google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי אתיופיה–שווייץ

היסטוריה

הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, "היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין הקונפדרציה ההלווטית הם יחסים מצוינים המונעים על ידי מגוון הסכמים בילטרליים". המשרד מציין כי אתיופיה היא מדינה מועדפת לשיתופי פעולה בקרן אפריקה.
מיסיונרים שווייצרים החלו לפעול באתיופיה החל מהמאה התשע עשרה. אלפרד אילג, מהנדס משווייץ, היה יועץ לשליט האתיופי מנליק השני החל משנת 1878. לאילג הייתה השפעה רבה על מדיניות החוץ של המדינה. הוא היה הכוח המניע, יחד עם ממשלת צרפת, מאחורי בניית הרכבת מאדיס אבבה לג'יבוטי שתרמה רבות לפיתוח בירת אתיופיה.
שווייץ ואתיופיה חתמו על הסכם סחר וידידות בשנת 1933. שתי המדינות חזקו את יחסיהן לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ומלחמת העולם השנייה. שווייץ פתחה נציגות דיפלומטית באדיס אבבה ב-1955 וזו הפכה לשגרירות ב-1962.
שווייץ תמכה באתיופיה במהלך הרעב שהיה בה בשנות השבעים של המאה העשרים ושנות השמונים של המאה העשרים.
בשנת 2014 נחתם בין שתי המדינות מזכר הבנות על מנת להגביר את הדיאלוג הבילטרלי הקיים ביניהן, שמתקיים מדי שנה. שווייץ פיתחה תוכנית שיתוף פעולה לקרן אפריקה בין השנים 2018–2021 ואתיופיה היא המדינה שזוכה להכי הרבה משאבים ממנה. התוכנית השווייצרית זכתה לתמיכה מצד הרשויות האתיופיות.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו באתיופיה מאה שמונים ואחד אזרחים שווייצרים.
E. wedel

היסטוריה

החברה נוסדה בוורשה פולין בשנת 1851 על ידי קרול ארנסט ודל, שהיגר לפולין מגרמניה ופתח חנות לממכר ממתקים ברחוב מידובה שבורשה, וסמוך אליה פתח מפעל לייצור שוקולד. לוגו החברה מבוסס על חתימתו של ודל. בנו אמיל ודל התמחה במפעלים לייצור שוקולד וממתקים במערב אירופה, ובשנת 1876 קיבל את ניהול העסק והרחיב אותו. לאחר מכן קיבל את ניהול החברה יאן ודל, בנו של אמיל שהביא לשגשוג החברה. בשנת 1934 בעת תקופת השפל הגדול פתח יאן ודל מפעל נוסף ברובע פרגה בורשה שהיה אחד המודרניים בפולין. החברה הייתה ידועה במדיניות הרווחה שלה יוצאת הדופן למען העובדים: אספקת שירות רפואי לעובדים, דיור לעובדים, גן ילדים ומועדון ספורט. כמו כן סיפק המפעל לעובדים הלוואות אורוכות טווח לבניית ביתם.  
בשנות ה-30 החברה התפחתה וייצאה ממוצריה מחוץ לפולין, למדינות באירופה, לארצות הברית וליפן. החברה הקימה רשת חנויות משלה בפולין, רכשה מטעי קקאו מחוץ לפולין, והקימה חוות לייצור חלב.
לאחר כיבוש פולין על ידי הגרמנים, סיפק המפעל לאוכלוסייה המקומית דברי מזון בסיסיים, בהם לחם. לאחר שהנאצים אסרו על קיום חינוך והשכלה לתושבים בעיר ורשה מלבד על תלמידי בית ספר יסודי, התקיימו במפעל לימודים באופן מחתרתי. על אף מוצאה הגרמני של משפחתו, ודל סירב לשתף פעולה עם הגרמנים, ולהרשם ברשימת הדויטשה פולקסליסטה . במהלך מרד ורשה נהרס המפעל. עם תום מלחמת העולם השנייה בעת שהקומונוסיטים שלטו בפולין, הולאמה החברה על ידי הממשלה.
החברה הופרטה בשנת 1989 לאחר נפילת הקומוניזם בפולין. בשנת 1991 היא נקנתה על ידי תאגיד המזון הבינלאומי פפסיקו, בעת שמכירותיה השנתיות של הברה היו כ-50 - 60 מיליון דולר בשנה. ב-1995 מכירותיה צמחו לכ-200 מיליון דולר. כ-10 אחוז ממכירותיה היו לייצוא, בייחוד לבריטניה, ארצות הברית וקנדה. בשנת 1998 העסיקה החברה כ-1100 עובדים. בשנת 1999 מכרה פפסיקו את החברה לתאגיד קדבורי.
בשנת 2010 רכש את החברה התאגיד הקוראיני lote, ובכך ביצע התאגיד השקעה לראשונה באירופה. בשנת 2012 נתנה החברה חסות למשחקי אליפות אירופה בכדורגל שהתקיימו בפולין ובאוקראינה. 
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה החברה להפעיל ברחבי פולין בתי קפה בהם נמכרים שוקולדים תוצרה החברה.
נאצומה סוסקי

