google/wiki40b huggingface dataset:
מודל מתמטי

מודל מתמטי הוא מודל, המשתמש בשפה מתמטית על מנת לתאר מערכת. מודלים מתמטיים נמצאים בשימוש נרחב לא רק בתחומי מדעי הטבע וההנדסה (כגון פיזיקה, ביולוגיה, כימיה ומדעי כדור הארץ) אלא גם במדעי החברה (כגון כלכלה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדעי המדינה) ולמעשה בכל תחום המשתמש במתמטיקה על מנת לתאר את עולמו. תהליך הפיתוח של המודל המתמטי נקרא "מידול מתמטי" ועל פי רוב הוא מצריך הבנה מתמטית טובה מספיק המאפשרת למפתח המודל להשתמש בכלים המתמטיים הנדרשים על מנת לתאר את המערכת אותה הוא חוקר.
קיימים סוגים רבים של מודלים מתמטיים, בין היתר כמערכת דינמית, כמודל סטטיסטי, משוואה דיפרנציאלית, תהליך סטוכסטי ואף כמשחק בתורת המשחקים ומודל אחד אף יכול להכיל מרכיבים שונים היוצרים יחד את המודל המתמטי של המערכת הכוללת.
מטרת המודל המתמטי (כמו כל מודל אחר) היא לספק תיאור מופשט של המציאות, שיהיה מספיק ריאלי ומספיק גמיש כדי לבצע ניתוחים, הערכות, חיזוי והסקת מסקנות על המערכת במציאות. ציטוט ידוע של הסטטיסטיקאי ג'ורג' בוקס בהקשר זה הוא ש"כל המודלים שגויים, אך חלקם מועילים", כלומר אף מודל אינו מדויק לחלוטין והוא בסך הכל פישוט של מציאות מסוימת, אך לעיתים בחינת המודל מעלה תובנות מעניינות וחשובות להבנת המערכת הכללית.
למעשה, השימוש במודל מתמטי מאפשר יישום עקרונות מתחום אחד (מתמטיקה) כדי לפתור בעיות מתחום אחר—למשל, מדעי החברה.
פדרו נונש

חייו

מעט מאוד ידוע על ילדותו של פדרו נונש. הוא נולד באלקאסר דו סאל. ייתכן כי למד באוניברסיטת סלמנקה בשנים 1521–1522, ובאוניברסיטת ליסבון (שמאוחר יותר כונתה אוניברסיטת קוימברה), בה סיים לימודי רפואה ב-1525. במאה ה-16 נעזרה הרפואה באסטרולוגיה, ולכן הוא למד גם אסטרונומיה ומתמטיקה.
פדרו נונש המשיך את עיוניו במדע הרפואה, אך לימד מגוון דיציפלינות באוניברסיטת ליסבון, ביניהן מוסר, פילוסופיה, לוגיקה ומטאפיזיקה. ב-1537, כשחזרה האוניברסיטה לקוימברה, הוא עבר אליה כדי ללמד מתמטיקה, תפקיד אותו מילא עד 1562. המתמטיקה נכללה אז כתחום עיון חדש באוניברסיטת קוימברה, והוכללה בתוכנית הלימודים כדי לספק מענה לצורך בהוראה טכנית הכרחית ללימוד מדעי הניווט והשיט, נושאים שהפכו לחשובים ביותר בפורטוגל בתקופה זו, מפני שהשליטה של הפורטוגזים בסחר המתנהל בימים הפכה חיונית עבור הממלכה. ב-1544 שודרג מדע המתמטיקה באוניברסיטת קוימברה לתחום ידע ראשי.
בנוסף לפועלו בהוראה, מונה לתפקיד קוסמוגרף מלכותי ב-1529, וב-1547 הועלה לדרגת קוסמוגרף מלכותי ראשי, תפקיד אותו מילא עד ליום מותו.
ב-1537 הטיל עליו מלך פורטוגל ז'ואו השלישי את האחריות על חינוכם של אחיו הצעירים, לואיש ואנריקה (שברבות השנים הפך לאינקוויזיטור הגדול הראשון של האינקוויזיציה הפורטוגזית, לפני הכתרתו כמלך). שנים מאוחר יותר, היה אחראי גם על חינוכו של נכדו של המלך, סבשטיאו, שהוכתר כמלך עם מות סבו ז'ואו השלישי.
כריסטופר קלאוויוס שהה זמן מה באוניברסיטת קוימברה, השתתף בשעורים אותם העביר נונש, וייתכן כי עבודתו הושפעה מכך.
נונש נפטר בקוימברה ב-11 באוגוסט 1578.
אדם כהן

שנים מוקדמות

כהן נולד ב-18 בספטמבר 1972 במונטריאול, קנדה. לאחר פרידת הוריו בילה כהן שנים רבות מילדותו עם אימו האמריקאית סוזן אלרוד בפריז ובדרום צרפת. בנוסף, בילה כהן חלק מילדותו באי היווני הידרה, בגריניץ' וילג' ובלוס אנג'לס.
למרות המקומות הרבים בהם התגורר, מחשיב כהן את יוון כביתו. הוא לימד את עצמו לנגן בגיטרה, תופים ופסנתר עד גיל 12. הוא למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סירקיוז בניו יורק וניגן בלהקות בניו יורק סיטי. ב-1996 עבר ללוס אנג'לס במטרה לקדם את הקריירה המוזיקלית שלו.
כהן חתום בקולומביה רקורדס, אותה חברת תקליטים בה חתום אביו.

