google/wiki40b huggingface dataset:
אוגיסט הירשאואר

תחילת דרכו

הירשאואר נולד ב-16 ביוני 1857 בעיר סינט-אבול שבקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1871 בעקבות מלחמת צרפת-פרוסיה, סופחה העיר לקיסרות הגרמנית, ומכיוון שמשפחתו בחרה לשמור על אזרחותה הצרפתית, היא אולצה לעקור לקאלה. בשנת 1874 התגייס לצבא צרפת, ולמד באקול פוליטכניק. הוא שרת באלג'יריה בשנת 1881, וב-1 באפריל 1904 הוא מונה למפקד הראשון של בטליון ההנדסה ה-25. הוא היה אחד מאבות חיל האוויר הצרפתי. במהלך פרשת דרייפוס, הוא היה מהקצינים שהאמינו באשמתו של אלפרד דרייפוס, ואף הסכים להעיד נגדו במשפט הערעור.

אחריתו

לאחר המלחמה הוא מונה למושל של שטרסבורג שנכבשה מחדש מידי גרמניה, ולאחר מכן הועבר לכוחות המילואים. הוא פרש מהצבא בשנת 1919. הייתה לו קריירה פוליטית קצרה במפלגת האיחוד הרפובליקני של לורן. הוא מת ב-27 בדצמבר 1943 בוורסאי שתחת הכיבוש הנאצי.
אפטר (סרט)

עלילה

מחלקת חיילים "מתוזזת" באישון לילה על ידי המ"מ שלה. בתום ה"טרטור" שרועים החיילים על הקרקע בעיניים עצומות. ארז, מפקד המחלקה, עובר ביניהם ונותן מונולוג אירוטי, בו הוא מבקש מחייליו לדמיין את עצמם מתפשטים, מתקלחים ונכנסים מתחת לשמיכת הפוך במיטה. הוא מעיר חייל חייל ומותיר את יונתן שכוב בעיניים עצומות. יונתן ניעור לקריאת ההקשב של המחלקה ולקול צחוקם של החיילים.
יונתן מתקלח במלתחות בגפו. ארז מתקרב למלתחות ונעצר לשוחח עם סמל המחלקה. יונתן שמבחין בבואו ממהר להתלבש ולצאת, אך לא מספיק לחמוק ממפגש עמו. ארז שואל אותו לפשר המקלחת המאוחרת, ומבקש ממנו שלהבא יתנגב בטרם הוא מתלבש, שכן צה"ל לא רוצה חיילים חולים.
למחרת נודע לחיילי המחלקה על עלייתם צפונה, ומובטח להם שאם יסיימו את ההתארגנות מוקדם הם יזכו ל"אפטר" בירושלים. בנסיעה מתגלע ויכוח פוליטי עז בדבר המוות בצבא והמלחמה בלבנון. חברו הטוב של יונתן, עידו, מתנגד לכניסתם ללבנון, ואילו חיילים אחרים להוטים "להרוג ערבים". יונתן מתכנס בעצמו ופותח חלון. המ"מ מפסיק את הוויכוח, ובשקט שמשתרר מבקש אחד החיילים מיונתן לנגן בגיטרה "שיר שמח, משהו בשביל הלב". יונתן מבצע את "זמר אהבה לים".
בהגיעם לירושלים עולה עידו בגורל ונותר לשמור על האוטובוס של המחלקה. הוא מבקש מיונתן ליצור קשר עם חברתו, שירה, ולבקש ממנה לבוא לאוטובוס. יונתן מבקש להיפגש עם אימו, אך אינו מצליח להשיגה בטלפון. הוא פוגש בחבריו למחלקה וחובר אליהם לישיבה בבית קפה, שם הם מתחילים עם מספר בחורות אמריקאיות. יונתן נראה טרוד ואינו מעוניין בבנות. הוא מנסה לחייג מבית הקפה אך מקבל צליל תפוס.
החבורה מבקשת להגיע לאכסניית אגרון, אך אין מקום במונית לכולם. יונתן, ירושלמי במקורו, מתנדב ללכת ברגל. הוא מגיע לטלפון ציבורי ומנסה ליצור קשר עם שירה. שותפתה לדירה, אותה רצה עידו לשדך ליונתן, משיבה לו, ולא מתחייבת כי תספיק להעביר את ההודעה מעידו בטרם תעזוב את הבית. ניסיון נוסף ליצור קשר עם אימו כושל.
יונתן נכנס לגן העצמאות, מתיישב על ספסל וצופה בגברים שעוברים במקום. מולו מתיישב אדם מבוגר ובוחן אותו. יונתן מבחין בארז נכנס לגן, וממהר לקום ולהתחבא. תחילה יושב ארז על אותו ספסל, ולאחר שהמבוגר מתיישב לצידו הוא עוזב את המקום ומחל בקרוזינג. יונתן עוקב אחריו ואחר בחור נוסף, ונכנס בעקבותיהם לשירותים הציבוריים שבגן. מתאו הסמוך לשלהם הוא עד ליחסי המין שהשניים מקיימים.
עם תום האקט בתא הסמוך ממהר יונתן לעזוב את המקום. תלמיד תיכון עוצר אותו ונותן לו תעודת חייל שמצא על רצפת השירותים. יונתן שב לאוטובוס, שם הוא משתהה לצד עידו ושירה ומאחר למסדר. הוא מספיק לשמוע מרחוק את ארז מספר לסמל כי אבדה לו תעודת הקצין. הוא בודק את התעודה שניתנה לו ומגלה שהיא של ארז.
עם היכנסו למסדר מוציא אותו ארז, שואל לפשר האיחור ולאחר שלא נענה מורה לו לרדת לשכיבות שמיכה. הוא עוצר אותו לפרקים, שואל שוב ומשלא נענה מורה לו להמשיך. הדבר נמשך עד שיונתן מוציא את התעודה מכיסו וצועק "די!". ארז מבחין בתעודה שבידו, מורה לחיילים לעלות לאוטובוס ומעניש את יונתן ב"שבת בבסיס". המחלקה עולה לאוטובוס. ארז ניגש ליונתן וללא מילים לוקח את התעודה שלו.
באוטובוס ישנים כל החיילים מלבד יונתן וארז. ברדיו נשמע "זמר אהבה לים", ארז מבקש מהנהג להגביר ושואל את יונתן האם הוא שומע את השיר. יונתן לא משיב ופניו שלוות. בתמונה הנועלת את הסרט נראה האוטובוס כשהוא נוסע לאורכה של גדר המערכת.
תנועה ערבית להתחדשות