חייו

סוסקי נולד ב-1867 בעיירה באבאשיטה, שהייתה ממוקמת ברובע אושיגומה של אדו (בשטח שבו נמצא, כיום, אזור קיקואי שבשינג'וקו). כבן-זקונים שנולד למשפחה שכבר היו בה חמישה ילדים, סוסקי נדחה על ידי משפחתו ונשלח לאימוץ; בגיל 4 אומץ שנית על ידי זוג חסר ילדים שגידל אותו עד גירושיו, שהתרחשו כשהיה בן תשע; לאחר מכן משפחתו קיבלה אותו שנית.
סוסקי נשלח לחטיבת הביניים הראשונה שנבנתה בטוקיו, ושם למד על הספרות הסינית ופיתח בה עניין; למרות שהוא רצה לעסוק בכתיבה, בשל חוסר הסכמתה של משפחתו, הוא נשלח ללמוד אדריכלות באוניברסיטת טוקיו. במהלך לימודיו התחיל ללמוד אנגלית ופגש את מסאוקה שיקי , שגם הוא לימים נהיה סופר, ובין שניהם נוצר קשר קרוב. משיקי למד סוסקי את אמנות כתיבת ההאיקו; על היצירות שכתב באותה תקופה הוא כתב בשם-העט שלו, "סוסקי", שמשמעותו "עקשן". ב-1890 עבר למחלקה לספרות אנגלית של האוניברסיטה; המחלקה, שנפתחה זמן קצר לפני שהצטרף אליה, מנתה שני סטונדטים בלבד. למרות שלא אהב את צורת הלימוד באוניברסיטה, סוסקי הצטיין בלימודיו; ב-1891 הוא פרסם תרגום אנגלי להוג'וקי , קלסיקה מתקופת קמקורה. לאחר שסיים את הלימודים באוניברסיטה, סוסקי עבד כמורה לאנגלית בבתי ספר ברחבי יפן; באחד מהם מתרחש אחד הספרים שכתב, "בוצ'אן". ב-1896, סוסקי התחתן עם נקאנה קיוקו.
ב-1900, נשלח סוסקי ללמוד בבריטניה על ידי משרד החינוך היפני לתקופה של שנתיים, כ"חוקר היפני הראשון של הספרות האנגלית"; הוא למד במשך מספר חודשים באוניברסיטת לונדון, ובמשך כשנה אצל מומחה ליצירותיו של שייקספיר. את רוב זמנו בילה בקריאה, וכך המשיך ללמוד על הספרות האנגלית. סוסקי, שחי בבדידות ובעוני, התענה משהותו בארץ הזרה, בה הרגיש כ"כלב בין זאבים". לאחר חזרתו, מונה סוסקי כפרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה הקיסרית של טוקיו, בה הרצה על תיאורית וביקורת הספרות.
סוסקי התחיל את דרכו הספרותית זמן-מה לאחר חזרתו מאנגליה; כבר ב-1903 סוסקי התחיל לפרסם שירת האיקו, רֶנקוּ  (שרשראות האיקו) וחיבורים שונים בכתבי-עת ספרותיים. סוסקי קנה את פרסומו לאחר שפרסם ב-1905 את ספרו הראשון, "אני חתול", סאטירה בה מתוארים חייהם של בני משפחה ממעמד הביניים מנקודת מבטו של החתול שלהם. סוסקי המשיך בכתיבתם של סיפורים קצרים, כמו "מצודת לונדון"', ורומנים, כמו "בוצ'אן" ("אדון קטן") ו"כר הדשא". הצלחתם של ספריו אפשרה לו לפרוש ב-1907 ממשרתו באוניברסיטה, ולהקדיש את זמנו לכתיבה עבור העיתון אסהאי שימבון. הוא המשיך לפרסם ספרים רבים עד פטירתו ב-1916; נושאם של רבים מהם הוא המפגש בין התרבות המערבית והתרבות היפנית.
גנג'ה

היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 859 כתחנת מעבר על דרך המשי, למרות שההתיישבות במקום הייתה קיימת גם לפני זה. עם היחלשות הח'ליפה, הוקמו באזור ממלכות עצמאיות, וגנג'ה נהייתה לבירה של אחת מהן. העיר הייתה ידעה בבעלי המלאכה שעבדו בה. במחצית המאה ה-11, האזור התחיל לסבול מפלישת סלג'וקים. בשנת 1086 העיר נכבשה על ידם, והופסקה שושלת של השליטים המקומיים. השליטה בעיר, ובאזור כולה, הועברה לפולשים החדשים. במחצית המאה ה-12, האזור הועבר לשליטתה של גאורגיה, והעיר הייתה תחת שליטתם עד לפלישת המונגולים לאזור. בשנת 1139 העיר נהרסה כליל ברעידת אדמה חזקה.
במאות ה-12 וה-13, הייתה העיר לבירת הממלכה הסלג'וקית המקומית. זו הייתה תקופת הזוהר של העיר. מוצרים של בעלי המלאכה של העיר היו ידועים בכל האזור. במשך מספר שנים השטח היה חלק של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1747 הוקמה חאנות גנג'ה החזקה, אומנם מדינה זו הייתה צריכה לנהל מדיניות זהירה בהיותה ממוקמת בין האימפריה הרוסית לבין ממלכת פרס. במסגרת מלחמת רוסיה-פרס (1804–1813), הרוסים, בפיקוד פאבל ציציאנוב, כבשו את העיר. הממלכה העצמאית בוטלה, ושטחה הועבר לאימפריה הרוסית. שם העיר שונה ל"יליזבטפול" לכבוד אשת אלכסנדר הראשון. 
בשנת 1868 העיר נהפכה למרכז גוברניית יליזבטפול. בשנת 1868 העיר חוברה על ידי מסילת הברזל לבאקו, טביליסי ובתומי.
אוכלוסיית העיר הייתה מעורבת. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1892 מ-26 אלף תושבים כ-14 אלף היו מוסלמים ו-10.5 אלף ארמנים. בשנת 1905 היו מהומות אתניות בעיר, וכתוצאה מכך, כל הארמנים התמקמו בגדה השמאלית של הנהר, והאוכלוסייה המוסלמית התרכזה בגדה הימנית.
בשנת 1920 העיר נכבשה על ידי כוחות של הצבא האדום. בתקופה הסובייטית העיר התפתחה ונהפכה למרכז תעשייתי ותרבותי. עם תחילת מלחמת נגורנו-קרבאך גם בעיר זה החלו מהומות אתניות. כתוצאה מכך, כל האוכלוסייה הארמנית עזבה את העיר.
צפרות

צפרות היא צפייה בציפורים ומעקב אחר אורחות חייהן. בשונה מאורניתולוגיה, שהיא חקר מדעי של ציפורים, צפרות נעשית בדרך כלל ממניעים חברתיים או כתחביב לשעות הפנאי. במדינות רבות באירופה ובארצות הברית, היא הפכה למעין ספורט תחרותי. אף שהצפרות נעשית לרוב בתור תחביב, לאוסף העשיר של התצפיות ותיעודן יש ערך מדעי רב, ואורניתולוגים מקצועיים נעזרים בהן לצורך מחקרם.

כלי עבודה

כלי העבודה העיקרי והבסיסי של הצפר הוא המשקפת. כלי עבודה נוסף הוא הטלסקופ, המשמש בעיקר לצפייה בעופות מים ודורסים. צילום ציפורים, אשר היה בעבר עסק יקר ומסרבל, הפך בשנים האחרונות למנהג שגור, וזאת בשל כניסתן של המצלמות הדיגיטליות הקומפקטיות לשוק. רובם משתמש במצלמות רפלקס דיגיטליות, אשר מניבות תוצאות טובות,והן המרכיב העיקרי בצפרות בעולם כיום. 
אך ישנם מיעוט המשתמש בשיטה הנקראת דיגיסקופיה, בה משמש הטלסקופ כעדשה ארוכת מוקד.

מיומנות

המיומנות העיקרית של הצפר היא זיהוי ציפורים, הן על פי ניצוי וגודל והן על פי הקולות. צפייה במגוון גדול של מינים דורשת מהצפר, מעבר ליכולת הזיהוי, גם ידע על בתי הגידול המועדפים של כל מין ומין ועל הסטטוס שלו, כלומר איפה הוא מופיע ומתי. צפרים רבים נוהגים לרשום את תצפיותיהם ביומן, ולדווח לאחרים אם הם ראו ציפור נדירה. יש אף שמנהלים רשימות של מינים שהם ראו.
בעוד שצפרות יכולה לשמש כתחביב מרגיע לשעות הפנאי, צפרים מסוימים לא יהססו לנסוע מרחקים גדולים על מנת להוסיף מינים לרשימה שלהם. נסיעה שמטרתה לצפות בציפור נדירה שדווחה על ידי צפרים אחרים נקראת בלעז "טוויץ'". מנהג זה נפוץ בעיקר באירופה, שם עשויים אלפי צפרים להתאסף סביב ציפור נדירה.
העונות הטובות לצפייה בציפורים בארץ ישראל הן עונות הנדידה - הסתיו והאביב. גם בחורף ניתן לראות מינים רבים אשר חורפים, ובקיץ נמצאים המינים הדוגרים בשיא פעילותם. השעות הטובות ביותר לצפייה, הן שעות הבוקר המוקדמות.

