google/wiki40b huggingface dataset:
אנה אטקינס

ביוגרפיה

אטקינס נולדה בטונברידג' (Tonbridge), קנט שבאנגליה. אמה נפטרה זמן קצר לאחר לידתה והיא גודלה על ידי אביה, ג'ון ג'ורג' צ'ילדרן, שהיה כימאי, מינרליסט וזואולוג. בזכות זאת זכתה להשכלה מדעית לה זכו נשים מעטות בלבד באותה עת. בביתם הייתה מעבדה גדולה ומצוידת היטב. אטקינס ליוותה את אביה במחקריו, וציורי הצדפות שלה פורסמו בספרו, שהיה תרגום ספרו של לאמארק על מיני צדפות.
בשנת 1825 נישאה לג'ון פלי אטקינס. לזוג לא היו ילדים.
אטקינס נפטרה בהלסטד בשנת 1871, בגיל 72.

אצות בריטניה – רישום באמצעות ציאנוטייפ

הזוג אטקינס היה חבר של ויליאם הנרי פוקס טלבוט ואטקינס למדה ממנו את השימוש בשיטת "רישום קלוטייפ (פוטוגני)", והחל מ-1841 החלה לצלם בעצמה.
סר ג'ון הרשל, פיתח את תהליך הציאנוטייפ ב-1842, ואטקינס השתמשה בתהליך לצילום אצות מיובשות. אטקינס פירסמה בעצמה את תצלומיה באוקטובר 1843, בספרה: "Photographs of British Algae: Cyanotype Impressions", שנחשב כספר הראשון המלווה בתצלומים (8 חודשים לפני ספרו של טלבוט, "עפרון הטבע"). עד 1853 פירסמה אטקינס שני כרכים נוספים של ספרה. רק 17 עותקים של הספר יצאו לאור, כאשר רבים מהעותקים אינם שלמים. כיום, עותקים של הספר קיימים, בין השאר, בספרייה הבריטית, במוזיאון קלוינגרוב בסקוטלנד, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בספריית העיר ניו יורק, באגודה הלינאית של לונדון ובחברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע.
ברי פריגת

ברי (ברוך) פריגת הוא סופר ותשבצאי ישראלי.

ביוגרפיה

ברוך פרייטג נולד ב-1949 למרים וחיים פרייטג, שני ניצולי השואה. הוא גדל בבני ברק, וכבר בילדותו החל לכתוב סיפורים קצרים. בהמשך עבר לגבעתיים, ולמד שם בבית הספר התיכון "קלעי". בתקופת לימודיו בתיכון כתב את סדרת הספרים "השישייה", אך לא הוציאה לאור.
בצה"ל שירת בממר"ם, ולאחר מכן למד באוניברסיטת תל אביב לצורך קבלת תואר במתמטיקה, ולאחר מכן נישא ועבר להתגורר ברמת גן. לאחר המעבר שינה את שם משפחתו לפריגת.
בתחילת שנות ה-70 חיבר תשבצים רבים שהתפרסמו בחוברות רבות.
לאחר לימודיו הוא עבד בחברת IBM. באפריל 1979 יצא לאור הספר הראשון בסדרת "השישייה" במסגרת הוצאת יסוד. הספר האחרון בסדרה זו יצא לאור ב-1993, כאשר במקביל יוצא לאור גם ספר אחר לנערים בשם שחר באמריקה.
פריגת ניצל את הידע שלו במחשבים וכתב תוכנה לפתרון תשבצים, אותה הפיץ בסיוע של חברת באג מולטיסיסטמס.
במקביל לעבודתו ב-IBM המשיך לפרסם מאות סיפורים קצרים שהתפרסמו בשבועונים אחדים. הוא גם כתב ארבעה ספרים המיועדים למבוגרים. כיום גר פריגת ברמת גן.
בית המוקד

בית המוקד היה בית גדול בצדה הצפוני של העזרה, מזרחית לשער הקרבן. ששימש את הכהנים ששירתו בבית המקדש.

מבנה בית המוקד

בית המוקד היה בית גדול בעל גג דמוי כיפה עגולה. שחציו נחשב "חול" וחציו נחשב "קודש". על גג בית המוקד היה אחד ממוקדי השמירה של הכהנים במקדש.
את החלוקה בין הקודש לחול, הסבירו מפרשי המשנה בדרכים שונות. לפי הרמב"ם, מבנה בית המוקד היה מחוץ לחומת העזרה, וחציו הפתוח לעזרה, נכלל בקדושתהּ. לפי התפארת ישראל, חציו של המבנה היה בתוך תחום העזרה עצמה, ומכך נבעה קדושתו.
בית המוקד נקרא כך על שם מדורה גדולה שבערה בתוכו שבחומה התחממו הכהנים, שהיו הולכים יחפים על רצפת המקדש שעשויה משיש. סיבה נוספת לכך שהייתה מדורה היא שממנה הדליקו את אש המזבח מדי יום, מאחר שיש מצווה להביא אש מן ההדיוט.
בחציו הצפוני של הבית, היו בנויים בקיר דרגשי אבן ששימשו את זקני בית האב לשינה, בעוד שהכהנים הצעירים היו ישנים על הרצפה. במרכז הבית הייתה אחת מן המרצפות בלתי קבועה בקרקע, וניתנת להרמה על ידי טבעת שהייתה קבועה בה, ותחתיה היה שוער המקדש מניח בלילה את מפתחות העזרה, ומעליה היה ישן.
דבני קולמן