היסטוריה

בבחירות לכנסת ה-14 הוקמה תע"ל בשם "האיחוד הערבי" והתמודדה לכנסת, ביטלה את השתתפותה לפני הבחירות לכנסת, ולמרות זאת קיבלה 2,087 קולות ונשארה מחוץ לכנסת הארבע עשרה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 התאחדה מפלגת האיחוד הערבי, שבינתיים שינתה את שמה לתע"ל עם מפלגת בל"ד שזכתה ל-2 מנדטים: עזמי בשארה, יו"ר מפלגת בל"ד ואחמד טיבי, יו"ר מפלגת תע"ל, אך במהרה התפלגה הסיעה לשתי סיעות נפרדות: בל"ד ותע"ל.
בבחירות לכנסת ה-16 התאחדה תע"ל עם חד"ש ברשימת חד"ש-תע"ל, כשטיבי שובץ במקום השני ברשימה ונבחר לכנסת. בבחירות לרשויות המקומית בשנת 2003 התמודדה המפלגה רק בשתי ערים, שבכל אחת מהם היא נכנסה עם מנדט אחד למועצת העירייה. בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה תע"ל עם רע"ם, ברשימת רע"ם-תע"ל, כאשר טיבי משובץ במקום השני ברשימה ונבחר לכנסת. 
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 בחרה תע"ל את אחמד טיבי להמשיך לכהן כיו"ר המפלגה, את אוסאמה סעדי למקום השני בתע"ל, את רסאן עבדאללה למקום השלישי בתע"ל ואת אעתימאד קעדאן במקום הרביעי בתע"ל. הרשימה המשיכה באיחודה עם רע"מ ברשימת רע"ם-תע"ל, כאשר טיבי נשאר במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת ה-18.
גם לקראת הבחירות לכנסת ה-19 נשמרה השותפות בין המפלגות השונות, וטיבי נותר במקום ה-2 של הרשימה המשותפת שנקראה רע"מ-תע"ל-מד"ע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים רצה תע"ל לכנסת  במסגרת הרשימה המשותפת, ששילבה בתוכה את כלל המפלגות הערביות בכנסת. יחד עם תע"ל רצו ברשימה זו המפלגות  חד"ש, בל"ד ורע"ם. בבחירות השיגה הרשימה המשותפת 13 מנדטים, ולראשונה נבחרו שני חברי כנסת מטעם תע"ל - אחמד טיבי ואוסאמה סעדי.
ב-8 בינואר 2019 הודיע אחמד טיבי, יו"ר המפלגה, על פיצול מהרשימה המשותפת ובהמשך על ריצה עם מפלגת חד"ש ברשימה אחת - חד"ש-תע"ל בהנהגה משותפת של יו"ר תע"ל אחמד טיבי ויו"ר חד"ש איימן עודה. בהמשך בחרה המפלגה את מועמדיה בבחירות לכנסת העשרים ואחת: אחמד טיבי, אוסאמה סעדי, סונדוס סאלח, ואאל יונס וחאלד חסונה. בבחירות קיבלה הרשימה 6 מנדטים ולכנסת העשרים ואחת נכנסו שני נציגים של תע"ל.

מוסדות המפלגה

רשימת המפלגה לכנסת נקבעת על ידי 175 חברי הוועידה הכללית של המפלגה.
משחק האולסטאר של ה-KHL

משחק האולסטאר של ליגת ההוקי הקונטיננטלית (ברוסית: Матч всех звёзд Континентальной хоккейной лиги) הוא משחק ידידות שנתי הנערך בהשתתפות שחקני ההוקי קרח הטובים ביותר בליגת KHL.