צפרות בישראל

מרכז הצפרות הישראלי של החברה להגנת הטבע נוסד בשנת 1980. בשנת 1994 הוקמה התחנה לחקר ציפורי ירושלים, ומאז הוקמו תחנות נוספות בכפר רופין, בעמק החולה, במעגן מיכאל, באילת ובמקומות נוספים.
ב-2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחרה הדוכיפת לציפור הלאומית של ישראל. הליך הבחירה עורר את תודעת הצפרות בקרב ציבור רחב בישראל. המומחה לצפרות יוסי לשם מאוניברסיטת תל אביב, סבור שההצבעה עצמה אף תרמה ללימוד נושא הצפרות ושיפור התודעה של המשתתפים לשמירת הסביבה.
גריפטון

דמוגרפיה

נכון לשנת 2000 התגוררו בעיר 2,073 תושבים. בעיר 812 משקי בית. צפיפות האוכלוסייה היא 468.1 אנשים לק"מ מרובע.
שמואל חץ

ביוגרפיה

חץ נולד בשנת 1938 בקריית חיים, בן לחיים ושבע, ואח לעמוס חץ מייסד החוג לתנועה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בילדותו התחנך בקיבוץ שפיים. לאחר סיום בית הספר היסודי בחולון, המשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי "מקס פיין" בתל אביב במגמת מכונאות מטוסים וסיים בהצטיינות. בתקופת הלימודים היה פעיל בגדנ"ע אוויר ובמסגרת זו השתתף בתוכנית חילופי גדנ"ע אוויר וביקר בארצות הברית.
התגייס לצה"ל במחצית אוגוסט 1957. לאחר שסיים בהצלחה את קורס הטיס במגמת קרב שירת כטייס קרב בטייסת 105.
ב-29 ביוני 1960 היה מעורב בתאונה אווירית, כאשר רפי הר לב שטס בסופר-מיסטר מספר 16 התנגש, בזמן יציאה ממטווח, במטוס מספר 17 שחץ הטיס. הטייסים ניצלו. חץ היה חבר בצוות ההקמה של טייסת 119 כטייסת מטוסי מיראז' 3 ב-1964. במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 113, טייסת אורגן, ולאחר המלחמה שירת כסמ"ט א' בטייסת המיראז' 101. 
חץ נשלח להשתלמויות רבות בצרפת, בבריטניה ובארצות הברית והיה מראשוני טייסי הפנטום. בינואר 1969 החלו לצאת לארצות הברית צוותי האוויר והקרקע שנבחרו לקורס הסבה למטוסי הפנטום ובהם שני מפקדי הטייסות המיועדות להיפתח, שמואל חץ לטייסת "האחת" ואביהו בן-נון לטייסת "הפטישים". קורס ההסבה החל במרץ בטייסת פנטום אמריקאית ונמשך כחמישה חודשים.
טייסת 201 הוקמה ב-17 באוגוסט 1969 בעיצומה של מלחמת ההתשה, כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"), הראשונה של חיל האוויר בבסיס חצור תחת פיקודו של רס"ן חץ. ב-5 בספטמבר קלטה את רביעיית מטוסי הפנטום הראשונים שקיבל חיל האוויר. כשבועיים לאחר הגעת המטוסים החדשים, החלה הטייסת להשתלב בפעילות מבצעית, כאשר זוג מטוסים הוזנק לסיור יירוט באזור שארם א-שייח'.
ב-25 באפריל 1970 הותקף אזור אל עריש על ידי זוג מטוסי איליושין 28 מצריים. לעבר התוקפים הוזנקו זוג מטוסי פנטום וזוג מטוסי מיראז' 3. מטוס הפנטום של חץ הפיל אחד ממטוסי האיליושין 28 באמצעות טיל אוויר אוויר.
ב-16 במאי 1970 הוביל חץ רביעיית מטוסי פנטום, שיחד עם שני זוגות נוספים מטייסת 69 תקפו את הנמל המצרי בראס בנאס , שהוא נמל הים המצרי העיקרי בים סוף. בתקיפה, שכונתה "מבצע קשת אווירי", טובעה משחתת מצרית ונפגעו כלי שיט נוספים שעגנו בנמל. הייתה זו התקיפה ארוכת הטווח של חיל האוויר עד מבצע רגל עץ. 
בראשית שנת 1970 החלה ברית המועצות בשילוח חיל משלוח גדול למצרים לשם הדיפת המתקפות של חיל האוויר הישראלי, בעיקר באמצעות הקמת מערך הגנה אווירית צפוף שהלך והתפשט מזרחה. חיל האוויר הישראלי בכלל וטייסות הפנטום בפרט, ביצעו גיחות רבות לעצירת הפריסה. ב-18 ביולי 1970 הוביל חץ שמונה מטוסי פנטום לתקיפת סוללות טילי קרקע-אוויר בחזית תעלת סואץ. טילים רבים נורו לעבר מטוסי הפנטום במהלך התקיפה, מהם נפגעו מטוסיהם של חץ ונווטו מנחם עיני ושל אביהו בן-נון ונווטו שאול לוי. מטוסם של חץ ועיני התפוצץ. חץ הצליח לפלוט את הנווט עיני, אך לא הצליח לנטוש בעצמו ונהרג. אביהו בן-נון הצליח להגיע עד רפידים וביצע נחיתת אונס.
שמואל חץ היה נשוי ואב לשני בנים. לאחר נפילתו הועלה לדרגת סגן-אלוף. 
ביום שחץ נהרג נתבקש רן פקר לקבל את הפיקוד על הטייסת.
בעיתונות הכתובה במדינת ישראל הופיעו מדי פעם פרסומים אשר הוכחשו, כי חץ הועבר כשבוי למוסקבה.
תקופה ארוכה סירבו המצרים לחפש את גופתו של שמואל בחשאי ובחלקת הנעדרים על הר הרצל הוצבה מצבת אבן לזכרו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים נמצאו שרידי גופתו בשטח שממערב לתעלת סואץ שנכבש על ידי צה"ל. הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