ביוגרפיה

קולמן נולד בבירת טקסס, אוסטין למארי וורטון ולמלווין רנדולף קולמן. הוא למד במכללה הצבאית שבוירג'יניה ובאוניברסיטת טקסס שם למד משפטים.
קולמן נישא פעמיים במהלך חייו, לאן קאונטרי ולשחקנית ג'ין הייל. לקולמן ארבעה ילדים מנישואיו השניים להייל, ביניהם המוזיקאית קווינסי קולמן.

קריירה קולנועית

קולמן התחיל את הקריירה שלו בסרט הביכורים של סידני פולק "כך היה". הוא מילא תפקידים משמעותיים במערבונים "נשוך את הקליע", "צייד הקרקפות" ובדרמות "הצד השני של ההר", "סינדרלה ליברטי" ו"הקרב על מידווי" בתפקיד קפטן מארי ארנולד.
קולמן זכה להכרה נרחבת בשנות ה-80 בזכות תפקידיו בדרמה הקומית "האגם המוזהב" בה גילם את ביל, הארוס של צ'לסי ת'ייר (ג'יין פונדה) ובקומדיות "טוטסי" בתור במאי אופרת הסבון שבמרכז העלילה רון קרליסל ו-"9 עד 5" בתור הבוס המתועב פרנק הארט.
דבני שיחק במותחן הביקורתי על המלחמה הקרה, "משחקי מלחמה" בתור ד"ר ג'ון מק'קיטריק שמסרב בתחילת הסרט לשגר טילים גרעיניים על מטרות סובייטיות. הוא גם הופיע לצידו של טום הנקס בתחילת דרכו בקומדיות "האיש עם הנעל האדומה", "דרג'נט" ובקומדיה שוברת הקופות "יש לך הודעה" בתור נלסון אביו של ג'ו פוקס.
ב-1999 השתתף קולמן בעיבוד ההוליוודי לסדרת האנימציה "חוש-חש הבלש" בתור קווימבי, הבוס של המפקח גאדג'ט (מתיו ברודריק).
ב-2005 שיחק את המיליארדר בעל המלון והקזינו בלאס וגאס דרייק בישוף במותחן הפשע הביוגרפי " דומינו".

טלוויזיה

קולמן היה מועמד לשני פרסי אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה בסדרה הקומית "באפלו ביל". ב-1987 זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית על הופעתו בעונה היחידה של הסדרה "סיפורו של סלאפ מארשל", הזכייה נוספה לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר שקיבל לפני כן על תפקידו בסרט הטלוויזיה "שקט מוחלט". בתחילת שנות ה-90 שיחק קולמן בסיטקום של רשת פוקס "הכיתה של דרקסלס" בתפקיד ראשי של אוטיס דרקסלס לצד בריטני מרפי.
קולמן התפרסם בסדרות הדרמה המצליחות "הסניגור" בתור ברטון אביו של הפרקליט ניק פאלין (סיימון בייקר) ו"אימפריית הפשע", בתפקיד הקומדור לואיס קסטנר המורה הרוחני של גזבר אטלנטיק סיטי נאקי תומפסון (סטיב בושמי) ואביו הביולוגי הגוסס של ג'ימי דרמודיי (מייקל פיט).
קורטני לי

ראשית הקריירה

בשנת 2004 החל לי לשחק באוניברסיטת מערב קנטאקי, ובשנתו הראשונה קבע את שיא המכללה ל"פרשמן" כאשר קלע 461 נקודות ב-31 משחקים. בשנותיו במכללה, נבחר שלוש שנים לחמישיית השנה בליגה, כשבשנתו האחרונה נבחר לי לשחקן המצטיין של הליגה. לי גם עזר לקנטאקי להגיע לשלב שמינית גמר פלייאוף ה-NCAA, עם ממוצעים של 20.4 נקודות, כולל שיא קריירה של 33 נקודות מול אוניברסיטת ארקנסו. 
לי סיים את קריירת המכללות שלו כשהוא משווה את שיאו של ג'ים מקדניאלס כקלעי המצטיין של המכללה בכל הזמנים עם 2,238 נקודות. ללי יש קעקוע שכתוב בו "R.I.P. Danny Rumph" (בתרגום חופשי: דני ראמף ז"ל) לזכרו של חברו הטוב לקבוצה במכללה, אשר התמוטט ומת תוך כדי משחק.