"רוסיה" נגד "הלגיונרים" (2009-2010)

משחק האולסטאר הראשון נערך בעונת 2008/09, ב-10 בינואר 2009 במוסקבה, בכיכר האדומה. לצורך היכל קרח נבנה משטח החלקה מלאכותי עם טריבונות ארעיות בנות 4,000 מושבים.
קודם לכן נערך ברוסיה משחקי אולסטאר כחלק מליגת העל הרוסית. בפעם הראשונה המשחק נקרא "משחק כל הכוכבים של רוסיה" (Матч всех звёзд России), שהתקיים בנובוקוזנצק ב-10 בדצמבר 1999 בהיכל הספורט של מטאלורג קוזנצק המשופץ, באותו משחק הוא נערך בפורמט של שני האזורים הראשיים של הליגה, "מזרח מול המערב".
עם הקמתה של ליגת KHL בשנת 2009 משחקי האולסטאר נערכו בהשתתפות הקבוצות אשר כוללות את השחקנים הזרים הטובים נגד השחקנים הרוסים הטובים ביותר, הקבוצות עצמן נקראו קבוצת ייגר וקבוצת יאשין, על שם הקפטנים של כל אחת מהקבוצות: יארומיר ייגר ואלכסיי יאשין, בהתאמה.

"מזרח" נגד "מערב" (2011-2016)

בעונת 2010/11 פורמט המשחק השתנה — "קבוצת יאשין" השתנתה וכעת הורכבה משחקנים המייצגים את החטיבה המערבית, בעוד "קבוצת ייגר" — שחקני המזרח. הרכב הקבוצות נקבע בהצבעה באתר האינטרנט של הליגה. עבור כל משחק אולסטאר הליגה מעצבת מדים מיוחדים עבור השחקנים.

יריבות החטיבות (2017)

בעונת 2016/17 פורמט המשחק השתנה שוב. מאז משחק האולסטאר ב-2017 במסגרת שבוע הכוכבים המשחק מתקיים כיריבות בין חטיבות ה-KHL.
רודסטר

רודסטר או ספיידר היא מכונית דו-מושבית פתוחה עם דגש על מראה או אופי ספורטיבי. במקור המונח היה התיאור האמריקאי למכונית ללא הגנה ממזג האוויר, עם השנים הוא התפשט בעולם והתרחב לכל רכב קבריולה דו מושבי. רודסטר הוא גם סגנון של מכוניות מרוץ באליפויות שבארצות הברית, כולל אינדיאנפוליס 500 בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.

היסטוריה

במאה התשע עשרה המילה "רודסטר" התייחסה לסוס המתאים לרכיבה. עד סוף המאה התרחבה ההגדרה גם לאופניים ותלת אופנים. מקור המונח "רודסטר" ביחס לכלי רכב הוא בארצות הברית. לפני מלחמת העולם השנייה, המונח המקביל באנגלית בריטית היה טורר דו מושבי (two-seat tourer). בשנות ה-70 של המאה ה-20, המונח "רודסטר" הוחל על מכוניות קבריולה דו-מושביות בעלות מראה או אופי ספורטיבי. בשנת 1916 איגוד מהנדסי הרכב האמריקאי  הגדיר את הרודסטר כ"מכונית פתוחה עם שניים או שלושה מושבים" אך הוסיף כי ייתכן שיהיו לה מושבים נוספים מסוג ראמבל . מושב הנהג ומושב הנוסע לרוב הוצבו יותר מאחור מאשר במכוניות טורינג.
למכוניות הרודסטר המוקדמות היה רק גוף בסיסי ללא דלתות, שמשות, או הגנות אחרות מפני מזג האוויר. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 הן החלו להידמות למכוניות הטורינג עם דלתות, שמשות, גגות מתקפלים ווילונות צדדיים. החל מתקופה זו מושבי ראמבל במכוניות רודסטר קופלו לתוך גוף הרכב כשלא היו בשימוש.
גופי רודסטר הוצעו על מכוניות מכל הגדלים והמחירים, החל ממכוניות בייצור סדרתי כמו פורד T ואוסטין 7, מכוניות ספורט כמו Eniak Antique ועד למכוניות יקרות במיוחד כמו הקדילאק V-16, הדויסנברג מודל J ואפילו הבוגאטי רויאל.
ופא סולטאן

ופא סולטאן (בערבית: وفاء سلطان; תעתיק מדויק: ופאא' סלטאן; נולדה ב-14 ביוני 1958) היא פסיכיאטרית סורית-אמריקאית חילונית ממוצא עלווי. התפרסמה כאשר השתתפה בדיונים פוליטיים בענייני המזרח התיכון עקב פיגועי 11 בספטמבר 2001, בכתיבת מאמרים שזכו לתפוצה רחבה, ובעיקר בהופעות ברשתות הטלוויזיה "אל-ג'זירה" ו-"CNN".

