google/wiki40b huggingface dataset:
אימפיריאל איירווייז

אימפיריאל איירווייז (אנגלית Imperial Airways) הייתה חברת תעופה בריטית אשר פעלה בין 1924 ל-1939, והתמחתה בטיסות בין-יבשתיות, למספר יעדים באירופה אך במיוחד אל יעדים ברחבי האימפריה הבריטית, באפריקה, במזרח הרחוק ובתת היבשת ההודית.
החברה נוסדה בהמלצת ועדה ממשלתית שקבעה ב-1923 כי יש לאחד את כל חברות התעופה הבריטיות לחברת תעופה בודדת, על מנת ליצור חברה שתהיה חזקה דיה כדי לפתח את קווי התעופה האזרחית לרחבי האימפריה. כדי לעודד את המיזוג, ניתנה לחברה סובסידיה בסך של מיליון לירות שטרלינג שהוענקה לה במשך עשר שנות פעולתה הראשונות. בחודש מרץ 1924 התאחדו ארבע חברות תעופה בריטיות ויצרו את אימפריאל איירווייז, אשר קבעה את הנהלתה ואת מרכז פעולתה בנמל התעופה קרוידון בדרום לונדון. בחודש אפריל 1924 ביצעה החברה את טיסתה הראשונה, וחנכה שירות יומי בין לונדון לפריז. בשנת פעולתה הראשונה הטיסה החברה 11,395 נוסעים ולמעלה מ-200,000 דברי דואר. באפריל 1925 הקרינה החברה לראשונה בהיסטוריה סרט בעת טיסתה לפריז.
ב-1927 החלה החברה להפעיל קווי טיסה לרחבי האימפריה, והקו הראשון קישר בין קהיר לבצרה. ב-1929 חנכה החברה קו טיסה בין לונדון לקראצ'י ושנתיים לאחר מכן החל שירות אווירי לטנגנייקה, שהוארך מאוחר יותר לקייפטאון. עם זאת, מטוסי החברה ששירתו יעדים ברחבי האימפריה היו סירות מעופפות שהמריאו מחופי מרסיי, והנוסעים הגיעו לשם בטיסה לפריז וממנה ברכבת לדרום צרפת. מאוחר יותר החלו מטוסים אלה להמריא מפוטסמות'. ב-1934 ייסדה החברה ביחד עם חברת קואנטס האוסטרלית חברה בת שהפעילה טיסות אזוריות בדרום מזרח אסיה.
גם לארץ ישראל הגיעו מטוסי אימפיריאל איירווייז, ולצורך כך הפעילה החברה תחנה בשדה התעופה בעזה (שדה התעופה בלוד טרם הוקם אז). תחנה זו שימשה בעיקר כתחנת ביניים לטיסות החברה בקו קהיר-בצרה, ומטוסים בקו זה חנו בעזה לעצירה בת חצי שעה.
בשנת 1931 החליטה חברת אימפיריאל איירווייז לחנוך קו תעופה בין נמל התעופה קרוידון ב- לונדון ל- הודו דרך ארץ ישראל, ל- טבריה. בין השנים 1931-1942 שימש ים כנרת כשדה תעופה ימי. הטיסה הייתה משולבת ב- מטוס ימי ובמטוס רגיל. ב-21 באוקטובר 1931 נחת המטוס הימי הראשון מסוג "s-17 scipio short" על פני הכנרת, הנוסעים הועברו ל-טבריה ומשם אל שדה התעופה צמח, ממנו המריאו ל- הודו דרך בגדד במטוס יבשתי. כאשר התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת, בשנת 1942 בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות בכנרת, אך חודשו בים המלח ובמפרץ חיפה.
בראשית שנות ה-30 של המאה העשרים שקל פנחס רוטנברג, מייסד חברת החשמל ותחנות הכוח הראשונות בארץ, להקים חברת תעופה ארצישראלית. מתוך הבנת מגבלותיה הפיננסיות של ארץ ישראל, חשב להקים את חברת התעופה כחברה בת של חברת התעופה הבריטית אימפיריאל איירווייז. המשא-ומתן בין רוטנברג לחברת "אימפיריאל איירוייז" נשא פרי, ובדצמבר 1934 נרשמה בלונדון חברת Palestinian Airways Ltd, שנודעה ביישוב בשמה העברי, "נתיבי אוויר לישראל בע"מ". בראשית דרכה עמד לרשות החברה הארצישראלית צי של שני מטוסי נוסעים שבכל אחד חמישה מושבים. החברה קבעה את בסיסה בשדה התעופה בחיפה, והחלה בפעילות סדירה רק בשנת 1937 עם פתיחת קו חיפה-לוד.
בשנת 1935 נוסדה חברת בריטיש איירווייז לימיטד (.British Airways Ltd), שהייתה לחברה העיקרית שהתחרתה באימפריאל איירווייז. כדי לחזק את התעופה האזרחית הבריטית ביחס לחברות אירופיות אחרות, כמו KLM, אייר פראנס ולופטהנזה, אוחדו שתי החברות הבריטיות בשנת 1939, ויצרו את בריטיש אוברסיז איירווייז קורפוריישן (British Overseas Airways Corporation או BOAC).
פטרושקה

פטרושקה (רוסית: Петрушка) הוא בלט הכולל 4 תמונות. את הכוריאוגרפיה למחזה חיבר מיכאיל פוקין ואת המוזיקה איגור סטרווינסקי שכתב את הלברית יחד עם אלכסנדר בנואה אשר עיצב גם את התלבושות והתפאורה.