קריירת NBA

לי נבחר על ידי קבוצת אורלנדו מג'יק במקום ה-22 בדראפט ה-NBA של שנת 2008. ב-23 במרץ 2009 קבע את שיא הקריירה שלו בעונה הסדירה כאשר קלע 22 נקודות במדיסון סקוור גארדן נגד ניו יורק ניקס. 
במהלך הסיבוב הראשון של הפלייאוף של עונת 2008 מול פילדלפיה 76', קלע לי 18 נקודות במשחק הראשון ו-24 נקודות במשחק השני בסדרה. במשחק החמישי בסדרה, נפגע לי בפניו בעקבות התקלות עם דווייט האוורד, שבר את אפו והחמיץ את המשחק השישי בסדרה. הוא חזר לשחק בסיבוב השני של הפלייאוף, בסדרה נגד בוסטון סלטיקס, אך נאלץ לשחק עם מסכה על פניו לשארית העונה.
בסיום עונת הרוקי שלו עבר לי לניו ג'רזי ביחד עם רייפר אלסטון וטוני באטי בעסקת חליפין תמורת וינס קרטר וריאן אנדרסון. במהלך עונת 2009/2010 הוביל לי את ניו ג'רזי עם 93 חטיפות בעונה ושיא קריירה של 30 נקודות בהפסד קבוצתו 107-101 לממפיס גריזליס.
ב-11 באוגוסט 2010, עבר לי ליוסטון רוקטס בעסקת חליפין אשר כללה חמישה שחקנים וארבע קבוצות.
ב-20 ביולי 2012 הוא הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס בתמורה לג'ג'ואן ג'ונסון, איטואן מור, שון ויליאמס ובחירת דראפט מהסיבוב השני ב-2013.
במהלך עונת 2013/2014 הועבר לממפיס גריזליס בטרייד משולש עם אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-17 בפברואר 2016 נשלח לשארלוט הורנטס בטרייד משולש בו נשלחו כריס אנדרסן (ממיאמי) ופי ג'יי היירסטון (משארלוט) לממפיס גריזליס, ובריאן רוברטס (משארלוט) הועבר למיאמי היט. בסיום העונה הפך לשחקן חופשי וחתם בניו יורק ניקס, בה שיחק במשך שתי עונות וחצי.
באמצע עונת 2018/2019 הועבר בטרייד יחד עם קריסטפס פורזינגיס, טריי ברק וטים הארדוויי הבן לדאלאס מאבריקס, תמורת דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן, ווסלי מת'יוס ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון.

סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2018/2019.‏
משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם

משרד נציבות האו"ם לזכויות האדם הוא אחת הסוכנויות המיוחדות של האו"ם שמטרתה לקדם, לפקח ולדווח על כיבודן זכויות האדם המוגנות בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (1948). הקמתה מקורה בהצהרת ותוכנית הפעולה של וינה .
הנציבה העליונה הראשונה הייתה לואיז ארבור, אזרחית קנדית. הדרום-אפריקנית נאווי פילאי שימשה הנציבה העליונה מ-2008 עד ספטמבר 2014. היא הוחלפה ב-1 בספטמבר 2014 על ידי הנסיך הירדני זיד ראאד זייד אל חוסיין. המנדט של הנציב העליון לזכויות אדם נוצר כאשר הדרישה של ועידת וינה העולמית לזכויות האדם ב-1993 מומשה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-20 בדצמבר 1993. המשרד מדווח ישירות למזכיר הכללי של האומות המאוחדות. מטה הארגון נמצא בז'נבה.
בנוסף למשרד זה, לאו"ם יש גופים אחרים בתחום זכויות האדם, כגון מועצת זכויות האדם של האו"ם.
טרקאי

הקראים בטרקאי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן כמעט כל הפירוט הוא על הקראים, אין פירוט על מה שקרה ליהודים בשואה.
ב-1392 הביס ויטאוטס הגדול את הטטרים. הוא הביא משפחות של קראים, יהודים וטטרים מחצי האי קרים ואפשר להם להתיישב בטרקאי ובעוד ערים בדוכסות הגדולה של ליטא. הם שמשו מעין מעמד ביניים בין האצולה והצמיתים. לאחר גרוש ספרד הגיעו יהודים נוספים לטרקאי. ב-1495 גורשו היהודים והקראים מטרקאי אבל הורשו לחזור ב-1503. בין המשפחות היהודיות בטרקאי הייתה משפחתו של הרב שלמה שוסטר רבה של לודז' ברבות הימים.
ב-1793 סופחה ליטא לאימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה וקראים רבים עברו להתגורר בערים גדולות כמו וילנה וסנקט פטרבורג. ראש הקהילה הקראית בטרקאי שכונה "חכם" היה אחראי על קהילות הקראים בליטא, פולין ומערב רוסיה.
במלחמת העולם השנייה רצחו הגרמנים ועוזריהם הליטאים את כל יהודי טרקאי והסביבה. הקראים טענו כי מוצאם אינו שמי אלא טורקי-מונגולי ואין הם ממוצא יהודי. הם שייכים לעם הכוזרי ולראייה ששפתם הקראימית כלל אינה דומה לעברית אלא היא ניב טטרי. הימלר פנה בשאלה למספר היסטוריונים יהודים בוורשה ובוילנה- מאיר בלבן, יצחק שיפר וזליג קלמנוביץ' שמתוך רצון להציל את הקראים, קבעו כי מוצאם אינו קשור ליהודים. הימלר אף אפשר להם לשרת בוואפן אס אס.
כיום יש משפחות בודדות של קראים בטרקאי. הם גרים בבתי עץ המאופיינים בשלושה חלונות המסמלים את הנאמנות לאלוהים, למשפחה ולשלטון הליטאי. בית הכנסת שלהם נקרא כנסה (Kenesa) ולידו מוזיאון לתולדות הקראים בליטא.
בטרקאי גם בית העלמין הקראי הגדול והקדום מכל בתי העלמין היהודיים במזרח אירופה - ראשוני הקברים בו הם מהמאה ה-16.
איטו אבירם