ביוגרפיה

ופא סולטאן נולדה ב-1958 בעיר בניאס בצפון-מערב סוריה. סולטאן ובעלה דייוויד היגרו לארצות הברית ב-1989. כיום היא מתגוררת בלוס אנג'לס שבקליפורניה (בארצות הברית).
ב-21 בפברואר 2006 השתתפה בתוכנית "הכיוון ההפוך" (الاتجاه المعاكس) של ערוץ החדשות הלווייני "אל-ג'זירה" המשדר מקטר. התוכנית, בהנחיית פייסל אל-קאסם, מעמתת בין אישים בעלי דעות מנוגדות. סולטאן השתתפה בתוכנית באמצעות שידור לווייני מלוס אנג'לס, והיא התעמתה עם ד"ר אבראהים אל-ח'ולי, מרצה באוניברסיטת אל-אזהר שהתארח באולפן אל-ג'זירה. העימות נגע לתאוריית "התנגשות הציוויליזציות" כפי שהיא מוצגת בספרו של סמואל הנטינגטון. את המונח טבע לראשונה ההיסטוריון היהודי-בריטי ברנרד לואיס במאמר שכתב, "שורשי הזעם האסלאמי".
ב-4 במרץ 2008, השתתפה סולטאן בפעם השלישית בתוכנית "הכיוון ההפוך" ונתבקשה להגיב על פרסומן מחדש של הקריקטורות הדניות, וכן על פעולות ישראל בעזה ועל חירויות הביטוי והאמונה במערב. מולה בתוכנית, מן האולפן בדוחה, ניצב טלעת רומייח, חוקר מצרי בעל נטיות אסלאמיסטיות. במהרה, גלש הדיון לוויכוח אישי בין השניים כאשר רומייח מאשים את סולטאן כי היא פוגעת במכוון בקודשי האסלאם, בנביא ובקוראן ואת מגיש התוכנית, פייסל אל-קאסם, כי הוא אינו מציב לה גבולות ומהסה אותה. לאחר התוכנית פרסם ערוץ "אל-ג'זירה" התנצלות רשמית בפני צופיו על העלבונות שנשמעו במהלך השידור על האסלאם והודיע כי לא ישדר את שני השידורים החוזרים ולא יעלה לאתר האינטרנט את תמליל המפגש.
סולטאן מתחה ביקורת חריפה על הממסד המוסלמי על שאינו מכיר בדתות האחרות ובהישגיהן, בעודו משתמש בעושרן ובטכנולוגיות שפיתחו. דבריה הנוקבים זכו לתהודה רבה ולתפוצה רחבה באינטרנט, בין היתר בזכות העובדה שהם תורגמו לאנגלית בידי "ממר"י" (המוסד לחקר התקשורת במזרח-התיכון), והופצו על ידיו לרשתות שידור ישראליות ומערביות, ובאתרי אינטרנט. העיתון "ניו-יורק טיימס" העריך שהסרטון נצפה לפחות מיליון פעם. מחברת CastUP נמסר כי הסרטון נצפה ב-CastUP Network מעל 14,000,000 פעמים.
התזה שלה, לפיה אנו עדים ל"קרב בין מודרניזציה לברבריות שבו האסלאם עתיד להפסיד" הביאה לאיומים על חייה מחד, כמו גם למעריצים רבים מאידך. הערותיה הביקורתיות, ובמיוחד זו שטענה כי "אף יהודי לא פוצץ עצמו במסעדה גרמנית", זיכו אותה בהזמנה לירושלים, מטעם הקונגרס היהודי האמריקאי.
סולטאן אמרה ל"ניו יורק טיימס" כי היא כותבת ספר שייקרא "האסיר הנמלט: כשאלוהים הוא מפלצת". עוד סיפרה בראיון כי הפכה חילונית בעקבות אירוע קשה ב-17 ביוני 1979, שבו רצחו פעילים של "האחים המוסלמים" את הפרופסור יוסף אל יוסף שלימד אותה באוניברסיטה, לנגד עיניה. לדבריה: "הם ירו בו מאות כדורים וצעקו 'אללה אכבר'. ברגע זה איבדתי את האמון באלוהים שלהם והתחלתי לחפש תשובות. זו הייתה נקודת המפנה בחיי והיא הובילה אותי למקומי היום. הייתי חייבת לעזוב. הייתי חייבת למצוא לי אלוהים אחר."
ב-2009 יצא ספרה "אלוהים ששונא". תרגומו לעברית ראה אור ב-2010 בהוצאת "השראה הוצאה לאור".
בזמן שגנבת

עלילה

לאחר שגנב ציור של מאטיס בשווי 4 מיליון דולר, הגנב הקטן פרנק אובראיין וחברתו היהודייה רוז, נמלטים לכיוון האי בו יפגשו עם הקונה, כשהמשטרה והמעסיק המאפיונר של פרנק בעקבותיהם. הם פולשים לבית שדייריו אינם נמצאים, ומערכת היחסים של רוז ופרנק מתערערת, כאשר רוז, השואפת ליותר מחיים בבריחה כל הזמן מתחילה להתרועע עם אוון מארש, השכן העשיר מהבית הסמוך, למורת רוחו של פרנק. סוכני הFBI מצליחים בקלות לפענח את שובל הראיות הנרחב שמשאירים הפושעים, ופרנק, רוז והבוס נתפסים. פרנק מתוודה שהוא גנב את הציור כדי שרוז תשוחרר, ומוביל לבסוף את המשטרה לגנב הציורים האמיתי- אוון מארש. לאחר שפרנק נשבע לרוז לנטוש את דרך הפשע, הם חוזרים זה לזו.