תפקידים ראשיים

3 מריונטות: פטרושקה, בלרינה ומורי, וכן קוסם זקן. המוזיקה מעמידה בפני הרקדנים והכוריאוגרף מקצבים מורכבים ומשתנים במהירות, ואתגר מחולי לא פשוט.
הנושא משולש יחסים: פטרושקה המופנם והמורי המוחצן רבים על ליבה של הבלרינה הבובתית. פטרושקה הוא בובה המגלה רגשות אנושיים.

עלילה

תמונה ראשונה: יריד הקרנבל בכיכר בסנקט פטרבורג - המוזיקה מיטיבה לתאר את אווירת הקרנבל על שלל הקולות, הרקדנים ניצבים משתדלים לתת לכך ביטוי מחולי, קול תיפוף ונגינת חליל מסתורית מבשרים את כניסת הקוסם ותיאטרון הבובות שלו, עם היפתח מסך תיאטרון הבובות נגלים שלושה תאים ובהן שלוש המריונטות. המורי ופטרושקה מאוהבים בבלרינה, פטרושקה מקנא במורי ומתקיף אותו, הקוסם בניסיון להציל את המצב מסיים את ההצגה.
תמונה שנייה: חדרו של פטרושקה - פטרושקה נעול בחדרו כעונש על מעלליו, הדלת נפתחת והבלרינה נכנסת, פטרושקה מחזר אחריה באופן מגושם והיא עוזבת את פטרושקה למגינת ליבו.
תמונה שלישית: חדרו של המורי - המורי נעול אף הוא בחדרו אבל הוא אינו מתרגש ומשחק להנאתו באגוז קוקוס, הבלרינה נכנסת ומנסה להגביר את הערצתו אליה, פטרושקה נכנס בהפתעה ומאיים על יריבו, המורי רודף אחריו עם חרבו השלופה ופטרושקה מצליח להימלט בעור שיניו.
תמונה רביעית: חזרה לכיכר - חגיגות הקרנבל בכיכר נמשכות, כשלפתע פטרושקה נכנס ואחריו המורי הדוקר אותו למוות. המשטרה באה וחוקרת, אך הקוסם הזקן טוען ומדגים שזאת בסך הכל בובה. וכולם יכולים להתפזר, הקוסם גורר את הבובה חסרת החיים אל האוהל כאשר לפתע נראה חלקה העליון של בובת פטרושקה מעל הגג, כסמל לניצחון רוחה של דמותו של פטרושקה המריונטה הטראגית.

הופעה ראשונה

ההופעה הראשונה נערכה בתיאטרון שאטלה בפריז 1911 על ידי להקת הבלט הרוסית של סרגיי דיאגילב. בתפקיד פטרושקה: ואצלב ניז'ינסקי, בתפקיד הבלרינה: תמרה קרסבינה, בתפקיד המורי: אלכסנדר אורלוף, ובתפקיד הקוסם הזקן: אנריקו צ'יקטי. על התזמורת ניצח פייר מונטה.
לוקה דלה רוביה

ביוגרפיה

הוא נולד בפירנצה, אין ידיעות ברורות בקשר לימי נעוריו והכשרתו.
היצירה הראשונה המשויכת לו בוודאות היא ה"קנטוריה" או "גלריית הזמרה" (Cantoria ‏; 1431–1438), שהייתה מוצבת בגלריית המקהלה שב"דואומו" (כנסיית סנטה מריה דל פיורה, הקתדרלה של פירנצה), וכיום מוצבת במוזיאון הדואומו. היצירה מתארת נערים שרים ומנגנים לתהילת האל בהשראת תהילים, מזמור ק"נ (הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר./ הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב./ הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה./ כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.).
דלה רוביה התקבל ב-1432 לגילדת הפסלים ובמשך שני העשורים הבאים פיסל בברונזה ובשיש. 
ב-1437 הוזמנו אצלו תבליטים להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו, מגדל הפעמונים של פירנצה. הוא הוסיף מלאכים מברונזה לגלריית השירה והקים דלתות ברונזה לדואומו, יחד עם מיכאלוזו. 
יצירות הטרה קוטה שלו בכנסיית סנטה מריה דל פיורה, "הקימה לתחיה" (1445) ו"העלייה של ישו" (1446) מציגות יכולת שימוש בזיגוג, בשימוש באור ובצבע. כך גם יצירתו "שנים עשר השליחים" בקפלת פאצי הקטנה (בקלויסטר של בזיליקת סנטה קרוצ'ה) בפירנצה (1443–1450).
דלה רוביה יצר סדנה בה לימד ועבד גם אחיינו, אנדריאה דלה רוביה שהיה לאמן מפורסם בפני עצמו ושכלל את אמנות הקרמיקה עם זיגוג ובנו, ג'ובאני דלה רוביה (בן אחיינו של לוקה דלה רוביה), שניהל את הסדנה עם מות אביו.
ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על דלה רוביה בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים המצוינים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori).
דיונון הומבולדט

