראשון לציון, בה ערך את הופעת הבכורה כבר בגיל 13. ממכבי ראשון לציון עבר חודורוב אל יריבתה העירונית הפועל ראשון לציון, במדיה העפיל עד לגמר גביע ארץ ישראל של 1946 תוך הדחה סנסציונית של הפועל תל אביב בחצי הגמר. הפועל תל אביב צירפה את חודורוב אליה, ולאחר סיבוב משחקים בארצות הברית זכה לכינוי "ציפור מעופפת" בעיתון הניו יורק טיימס. לאחר מכן הפסיק את פעילותו הספורטיבית פעמיים: בפעם הראשונה למען הצטרפות למשטרת היישובים העבריים וסיוע להגנה בהעברת נשק תוך ניצול עובדת היותו נוטר, ובפעם השנייה לשם שירות במלחמת השחרור בחטיבת גבעתי שם היה בין השאר בין הכוחות הנצורים בכפר אוריה והשתתף בפריצה למפקדת חסן סלאמה ברמלה. כמו כן לחם חודורוב במלחמות סיני, ההתשה וששת הימים. אביו שהיה פעיל בסיוע לאסירים הביא אותו להתנדב בהדרכת ספורט לאסירים בבית סוהר מעשיהו. 
חודורוב ערך את הופעת הבכורה שלו בשערה של נבחרת ישראל במשחק הידידות נגד קפריסין ב-1949, ובאותה שנה השתתף במשחק הרשמי הראשון של ישראל נגד יוגוסלביה בבלגרד. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, ב-1956 שיחק חודורוב במשחקה ההיסטורי של ישראל מול ברית המועצות במוסקבה. במהלך משחק הגומלין באצטדיון רמת גן שבר את אצבע ידו, אך המשיך לשחק וביחד עם נחום סטלמך "גנב את ההצגה" מהשוער הסובייטי לב יאשין שנחשב אז לשוער הטוב בעולם. המשחק הטוב ביותר שלו במדי הנבחרת היה נגד ויילס בקארדיף במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958, בו הצטיין אף על פי ששבר את אפו ונקע את כתפו. הוא נבחר לאחד מחמשת השוערים הטובים בעולם בעקבות הופעתו במשחק זה. חודורוב גם היה שותף לניצחון הגדול על יוגוסלביה בבלגרד במוקדמות לאולימפיאדת רומא (1960). 
ב-1951 קיבל חודורוב הצעה מפתה ביותר מקבוצת הפאר האנגלית ארסנל, שהציעה לו משכורת שבועית של 50 ליש"ט (סכום גבוה באותם ימים). עוד שלוש קבוצות גדולות התעניינו בשירותיו במהלך הקריירה, פנרבחצ'ה הטורקית, ודנדי יונייטד וסלטיק הסקוטיות, וכן קבוצות רבות נוספות. מאוחר יותר טען כי "לא העליתי על דעתי לתת את שירותיי לזרים. שיחקתי בשביל הסמל ובשביל הגאווה הלאומית, לא בשביל כסף". 
חודורוב, שהתנשא לגובה של 1.78 מטר, הגן במהלך הקריירה 31 פעמים על שערה של נבחרת ישראל, בה שיחק בפעם האחרונה ב-1964. מחליפו הקבוע בנבחרת היה יעקב ויסוקר. בקבוצת הפועל תל אביב שיחק במשך 16 שנים, ועמה קטף את תואר האליפות בשנת 1957, וזכה גם בגביע המדינה בשנת 1961.
בשנת 1962 עבר חודרוב לשחק בהפועל רמת גן ובעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה הבכירה. חודורוב זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל לעונת עונת 1962/1963 ביחד עם גדעון טיש. ב-1964, עונה אחת לאחר ההעפלה, זכה עם הקבוצה באליפות. במשחק מפורסם מהמחזור שלפני האחרון באותה עונה הבקיע בבעיטת עונשין את שער הניצחון מול הפועל טבריה, שהבטיח באופן מעשי את האליפות של רמת גן. חודורוב פרש ממשחק ב-1967 לאחר שנתיים בהן שיחק בשמשון תל אביב.

לאחר פרישתו ממשחק

בהמשך אימן חודורוב את הפועל צפרירים חולון במשך עונה אחת וסייע לה לעלות לליגה הלאומית. במהלך חייו עבד כמסגר, כעובד חברת מקורות וכמורה דרך, התנדב רבות למען הזולת עד לימיו האחרונים, והרצה רבות בפני בני נוער המשחקים כדורגל מקצועי. הוא נמנה בין מקבלי פרס ישראל לשנת 2006, אך עקב אירוע מוחי בו לקה ימים ספורים לפני טקס ההענקה, אושפז ולא היה יכול להגיע לטקס. בנו, עופר חודורוב, קיבל את הפרס בשמו. בעת זכייתו בפרס נאמר עליו:
"מבכירי הספורטאים של ישראל בכל הזמנים - היה שוער הנבחרת הלאומית מיום הקמתה. הצטיינותו ומסירותו למשחק, לצד הגינותו הספורטיבית ואהבת המולדת, הפכו אותו לדמות מופת לדורות של חובבי ספורט ובני נוער בישראל".
יעקב חודורוב נפטר בגיל 79 לאחר מאבק ממושך במחלה קשה והותיר שלושה ילדים. הוא נטמן בבית העלמין בראשון לציון ליד אשתו, שנפטרה לפניו. בהלוויתו נכחו אלפי אנשים.

הנצחה

ב-10 בדצמבר 2007 נחנך תבליט גדול של יעקב חודורוב בכניסה לאצטדיון הכדורגל בראשון לציון. 
בינואר 2008 שונה שמו של מתחם וולפסון (מתחם האימונים של  הפועל תל אביב) למתחם חודורוב, על שמו. 
בשנת 2012 הוציא דואר ישראל בול הנצחה על שמו של חודורוב.