קופות

בזמן שגנבת יצא לאקרנים ב-12 בינואר 1996, הרוויח 4,656,986 דולר, ודורג עשירי בסוף השבוע הראשון בו יצא לאקרנים. בסה"כ גרף הסרט 10,658,278 דולר.
עד 2015, אז יצא לאקרנים הסרט משברים בע'"מ שגרף $3,238,433, החזיק הסרט בזמן שגנבת בשיא הפתיחה הגרועה ביותר לסרט בו מככבת סנדרה בולוק.
מבין סרטיה של בולוק, ממוקם בזמן שגנבת כתשיעי מהסוף בגריפת רווחים.

ביקורות

הסרט קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים. אתר הביקורות האמריקאי Rotten Tomatoes נתן לסרט 11% רייטינג בהתבסס על 28 ביקורות שממוצען היה 3.8/10
La Forza (שיר)

אסטי לאול 2018

האסטי לאול , קדם האירוויזיון האסטוני, התקיים במתכונתו הרגילה. בתחרות השתתפו עשרים שירים שהשתתפו בשני חצאי גמר. מכל חצי גמר עלו 5 שירים לגמר, אחד מהם היה La Forza. השיר הוביל בטבלאות ההימורים והיחס הדצימלי שלו היה תמיד נמוך מאוד - היינו, המהמרים האמינו בשיר ולקחו כמעט כמובן מאליו את ניצחונו. ב-Eesti Laul התוצאות בסיבוב הראשון נקבעו על ידי פאנל שופטים והצבעות טלווטינג. La Forza זכה בסיבוב הראשון ב-24 נקודות (12 מהקהל, 12 מהשופטים) ובסיבוב השני (טלווטינג בלבד) זכה השיר ב-70% מקולות הצופים באולפן ובבית - כך זכה השיר בתחרות.
אבנר שמר

ביוגרפיה

שמר שירת בצה"ל בתחילה בחיל השריון ולאחר מכן בחיל הרפואה, השתחרר כקצין בדרגת סרן.
בשנת 1987 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב. את התמחותו ביצע במחלקת עור בבית החולים רמב"ם בחיפה, תחת ניהולה של פרופ' רחל פרידמן. במהלך ההתמחות עסק שמר במחקרים קליניים ומעבדתיים שונים תוך כדי התמקדות בנושאים של מחלות עור פטרייתיות בכלל, ובמחלות הציפורניים השונות בפרט, כגון: פטרת הציפורניים, פסוריאזיס בציפורניים ונגעים פיגמנטריים שונים בציפורניים.
בתום תקופת ההתמחות, בשנת 1994, יצא שמר להשתלמות בבית החולים Guy's Hospital בלונדון שם התמקצע במעבדה המיקולוגית ובמיומנויות הכוללות ביצוע משטחים ישירים ותרביות מדגימות עוריות.
לאחר שובו החל לעבוד כרופא מומחה בכיר בחלקת עור ומין במרכז הרפואי שיבא תל השומר, וכבוחן בבחינות ההסמכה של רופאים מתמחים לקבלת תואר מומחה למחלות עור ומין. במקביל מנהל מרפאה פרטית עצמאית בנתניה.
מתגורר בנתניה, נשוי ולו 6 ילדים.

פעילות ציבורית ואקדמית

שמר משמש כפרופסור מן המניין במסלול הקליני בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. כמו כן ייסד את החוג לדרמטו-מיקולוגיה ומחלות ציפורניים בישראל ומכהן כיושב הראש שלו. החוג עוסק בחידושים שונים הקשורים לשיטות מחקר, שיטות אבחון, טיפולים שונים במחלות דרמטו-מיקולוגיות בשילוב עם מחלות אחרות, שימוש בטכניקות מתקדמות בביולוגיה מולקולארית בתחומי פטרות שונים כמו פטרת ה"שמש" ומחלות פטרייתיות אחרות. מעת לעת יוזם שמר כנסים בנושא דרמטומיקולוגיה בישראל ובעולם, בהם משתתפים אנשי אקדמיה, רפואה ומובילי דעה בתחום מן הארץ והעולם.

מחקרים

אבנר שמר פרסם מעל 100 מחקרים בסיסיים ועבודות קליניות כחוקר ראשי, או כשותף עם מומחים מקצועיים נוספים מהארץ והעולם בתחום מחלות העור והציפורניים. חלק ממאמריו היוו פריצת דרך בתחום וצוטטו יותר מ-4,800 פעמים במאמרים שונים, בספרי לימוד אקדמיים ובהרצאות ברחבי העולם.
פעילותו האקדמית של שמר עוסקת במחקר בסיסי של מחלות עור פטרייתיות, מחלות ציפורניים שונות, מחלות עור דלקתיות, כגון אטופיק דרמטיטיס (אסתמה של העור), פסוריאזיס (ספחת העור) ואלופציה אריאטה (התקרחות מוקדית של השיער בקרקפת או במקומות אחרים בגוף). מחקריו אלה מתמקדים בהבנת תהליכי מפתח במחלות הדלקתיות במטרה לקדם פיתוח תרופות ותכשירים המסייעות לחולים במחלות אלו. כמו כן עוסק שמר בכירורגיה של מחלות ציפורניים שונות תוך כדי התמקדות בטכניקות שונות וייחודיות של דיגום המאפשרות אבחון מדויק, ביניהן מחלות ממאירות של יחידת הציפורן.
שלמה אלטון