מאפיינים

זהו אחד ממיני הדיונונים הגדולים ביותר ואורך גלימתו כולה להגיע ל-1.9 מטרים (6.2 רגל) ולשקול 50 קילוגרם (110 ליברות). הם ידועים בכך שתקפו צוללים, אך רק בעת טירוף אכילה הם פונים אל בני האדם. לא ידוע מקרה של טריפת אדם על ידי מינים אלה.
הדיונון הוא אוכל בשר תוקפני הצד במהירות על ידי קרסים מחודדים בזרועותיו דגים, סרטנים, חסילונים ויצורי ים קטנים אחרים. הוא ניזון מדיונוני הומבולדט אחרים באופן תדיר ורבים מהצעירים נאכלים על ידי הבוגרים. גם פרט שנפצע עת ציד יספק מאכל לחבריו הרעבים. הם עצמם נטרפים על ידי דגים כמו דג-החרב, מפרשניים גדולים, טונה, כלבי ים שונים, כרישים ודולפינים וגם לווייתן הראשתן גדול-הראש.
כמו רוב הדיונונים הם מומחים בהחלפת צבעים למטרות הסוואה, אזהרה ותקשורת. הם עוטים בעת הציד צבעי אדום כהה שמוחלפים במהירות בלבן בהיר, העוזרים להם לבלבל את טרפם ולהזהיר את חבריהם שהם עומדים לעוט קדימה ולאחר הציד הם חוזרים לצבעים חיוורים העוזרים להסוואה בעומק הים. בעזרת מערכת ההנעה שלהם הם יכולים לעוט קדימה אחורה, למעלה ולמטה במאמץ מזערי. הם רואים אור מצוין גם כשכמעט איננו ויכולים לפלוט דיו להגנתם מטורפים.
דיונונים אלה חיים עתים בחבורות ונצפו באוקיינוס השקט בעומק 200–700 מטרים (660–2,300 רגל) בשטח שמשתרע מארץ האש לקליפורניה. עם זאת עקב התחממות כדור הארץ והתמעטות דגי טרף כתוצאה מדיג יתר, הם החלו לאחרונה להתפשט צפונה לאורך אורגון, וושינגטון, קולומביה הבריטית ואלסקה.
הם ניצודים על ידי דייגים במקסיקו ובפרו למאכל.
תעודת לידה

תעודת לידה היא תעודה ציבורית של המדינה המאשר לידה ובו נקבעים שם היילוד, מינו, תאריך הלידה, מקום הלידה ושמות ההורים. במדינות רבות, בעיקר בעבר, נקבעה בתעודה גם השתייכותו האתנית של היילוד. תעודת הלידה משמשת הוכחה בעת תביעת אזרחות והיא המסמך הרשמי היחיד של קטין עד שמוענקת לו תעודת זהות.

היסטוריה

לידות נרשמו כבר בעולם העתיק במצרים, בפרס, בסין, ביוון וברומא. הפקידות המפותחת באימפריות אלה הזדקקה למידע לשם גביית מס, ניהול כוח האדם לגיוס לצבא. במהלך ההיסטוריה נרשמו לידות בקרב הקהילות, למשל בבית הכנסת או בכנסייה הקהילתית הוחזקו ספרי רישום. כן התנהל רישום בבתי העירייה המקומיים.
ההכרח לרשום לידות באופן רשמי על ידי מנגנון ממשלתי נקבע לראשונה בבריטניה בחוק משנת 1853. תעודת הלידה נוצרה כאישור רשמי על הרישום. עד מהרה עקבו אחר תקדים זה רוב מדינות אירופה.
עד עידן המחשוב הייתה תעודת הלידה מסמך בעל חשיבות רבה משום שהיוותה הוכחה יחידה לפרטים מרכזיים בזהותו של אדם, בהם גילו המדויק, זהות אביו והשתייכותו האתנית והמשפחתית. לפיכך התפתחה גם תופעה של זיוף תעודות לידה על מנת לזייף גיל (למטרות גיוס או הימנעות מגיוס לצבא למשל), דרישות להכרה באבהות, דרישות להשתתפות בירושה והגדרת אדם המשתייך לקבוצה אתנית מופלית לרעה כמי שאינו משתייך לקבוצה זו (וראו בעניין זה גם תעודת ייחוס ארי). כתוצאה מכך פותחו אמצעים שונים (כגון חותמות) להקשות על זיופים. עם הפיכת מרשמי האוכלוסין לממוחשבים, הפך הרישום במאגר למחייב והתעודה איבדה מחשיבותה.
חובת הרישום חלה על היולדת ועל המיילדת מוטלת חובה לדווח על כל לידה, על מנת להצליב מידע ולמנוע הסתרת ילודים או רישום כוזב (על מנת לזכות בטובות הנאה). כיום מטפל בדרך כלל ברישום משרד רישום בבית יולדות של בית חולים. גם יולדת היולדת בביתה נדרשת להגיע לבית החולים על מנת לרשום את הלידה ולקבל תעודת לידה, המונפקת על סמך רישום זה, על ידי רשות מרשם האוכלוסין. 
בעבר נלקחו מיילודים במספר מדינות (ביניהן בארצות הברית) טביעת אצבעות, ידיים ורגליים והוטבעו בתעודת הלידה.