קריירה

כהן הוחתם על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בשנת 1997. הוא השיג פרסום והצלחה בתור כותב שירים עבור אמנים אחרים.
הוא היה שותף לכתיבה של השיר Lullaby in Blue. בט מידלר הקליטה את השיר לאלבומה Bathhouse Betty ותיארה את השיר כאחד מהמועדפים עליה מהאלבום.
השיר Cry Ophelia מאלבום הבכורה שלו ב-1998 הפך ללהיט ברדיו הקנדי, אך האלבום ככלל לא זכה להצלחה רבה. כהן בחר להתמקד בחומרים בשפה הצרפתית והוחתם על ידי קפיטול רקורדס קנדה.
בהמשך נסע כהן לניו יורק, ושם לאחר 15 דקות של הופעה אקוסטית הוחתם על ידי מנהטן רקורדס. העסקה הובילה לפרויקט Low Millions. ההרכב הוציא שני להיטים שזכו להצלחה - Eleanor ו-Statue.
ב-2009 הקליט כהן גרסת כיסוי לשירו של אביו Take This Waltz.
אלבומו האחרון של כהן We Go Home יצא בשנת 2014.

הופעה בארץ

כהן הגיע לארץ להופעה בבארבי במסגרת סיבוב הופעות של אלבומו Like A Man.

ביחד עם Low Millions

Ex-Girlfriends, 2004, מנהטן רקורדס
יחסי זימבבואה–ישראל

היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1993, כ-13 שנים לאחר קבלת עצמאותה הרשמית של זימבבואה. עם זאת, גם בתקופה שטרם עצמאותה של זימבבואה, ישראל מכרה נשק וציוד צבאי לממשלת המיעוט הלבנה של רודזיה, וזאת במהלכה של מלחמת העצמאות של זימבבואה.
בשנת 1980, לאחר קבלת העצמאות, ממשלת זימבבואה בראשות רוברט מוגאבה תמכה בארגון לשחרור פלסטין, בראשות יאסר ערפאת, וזאת בתור תנועה לאומית מקבילה אשר אף היא נאבקת להשגת עצמאות. בהמשך, זימבבואה הכירה באופן רשמי באש"ף כגוף המייצג של בני העם הפלסטיני, וזאת בחודש מארס 1983. אחת מהסיבות העיקריות ליחסים הטובים בין זימבבואה לאש"ף באותה התקופה, הייתה היחסים החמים ששררו בשלהי שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 בין ישראל ודרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד, אשר הייתה מתנגדת מושבעת של זימבבואה, והטילה ספק בזכותה לעצמאות מדינית. קשרים אלו, אשר מבחינת ממשלת זימבבואה הציבו את ישראל כתומכת עקבית באויבתה הגדולה, הובילה לשורה של התבטאויות רשמיות מטעם ממשלת זימבבואה לטובת אש"ף ובגנות ישראל, וכן להשוואה בין הציונות למשטר האפרטהייד. 
במהלך אוקטובר 1983, אַבֶּל מוּזוֹרֶוָוה, ראש ממשלתה לשעבר של פדרציית רודזיה-זימבבואה, אשר התקיימה טרם עצמאות זימבבואה, קיים ביקור ראשון בישראל. בעקבות הביקור, ועם חזרתו לזימבבואה, הוא דחק בנשיא רוברט מוגאבה לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, והבהיר כי המדיניות הפוליטית הנוכחית של זימבבואה עלולה להוביל לפגיעה בתחומי החקלאות, התעשייה והטכנולוגיה ברודזיה, בשל אי קיום קשרים עם ישראל. עם זאת, במהלך סופה של אותה שנה מוזורואה נאסר על ידי השלטון הזימבבואי, וזאת בשל האשמה בדבר חתירה תחת המשטר בזימבבואה וניהול קשרים חשאיים עם ישראל ודרום אפריקה.
במהלך שנת 2001, ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ממשלת זימבבואה הביעה תמיכה רשמית בהקמתה של מדינת פלסטינית, לצד מדינת ישראל.
תמיכתה של זימבבואה בהקמת מדינה פלסטינית מתבטא בתמיכה עקבית בהחלטות אנטי-ישראליות בנושאי ירושלים, רמת הגולן, הפליטים הפלסטינים ועימותים מול רצועת עזה.