יצחק "איטו" אבירם (נולד ב-16 באוקטובר 1950) סופר, עורך ועיתונאי ישראלי. מוכר בספריו הרבים לבני נוער וילדים, בעיקר שמונה ספרי הסדרה "יעל ואני", "מצמררים", "אני ליאור, ואתם?" ו"הקיץ האחרון של דן".

ביוגרפיה

אבירם החל את קריירת הכתיבה בתור כתב נוער ב"מעריב לנוער" שם התפרסמה הסדרה שכתב "יעל ואני". הסדרה ההומוריסטית עסקה ברצינות בסיפורים אמיתיים מחייהם של בני זוג בגיל העשרה, בבעיות, תחושות, חוויות, רגשות ואירועים האופייניים למערכת יחסים כזו. 
ברבות השנים מונה אבירם לכתב הראשי של מעריב לנוער ולסגנו של העורך אמנון בירב. 
בעקבות הפופולריות לה זכו פינותיו של אבירם בעיתוני הנוער, המשיך אבירם בכתיבת סדרות שנהפכו לספרים רבי מכר.
בשנים 1992 עד 1994 יצא אבירם לשליחות בארצות הברית מטעם הסוכנות היהודית. לאחר חזרתו לישראל, מונה לערוך את "ראש1", מבית "ידיעות אחרונות". לדבריו, "התקופה הזו הייתה הרבה פחות מוצלחת ... לא הייתה שם אותה אווירה, ופתאום התחוור לי שהעורך, איך לומר, לא ממש עומד בראש העיתון. הייתה שם מנהלת, בחורה שלמדה שיווק, והיא נתנה את הטון וקיבלה גיבוי מ'ידיעות אחרונות'. הפכתי למין מנהל תוכן, לא יותר, שצריך להתיישר לפי רצונותיה של אשת שיווק".
לאחר "ראש1" ערך אבירם גם את העיתונים "ראש צעיר" ו"טבע הדברים".
בהמשך דרכו, הקים אבירם מחדש ואף ערך את עיתון הילדים "פילון", בשנים האחרונות מרצה אבירם במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות שטראוס" וסל תרבות ארצי ומופיע לבני נוער בתוכנית משותפת עם המשוררת ציפי שחרור. בתוכנית "בואו נתבגר על זה" ובתוכניות נוספות כמו "היכן שנגמרות המילים", אבירם פונה גם למבוגרים באמצעות סיפורים שהוא כותב לעיתון ג'רוזלם פוסט ובאתר אינטרנט בשם "התרשמות" העוסק בנושאי תיירות ונופש, קולינריה, תרבות בידור ופנאי, אשר פונה ברובו למבוגרים. 
איטו אבירם מלמד גם מבוגרים וגם בני נוער בסדנאות לכתיבה יוצרת ברחבי המדינה. בין השאר הוא לימד באוניברסיטת תל אביב ובמכללות נוספות. בנוסף הוא מלמד במדרשה העירונית ברעננה, בקתדרה בפרדס חנה, בביתו ביישוב תל מונד, בהוד השרון ועוד. משנת 2016, הוא מלמד כתיבה יוצרת וכתיבת סיפור חיים גם בספריית יד לבנים בחיפה, מרכז הכרמל.
בשנות השבעים התחתן איטו אבירם עם יעל. לזוג נולדו שני ילדים, ולאחר כ-20 שנה הם התגרשו. הוא נישא בשנית ובשנת 2003 נולדו לו תאומים, בן ובת.
פרשת גבריאל תירוש