תעודת לידה בארצות הברית

בארצות הברית, לפי התיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, רישום אוכלוסייה אינו זכות חוקתית של הממשל הפדרלי אלא נתון בידי המדינה, עם זאת, בהתאם לתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, על המדינה להעביר את נתוני הרישום לממשל הפדרלי לצורך רישום האזרחות. על מנת לעקוף סבך חוקתי זה, מעביר בית החולים, בנוסף לרישום במרשם האוכלוסין של המדינה, דיווח על כל לידת ילוד חי למערכת בריאות הציבור הפדרלית, על פי "המלצתה" של זו האחרונה. "טופס דיווח לידת חי" הוא תעודת הלידה האמריקאית.
פולקספארקשטדיון

היסטוריה

במקום בו נמצא האצטדיון הנוכחי עמדו בעבר אצטדיונים נוספים. תחילה הוקם אצטדיון בשם Bahrenfelder שנחנך ב-13 בספטמבר 1925 במשחק שבו ניצחה אלטונה 3-2 את המבורג לעיני 25,000 צופים. באותה התקופה האצטדיון היה ידוע גם בשם אצטדיון Altonaer. בשנים 1951–1953 האצטדיון נבנה מחדש תוך שינוי שמו לפולקספארקשטדיון והוא נפתח באופן רשמי ב-12 ביולי. מרבית החומרים ששימשו לבניית האצטדיון הגיעו מהריסות רובע Eimsbüttel בעיר שנחרב בהפצצות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. האצטדיון החדש הכיל 75,000 מקומות ושימש לאירועי הספורט השונים בעיר.
עם הקמת הבונדסליגה ב-1963 עברה המבורג לשחק בפולקספארקשטדיון שהיה גדול ומודרני יותר מאצטדיונם הקודם שהכיל 27,000 מקומות. מאז החלה המבורג לבסס את עצמה כקבוצת צמרת בגרמניה והיא זכתה באליפויות ב-1979, 1982 ו-1983. המבורג היא גם הקבוצה היחידה שלא ירדה מעולם לליגה השנייה בגרמניה מאז 1963 ועד היום.
ב-1998 החליטו בקבוצה להחליף את פולקספארקשטדיון באצטדיון חדש. מלבד העובדה שצעד כזה יעזור לגרמניה לזכות באירוח המונדיאל, הסיבה העיקרית להחלטה הייתה הקושי ההולך וגדל לעמוד בתקני הבטיחות באצטדיון כה מיושן. האצטדיון הישן נהרס כמעט לחלוטין ובמקומו נבנה אצטדיון הארנה החדש שניצב ב-90 מעלות ביחס לאצטדיון הישן כדי לאפשר זווית צפייה נוחה מכל היציעים וכדי לנצל טוב יותר את אור השמש. אישור הבנייה התקבל ב-30 באפריל 1998. האצטדיון נבנה ללא מסלולי הריצה שהיו באצטדיון הישן והגדילו את המרחק בין היציעים לכר הדשא. עלות הבנייה של האצטדיון החדש מוערכת ב-90 עד 100 מיליון אירו.
האצטדיון נחנך בשנת 2000 בהתמודדות בין נבחרות גרמניה ויוון שהסתיים בניצחון 2-0 של הנבחרת המקומית. במשחקי הליגה בגרמניה מכיל האצטדיון 57,274 מקומות אולם במשחקים בינלאומיים מופחתת כמות הקהל המקסימלית ל-51,500 מפני שאזורי העמידה ביציע מוסבים למקומות ישיבה. מלבד משחקי כדורגל משמש האצטדיון החדש לקונצרטים ולמופעים. ב-2004 נפתח באצטדיון מוזיאון המוקדש להיסטוריה של קבוצת הכדורגל של המבורג.
ב-2001 חתמה חברת AOL על חוזה עם קבוצת המבורג כנותנת החסות של האצטדיון ולכן נשא האצטדיון את שמה כשנקרא AOL ארנה. AOL שילמה 15.3 מיליון אירו תמורת החוזה שתוקפו פג ב-2006 אך הכיל אפשרות לחידוש. ב-29 במרץ 2007 קנה הבנק הגרמני HSH Nordbank את הזכויות על שם האצטדיון תמורת 25 מיליון אירו לאחר ש-AOL בחרה שלא לחדש את החוזה. ביולי 2010 רכשה חברת אימטק (Imtech) את הזכויות על שם האצטדיון למשך חמש שנים, ועד 2015 הוא נקרא "אימטק ארנה".
ב-12 במאי 2010 אירח האצטדיון את הגמר הראשון של הליגה האירופית בו ניצחה אתלטיקו מדריד את פולהאם בתוצאה 2-1.
בחודש יוני 2015 חזר שמו של האצטדיון ל"פולקספארקשטדיון".
יעקב קובלנץ

