היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר

בניגוד למרבית ספרי התנ"ך, שבהם לאלוהים נוכחות בולטת, במגילת אסתר אלוהים נעדר מהסיפור, לפחות ברובד הגלוי. שמו איננו מופיע במגילה כלל, והתערבותו איננה נזכרת במפורש. בעיית היעדרו של אלוהים מהמגילה ואופייה החילוני למראית עין העסיקה את רוב רובם של פרשני המגילה וחוקריה, מסורתיים כביקורתיים.

גישות להסבר התופעה

ההכרה בהשגחה האלוהית הנסתרת המשתקפת במגילה היא אבן יסוד בפרשנות המסורתית שלה, וגם פרשנים ביקורתיים רבים שותפים לה. רבים רואים במגילה ביטוי למציאות של הסתר פנים: היעלמות נוכחותו הגלויה של האלוהים בתקופה שבה הנבואה החלה לשקוע, והשארת הזירה העולמית לידיהם של בני האדם, כאשר הוא פועל ברקע. כבר חז"ל עמדו על כך ודרשו את שמה של אסתר על שם הסתר הפנים של המגילה: "אסתר מן התורה מניין - 'ואנוכי הסתר אסתיר'". לפי פירוש זה, המגילה עניינה הוא גילוי הסתרתו של האל בזמן הגלות, ונוכחותו רק מאחורי הקלעים. יחזקאל קויפמן סבור שהמגילה היא חיבור דתי, ומחברה היה חדור אמונה עמוקה בנצח ישראל. מראית העין החילונית אינה אלא אסטרטגיה ספרותית שנועדה לבטא התפיסה ההיסטוריוסופית הרווחת במקרא של סיבתיות כפולה: המהלך ההיסטורי הרגיל איננו כולל התערבות אלוהית גלויה, ואפשר לתאר אותו כשרשרת סבירה של אירועים הקשורים בקשר סיבתי; אך מאחורי הקלעים האל הוא המושך בחוטים ולא האדם או המקרה העיוור. במבט לאחור, מעשים וצירופי מקרים סתמיים לכאורה מתגלים כמכריעים, ומתברר כי הכול נעשה בהתאם לתוכנית האלוהית הנסתרת.
הרב יואל בן נון מציין שדווקא חסרונו של אלוהים במגילה הוא המלמד אותנו על כך שהאלוהים נמצא בכל מקום. הוא טוען שזו החשיבות המיוחדת של המגילה וזו הסיבה שנוספה לכ"ד ספרים: ללא המגילה ניתן היה לחשוב כי רק כשאלוהים גלוי הוא פועל ולאור המגילה מתברר שאלוהים נמצא גם במקום שאינו גלוי.
לדעת ניסן אררט, מחבר המגילה השמיט ממנה את שם אלוהים כדי לרמוז על סלידתו מהאווירה החילונית שבה פועלים גיבורי המגילה, שנוהגים בדרכו של הערום: זהו מופת חינוכי רווח במזרח הקדום, של אדם החותר בדרכי מרמה ומניפולציה למימוש מטרותיו האנוכיות, כשהוא נסמך על פיקחותו ותושייתו. המגילה ממשיכה את המסורת המקראית של מאבק בדרכו של הערום, ומציבה מולו את המופת של ירא האלוהים, המכיר בשלטונו המוחלט של האל. המן מגלם בדמותו את הערום הרשע, שאין לו תקנה וסופו מפלה ניצחת; לעומתו מגלמים מרדכי ואסתר את הערום שבעקבות אסון שניחת עליו שב בתשובה והפך ירא אלוהים.
יש שתלו את היעדר שם אלוהים במגילה ואת דמותה החילונית בסיבות שאינן קשורות בעיצוב ספרותי גרידא. לואיס פטון שיער ששם אלוהים לא נכתב במגילה מחשש שיחולל כשיקראו בה בפורים, חג שבו מצווים להשתכר "עד דלא ידע בין ארור המן לברוך מרדכי" בפרשנות המסורתית הובעה הסברה שהמגילה הועתקה כלשונה מתוך כרוניקה מלכותית פרסית - או שזהו לפחות הרושם שניסה מחברה ליצור, לפי הגישה הביקורתית - ובכך מוסבר שוויון הנפש - האמיתי או המדומה - כלפי האמונה היהודית. הרב אברהם אבן עזרא כתב בהקדמות לפירוש על המגילה, שהמגילה נכתבה בידי מרדכי בחסות האימפריה הפרסית ולכן לא הוסיף את שם אלוהים מכיוון שחשש שהפרסים יתרגמו את המגילה ויכתבו במקומו שם של אל מהמיתולוגיה הפרסית.
מנגד, חלק מהחוקרים רואים במגילה חיבור חילוני מעיקרו, או לפחות חיבור שזיקתו לדת חלשה. מקצתם תולים זאת בגישה דתית מתונה או ספקנית של המחבר. רוברט פפייפר, המייחס את חיבור המגילה לימיו של יוחנן הורקנוס הראשון, סבור שמחברה היה פטריוט נלהב אך אדיש כלפי עניינים שבדת. פוקס הציע לפרש את היעדרותו של אלוהים מן המגילה כמעשה מכוּון מצד המחבר שתכליתו לעורר אצל הקורא הרהור, ושמא גם ספק, בדבר מקומו של האל בעלילת הסיפור, ואולי אף בקיום האנושי בכלל.
יש הסבורים שהמגילה נכתבה במקורה כסיפור עממי קליל, שלא נועד לשאת מסר חינוכי-דתי, ולפיכך אין זה מפתיע שהיא איננה מגלה נטייה לרעיונות דתיים; אף ייתכן ששם אלוהים לא נכתב בכוונת מכוון מחשש לחילולו בנסיבות של שכרות וליצנות, שבהן נוטים לקרוא סיפורים מסוג זה. 
שמריהו טלמון זיהה במגילה זיקה הדוקה לספרות החכמה דווקא. לדעתו, המגילה מהווה גילום ספרותי של יסודות חכמתיים מובהקים. אסכולת החכמה נוטה מטבעה לקוסמופוליטי ולאוניברסלי, ומתעניינת באדם יותר מאשר באל. טלמון מציין שדמות האל האימפרסונלי והמרוחק המשתקפת במגילה מזכירה את זו שבקהלת. כנגד הסבר זה העלה ג'יימס קרנשאו את הטענה שהנימה הפטריוטית החריפה העולה מן המגילה איננה מתיישבת עם תפיסת העולם החכמתית.