העלילה

הספר נפתח עם הגעת מורה חדש להיסטוריה, גבריאל תירוש, לכיתה השביעית בגימנסיה.
עד מהרה מגלים התלמידים כי דרכו החינוכית של תירוש הצעיר והנמרץ שונה מאוד מדרכם של שאר המורים המבוגרים במוסד, העוסקים במלאכת החינוך בחינת "מצוות אנשים מלומדה".
תירוש מלמד היסטוריה, אך יותר מכך, הוא חי אותה. הוא גוזר גזרה שווה בין גורלם  של הצלבנים, שלא הצליחו להיאחז בארץ וגורשו ממנה בידי המוסלמים, ובין גורל היישוב היהודי בארץ ישראל, אם לא יעמוד על נפשו מפני המתנכלים לו. גבריאל בז למדיניות ההבלגה שבחרו מנהיגי היישוב. הוא רואה בה "אחת מעויתות הנפש היהודית שעוד לא נשתחררה מן הגלות", וסבור כי בגללה סופם של היהודים בארץ ישראל יהיה כסופם של הצלבנים. עם זאת, ציין תירוש, "הנני נגד רצח עיור הפוגע באנשים מקריים, אבל לטירור מכוּון יפה, הפוגע בלב לבם של האשמים, יש ערך פוליטי עצום!" 
כדי לממש את תוכניותיו האקטיביסטיות, מייסד תירוש את "החוג המצומצם ביותר", אלו חמישה מבחירי תלמידיו, שנועדו לשבור את חרפת ההבלגה ולהשיב מלחמה שערה לפורעים הערבים. חברי החוג המצומצם הולכים שבי אחרי דמותו הכריזמטית של גבריאל תירוש, ולאחר סדרה של תצפיות וסיורים באזור ירושלים הם מתחילים לעבור אימונים בנשק.
מאוחר יותר נכנסים חברי "החוג המצומצם ביותר" למסגרת "ההגנה", ומגלים כי תירוש הוא מפקד הפלוגה שלהם. 
תירוש, המתכנן להכשיר אותם כמפקדי כיתות, מגלה כי מפקדיו ב"הגנה" דוחים את רעיונותיו האקטיביסטיים ופורש מן הארגון. הוא מושך אחריו את חברי החוג המצומצם לפרוש גם הם, והם מתחילים בפעולות תקיפה של שכונות וכפרים ערביים, כאשר הם מכוונים לפגוע באנשי הכנופיות. לקראת סוף הרומן מתברר כי הארגון שהקימו הוא חלק מארגון האצ"ל שהולך ומתגבש באותה התקופה.
באחת הפעולות, ליד הכפר שייח' ג'ראח, נופלת איה, אחת מחברות החוג המצומצם. ימים מספר לאחר מותה, עוזב גבריאל את תפקידו ולא נראה שוב. המספר מעלה אפשרות כי גבריאל חש אשם, וכנקמה, ובניסיון לכפר על מותה של תלמידתו, יצא למבצע צבאי, ממנו לא שב.

פרשנות

ההיסטוריון יהודה סלוצקי מתח ביקורת על הספר, עקב "רקע מוּטעה ומטעה מבחינה היסטורית". סלוצקי הדגיש שאינו חולק על זכותו של הסופר לכלול בספרו פרטים בדיוניים, אלא כי "הרקע ההיסטורי, עליו מתחוללת עלילת הסיפור, תואר שלא כראוי ואינו תואם כלל למציאות ולאווירה של הימים ההם". שלו דחה ביקורת זו וציין: "אף-על-פי שהשתדלתי שלא לסטות מהעובדות עצמן, לא אתיימר שהמסופר עולה בקנה אחד עם ההיסטוריה הרשמית של ה"הגנה", אף לא עם זו של אצ"ל או לח"י; אני די לי שהוא עולה בקנה אחד עם רשמינו, שאיפותינו וחלומותינו באותה תקופה".
ביום העצמאות 2006 פרסם אריאל רובינשטיין ב"הארץ" מאמר בשם "פרשת גבריאל תירוש ב" בו הוא מקביל בין ספרו של יצחק שלו ופרשת חייו ומותו של המורה יעקב מאיר שנהרג במלחמת ששת הימים (שלוש שנים לאחר שהספר יצא לאור) באותו מקום בו נעלם גבריאל תירוש.
קורל גייבלס

היסטוריה

קורל גייבלס נמנית בין הערים הראשונות שתוכננו שנים אחדות לפני ייסודה ובנייתה, וייצגה את ההתפתחות המוקדמות של מודל קהילה סגורה ושל חברת ניהול (מקביל לוועד בית בישראל). העיר עוצבה על ידי ג'ורג' מריק במהלך הבועה הכלכלית הראשונה של פלורידה בשנות ה-20 של המאה ה-20. מריק גדל בקורל גייבלס ובראשית המאה ה-20 החל להוציא לפועל תוכנית אמביציוזית, לייסוד אזור ששמות רחובותיו וסגנונו האדריכלי יתחקו אחר איטליה וספרד.  עד 1926, שטח העיר השתרע על פני 10,000 דונם. באותה השנה הרוויח מריק 150 מיליון דולר אמריקני שאותם תרם למען פיתוח העיר.
ב-1925, בו בזמן להכרזת קורל גייבלס כעיר באורח רשמי, העיר נבחרה לביתה של אוניברסיטת מיאמי, אשר נבנתה באותה שנה על פני 240 דונם של קרקעות ממערב לכביש 1 של פלורידה, בערך שני קילומטרים דרומה ממרכז העיר והאזור המסחרי של קורל גייבלס. במהלך מלחמת העולם השנייה הוכשרו טייסים ומכונאים רבים של צי ארצות הברית בקורל גייבלס.