ביוגרפיה

יעקב קובלנץ בנם של חיה ורפאל נולד בתל אביב. הוא למד בתיכון מונטיפיורי. הוא שהה במחנה המעצר בלטרון במשך כ-3 שנים, שם קבע בקפיצה לגובה תוצאה של 1.65 מטר. הוא שוחרר מהמעצר באוקטובר 1947 והתגייס לצה"ל בנובמבר 1948. בתחילה התאמן בקבוצת מכבי תל אביב ובהמשך עבר לקבוצת הפועל תל אביב.
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה במרץ 1949 סיים קובלנץ במקום הראשון בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.68 מטר, לפני צבי ינובר (1.64 מטר). באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.67 מטר, לפני מנחם ראקוץ' מהפועל קריית חיים (1.67 מטר).

אלוף המכביה

בתחרות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכה באוקטובר 1950 זכה קובלנץ בשתי מדליות זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר, לפני מ. פאר וזאב כספי, שניהם מישראל שקבעו תוצאה של 1.75 מטר, ובקפיצה לרוחק בשיא מכביה חדש של 6.77 מטר.

שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בירושלים באוקטובר 1950 קבע קובלנץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 7.06 מטר.
בתחרות שנערכה בזאגרב, באותה העת יוגוסלביה במאי 1951 סיים קובלנץ במקום ראשון בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר ובמקום שני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.38 מטר. חודשיים לאחר כן, באליפות הפועל שנערכה בירושלים ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.77 מטר.
קובלנץ נהרג בתאונה בעת שירותו הצבאי.
White Light/White Heat

עטיפת האלבום

על גבי עטיפת האלבום השחור, מודפס בשחור (מעט כהה יותר מהרקע) תצלום מעובד מעשה ידיו של אחד מהאמנים שטופחו על ידי אנדי וורהול ב"מפעל" - בילי ניים. בתצלום מוצגת כתף שעליה קעקוע של גולגולת.
אברהם טרכטמן

ביוגרפיה

נולד בכפר קלינובו שבמחוז סברדלובסק שבברית המועצות. ב-1951 עבר עם אמו לעיר הומל שבדרום מזרח בלארוס. 
קיבל תואר ראשון (1967) ותואר דוקטור (1973) במתמטיקה באוניברסיטה הלאומית באורל. עד 1984 לימד באוניברסיטה זו, ובשנים 1991-1992 לימד באוניברסיטה בסברדלובסק. עלה לישראל בשנות ה-90, וקליטתו לא הייתה פשוטה; תחילה עבד בניקיון ובשמירה, ורק ב-1994 החל ללמד באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1995 החל לעבוד במחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2007 פתר את בעיית צביעת המסלולים, שהוצגה ב-1970.
מתגורר בירושלים.
אייפון 8

תכונות וחידושים

מבנה ועיצוב המכשיר כמעט ולא השתנה מהדגם הקודם, אייפון 7, מלבד חיפוי הזכוכית בגבו. המכשיר עמיד בפני מים ואבק בתקן IP67, והודות לשילוב אלומיניום מוקשח ופלדת אל-חלד במכשיר, מבנהו חזק יותר ב-50 אחוזים מקודמו.
חומרת המכשיר כוללת מסך LCD בגודל 4.7 אינץ' ברזולוציה של 750x1334 פיקסלים ובטכנולוגיית Retina HD Display מבית אפל.
המכשיר מגיע עם מעבד ה-A11 Bionic, בעל 6 ליבות 64 ביט, ומציע שיפור במהירות של עד 25 אחוזים מהמעבד הקודם, ה-A10. נפח זיכרון ה-RAM במכשיר עומד על 2GB, ולצד המעבד מגיע המכשיר עם מאיץ גרפי חדש שפיתחה אפל באופן עצמאי, המהיר ב-30 אחוזים מהמאיץ הגרפי שהיה במעבד הקודם, A10, וחסכוני ממנו בחצי בצריכת החשמל.
המכשיר מגיע בצבעים כסף, זהב ואפור חלל (Space Gray), ובשני נפחי אחסון של 64GB ו-256GB. כן כולל המכשיר שני רמקולי סטריאו, תמיכה בקישוריות בלוטות’ 5.0 וסוללת Li-Ion המגיעה ל-50 אחוזי טעינה ב-30 דקות עם אפשרות לטעינה אלחוטית בתקן Qi.
האייפון 8, כמו קודמו, עדיין מכיל מערך צילום בעל עדשת 12 מגה-פיקסל, אולם כעת חיישן המצלמה גדול יותר, ומשלב מפתח צמצם f/1.8, 28 מ"מ, מייצב תמונה אופטי ופילטר צבע חדש להצגת צבעים עמוקים יותר. צילום הוידאו עבר שדרוג בהשוואה לזה הקיים באייפון 7, וכעת תומך בצילום וידאו באיכות 4K ב-60 פריימים לשנייה, וצילום וידאו בהילוך איטי באיכות Full HD 1080P ב-240 פריימים לשנייה. לצד מערך הצילום נמצא מבזק חדש בעל ארבע נורות LED, המציע תאורה בצבעים שונים, ומסייע למכשיר להפיק תמונות איכותיות יותר בעת השימוש בו. בחזית המכשיר ממוקמת מצלמה בעלת עדשת 7 מגה-פיקסל.