יחסי מסחר

זימבבואה אינה לוקחת חלק בחרם על ישראל.
במהלך מרץ 2002, ישראל מכרה מספר כלי רכב אשר נועדו לפיזור הפגנות לממשלת זימבבואה. בשנת 2008, משלחת סחר רשמית מזימבבואה קיימה ביקור רשמי בישראל אשר נמשך כשבוע, וזאת במטרה לבחון אפיקים חדשים לשיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות בתחומי חקלאות, תקשורת, מוצרי קוסמטיקה ואנרגיה סולארית. המשלחת אורגנה על ידי ארגון "נוצרים ידידי ישראל" בזימבבואה.
בפגישה שהתקיימה בתל אביב ביוני 2010, הכריזה ישראל על תמיכתה בצירופה של זימבבואה להסדר תהליך קימברלי, וציינה כי זימבבואה מסוגלת לספק כמעט רבע מסך הביקוש העולמי ליהלומים.
ארטילריה רקטית

ארטילריה רקטית המכונה גם רקטת קרקע-קרקע (רק"ק) היא ארטילריה המצוידת במשגר רקטות במקום פגזים רגילים. בניגוד לפגז, הרקטה מניעה את עצמה באמצעות מנוע רקטי והמשגר רק מתווה לה את כיוון ההאצה הראשוני. הרקטות נבדלות מטילים בכך שאין להם הנחיה או ניהוג עצמי. את הרקטות ניתן לחמש בראשי קרב שונים כגון חומר נפץ מרסק, רסס ופצצת מצרר.
יתרונה של ארטילריה רקטית על ארטילריה קנית (פגזים) היא הטווח והיכולת למטחים מרוכזים של עשרות רקטות תוך שניות מועטות. את רוב הרקטות ניתן לשגר או ממשגר נייח חד-קני או ממשגר נייד רב-קני. בניגוד לטילים, לרקטות אין הנחיה והן עפות במסלול שהוכתב להם מראש בעת השיגור. הרקטות זולות יחסית לטילים אך פחות מדויקות מהם.
החלוצות בתחום הרקטות הארטילריות היו ברית המועצות שפיתחה את רקטות הקטיושה בזמן מלחמת העולם השנייה וגרמניה שפיתחה את טילי ה-V-1 וה-V-2. אחת מהרקטות הארטילריות הנפוצות ביותר בעולם היא רקטת הגראד שייצרה ברית המועצות. כיום הנשק הרקטי העיקרי של צבאות נאט"ו הוא משגר רקטות M-270 MLRS.
ישראל גם היא פיתחה מספר מערכות רקטיות, חלקן מבוססות על נשק שלל סובייטי, והפעילה אותן בהצלחה במבצע שלום הגליל. רקטות שימשו גם את ארגוני הטרור הערביים כנגד ישראל (הפת"ח וחזבאללה בלבנון, חמאס והג'יהאד האיסלאמי ברצועת עזה) ועד היום ישראל נתונה לאיום רקטי.

העת העתיקה

הראשונים להשתמש ברקטות ככלי נשק היו הסינים.
האימפריה הרוסית במשחקים האולימפיים

היסטוריה

במשחקים הראשונים בהם השתתפה האימפריה הרוסית, ייצגו אותה שני רוכבים ושני סייפים. להישג הגבוה ביותר הגיע סייף החרב יוליאן מישו, שסיים במקום החמישי. באולימפיאדת לונדון (1908) היו הישגיהם של הרוסים טובים יותר. המשלחת כללה שישה ספורטאים, ושלושה מהם זכו במדליות. ניקולאי פאנין זכה במדליית זהב בהחלקה אמנותית, ושני מתאבקים זכו במדליות כסף, ניקולאי אורלוב ואלכסנדר פטרוב. 
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זינק מספר הספורטאים ל-159. המשלחת צברה 5 מדליות, ללא מדליות זהב. נבחרת הקליעה זכתה במדליית כסף בירי מ-30 מטר באקדח צבאי, סיימה במקום הרביעי בירי מ-50 מטר ובמקום החמישי בירי מ-100 מטר במטרה נעה דמוית-אייל. הקלע הלטבי הארי בלאו זכה במדליית ארד בטראפ. המתאבק האסטוני מרטין קליין זכה במדליית כסף, ואסטוני אחר, מארט קוסיק, זכה במדליית ארד בחתירה. במדליית ארד נוספת זכה צוות שייטי ה-10 מטר, בתחרות בה השתתפו ארבעה צוותים. נבחרת הכדורגל ספגה את התבוסה הגדולה בתולדותיה, 16-0 לגרמניה.
ארתחששתא השלישי