דמוגרפיה

נכון ל-2010 בקורל גייבלס 20,266 משקי בית, מהם 11.4% ריקים. ב-2000, 24.45% מאוכלוסיית קורל גייבלס היו ילדים מתחת לגיל 18. משנת 2000, השפה הספרדית רווחה אצל רוב התושבים, ואילו אנגלית הייתה השפה היחידה שדוברה על ידי 43.83% מהאוכלוסייה. שפות אחרות המדוברות על ידי האוכלוסייה היו צרפתית (1.09%), פורטוגזית (0.80%), איטלקית (0.72%), ודוברים גרמנית מהווים 0.53% מכלל האוכלוסייה. מיאמי היא עיר רב-תרבותית, עם אוכלוסייה גדולה של מהגרים ממקסיקו והקריביים, ולמעשה, 75% מאוכלוסיית העיר אינם דוברים אנגלית כשפת אם.
בוג'נורד

פרשת מונא הושמנד

בדצמבר 2016 התפרסם סיפור של סטודנטית בהאית בשם מונא הושמנד, שגורלה הוא כגורלם של כל הסטודנטים הבהאים האחרים במחוז צפון ח'וראסאן ובאיראן כולה. הושמנד למדה אדריכלות באוניברסיטת בוג'נורד והשתתפה בכל השיעורים עד שיום אחד ביקשו ממנה להגיע אל משרד הביטחון שם ניסו להכריח אותה לחתום על טופס בו היא מכריזה שהיא כבר לא חלק מהדת הבהאית.
הושמנד לא הסכימה לחתום על הטופס ובשל כך היא גורשה מן האוניברסיטה ולימודיה הופסקו. היא ואביה פנו במכתבים אל מנהל האוניברסיטה, מושל המחוז ואל צמרת השלטון ומכולם הם קיבלו את התשובה "הדת הבהאית היא דת שפוברקה על ידי הבריטים ומזיקה לאסלאם."
הפרשה על אפליית בהאים באיראן התפוצצה והגיעה לכלי תקשורת ברחבי העולם, קיימות מחאות על מצב הבהאים באיראן, אם כי קטנות עקב חשש מדיכוי השלטון האיראני.
סבון כלים

סבון כלים (לעיתים נקרא גם נוזל ניקוי או נוזל כלים) הוא סבון נוזלי המיועד לשטיפת כלים. חומר ניקוי זה נפוץ מאוד בשימוש ביתי ותעשייתי וניתן למצוא אותו בכל מקום המפעיל מטבח. סבוני הכלים תורמים להיגיינה העולמית והפרטית, ועוזרים לבריאות הכללית והביתית.

מאפיינים

מצב הצבירה של הסבון הוא נוזל, על מנת שיהיה ניתן ליצוק מעט ממנו כל פעם על ספוגית הניקוי. לאחר מכן ניתן לשפשף היטב את כלי האוכל בעזרת הקצף שנוצר ולשטוף אותם היטב במים. עם זאת, ישנם סבוני כלים שבאים בצורת טבליות על מנת להניח אותם במדיח הכלים. לסבוני הכלים ניחוחות שונים על פי בחירת הצרכן והעדפותיו. בקבוקי הסבון עשויים תמיד מחומר עמיד למים, כגון פלסטיק, קרמיקה ומתכת.

היסטוריה

במהלך מלחמת העולם הראשונה ייצרה גרמניה לראשונה סבון סינתטי שיוצר מסינתזה בין חומרים כימיים שונים. ייצור הסבון הסינתטי נבע מהמחסור בשומנים לייצור סבון. ייצור הסבון הסינתטי נבע גם מהצורך בחומר ניקוי שבשונה מהסבון לא יתלכד עם מלחים ומינרלים שבמים דבר שיוצר לכלוך בלתי מסיס.
שימקנט

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-12 כתחנה בדרך המשי מאירופה לסין. עם הזמן העיר ידעה תקופות של פריחה ולעומתן פעמים בהן נחרבה על ידי הכובשים השונים. עד 1810 נשלטה על ידי ח'אנות קוקנד, ואחר כך עברה לאמירות בוכרה. ב־1864 הגיעו הרוסים לאזור וכבשו את העיר בצרפם אותה לחבל טורקסטן. ב־1814 שם העיר שונה לצ'רנייב, וב-1924 שמה הישן הוחזר. ב־1993 שונה שם העיר בתעודות רשמיות ל"שימקנט", על־פי הכתיב הקזחי.