הנצחתו

חורשה על שמו ניטעה על ידי הקרן הקיימת ביער מודיעין, (יער הטייסים) ובה הוצבה אנדרטה לזכרו.
מדי שנה מחולקת מלגה לזכרו בבית הספר המקצועי "מקס פיין". בספריית בית הספר פינה לזכרו.
מרכז נתונים

מרכז נתונים או דטה סנטר (Data center), לעיתים מכונה גם חדר מחשב, הוא מתקן המשמש לאחסון ולהפעלה של מערכות מחשב ורכיבים קשורים, כגון מערכות תקשורת נתונים ומערכות אחסון. בדרך כלל קיימים במרכז נתונים גם יכולות התאוששות מתקלה או אסון כגון מערכות לגיבוי אספקת החשמל (אל פסק או גנרטור), חיבורי תקשורת יתירים (כגון לוויין, סיב אופטי, עורק אלחוטי), מערכות בקרת סביבה (כדוגמת מיזוג אוויר וכיבוי אש) וסוגים שונים של התקני אבטחה. מרכז נתונים גדול הוא מרכז תעשייתי שתצרוכת החשמל שלו עשויה אף להגיע לכזו שדומה לעיירה קטנה.

היסטוריה

בימים הראשונים של תעשיית המחשוב פעלו חדרי מחשב גדולים. מערכות המחשב הראשונות היו מורכבות להפעלה ולתחזוקה, ודרשו סביבה מיוחדת לפעולתם. כבלים רבים היו נחוצים לחיבור בין מרכיבי המערכת, ופותחו שיטות כדי לנהל ולארגן אותם כמו ארונות מחשב תקניים לאחסון ציוד ורצפה צפה שתחתיה עוברים כבלים. מחשב מרכזי אחד צרך חשמל רב, והיה צריך להיות מקורר כדי למנוע התחממות יתר. גם היבט האבטחה היה חשוב - מחשבים היו יקרים, ובמקרים רבים שימשו לצרכים צבאיים, ומסיבות אלו פותחו עקרונות בסיסיים להרשאות גישה לחדרי מחשב.
במהלך התרחבות תעשיית המיקרו-מחשבים, במיוחד במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, משתמשים התחילו לפרוס מחשבים בכל מקום, במקרים רבים תוך התחשבות מעטה או ללא התחשבות כלל בדרישות תפעול. עם זאת, כשתפעול מערכות מידע הפך למורכב יותר ויותר, גברה המודעות של ארגונים לצורך בבקרה של משאבי מערכות המידע. בשנות ה-70 המוקדמות נכנסה לשימוש מערכת Unix, ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התרחב השימוש במערכות הפעלה חופשיות ממשפחת לינוקס המתאימות ל-PC. אלה נקראו "שרתים", כיוון שמערכות הפעלה המאפשרות שיתוף זמן כמו Unix מסתמכות על מודל שרת-לקוח כדי להקל על שיתוף משאבים בין משתמשים מרובים. הזמינות של ציוד רשתות זול, בשילוב עם סטנדרטים חדשים עבור כבילה מובנית, איפשר להשתמש בתכנון היררכי כדי לשים את השרתים בתוך חדר מסוים בארגון. השימוש במונח "מרכז נתונים", כפי שהוחל במיוחד על חדרי מחשב, התחיל להיות פופולרי.]
במהלך בועת הדוט-קום של 1997–2000 התרבו מרכזי הנתונים. חברות נדרשו לקישוריות אינטרנט מהירה ותפעול ללא הפסקה כדי לפרוס מערכות ולבסס נוכחות באינטרנט. התקנת ציוד כזה לא הייתה בת-קיימא עבור חברות קטנות רבות. חברות רבות החלו לבנות מתקנים גדולים שנקראו מרכזי נתונים לאינטרנט (Internet data centers; IDCs), אשר מספקים ללקוחות מסחריים מגוון של פתרונות לפריסה ולתפעול של מערכות. טכנולוגיות ושיטות עבודה חדשות תוכננו כדי לעמוד בדרישות התפעול ובקנה מידה גדול כל כך של פעולות. שיטות אלה בסופו של דבר היגרו לכיוון מרכזי נתונים פרטיים. מרכזי הנתונים למחשוב ענן נקראים מרכזי נתוני ענן (Cloud data center; CDCs). אבל החלוקה בין מונחים אלו כמעט ואינה נהוגה והם נקראים בפשטות "מרכזי נתונים".
חובי סטאר