אַרְתַּחְשַׁסְתְּא השלישי (בפרסית: اردشير سوم; כ-358 לפנה"ס - 338 לפנה"ס) היה המלך הגדול של פרס והקיסר האחד עשר באימפריית השושלת האחמנית, וכיהן גם כפרעה הראשון של השושלת ה-31 של מצרים העתיקה. הוא היה בנו ויורשו של ארתחשסתא השני והוחלף על ידי בנו, ארסס (הידוע גם ארתחשסתא הרביעי). שלטונו חפף לתקופת שלטונו של פיליפוס השני במוקדון ונכתנבו השני (Nectanebo) במצרים.
לפני עלייתו לכס היה ארתחשסתא אחשדרפן ומפקד בצבאו של אביו. ארתחשסתא התגלגל לשלטון לאחר שאחד מאחיו הוצא להורג, אח אחר התאבד, האח האחרון נרצח ואביו, ארתחשסתא השני נפטר בגיל 86. מיד לאחר שהוכתר למלך, ארתחשסתא רצח את כל משפחת המלוכה כדי להבטיח את שלטונו כקיסר. הוא התחיל שני מסעות מלחמה גדולים נגד מצרים. המסע הראשון נכשל, ולאחריו פרץ מרד ברחבי האימפריה המערבית. ב-343 לפנה"ס, ארתחששתא הביס את נכתנבו השני, פרעה מצרים, הגלה אותו ממצרים, ועצר מרד בפניקיה בדרך. במסעו אף הגלה יהודים מיריחו.
בשנות שלטונו המאוחרות, כוחו של פיליפוס השני ממקדוניה התגבר ביוון, והוא ניסה לשכנע את היוונים למרוד בפרס האחמנית. ארתחשסתא התנגד נחרצות לפעילות זו, ובתמיכתו, העיר פרינתוס (Perinthus) הצליחה לעמוד בפני מצור מקדוני. יש ראיות למדיניות בנייה מחודשת בפרספוליס, בה ארתחשסתא הקים ארמון חדש, נבנה בה קברו שלו, והתחילו פרויקטים ארוכי טווח כמו "השער שלא הושלם". לדברי מקור יווני, דיודורוס סיקולוס, בגואס (Bagoas) הרעיל את ארתחששתא, אבל לוח בכתב יתדות (המצוי כעת במוזיאון הבריטי) מרמז על כך שהמלך מת מסיבות טבעיות.
האפוס הפרסי שאהנאמה מספר שאלכסנדר הגדול היה בנו של ארתחשסתא השלישי, שקיבל את בתו של פיליפוס השני לאחר שניצח את האחרון בקרב. בלילה הראשון לנישואים הבחין ארתחשסתא בריח הרע שיצא מפיה של בתו של פיליפוס והחזירה בחזרה למוקדון. רק לאחר החזרתה למוקדון התגלה כי האחרונה בהריון והדבר לא נמסר לארתחשסתא. על-מנת לשמור על כבוד משפחת המלוכה ובתו, הסתיר פיליפוס את דבר הגירושים וההיריון, ולאחר היוולדו של אלכסנדר גידל אותו כבנו שלו. כך שלפי סיפור זה היה אלכסנדר פרסי, וכן אחיו החורג של דריווש השלישי.
בריאנה תורסל

ביוגרפיה

תורסל נולדה וגדלה בסאביאקו, אוסטרליה המערבית, פרבר של פרת'.

2015

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיימה תורסל במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.78 דקות.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה תורסל במקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.87 דקות בשבל המוקדמות האי קבעה תוצאה של 2:07.76 דקות ועלתה מהמקום העשירי לשלב חצי הגמר שבו קבעה תוצאה של 2:07.19 דקות ועלתה מהמקום השביעי.

2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה תורסל במדליית ארד לאחר ששחתה בשלב המוקדמות במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב את סגנון הפרפר היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 58.52 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.21 שניות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.58 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:08.98 ועלתה לשלב חצי הגמר מהמקום ה-11.

2018

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט 2018 זכתה תורסל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשאי משחקים חדש של 7:48.04 דקות, כשחיינית שנייה האי קבע ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:57.60 דקוצ ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.30 שניות.

אלופה ושיאנית עולם

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה תורסל ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ברונטה קמפבל, אמה מקאון וקייט קמפבל בשיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות, לפני ארצות הברית (3:31.02 דקות) וקנדה (3:31.78 דקות), כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.34 שניות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם אריארנה טיטמוס, מדיסון וילסון ואמה מקאון בשיא עולם חדש של 7:41.50 דקות, לפני ארצות הברית (7:41.87 דקות) וקנדה (7:44.35 דקות). כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:55.60 דקות. מדליות כסף, לאחר ששחתה בשלב המקודמות במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 58.28 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר משולב חופשי. היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.09 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 57.02 שניות. נוסף לכך, היא שחתה בשלב המוקדמות 200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.91 דקות ודורגה במקום 11 אך פרשה מהמשך התחרות במשחה זה.
משה ריישר

משה ריישר  (1840-1880 ת"ר-תר"ם) היה עיתונאי, סופר וחוקר ארץ ישראל.