ספורט

בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אורדאבסי המשתתפת בליגת העל הקזחית. בתחילת עונת 2015/16 נפגשה קבוצה זו מול קבוצת בית"ר ירושלים בשלב הראשון במסגרת הליגה האירופית והפסידה 2-1 בסיכום שני מפגשים.
צבי קוסטינר

קורות חייו

גדל בשכונת בית וגן בירושלים. בילדותו חלה בשיתוק ילדים וסבל מצליעה. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, שבה שימש אביו, הרב אריה קוסטינר, כמנהל. לאחר מכן למד בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה קוק בשלהי תקופתו, ואצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא. היה מקושר לרב מרדכי אליהו. בצבא שירת כרב צבאי והגיע לדרגת רב-סרן. הוסמך לרבנות ולדיינות על ידי הרב אברהם שפירא בי"ז באייר ה'תשמ"ח שכתב: "הנה כבוד ידידי היקר הרה"ג מוה"ר צבי קוסטינר שליט"א, מכירו אני מנעוריו שהחל ללמוד בישיבתנו הק' מרכז הרב, והיה שקדן עצום, עלוי גדול בהבנת התורה, ונתעלה מאד במדרגות התורה והוראה. וביודעי את חן ערכו בתורה ויראה, והוא כלי מלא ברכה בש"ס ופוסקים... ואמינא ליה יורה יורה ידין ידין".
בשנת ה'תשמ"ט (1989) עמד בראש קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב שעברה לדימונה להקים בה גרעין תורני בשיתוף עם הרב דוד תורג'מן. במקום הוקם כולל אברכים שהרב קוסטינר עמד בראשו. בסוף שנת ה'תשנ"ב נפתחה במקום ישיבת הסדר בראשותו. בשנת ה'תש"ס עבר עם הישיבה למצפה רמון. בשנת ה'תשס"ט (2009) החל לכהן כנשיא ארגון "קרוב אלי" שהוקם תחת חסות ישיבתו. הארגון מציע לימוד בחברותא ושיעורי תורה.
היה מעורכי ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "באר אליהו".
נשוי לזיוה, בתו של הרב דוד דיין, שהיה הרב העיר צפת, ונכדת הרב דוד שלוש.
בעבר השיב לשאלות בהלכה באתר האינטרנט "כיפה".
הרב קוסטינר עמד במשך כעשר שנים בראש קורס רבנים צבאיים במילואים, מאז היווסדו, ולצורך כך שירת במילואים כחודש וחצי בשנה. בשנת 2018, לאחר שהתבטא נגד שירות נשים בצה"ל ואמר שזהו ניסיון להרס המשפחה, הוחלט בצה"ל כי יפסיק למלא את התפקיד.

משנתו

הרב קוסטינר הוא תלמיד של הרב צבי טאו ותפיסתו ביחס למדינת ישראל היא ממלכתית. הוא בין המתנגדים ל"תנ"ך בגובה העיניים" ולשיטת הרבדים. הוא מעודד את תלמידיו ללמוד "דף יומי", פרק יומי של משנה וכן לקרוא תהלים מדי יום.
ששון מרדכי שנדוך

הרב ששון ב"ר מרדכי שנדוך (נודע גם כחכם ששון עג'מי או בכינויו הרש"ם; ה'תק"ז - ו' בטבת ה'תק"ץ), היה מחכמי עיראק. רב, אמן, משורר ומלחין.

קורות חיים

נולד לפרחה ולמרדכי בשנת ה'תק"ז בבגדאד. כינויו "עג'מי" (פרסי), ניתן לו לאחר שריפא את בנו של אחד משרי בגדאד הערבים.
סבו, משה בן מרדכי שנדוך, שימש כנשיא קהילת בגדאד בתחילת המאה ה-18, וכיהן כאיש הכספים של מושל בגדאד.
בשנת ה'תקע"ב התמנה לממונה על הכתובות והקידושין בבגדאד. היה בעל קורא וחזן בבית הכנסת הגדול בבגדאד.
חיבר פיוטים רבים, חלקם מושרים עד היום בקהילות יהודי עיראק.
למעלה מעשרה מצאצאיו, היו מחכמי הקהילה בבגדאד וגדוליה, ביניהם יזכרו: ראש הישיבה רבי יצחק ח"ר מרדכי בן הרש"ם, רבם של רבי שמעון אגסי, רבי יהודה פתייא, רבי שלמה תווינא ועוד רבים; רבי משה ח"ר שמעון, מחבר סדרת הספרים על התורה - ויאמר משה; רבי יהושע שנדוך, מרבני משפחת בית ששון בהודו.
כמו כן היה אמן מומחה:
"הוא עשה צורת המשכן עם קרשים ואדנים וכל כלי המשכן, ונשאר קרש אחד אצל הרב שמעון מרדכי מצאצאיו, והיה מלמד ומבאר בו לתלמידים עם האדנים - שהיו עשויים מעופרת- בפרשת תרומה.
גם עשה צורת בית שלישי על בד עבה, והיה מצויר עליו צורת הבית עם המדות והפסוקים בכתב ישר ונאה עם צבעים, והיה עשוי כמדת גובה ורוחב סדר ההיכל שבבית הכנסת הגדול אשר הוא היה חזן שמה. והיו תולים אותו משנה לשנה בשני ימי שמחת תורה, והיו כל הקהל שמחים ומתגאים במעשה ידי אומן הגדול. והיה נראה מרחוק ממש כמו שטיח פרסי. ואחר כך לקחה אותו פרחה דוד ששון ללונדון".
— ערכו בספר "קץ הימין" - תולדות רבני בבל, הרב יהושע משה (רבה של גבעתיים)
נפטר בו' בטבת ה'תק"ץ ונקבר בבגדאד.
סרטיפיקט

