אייל חזירוני

תפוצה ובית גידול

מבחינה היסטורית, האייל החזירוני היה בעל תפוצה נרחבת: החל מפנג'אב שבפקיסטן, עובר דרך צפון וצפון מזרח הודו (כולל האזור שלמרגלות הרי ההימלאיה) ועד דרום סין (דרום מחוז יונאן) ומדינות הודו-סין. עם זאת כיום לאחר עשרות שנים של ציד, אייל זה קיים באוכלוסיות מקוטעות ביותר בפקיסטן, צפון הודו, נפאל, בהוטן, בנגלדש ומערב מיאנמר. המין הושמד כנראה לחלוטין באזור המזרחי הכולל את סין העממית, לאוס וייטנאם, ומלבד כמה עשרות איילים שנותרו ליד נהר המקונג במחוז קראטי ובמחוז קו קונג שבדרום מערב קמבודיה האייל הושמד גם בה לגמרי. האייל החזירוני נכחד והוחזר מחדש לתאילנד, והובאה לאוסטרליה, סרי לנקה וארצות הברית.
במרבית המקרים בית הגידול מורכב ממרעה גבוה רטוב או לח הסמוך לעיתים קרובות לנחלים ונהרות בינוניים, ונראה שהצפיפות הגבוהה ביותר היא בשטחי מרעה פתוחים או קרחות יער. מין זה נמנע מיערות טרופיים או נשירים סבוכים, ויעדיף במקומם אפילו מרעה הסמוך לחופים. בהודו ונפאל המין חי בעיקר במרעה דמוי סוואנה הקרוי "טאראי", ובמדינות הודו-סין בעיקר במרעה גבוה ולח. ב"פארק הלאומי ברדיאה" (נפאל), הצפיפויות הגבוהות ביותר היו במרעה, לאחר מכן באזורים הסמוכים לנהרות, ואילו ביערות לא נצפו אפילו פרטים בודדים. האוכלוסייה שעדיין שורדת בבנגלדש חיה במרבצי דשא הרריים, שבהם חלקים קטנים מיוערים. האוכלוסיות הפראיות למחצה שהובאו מחדש לתאילנד תופסות מגוון של בתי גידול שלא היו בשימוש מעולם על ידי איילים פראיים בתאילנד, לאוס, וייאטנם או קמבודיה. רישומים היסטוריים מראים שהאוכלוסייה הגדולה ביותר שחיה ליד נהרות, הייתה מצויה באגן נהר הדונג בוייאטנם.

אקולוגיה והתנהגות

במקומות ללא הפרעה האיילים החזירונים נוטים להיות יומיים, עם פעילות משמעותית בזמן היום וחלק מהלילה במיוחד בעונות החמות. באזורים מסוימים הם הופכים להיות יותר ליליים ובודדים ככל הנראה בגלל לחץ הציד. המבנה החברתי העיקרי הוא בעיקר נקבה בודדה עם צאצאיה, וגם כאשר מספר איילים נמצאים ביחד הם אינם מלוכדים ונמלטים למספר כיוונים כאשר הם נרדפים. בפארק הלאומי צ'יטוואן עדרים של עד 20 איילים נצפים ביחד בעיקר במרעה חדש שצמח לאחר השרפות; ובפארק הלאומי קאזירנגה עדרים של 40–80 איילים נצפים לעיתים קרובות בשטחי מרעה גדולים שנוצרו על ידי קרנפים הודים, או במרעה נמוך ליד מאגרי מים גדולים. השטח בו הם חולפים בחיפוש אחר מזון משתנה במידה רבה בגודלו, ונע בין-5 דונם ל-70 (תלוי גם אם השטח מגודר). איילי החזיר אינם מושפעים מהתחלפות העונות, מלבד סרי-לנקה שבה דווח שהם נודדים בהתאם למזון החקלאי הזמין.
תזונתו של האייל החזירוני מבוססת בעיקר על עשבים חדשים, וגולשת מדי פעם גם לעשבי תיבול, פרחים, פירות, עלים ושיחים. בהשוואה לאייל הסמבר מין זה אינו מכניס לתפריטו מיני צמחייה חדשים. איילים חזירונים שהובאו לסרי-לנקה חיים בעיקר בשטחים חקלאיים, וגורמים נזק לגידולים ביתיים כגון תה או קינמון.
כאשר אייל זה נרדף ביער הוא פותח בריצה עם ראש שפוף, ומתכופף מתחת לגזעים וענפים כ-חזירי הבר, ולא מדלג עליהם כמו רוב האיילים; לאחר מספר דקות של ריצה הוא יחפש בהקדם האפשרי מקום מסתור ויחכה בו עד שתחלוף הסכנה. במהלך ריצתו הוא זוקף את צידו האחורי והלבן של זנבו לאות אזהרה. כשהאייל החזירוני נבהל, הוא משמיע קול הדומה לשריקה או לנביחה. טורפיו של האייל החזירוני הם בעיקר טיגריסים בנגלים, נמרים הודים, ודהולים.
הזכרים הם אגרסיביים ובאזורים בהם צפיפות האוכלוסייה נמוכה הם עלולים להיות טריטוריאליים ואז יסמנו את גבולות הטריטוריה על ידי הפרשות מבלוטות הריח בעיניים וברגליים. בהודו ונפאל עונת הרבייה היא בין חודשי ספטמבר ואוקטובר, ובסין בין ספטמבר לפברואר; במהלך הייחום, הזכרים מתאספים באחו הפתוח, ומקיימים ביניהם קרבות לשליטה בנקבות. זכרים של מין זה אינם מקימים הרמון, ומגינים על הנקבה מזכרים אחרים עד תום הייחום. בשונה מאיילים אחרים למין זה אין קולות מיוחדים בעונת הרבייה.
ההריון של הנקבה נמשך כ 220–230 ימים, לאחריהם היא ממליטה עופר אחד ולעיתים שניים בחודשי אפריל עד מאי בנפאל ומאפריל עד אוקטובר בסין. בסמוך להמלטה הנקבה נעה לאזור גבוה עם צמחייה צפופה, כהגנה מפני הצפות מונסון וטורפים. העופרים נגמלים לאחר שישה חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 8–12 חודשים. תוחלת החיים המרבית של האייל החזירוני היא 20 שנים.