קורות חיים

הוריו (ידוע רק שם אביו - מנחם מנדל) עלו לארץ ישראל מהעיר ריישא שבגליציה והתגוררו בירושלים. לא ידועה שנת עלייתם המדויקת ולא ידוע האם עלה לישראל כתינוק או שנולד בארץ ישראל. שם משפחתם המקורי היה נוסבאום (Nußbaum) והוחלף בישראל לריישר על שם עיר מוצאם.
ריישר ביקר במקומות שונים בארץ ישראל ואף נסע ללבנון ולסוריה. בתחילת שנות ה-20 לחייו החליט ריישר שהשתייך לכולל החסידים של ירושלים, על דעת עצמו, להיות שד"ר של הכולל. הגיע לגליציה בשנת תרכ"ה בערך ושם כתב את ספרו שערי ירושלים, על-פי זיכרונותיו מחייו בארץ. הספר נדפס לראשונה בוורשה בתרכ"ח (1868) ונדפס בעוד 12 מהדורות שונות.

תיאור מקומות

ריישר היה  מגיע לארץ-ישראל מפולין ככל שהדבר התאפשר לו. בספר "שערי ירושלים" נותן ריישר תיאור חי, נרגש ואוהב של נופי הארץ. בין היתר הוא מתאר תיאורי נוף ואווירה בחודשי השנה השונים, סיפורי צדיקים ועושי נפלאות ותיעוד מפעלי בנייה עירוניים בירושלים, חברון, צפת וטבריה. 
ריישר היה בלבנון בשנת תרי"ח (1858) בעיר בעלבכ. הוא מוסר על מספר יהודים ספרדים המתגוררים במקום. כמו כן ביקר בדמשק בקברו של הרב חיים ויטאל. ריישר ציין כי בני המקום מאמינים שהקבר הוא מקום אחיזת הסטרא אחרא, מקום טומאה ומלא קליפות. "והמכשלה הזאת הייתה צער גדול לישראל, כל מי שעבר דרך שם הוכרח להשתמד (להמיר דתו). כי נכנסה בו רוח שטות וטומאה".

על מנהג נשיאת כפים

לגבי נשיאת כפיים בירושלים כותב ר' משה ריישר בספרו שערי ירושלים  ״הכהנים ישאו ידיהם בכל יום יום...וביום השבת שתי פעמים שחרית מוסף וכן בר״ח ... רק בצפת וטבריה וחברון לא ישאו כהנים אשכנזים את ידיהם בכל יום רק בשבת בתפילת מוסף, וביו״ט בכל המוספים. והספרדים בכל מקומות מושבותיהם נושאין ידיהם בכל יום״.
ריישר נפטר ב-1880, בטארנוב גליציה, כיום בפולין.
לאט

הפקה

"לאט" כולל עשרה שירים שהולחנו בידי מספר מוזיקאים עבריים בולטים, ביניהם אחיינו של יוסי, אהוד בנאי, ובנו יובל בנאי. המוזיקאי יונתן בר גיורא שעבד עם בנאי גם על אלבומו הקודם, "פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן", הפיק מוזיקלית ועיבד את האלבום הזה. 
"העיר הזאת" נכתב על פי קונסטנדינוס קוואפיס ללחן של אהוד בנאי, אשר מלווה את דודו יוסי בקולות רקע. "אהובתי" הוא גירסת כיסוי לשיר של להקת משינה, בעיבוד למיתרים. "ציור של אהבה" הוא דואט עם ריטה, ללחן של יונתן בר גיורא, על פי פרלוד של שופן. "מכתבים ברוח", אחד משני הלחנים שתרם שלום חנוך לאלבום, הוא גם שמו של ספר שהוציא בנאי באותה השנה, וכן שמו של סרט דוקומנטרי בבימויו של רם לוי, המתאר בין השאר את העבודה על האלבום. "למות למען רעיון" הסאטירי, ללחן של יהודה פוליקר נכתב על פי ז'ורז' ברסנס ("למות למען רעיון כן זו ממש מצווה, אבל לאט למות לאט ובשיבה טובה"). עוד באלבום לחנים של ארקדי דוכין (הבלדה "אשה שלי"), אביב גפן (מילים ולחן של "אל תוך האור" ההמנוני, הסוגר את האלבום), לחנים נוספים של שלום חנוך ויונתן בר גיורא ("איך זה קורה" ו"אני גר מול המים") ואחד של אילן וירצברג לטקסט של נתן זך ("אין ענבים בגפן").
אחד משירי האלבום שאותו כתב ושר המבצע, "אני גר מול המים", הולחן מחדש בשנת 2007 על ידי ענבל סמדר, בוצע על ידי ריטה (כאשר מבנה הטקסט שונה במעט ללשון נקבה) ונכלל באלבומה "רמזים" משנת 2008.  
בשנת 2016 יצא לרדיו השיר "אמרתי לך שיהיה כך - ולא האמנת" (יהודה עמיחי / יונתן בר גיורא). השיר הוקלט כסקיצה ב-2002, והושלם רק אחרי 14 שנים. 
השיר צורף כרצועת בונוס לגרסה מחודשת של האלבום המקורי, שיצאה ב-2016.
מערת הנטיפים (שורק)