ביוגרפיה

חובי סטאר נולד בקריית אתא. קיבל את השם חובב לכבוד סבו מצד אמו, הרב חביב ביטון. הוריו התגרשו בילדותו. אף על פי שאביו ניתק קשר והקים משפחה חדשה, חובי נשאר קרוב לסבו וסבתו מצד האב, דוד סקולץ (Săculeț), יליד רומניה, ומרגלית, ילידת מצרים, שהיו חירשים מלידה וגידלו, פרט לאביו, עוד ארבעה ילדים. כשהיה בן ארבע, אמו נישאה לשחקן הכדורסל ג'ון מקינטייר, ובשל עבודתו של האחרון נאלצה המשפחה לעבור דירות רבות ברחבי ישראל. הוא למד בכפר הנוער הדתי, הסמוך לכפר חסידים, עד גיל 14. בכיתה י' החליט לפרוש מהלימודים על מנת להוציא אלבום, מהלך שלא צלח, וכך, כעבור שנה, חזר ללימודים.
את שירותו הצבאי עשה בלהקות צבאיות: כשנתיים בלהקת פיקוד העורף ושנה בלהקת חיל המשטרה הצבאית.

כוכב נולד

כחצי שנה לפני שחרורו מצה"ל ניגש לאודישן לעונה השביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", והתקבל. לאחר שהודח מהתוכנית במקום העשירי, חזר לתוכנית באמצעות מנגנון "גלגל ההצלה", ולבסוף סיים במקום השביעי. מיד לאחר "כוכב נולד", השתתף ב"פסטיבל שירי הילדים 2009" עם השיר "ילד קטן ילד גדול", אותו כתב והלחין יחד עם אסף אברבוך.
ב-29 בינואר 2010 הופיע בערב התרמה למען נפגעי רעידת האדמה בהאיטי ושר את שירה של אילנית "בשנה הבאה" בעיבוד משלו.
בשנת 2010 הנחה את התוכנית "כוכב לייב", שעקבה אחר המתמודדים מאחורי הקלעים של "כוכב נולד 8", ובמקביל הגיש פינה על "כוכב נולד" בתוכנית הבוקר של "קשת". ביוני אותה שנה הוא הופיע באירוע הפתיחה של שבוע הגאווה בתל אביב, במרכז הגאה.

אירוויזיון 2016

בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" בשידורי קשת, ערוץ 2. במסגרת שיתוף פעולה עם רשות השידור, התוכנית נועדה לבחור את נציג ישראל לאירוויזיון 2016. בתוכנית הגמר, אשר נערכה ב-3 במרץ, זכה חובי סטאר, על-פי בחירת הקהל. נקבע כי ייצג את ישראל באירוויזיון 2016 בשירו של דורון מדלי "Made of Stars". ב-12 במאי ביצע את השיר בחצי הגמר השני של האירוויזיון ונבחר להעפיל לשלב הגמר. כעבור יומיים ביצע את השיר בגמר התחרות, והגיע למקום ה-14 מתוך 26.
הר פארי (אנטארקטיקה)

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי  קפטן הנרי פוסטר, מהצי המלכותי, בשנת 1829

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי פוסטר.
ההר נקרא על שם אדמירל סר ויליאם פארי (William Edward Parry), חוקר אנטארקטיקה בריטי.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו אנשי משלחת היחידות המשותפות של בריטניה (British Joint Services Expedition) בראשות ג'ון פארס (John Furse) ב-30 באוקטובר 1984.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Antarctic Peninsula - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide
• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, P 99
יחסי אפגניסטן–מונגוליה

כלכלת אפגניסטן

אפגניסטן היא אחת המדינות העניות והנחשלות בעולם, אשר כלכלתה ניזוקה קשות מהפלישות החוזרות ונשנות, ממלחמות האזרחים, ומשנות בצורת קשה. שני שלישים מאזרחי המדינה מתפרנסים ממשכורת הקטנה מ-2 דולר ליום, ושיעור האבטלה מתקרב ל-40% (נכון לשנת 2005).
רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות ובגידול בקר וצאן.
מרבית האוכלוסייה ממשיכה לסבול ממחסור באוכל, בגדים, דיור, בעיות רפואיות וכן מבעיות נוספות שנבעו מהפעולות הצבאיות וחוסר השקט הפוליטי במדינה. עד לשנת 2002 סבלה המדינה משיעור אינפלציה גבוה מאד, אך בשנים האחרונות חל מיתון בשער המטבע.