סֶרטִיפִיקָט (מאנגלית: Immigration certificate, מילולית: אשרת הגירה), היה הכינוי שניתן לאשרת העלייה לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. רישיון העלייה חולק על פי מכסות שנקבעו על ידי הבריטים במשא ומתן בינם לבין ההנהלה הציונית, בהסתמך על תקנות הספר הלבן הראשון.
בחירות ביניים

בחירות ביניים (נקראות גם בחירות משנה. באנגלית: by-election, ובארצות הברית "בחירות מיוחדות", special elections; בישראל מקובל הביטוי בחירות ביניים) נערכות במדינות שנהוגות בהן בחירות אזוריות ואישיות, כאשר נציג בבית הנבחרים אינו יכול להמשיך בתפקידו כיוון שנפטר, התפטר או הודח מסיבה כלשהי, למשל הרשעה בפלילים. בפרלמנטים מסוימים היה נהוג בעבר שחברי פרלמנט המתמנים לשרים נדרשים להתמודד מחדש על מקומם בפרלמנט בבחירות ביניים. סיבה אפשרית נוספת לבחירות ביניים היא פסילת התוצאות מן הבחירות הכלליות, בגלל אי-סדרים בהצבעה.
אין לבלבל את המושג עם בחירות אמצע, שהן שנקבעו מראש להיערך, בחלק מהמושבים, באמצע הכהונה של הרשות המבצעת.
בחירות ביניים נהוגות במדינות חבר העמים הבריטי, בארצות הברית ובמדינות נוספות שקיימת בהן שיטת ייצוג אזורית או מעורבת. מטרתן היא למנוע מצב שמחוז בחירה יהיה בלתי מיוצג בבית הנבחרים. בחלק מן המדינות שבהן נהוגות בחירות אזוריות לא מתקיימות בהכרח בחירות ביניים. פתרונות אחרים למצב שבו נציג מסיים את תפקידו באמצע הקדנציה הם החלפתו במועמד אחר של המפלגה (לרוב המועמד הבא אחריו ברשימה שהתמודדה בבחירות), חלוקת הקולות בין המתמודדים שהפסידו, או פשוט הותרת מקומו של הנציג בלתי מאויש. במדינות שבהן נהוגה שיטת בחירות יחסית, שבה כל המדינה נחשבת למחוז אחד, כמו ישראל, לא נערכות בחירות ביניים, ובמקרה שחבר פרלמנט אינו יכול למלא את תפקידו, מחליף אותו נציג אחר מטעם מפלגתו.
בדרך-כלל העניין הציבורי בבחירות ביניים הוא נמוך וכך גם שיעור ההצבעה. רק לעיתים רחוקות יש להן השפעה פוליטית משמעותית במישור הארצי. חריג לכך הוא מצב שבו לממשלה יש רוב קטן בלבד, וכשלונה בבחירות ביניים עלול להפוך אותה לממשלת מיעוט. מיעוט ההשפעה של התוצאות על הממשל המרכזי, וכן שיעור ההצבעה הנמוך, גורמים לכך שמפלגות שוליים מצליחות לרוב טוב יותר בבחירות ביניים מאשר בבחירות כלליות. 
התוצאות בבחירות-ביניים נתפסות על ידי פרשנים פוליטיים כסמן לשיעור התמיכה הכללית במפלגות השונות, המנבא במידה מסוימת את סיכוייהן בבחירות הכלליות הקרובות. למעשה, נטיית הבוחרים בבחירות ביניים היא להצביע מתוך שיקולים מקומיים או על-פי אישיות המועמדים, ולא משיקולים לאומיים, כך שאין בהן כדי ללמד הרבה על התמיכה הכללית במפלגה כלשהי. עם זאת, לרוב מפלגת אופוזיציה שנכשלת בבחירות הביניים תתקשה לחולל מהפך בבחירות כלליות.
כדי לחסוך במשאבים מקובצים בדרך כלל כמה מחוזות, שבהם יש צורך בבחירות ביניים, לתאריך אחד.