היסטוריה

הנטיפים במערת שׂורק החלו להיווצר לפני כחמישה מיליון שנים. בעקבות מפגש של מים עם פחמן דו-חמצני נוצרת מעין חומצה שממיסה את הסלע, ושאריות של הגיר מצטברות על תקרת המערה כשהן נוטפות ומתקשות - מכאן נטיף. התמיסה מגיעה לקרקע ומצטברת שם בערמה זקופה - מכאן זקיף. כשהנטיפים והזקיפים מתחברים - נוצרים עמודים.
המערה נתגלתה באקראי על ידי אלכס שנברג ואהרון פניג'ל בשנת 1968 לאחר שנחשפה בעקבות פיצוצים שנערכו בשטחה של מחצבה בהר טוב שסיפקה חצץ לבנייה. בעקבות המצאות כמות קטנה יחסית של חצץ אחרי אחד הפיצוצים, גילה שנברג מתחת לערמה חור שגודלו היה כ-60 ס"מ על 60 ס"מ. שנברג זחל לתוך החור וגילה מערת נטיפים גדולה. לימים תיאר את התחושה כ"תחושת בראשית, מקום שבו רגל אדם לא דרכה מעולם". לפי המלצתו של שנברג להנהלת המחצבה, הוחלט לשמר את המערה ולהודיע לרשויות על התגלית.
דבר גילויה נשמר בסוד לתקופת מה מחשש שגלי מבקרים שיגיעו למערה יגרמו לחורבנה, אולם הסוד דלף במהירות והמונים הגיעו לבקר במערה. שמירה הוצבה על המערה והארכאולוג מיכאל אסף הופקד על מחקר המערה. לאחר שהוכשרה לביקור נפתחה לקהל הרחב בשנת 1977, ונחנכה רשמית בספטמבר 1977.
בשלוש השנים הראשונות היו הביקורים בתיאום מראש בלבד. בתקופה זאת ביקרו במערה כמיליון מבקרים.

שמה של המערה

ב-1977 נקבע שמה של המערה לזכרו של רב-טוראי אבשלום (אַבְשָׁה) שוהם (ב' באייר תשי"א - י"ב בשבט תשל"ד, 14 במאי 1951 - 4 בפברואר 1974) אשר היה לוחם סיירת שקד. ב-11 בספטמבר 1970 במהלך מלחמת ההתשה נפצע אנושות בראשו. הוא עבר ניתוחים וטיפולים רבים עד לפטירתו, כעבור כ-3 שנים.
אבשלום, בן לדינה ודוד, אח לדורית, נולד בירושלים, אך גדל רוב ימיו בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אהבת ציון" ובהמשך בתיכון "אליאנס" בעיר. היה אוהב טבע וסייר ברחבי ארץ ישראל. נקרא על שם אבשלום פיינברג - אח של סבתו צילה פיינברג שוהם, לוחם במחתרת ניל"י שנפל במדבר סיני בשליחות הארגון. משפחתו תרמה לשיקום המערה וקריאתה על שמו.

בשנים האחרונות

ב-2012 ביצעה רשות הטבע והגנים שורה של שיפוצים במערה, בהם התקנת מערכת ניטור ממוחשבת, והתקנת תאורת LED אקולוגית במגוון צבעים, התורמת לצריכת חשמל פחותה יותר, ובעיקר גורמת לפחות העלאה של הטמפרטורה במערה, דבר המזיק למערה בתהליכים הגיאולוגיים המתרחשים בה.
באוקטובר 2017 עמדה המערה במרכז דיון ציבורי סוער לאחר שליאור טל הבחין שבכל אמצעי ההדרכה במערה לא מציינים את גילה המוערך וטען בפוסט שפרסם שמדריך במקום אישר באוזניו שהדבר מכוון ונובע מלחץ של אוכלוסייה חרדית. הדיון הסוער ברשת הגיע לכתבה בחדשות 2 ולאחר מכן לרוב אמצעי התקשורת בארץ והסתבר שאכן ישנו מידע מדעי שמצונזר באתר מסיבות של לחץ דתי. הפרשה הסתיימה בכך שרשות הטבע והגנים הודיעה שהדבר יתוקן ושמנכ"ל הרשות "הנחה לבחון את כלל אמצעי ההסברה כך שיתאימו לאמת המדעית".
מז'אווה לוביו

לוביו (בגאורגית: ლობიო) הוא תבשיל שעועית אדומה, בצל ועגבניות שמוצאו מהקווקז. לתבשיל מספר גרסאות, בגרסה המסורתית הוא מבושל בכד חרס ומוגש לשולחן באותו הכד.
המשטרה הלאומית של קולומביה