קבלה ותפוצה

האייפון 8, לצד האייפון 8 פלוס, החלו להימכר בחנויות בעשרות מדינות ברחבי העולם ב-22 בספטמבר 2017. תורי ההמתנה שנרשמו בכניסה לחנויות אפל ברחבי העולם היו קצרים מאשר בשנים קודמות, וההערכה הייתה כי הלקוחות המתינו לאייפון X, שהושק לאחר מכן, בתחילת חודש נובמבר. בסאן נכתב כי ייתכן שהסיבה לתורים הקצרים נובעת מהעובדה שלקוחות רבים הזמינו את האייפונים בהזמנה מוקדמת, וקיבלו אותם היישר לבתיהם.
חברה בת

חברה בת, חברת בת או חברה נשלטת היא חברה הנמצאת בבעלות או בשליטה של חברה אחרת, הנקראת חברה אם, חברת אם או חברה שלטת. כאשר חברת הבת נשלטת בידי חברה ממשלתית, גם החברה הבת היא חברה ממשלתית. לחברה אם שהיא חברה ציבורית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית, וכן לחברה אם שהיא חברה פרטית תיתכן חברה בת שהיא ציבורית או פרטית.
חברות בנות (או "חברות בת") הן תופעה נפוצה בעולם העסקי, וכל התאגידים הבינלאומיים נוהגים לארגן את פעילותם בדרך זו. חברה שכל מהותה רכישת מניות בחברות אחרות ושליטה בחברות בנות, ואין לה פעילות עסקית משלה, נקראת גם חברת החזקות.

היחס בין חברה בת לחברת האם

חברות בנות הן ישויות משפטיות נפרדות מחברת האם לעניין מיסוי, רגולציה ואחריות משפטית. מסיבה זו הן שונות מחטיבות, שהן עסקים המשולבים באופן מלא בחברה המרכזית, ואינם נבדלים ממנה מבחינה חוקית. במילים אחרות, חברה בת יכולה לתבוע ולהיתבע בנפרד מחברת האם והתחייבויותיה בדרך כלל לא תהיינה התחייבויות עבור חברת האם. עם זאת, ייתכן כי נושים של חברה בת חדלת פירעון יוכלו לקבל פסק דין נגד חברת האם אם יצליחו לחדור את מסך ההתאגדות ולהוכיח שחברת האם וחברת הבת מתנהלות בפועל כישות אחת.
הדרך הנפוצה ביותר להשגת שליטה בחברה בת היא באמצעות הבעלות על מניות בחברה הבת על ידי חברת האם. מניות אלו נותנות לחברת האם את הקולות הדרושים כדי לקבוע את הרכב הדירקטוריון של החברה הבת, וכך לממש את השליטה. הדבר מעלה את ההנחה הרווחת כי 50% מהמניות בתוספת מניה אחת מהווה בעלות מספקת כדי ליצור שליטה בחברה בת. עם זאת, ישנן דרכים אחרות שיכולות להביא לשליטה על חברה בת (למשל באמצעות החזקת מניות שליטה או מניית זהב), והכללים המדויקים לגבי איזו שליטה נחוצה ואיך היא יכולה להיות מושגת עשויים להיות מורכבים, ותלויים גם בחוקי המדינות השונות. לחברה בת עצמה יכולות להיות חברות בנות, ולאלה, בתורן, יכולות להיות חברות בנות משלהן (ראו דוגמאות להלן). מערך של חברות הכולל חברה אם יחד עם כל חברות הבנות שלה יחד נקרא "קבוצה", ושרשרת של חברות בנות קרויה "פירמידה".
חברת האם לא צריכה להיות גדולה יותר או ישות "חזקה יותר" מהחברה הבת; חברת האם יכולה להיות קטנה יותר מחברת הבת. לעומת זאת, חברת האם יכולה להיות גדולה יותר מכל החברות הבנות שלה או מכמה מהן (אם יש לה יותר מאחת), כיוון שמערכת היחסים בין החברות מוגדרת לפי שליטה במניות בעלות, ולא לפי מספר העובדים או היקף הפעילות.
חברת האם וחברת הבת לא מוכרחות לפעול באותם מקומות, או לפעול באותם תחומים. עם זאת, לעיתים לא רק שהן פועלות באותו התחום אלא שהן אף עשויות להיות מתחרות באותו שוק, דבר שקורה לעיתים קרובות בעת השתלטות עוינת או בעת מיזוג מרצון. כמו כן, משום שחברת האם וחברת הבת הן ישויות נפרדות, ייתכן שאחת מהן תהיה מעורבת בהליכים משפטיים, פשיטת רגל, עבריינות מס, כתב אישום, או תחת חקירה, ואילו האחרת לא.
כאשר חברה אם מוכרת את אחזקותיה בחברה בת, מתנתק הקשר אם-בת ביניהן.