קורות חייו

אלטון נולד באיזמיר שבטורקיה, בנם של רחל ואברהם. התחנך בבית ספר "אליאנס" ובבית ספר למסחר. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל לבדו, במסגרת עליית הנוער. הצטרף להכשרה בשדה נחום ולאחר שנתיים עבר לגבעת ברנר במסגרת הכשרה מגוייסת לפלמ"ח. בתחילת 1947 עבר קורס מ"כים בקיבוץ דליה, ופיקד על כיתה בגדוד 8 של חטיבת הנגב, תקופה בה איבטח הגדוד את קווי המים מניר עם לגבולות. לאחר קורס קצינים שימש אלטון כמפקד מחלקה בגדוד 8 וכמפקד פלוגת הסיור של גדוד 7 בחטיבה. באמצע שנות החמישים היה מפקד "המצודה" באילת. במלחמת סיני שימש אלטון כמפקד גדוד 13 (גדעון). הגדוד בפיקודו פעל בגזרת רפיח והבקיע את מתחם מוצבי הצבא המצרי בגזרה הצפון-מזרחית של צומת רפיח.
לאחר המלחמה נשלח לשליחות איסוף כספים במסגרת הבונדס בדרום אמריקה, והשלים את לימודי הבגרות. למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובבית הספר הגבוה למלחמה בצרפת, בה שהה במשך שנתיים. בשנת 1965 מונה למפקד חטיבת גולני. במהלך כהונתו בתפקיד שאף לשלב את כוחות החטיבה בפעולות התגמול והתעקש להשתתף בהן בעצמו. בשנת 1966 התמנה למפקד בית הספר לקצינים, במהלך מלחמת ששת הימים הצטרף למפקדת פיקוד הדרום כקצין אג"ם של הפיקוד. בתחילת הקרבות נפגע באורח קשה במהלך סיור ברצועת עזה ולאחר 17 ימים נפטר.
הניח אשה ושני ילדים.
יעקב תלמוד

ביוגרפיה

יעקב דב תלמוד נולד בעשרה בטבת תרמ"ו בוורשה לאביו, עקיבא תלמוד, ולאימו, יענטא (יטה) לבית שפרן, משפחה של חסידי גור. אביו היה סוחר עצים ותלמיד חכם שנפטר כשהיה צעיר. משיכתו לנגינה הביאה אותו להקשיב בחשאי למקהלת בית הכנסת שבעירו, וכשנתפס מקשיב להם מאחורי הקיר צורף למקהלה ושם התגלה כשרונו המוזיקלי.]
התחתן עם דבורה בת שמואל יצחק הלוי פרום בשנת תרע"א בוורשה. לפרנסתו הוא עסק במסחר והיה מעורב גם בעסקנות ציבורית ביהדות החרדית של פולין. במסגרת פעילותו התמנה לציר פולין בוועידה הראשונה של אגודת ישראל שהתקיימה בפרנקפורט, וביקר מספר פעמים בישראל. בשנת תרצ"ג עלה עם משפחתו לישראל. בישראל החליף משרות ועבודות שונות. תחילה ניסה לפתוח מסעדה (שנקראה "אגודת ישראל"), מכבסה, ולבסוף התקבל לעבודה כמשגיח כשרות בבית החולים אסף הרופא.
תלמוד היה במשך שנים רבות מלחין ונגן החצר של חסידות גור, והלחין למעלה מ-1000 ניגונים מסוגים שונים (נספרו 387 ניגונים לשמיעה בדיסקים)]. ניגונים אלו הם רובם ללא מילים, והם בנויים לפי כללים קבועים. את יצירותיו היה מחבר בעיקר פעמיים בשנה, לפני חג השבועות ולפני הימים הנוראים לטקסטים קבועים. במשך השנה היו הלחנים מותאמים לטקסטים נוספים מהתפילה ומזמירות שבת. יצירותיו זכו לפרסום גם מעבר לגבולות החסידות והן מוכרות כיום בקרב חלקים ניכרים מהציבור הדתי והחרדי.]
יעקב תלמוד התגורר בתל אביב. בימי חוליו הגיע האדמו"ר מגור לבקרו בבית החולים. נפטר בליל ד' של חול המועד סוכות, תשכ"ד בגיל 78. בלווייתו השתתפו אלפים.
מיצירותיו שהתפרסמו מחוץ לחסידות: ישמחו במלכותך (היום תאמצנו תשי"ט) (חסידות ויז'ניץ), לא תבושי ("היום תאמצנו" תשכ"א), ניגון שמחה לאופרוף, מארש שיר המעלות (לכה דודי לראש השנה תשכ"א), כל מקדש, אני מאמין (קטע 3 של במוצאי מנוחה תשט"ז), אמר ה' ליעקב.