המשטרה הלאומית של קולומביה (בספרדית: Policía Nacional de Colombia) היא כוח המשטרה הלאומי של קולומביה. למרות שהמשטרה הלאומית היא לא חלק מכוחות הצבא של קולומביה (צבא היבשה, הצי וחיל האוויר) הוא מהווה יחד איתם ל"כוח" ציבורי, וגם הוא נשלט על ידי משרד ההגנה. שלא כמו במדינות רבות אשר משתמשות במערכת אכיפת החוק רב שכבתית (בעלת גופים רבים), המשטרה הלאומית היא המשטרה האזרחית היחידה בקולומביה. תפקידיו הרשמיים של הכוח הם להגן על האומה הקולומביאנית, לאכוף את החוק, לשמור ולהבטיח את התנאים ההכרחיים לקיום חירויות וזכויות האזרח, להבטיח את השלווה בקרב האוכלוסייה.
הקולומביאנים יכולים לתקשר למשטרה על ידי חיוג חינם למספר 112 (בפריסה ארצית) או 123 מערים מסוימות. לגבי מקרי חטיפה ניתן להגיע למספר 165. ניתן גם ליצור קשר באמצעות האינטרנט כדי לרשום הצעות, בקשות, שאלות, מחמאות או תלונות באמצעות מערכת PQRS.
מוזיאון קנטרברי (כרייסטצ'רץ')

היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1867 במטרה לשמש מוזיאון עירוני. חלקו הראשון נחנך ב-1870 ובנייתו הסתיימה ב-1882. עם השנים גדל המוזיאון והוא מציג את התרבות של ניו זילנד, ואת הטבע, הגאולוגיה והזואולוגיה שלה.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל הניו זילנדי בנג'מין מונטפורט בסגנון נאו-גותי והושלם בשנת 1888.
כיום במוזיאון למעלה משני מיליון מוצגים והוא מתמחה בהצגת התרבות המאורית, ההיסטוריה של ההתיישבות האירופאית בניו זילנד, ומוצגים העוסקים בחקר אנטארקטיקה.
וין בטלר

ביוגרפיה

וין, נולד בטראקי, קליפורניה וגדל בפרבר של יוסטון (דה וודלנדס, טקסס). החינוך שקיבל בבית וין היה חינוך מורמוני.

סבו מצד האם של וין הוא מוזיקאי הג'אז, אלוינו ריי (מנהיג להקת ביג בנד פורץ דרך שהקריירה שלו נמשכה מספר עשורים).

סבתו מצד האם, לואיז, הייתה חברה בלהקת "האחיות קינג" שכיכבה בתוכנית שבועית ברשת ABC שנקראה, המופע של משפחת קינג.

אמו, ליזה ריי, שגם כן הופיעה בתוכנית הטלוויזיה המשפחתית מנגנת בנבל ונוהגת לשיר.

בהיותו בן 15, החל וין את לימודיו באקדמיית פיליפס בעיירה אקסטר, ניו המפשייר (תיכון פרטי אשר בין בוגריו ניתן למצוא גם את מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג וגם את הסופר ג'ון אירווינג). שם שיחק בנבחרת הכדורסל ובנבחרת הסופטבול. בנוסף נהג להופיע עם כמה להקות תלמידים. אחרי סיום לימודיו שם, החל בלימודי צילום וכתיבה יצירתית בקולג' הפרטי לאמנות, "שרה לורנס" הממוקם ביונקרס, ניו יורק, אך כעבור שנה עזב.

בשנת 2000, עבר למונטריאול על מנת ללמוד באוניברסיטת מקגיל. שם פגש באשתו לעתיד, רז'ין שסיין. השניים נישאו ב-2003. באטלר בעל תואר בלימודי דת.
בשנת 2001 הקים את ארקייד פייר.

וין ורז'ין, כתבו יחד את המוזיקה לסרטו של הבמאי ריצ'רד קלי, הקופסה משנת 2009.
ב-2 באפריל 2011, LCD Soundsystem קיימו את הופעתם האחרונה. איתם הופיעו ארקייד פייר לביצוע השיר "North American Scum". במהלך דברי בפתיחה של ג'יימס מרפי לשיר, צעק וין "!shut up and play the hits". מה שהפך לימים להיות, שם הסרט הדוקומנטרי שמלווה את ההופעה הזו ושם הדיסק של הביצועים שהוקלטו בהופעה זו.