מגבלות חוקיות על יחסים בין חברה בת לחברה אם

על אף היותה של חברה בת ישות משפטית נפרדת מחברת האם, חוק החברות הישראלי קובע מספר מגבלות וכללים לגבי היחסים בין החברות. כך למשל מוגבלת חברה בת ברכישת מניותיה של חברת האם לאותו שיעור שבו החברה האם רשאית לרכוש את מניותיה שלה ולבטלן, וכן יכול בעל מניה שבבעלותו 10% ומעלה מזכות ההצבעה בחברה האם לקבל לידיו מידע על סך התשלומים שקיבלו חברי הדירקטוריון בחברה האם כולל הסכומים שקיבלו בגין היותם נושאי משרה בחברה בת.
כמו כן לחברה בת המחזיקה במניות בחברת האם אין זכות הצבעה בגין מניות אלו.
המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל

המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל (בצרפתית: Centre National d'Études Spatiales) המוכר בראשי התיבות CNES, הוא גוף ממשלתי צרפתי שנועד לקיים פעילות מחקרית ותעשייתית בתחומי חלל, כולל תכנון ובניית לוויינים, משגרים ותיאום המאמצים של צרפת בתחום החלל. גוף זה שנוסד ב - 1961, משמש להלכה  כסוכנות החלל הצרפתית.
מטרת העל של CNES, המוצהרת על ידה רשמית היא "להמציא את מערכות החלל של העתיד, להביא טכנולוגיות חלל לכדי בשלות ולהבטיח את עצמאות צרפת בגישה לחלל" . מיעדים אלה נגזרים תחומי הפעולה השונים של CNES, שחלקם מבוצעים תחת המטריה הכוללת של סוכנות החלל האירופית, אשר צרפת הייתה בין מייסדיה.
שניאנג J-15

שניאנג J-15 (בסינית: 歼-15), מכונה גם "כריש מעופף" (בסינית: 飞鲨 "פֵיישַׁה") הוא מטוס קרב סיני מתקדם, הנישא על ידי נושאת מטוסים בפיתוח תאגיד שניאנג (התעשייה האווירית הסינית) עבור חיל הים של צבא השחרור העממי. בתחילה פורסם כי המטוס יהיה בעל יכולת חמקנות, אולם פרסומים מאוחרים יותר הצביעו על כך שהוא מבוסס על הסוחוי Su-33 ועם מכ"ם, מנועים וחימוש סיני.
יורי שטרן