כלכלת מונגוליה

הכלכלה המונגולית מתרכזת בעיקר בנפט, פחם ונחושת, ותעשיות קטנות של מוליבדן, טונגסטן ופוספט. בעשור האחרון עוברת מונגוליה שינוי בשיטה הכלכלית שלה - מתעשיות בניהול המדינה כיאה לכלכלה ממשלתית (ריכוזית) לשיטה קפיטליסטית. כיום ישנם כ-10,000 עסקים עצמאיים במונגוליה, רובם באזור אולן בטור. באזורים הכפריים, עוסקים עדיין רוב המונגולים בחקלאות וברעיית צאן.

סחר

בשנת 2002 ייצאה מונגוליה לאפגניסטן סחורה בשווי 48 אלף דולר אמריקאי, הסחורה הייתה כולה אנזימים, מאז לא ייצאה אפגניסטן למונגוליה אף לא דולר אחד בלבד. בשנת 2016 ייצאה אפגניסטן למונגוליה סחורה בשווי 1.88 אלף דולר אמריקאי. הסחורה הייתה כולה (100%) ענבים טריים.
מרתא בת ביתוס

מרתא בת ביתוס (נקראה גם מרים) הייתה מעשירות ירושלים בשנים שלפני חורבן בית שני. השתייכה למשפחת כהנים ידועה, משפחת ביתוס. על עושרה הרב מסופר בתלמוד בכמה מקומות, "עתירתא דירושלים הויא", עד ששמה הפך לכינוי לאדם בעל עושר מופלג.

קורות חייה

לאחר שנתאלמנה התארסה (התקדשה) ליהושע בן גמלא ובזכות ממון רב ששילמה למלך התמנה בן גמלא לכוהן גדול. בגמרא מובאים דברי רב יוסף שמתח ביקורת על מינוי זה. נישואיה לבן גמלא נערכו לאחר מינויו לתפקיד, ועל אף שלכהן גדול אסור לשאת אישה אלמנה, כאן הותר הדבר כיון שהאירוסים התקיימו עוד קודם למינוי. 
בנה שנולד לה מיהושע בן גמלא התפרסם כבעל כח רב, והיה יכול לשאת לבדו בקלות שור בעל משקל גדול ולהקריבו למזבח, אלא שלא הניחוהו אחיו הכהנים לעשות כן משום "ברוב עם הדרת מלך".
סיפור מותה הוא בין המפורסמים באגדות החורבן במסכת גיטין והוא מופיע בגרסה נוספת במדרש איכה. על פי חז"ל בעת המצור על ירושלים, שלחה מרתא את עבדה לקנות לה אוכל וכשלא מצא דבר בגלל הרעב הגדול ששרר בעיר, יצאה היא בעצמה לשוק שלא כמנהגה, ובדרכה נכנסה רגלה לתוך גללי בהמה ובעקבות כך, מתה. לפי רש"י סיבת מותה הייתה תחושת הגועל הקיצוני שאחזה בה עד שמתה מחמת עדינותה. רבן יוחנן בן זכאי קרא עליה את הפסוק מפרשת הברכות והקללות מספר דברים: "הרכה בך והענוגה אשר לא נסתה כף רגלה הצג על הארץ מהתענג ומרוך". הדעה השנייה סוברת, כי במהלך הליכתה ברחוב, ראתה תאנים על הרצפה, והתחילה לאכול, התאנות הללו היו של רבי צדוק, שצם 40 שנה על מנת שירושלים לא תיחרב בידי הרומאים ולאחר מכן היה חולה, ומרתה הרגישה בתאנים אלו שהוא מצץ אותם מחמת חוליו, אתם טעם החולי שלו ומכיוון שכן חלתה וסמוך לאחר מכן מתה סמוך למותה הוציאה את כל כספה וזהבה, זרקה אותו בשוק באומרה: "האי למאי מיבעי לי" (=זה למה אני צריכה?). התלמוד מסיים שאלו הם דברי הנביא יחזקאל בנבואת החורבן שלו: "כספם בחוצות ישליכו".
במדרש איכה רבה (מהדורת בובר, פרשה א', ט"ו) מסופר "אמר רבי אלעזר בר צדוק אראה בנחמה אם לא ראיתי שקשרו שערותיה אחרי זנבות הסוסים והיו מריצין בה וקראתי עליה הפסוק הזה "הרכה בך והענוגה אשר לא נסתה כף רגלה הצג על הארץ מהתענג ומרוך".