ב-21 באפריל 2013, ילדה רז'ין את בנם הראשון של הזוג.
ארומה אספרסו בר

היסטוריה

את העסק הקימו האחים מהלוואה של 70 אלף שקל שלקחו מאמם, ברברה. האח יריב חזר מניו יורק, שם לטענתו גילה את עולם הטייק אוויי וסהר היה חייל משוחרר. בראיון לידיעות אחרונות, סיפרו האחים כי בהתחלה חשבו על הקמת רשת חומוסיות, אך לבסוף בחרו בקפה. את מיקום הסניף ברחוב הלל במרכז ירושלים בחרו, לדבריהם, רק אחרי שספרו את העוברים ושבים כדי לוודא שמדובר במקום מרכזי.
במהלך השנתיים שלאחר פתיחת הסניף הראשון פתחו ב"ארומה" עוד שלושה סניפים, כולם בירושלים. חמש שנים לאחר הקמת הרשת, החליטו האחים לפרק את השותפות בעקבות ויכוחים ואי הסכמות רבים ביניהם. האח סהר קיבל את ארבעת הסניפים בירושלים וזכות לפתיחת סניפים בתל אביב ויריב את הזיכיון על יתר המדינה.
בשנת 2000 החלה "ארומה" להכין בעצמה את הקפה המשמש את הסניפים. שנה אחר כך עברו גם המאפים של הרשת לייצור עצמי. בשנת 2004 עבר המרכז של החברה מירושלים לעמק האלה, שם הוקמו מפעלי קפה ובצק המשרתים את כלל הסניפים.
בני משפחה נוספים של האחים שפע פעילים ברשת. האב, ראובן (בעברו אלוף ושיאן ישראל בשחייה), מנהל את מפעל הבצק והקפה הראשי ואחראי על פניות הציבור ב"ארומה ישראל", ומחזיק עם אשתו בכ־20% ממניות החברה. דורון, האח הבכור (כדורסלן נבחרת ישראל לשעבר), מנהל את הסניף בקניון עזריאלי בתל אביב (הנכלל ב"ארומה תל אביב"), ובנוסף מחזיק מניות בחברת "ארומה ישראל".
בנובמבר 2006 פורסם כי סהר שפע, מבעלי המותג "ארומה אספרסו בר", הפסיד בתביעת לשון הרע שהגישה כנגדו עובדת של חברת כלמוביל, שאליה פנה שפע, בעת שביקר במשרדי החברה, במילים פוגעניות בדבר מוצאה המזרחי ומעמדה הכלכלי. הפרסום גרם לתגובות נזעמות כלפי רשת "ארומה". בניסיון למנוע פגיעה במוניטין שלה, הדגישה רשת "ארומה ישראל" כי לסהר שפע אין חלק בבעלות על רשת זו, אלא הוא בעליה של רשת נפרדת, "ארומה תל אביב". הבידול בין שתי החברות המחזיקות במותג "ארומה", שהוצנע עד לפרשה, הפך לעובדה גלויה וברורה.
ביוני 2006 פתחה רשת "ארומה ישראל" סניף ראשון מחוץ לישראל, בשכונת סוהו בניו יורק. סניף זה זכה ליחסי ציבור מפתיעים בנובמבר 2008, כאשר בראיון למוסף של השבועון "טיים" אמרה הטניסאית מריה שרפובה כי כריך גבינת חלומי בארומה אספרסו בר בניו יורק הוא מאכל שכדאי לנסוע במיוחד כדי לאכול אותו.
בשנת 2011 רכש גולן עינת 50% מארומה תל אביב, ביוני 2013 רכש עוד 25% מהרשת, ובינואר 2014 השלים את רכישת מלוא הבעלות על הרשת.
ב-15 באוקטובר 2019 אושפזו שני לקוחות לאחר שאכלו סלט טונה בסניף של "ארומה" בתל אביב. בעקבות זאת נסגר הסניף עד לתיקון ליקויים שנמצאו בו.

מאפייני הרשת

רשת "ארומה" עובדת בשיטת הזכיינות. הסניפים ברחבי הארץ מנוהלים על ידי זכיינים, אשר עוברים התלמדות בת חצי שנה ומשלמים דמי זיכיון חד פעמיים ועמלה על בסיס אחוזים מהמכירות והוצאות שיווק ופרסום של הרשת.
לסניפי הרשת תפריט משותף, ועקרונות עיצוב ותפעול משותפים. בנוסף לקפה לסוגיו ומשקאות קלים, מוגשות בסניפי הרשת ארוחות קלות. מרכיב עיקרי בארוחות אלה הוא כריכים מסוגים שונים, שהלחם המשמש להכנתם נאפה בסניף עצמו. כן מוגשים סוגים אחדים של סלט ועוגות פשוטות.
מרבית השולחנות בסניפי הרשת הם שולחנות עגולים קטנים, שסביבם יוכלו לשבת בנוחות שני סועדים. בסניפים אין שירות של מלצרים: הסועד ניגש לדלפק, מוסר את הזמנתו ומשלם תמורתה, ולאחר דקות מעטות הוא נקרא במערכת הכריזה שבסניף כדי לקבל את הארוחה שהזמין ולקחת אותה אל שולחנו.
בין סניפי הרשת יש סניפים כשרים וסניפים שאינם תחת השגחת הרבנות.
במסגרת שיתוף הפעולה בין ארומה לשומרי משקל הונהג החל מנובמבר 2011 סימון קלורי של מנות בתפריט ארומה.