ביוגרפיה

נולד בשנת 1949 במוסקבה. למד כלכלה באוניברסיטת מוסקבה ובהמשך בגיל 29 קיבל מאוניברסיטה זו תואר דוקטור בכלכלה. נלחם בארץ הולדתו במשך שנים רבות על חופש הגירה וחופש דת ליהודי ברית המועצות. בהפגנות רבות ברחבי העולם, שהתקיימו בשנות ה-70, בלטה תמונתו לצד חבריו יוסף מנדלביץ, אידה נודל, אנטולי שרנסקי ויולי אדלשטיין על גבי כרזות ושלטים גדולים. ב-1981 התאפשרה עלייתו לישראל בעקבות פנייתה של קבוצת פעילים ציוניים לכנס של המפלגה הקומוניסטית והפגנות שארגנו. בשל פעילותו זו החליטה ממשלת ברית המועצות שמוטב לה שלא להמשיך להחזיק בו. 
אחרי עלייתו ארצה הקים יחד עם חבריו ועם יוסף מנדלביץ' בראש מרכז למידע על יהדות ברית המועצות. המרכז נלחם במשך שנים רבות על חופש הגירה וחופש דת ליהודי ברית המועצות וארגן הפגנות רבות ברחבי העולם.
שטרן נבחר לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 במסגרת סיעת ישראל בעלייה. לקראת בחירות 1999 חבר יחד עם מיכאל נודלמן, שאיתו הקים את מפלגת עלי"ה, למפלגת ישראל ביתנו של אביגדור ליברמן. כיהן כחבר בוועדות שונות, וכן עמד בראשות הוועדה המיוחדת לבעיית העובדים הזרים (בכנסת החמש עשרה), בוועדת הפנים והגנת הסביבה (בכנסת השש עשרה), שבמסגרתה קידם את חקיקת חוק הקרינה הבלתי מייננת, ובוועדה לענייני ביקורת המדינה, שבראשה עמד בכנסות השש עשרה והשבע עשרה. בכנסת השבע עשרה צמצם את פעילותו הפרלמנטרית בעקבות מחלת הסרטן שבה חלה, אך עם זאת המשיך להשתתף בדיונים. תמך במאבק נגד תוכנית ספדי לבנייה במערב ירושלים.
ב-5 בינואר 2004 הקים את "שדולת בעלי הברית הנוצריים" בלווית ההצרה הבאה: "מטרתה של שדולת בעלי-ברית נוצריים בכנסת היא לבנות חיבור ישיר של תקשורת, שיתוף פעולה ותיאום בין הכנסת למנהיגים נוצריים ברחבי העולם... השדולה עובדת עם נוצרים שתומכים בישראל ועם כאלה שמתלבטים באשר לעמדתם כלפי ישראל. נוצרים רבים מכירים בכך שאמונתם בתנ"ך מחברת אותם לארץ ישראל ולעם ישראל...".  
שטרן כיהן במשך כשנה (2001–2002) כסגן שר במשרד ראש הממשלה, תחת ראש הממשלה אריאל שרון.
ב-16 בינואר 2007 (כ"ו בטבת ה'תשס"ז) נפטר שטרן ממחלת הסרטן, והותיר אחריו אישה ושני ילדים.

הנצחה

ב-2009 נוסד לזכרו ועל שמו פרס שר העלייה והקליטה לעולים יוצרים ע"ש יורי שטרן, במסגרתו מעניק משרד העלייה והקליטה פרסי הצטיינות ליוצרים עולים על הישגים מיוחדים בתחומי האומנות השונים ועל תרומתם המיוחדת לתרבות הישראלית ולשילוב תרבויות. הפרס הפך כבר למסורת וניתן מדי שנה בטקס חגיגי במעמד שר העלייה וקליטה. בין הזוכים בפרס זה עד כה: יבגני אריה, איגור ברזין, אולה שור-סלקטר, אוולין קפלון ונוספים.
שטרן הונצח ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב בירושלים, באנדרטה על שמו בדימונה וגן שעשועים על שמו באשקלון
Love on the Brain

שימושים אחרים וגרסאות כיסוי

ב-19 במאי 2016, הושמע השיר בפרק הסיום של העונה ה-12 של הסדרה "האנטומיה של גריי". הזמרת האמריקאית קלי קלרקסון ביצעה את השיר בשידור חי בדף הפייסבוק שלה ב-26 באוגוסט 2016.
יואכים מרוגובסקי

ביוגרפיה

אביו של מרוגובסקי היה רופא כללי שנהרג בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1925 מרוגובסקי החל ללמוד מדעים מדויקים ורפואה באוניברסיטת האלה-ויטנברג. סיים את לימודיו בשנים 1931-1930 עם דוקטורט במדעים ודוקטורט ברפואה. בשנים אלה שימש כ"הוכשולגרופנפיהרר" (בגרמנית: ראש קבוצה באוניברסיטה) של אגודת הסטודנטים הנאצית. לאחר תקופת התמחות של שנתיים נהייה לסייע במכון ההיגיינה באוניברסיטת האלה. 
מרוגובסקי מונה פרופסור חבר בתחום ההיגיינה באוניברסיטת ברלין בספטמבר 1944. 
מאז 1930, מרוגובסקי היה מעורב בחיזוק האידאולוגיה הנאצית, תחילה כראש קבוצת סטודנטים פרו-נאצית ובהמשך הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 210,049). בשנת 1931 הצטרף לאס אס, בשורותיה הגיע לדרגת אוברפיהרר הן באס אס הכללי והן בוואפן אס אס. 
מרוגובסקי היה אחראי על ניסויים רפואיים בבני אדם במחנה הריכוז זקסנהאוזן שהיה בקרבת ברלין. הניסויים כללו בדיקת חומרי נשק ביולוגי על אסירים וירי בהם בכדורים מורעלים.
בשנת 1940, כרופא מחלקה של גדוד אס-אס, מרוגובסקי לקח חלק בכיבוש הנאצי של מערב אירופה.
הוא היה מעורב בכל הניסויים הרפואיים, מלבד ניסויי התעופה, שנערכו על אסירי מחנות ריכוז.

לאחר מלחמת העולם השנייה

הוא נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות באוגוסט 1947, והוצא ולהורג ב-2 ביוני 1948.