זיהויה

על פי הגמרא במסכת יומא התמנה יהושע בן גמלא לכהן גדול על ידי ינאי המלך שחי זמן רב לפני חורבן בית המקדש, אלא שעל פי אגדות החורבן חייתה מרתא בזמן החורבן. בעל דורות ראשונים הסביר כי יהושע בן גמלא חי סמוך לחורבן הבית והוא זה שהתמנה לכהן גדול בעזרת מרתא בת בייתוס על ידי אגריפס השני ששמו שובש והוחלף בינאי. אולם אהרן היימן חלק עליו ולדעתו אכן מדובר בינאי המלך, ושתי מרתא בת בייתוס היו (וייתכן שזו שחיה סמוך לחורבן נקרא שמה מרים כגירסת המדרש).
חסידות קוזמיר

חסידות קוזמיר הייתה חסידות פולנית. מחסידות זו הסתעפה חסידות מודז'יץ. מייסד החסידות היה רבי יחזקאל טאוב.
ממשיכתה העיקרית של חסידות קוזמיר היא חסידות מודזיץ בראשות האדמו"ר רבי חיים שאול טאוב. אחיו הצעיר, רבי פנחס משה טאוב, הוכתר כאדמו"ר מקוזמיר.

תולדות החסידות

רבי יחזקאל נולד לרב צבי. היה תלמידם של החוזה מלובלין ושל רבי שמואל מקארוב ותלמידו רבי יצחק מוונגרוב ולאחר פטירת רבי יצחק החל להתנהג באדמו"רות. לפי המקובל במסורת החסידות רבי שמואל ורבי יצחק הועידו את רבי יחזקאל לממשיכם . כמו כן היה אצל המגיד מקוז'ניץ, היהודי הקדוש מפשיסחה ותלמידו רבי שמחה בונים מפשיסחה. התגורר בשיננה ובקושמיר. חסידיו נאמדו באלפים. חיבר ספר בשם "נחמד מזהב". נפטר בי"ז בשבט תרט"ז. שלושת בניו כיהנו אחריו באדמו"רות מהם יצאו שושלת ענפות.

רבי דוד צבי

רבי דוד צבי מניישטאט היה חסידו של רבי מנחם מנדל מקוצק שלחץ עליו להתמנות לאדמו"ר. רבי דוד צבי סירב ורק לאחר פטירתו בשנת תרי"ט החל להתנהג באדמו"רות. דברי תורתו הודפסו בקונטרס "חמדת דוד" שהודפס בספר "כלי חמדה" של תלמידו רבי שמואל יעקב מקאלושין. נפטר בו' בתמוז תרמ"ב. בנו רבי משה יוסף כיהן ביבלונה. בנו רבי יעקב כיהן אחריו. נולד בשנת תרכ"א. לאחר פטירת סבו החל לכהן באדמו"רות בניישטאט ואחר כך ביבלונה. בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לוורשה. נפטר בז' באב תר"פ. בנו של רבי יעקב, רבי יחזקאל מילא את מקום אביו אך לאחר ארבע שנים עלה לישראל להקים בה יישוב ולעזוב את האדמו"רות יחד עם גיסו הרב יוסף חיים ונחוצקר.
הונג קונג במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

המשלחת הראשונה אותה שלחה הונג קונג למשחקים הפאראלימפיים הייתה בשנת 1972. הונג קונג שלחה משלחת של עשרה ספורטאים, גברים כולם, המשלחת זכתה במדליית הארד הקבוצתית בטניס שולחן (קטגוריה 2) ואילו לזלי לאם היה לספורטאי הראשון שזוכה במדליה אישית עם מדליית הכסף בטניס שולחן באותה הקטגוריה. 
המשלחת הצליחה לזכות במדליות פאראלימפיות נוספות בטניס שולחן באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976). המדינה שלחה למשחקים משלחת של 11 ספורטאים, גם הפעם גברים בלבד, שהצליחו לזכות בשתי מדליות כאשר שיק קאו ונג זכה במדליית הכסף, ואילו יין ביו ונג זכה במדליית הארד (קטגוריה C) שיק קאו ונג אף זכה במדליית ארד באתלטיקה כאשר בתחרות הקפיצה לגובה (קטגוריה C) השיג תוצאה של 1.30 מטרים.
במדליית הזהב הפאראלימפית הראשונה זכתה המשלחת שנשלחה למשחקי אולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). המשלחת כללה 25 ספורטאים והייתה למשלחת הראשונה של המדינה שכללה גם ספורטאים משני המינים, עם 14 גברים ו-11 נשים. המשלחת זכתה בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, כולן במקצי הנשים. באתלטיקה זכתה המשלחת במדליית זהב קבוצתית במרוץ שליחים 4X100 עם תוצאה של 6:06.67 דקות, ובמרוץ ל-1,500 מטרים, ואילו הסייפת יואט ווה פונג גברה על שתי מתחרות צרפתיות בדרך למדליית זהב נוספת במקצה האישי בסגנון רומח.
הטורניר המוצלח ביותר של המשלחת של הונג קונג הגיע באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). המשלחת הצליחה לזכות ב-19 מדליות פאראלימפיות, מהן 11 מדליות מזהב.