משפחתו

ליעקב בער ודבורה תלמוד, היו ארבעה ילדים ששניים מהם נפטרו בצעירותם: 1. סָבְקָה (כשעלתה לארץ החליפו לה את השם ל-שפרה) אשת מנחם גרוספלד בן שלמה זלמן גרוספלד, ולהם שני ילדים גדעון ונעמי. 2. חיים יצחק (אשתו צפורה קנר), ולהם שני ילדים דוד תלמוד ופרופ' אילן תלמוד מרצה באוניברסיטת חיפה. 3. שרה ציפה (נפטרה בילדותה בשנת 1914). 4. עקיבא (נפטר בצעירותו 1914).
פרובינציית נסאו

היסטוריה

בשנת 1866 הצטרפו נסיכות הבוחר מהסן, דוכסות נסאו והעיר החופשית פרנקפורט לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה-פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחו לממלכת פרוסיה, ושולבו יחד עם שטחים מהדוכסות הגדולה של הסן ליצירת פרובינציית הסן-נסאו.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, ובשנת 1944 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית הסן ולפרובינציית נסאו. לאחר מלחמת העולם השנייה נכללו שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש האמריקאי, כחלק מהסן הגדולה, ובשנת 1946 נכללו במדינת הסן בגרמניה המערבית.
שירת היפה והחיה

שירת היפה והחיה (באנגלית: Beauty and the Beast) היא כינוי לשיטת שירה הנפוצה בעיקר במטאל הגותי בה יש שילוב בין שירה נשית מלודית, לעיתים קרובות בקול סופרן, לנהמות גרואלינג או בס צרוד מצד הזמר.

היסטוריה

כבר באמצע שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקות דום מטאל שילבו לעיתים שירה נשית נקייה לצד הסולן. השיר המפורסם ביותר של שלב זה הוא Gothic של Paradise Lost שניגנה אז דום-דת'. שילוב זמרת נשית על בסיס קבוע החל מהמחצית השנייה של שנות ה-90 בנורווגיה, אז להקות כמו Theatre of Tragedy,‏ Trail of Tears,‏ Tristania ו-The Sins Of Thy Beloved החלו לשלב זמרת סופרן על בסיס קבוע לצד גרואלינג שביצע הסולן של הלהקה. להקות אלה פיתחו את סוגת המטאל הגותי הסקנדינבי שלצד שירת היפה והחיה הציג גם קלידים, כינור וליווי של מקהלה בשיריו. חלק מלהקות המטאל הגותי התפתחו ללהקות מטאל סימפוני ושילבו זמרות בעלי הכשרה אופראית לצידן. לעומתן, להקות אחרות, כגון Within Temptation התרככו וויתרו על שירת היפה והחיה לטובת שירה נשית בלבד.

מיון

אף ששירת היפה והחיה היא אחד המאפיינים של המטאל הגותי ניתן למצוא להקות מטאל גותי שבהן יש רק זמר זכר או רק זמרת אישה, ללא שילוב בין שני הסגנונות. כמו כן, ישנן להקות מטאל, כמו Nightwish, שמשלבות לעיתים שירה בסגנון זה אך הן אינן להקות מטאל גותי.

סגנון

סגנון שירת היפה והחיה משלב בין הרכות והקול הצלול של השירה הנשית (בעיקר כשמדובר בקול סופרן) לבין החספוס והעוצמה של שאגת הגרואלינג (בקול באס). בדרך כלל הזמר והזמרת שרים בנפרד, בתורות, כל אחד חלק אחר מהשיר, אך לעיתים הם גם שרים ביחד שורות או בתים שלמים. ברוב להקות המטאל הגותי המבצעות את שירת היפה והחיה, קטעי הגרואלינג ארוכים יותר מקטעי השירה הנשית, אך לרוב את הפזמונים (בתים החוזרים על עצמם בשיר) מבצעת הזמרת. ישנן להקות, כמו טריסטניה, שלצד שירת היפה והחיה משלבות גם שירה גברית נקייה ואף ליווי של מקהלה.
טום זאקי

טום זאקי (באנגלית: Tom Szaky, נולד ב-1982) הוא מייסד ומנכ"ל חברת טרהסייקל (Terracycle), המייצרת מוצרי צריכה העשויים פסולת ואף ארוזים בפסולת.

שנים ראשונות

טום זאקי נולד בבודפשט שבהונגריה ב-1982 והיגר עם משפחתו לקנדה ב-1987 . בגיל 14 החל לעסוק בעיצוב אתרי אינטרנט, מיזם שהתפתח לשלושה עובדים ומספר פרסי עיצוב קנדיים. בשנת 2001 החל זאקי ללמוד באוניברסיטת פרינסטון והקים את חברת טרהסייקל. לאחר שנה הוא נשר מהלימודים על מנת להתמקד בפיתוח החברה.

טרהסייקל

התפישה העסקית של זאקי מחברת בין הידידותי לסביבה לרווחי, ככזאת החברה היא אחד מסיפורי ההצלחה של המגזר הרביעי. בין פריצות הדרך שנעשו במסגרת החברה ניתן למנות את מסחור הוורמיקומפוסט (קומפוסט תולעים) ששווק כדשן נוזלי בבקבוקי משקה משומשים תחת התווית "קקי של תולעים". המוצר הפך לאחד ממוצרי הדשן המובילים בנישה הירוקה; הפצה בכל הרשתות המובילות בצפון אמריקה, מתוך תפישה עסקית שמוצר ירוק צריך להמכר במחיר תחרותי ביחס למקבילות "הרגילות" ולבסס פלח שוק משמעותי; ויצירת מודל אחריות תאגידית ייחודי: איסוף אריזות הממומן על ידי היצרנים.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו "מהפכה בבקבוק" (Revolution in a bottle), המספר את סיפורה של חברת טרהסייקל. זאקי היה נשוי בעבר לפסנתרנית סויאן ליי (soyeon lee) וכיום הוא נשוי למעצבת התכשיטים הישראלית אביגיל אדם.
יונה פלס

יונה פלס (8 ביוני 1929 - 7 במאי 2013) היה מהנדס ויזם בתחום הטכנולוגיה והחינוך, מהראשונים בארץ ובעולם לשלב בין התחומים. היה ממקימי ומנהלי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, הקים וניהל את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט״ח) וכן היה חלק מצוות ההקמה וסגן נשיא האוניברסיטה הפתוחה.

ביוגרפיה

נולד ב- 1929 בעיר לבוב שבאוקראינה (אז חלק מפולין). בשנת 1936 אימו חשה את שעתיד להתרחש במרכז אירופה ועלתה לארץ עם שני ילדיה. אימו, שגידלה לבדה את יונה ואחותו, בחרה לעבוד קשה ולחיות בצניעות על מנת לאפשר להם השכלה נאותה. פלס למד בתיכון המקצועי להנדסאים וטכנאים "בסמ"ת" שבחיפה, ובשנת 1947 סיים את לימודיו בהצטיינות על אף שעברית לא הייתה שפת אימו. עם סיום הלימודים, הוא התגייס להגנת היישובים העבריים בארץ עם כוחות הנוטרות, ומייד עם הקמת צה"ל החל את שירותו בחיל הקשר, במסגרתו לחם במלחמת העצמאות. בין השנים 1949–1953 למד פלס בטכניון, וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת חשמל - זרם חלש (אלקטרוניקה) בפקולטה להנדסת חשמל, תחום שהיה אז בחיתוליו. בסיום לימודיו אף התקבל לסגל הטכניון כמרצה. ב-1955, לאחר זמן לא רב שהרצה בטכניון, נסע פלס לארצות הברית, שם עשה השתלמות מקצועית במעבדות הטלוויזיה של חברת RCA. (חברת רדיו וטלוויזיה מהמובילות בתחום) ובמקביל השלים תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה. בזמן עבודתו שם, פיתח רכיב בטייפ-ריקורדר (רשמקול) האולפני, שבהמשך היה גם הנושא לעבודת הדוקטורט שלו. ב-1958 חזר ארצה והשלים תואר דוקטור בהנדסת חשמל בטכניון בנושא הטלוויזיה, שהיה באותן שנים תחום חלוצי.
ב-1962, כאשר ״קרן רוטשילד״ החליטה להקים את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, פנה מקס רואו, נציג הקרן בארץ, לפלס שהיה אז מהנדס הטלוויזיה הראשון והיחיד במדינה וביקש ממנו לקחת חלק בפרויקט המתהווה. פלס הקים וניהל את מחלקת ההנדסה של הטלוויזיה החינוכית, כשחזונו היה להעלות את רמת הלימודים בבתי הספר בעיר ובפריפריה כאחד באמצעות הטכנולוגיה. בסוף תקופתו שם אף קודם ושימש כמנכ״ל הטלוויזיה החינוכית. בשנת 1971 פלס הגה והקים, במימון קרן רוטשילד ובתיאום עם משרד החינוך, את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) שמטרתו הייתה קידום החינוך באמצעים טכנולוגיים חדישים. במשך 25 שנה, עד לשנת 1995 ניהל פלס את מט״ח, ובחמש השנים הבאות שימש כנשיא. ב-1975 פלס היה חבר בצוות ההקמה של האוניברסיטה הפתוחה, וכן שימש בתפקיד סגן נשיא האוניברסיטה לענייני תכנון וטכנולוגיה עד שנת 1999.
בתקופתו במט״ח, צמח המרכז והפך ליצרן התוכן החינוכי הגדול בישראל. בשנת 2012, כ-70 אחוז מתלמידי ישראל למדו בעזרת התשתית הטכנולוגית שפותחה במט"ח, וכן באמצעות 35,000 כותרים שונים בהוצאת המרכז, מה שהפך את מט״ח גם לאחד המוציאים לאור הגדולים בישראל. בשנת 2011 מט"ח זכתה בפרס לאיכות ולמצוינות על שם יצחק רבין, בתחום החינוך במגזר הציבורי. גם האוניברסיטה הפתוחה צמחה חיש מהר להיות המוסד האקדמי הגדול בישראל - נכון לשנת 2012 לומדים באוניברסיטה למעלה מ-40,000 סטודנטים. שלושת המוסדות שלקח פלס חלק בהקמתם, נחשבים עד היום לאבני דרך של ההוראה והחינוך בישראל בכלל, והחינוך באמצעים טכנולוגיים בפרט.
בשנת 1951 התחתן פלס עם שרה יצחקי, ולשניים נולדו שני בנים. ב-2013 נפטר פלס, לאחר מאבק ארוך שנים במחלה קשה.