google/wiki40b huggingface dataset:
X86-64

x86-64 היא ארכיטקטורת מעבד שפותחה על ידי חברת AMD תחת השם AMD64 ואומצה גם על ידי אינטל שמכנה אותה Intel 64.
ארכיטקטורת x86-64 מכילה בתוכה את הארכיטקטורה x86 ולכן מעבדי x86-64 מסוגלים להריץ כל אפליקצית x86 מבלי להקריב תאימות או ביצועים. בנוסף, מעבדים אלו תומכים בהרצת תוכנות עם סט פקודות מורחב שמאפשר להקצות זיכרון בטווח מורחב של 64 ביט ויכולות נוספות.
AMD פיתחה את AMD64 כדי שתתחרה בארכיטקטורה IA-64 שפותחה על ידי אינטל ו-HP. בניגוד ל-AMD64 ,IA-64 היא לא שינוי דרסטי מ-x86. הארכיטקטורה החדשה הוצגה כדרך להוסיף יכולות 64 ביט לארכיטקטורת 32 ביט קיימת.

הרחבת טווח כתובות הזיכרון

יתרון משמעותי של x86-64 על x86 הוא הרחבת טווח הכתובות שכל תהליך יכול לגשת אליהן. במערכות x86 טווח הכתובות היה מוגבל ל-2GB לכל תהליך (לעיתים עם אופציה להרחבה ל-3GB) ול-2³² לכל המערכת (במערכות הפעלה של שרתים ניתן להגיע ל-2³⁶ בעזרת Physical Address Extension). המימוש הנוכחי של ארכיטקטורת AMD64 מאפשר למפות לכל תהליך טווח כתובות של 1TB (כלומר 2⁴⁰ בתים). בעתיד הארכיטקטורה תאפשר הרחבה של טווח הכתובות ל-4PB (כלומר 2⁵² בתים). כרגע המימוש המתקדם ביותר לארכיטקטורה זו הוא פרויקט טרייחנשניצר השוודי, המנסה לשלב את ארכיטקטורה זו בחומרת קוונטים
הבית של אף אחד

עלילה

משפחת סינקלייר עברה להתגורר בבית ויקטוריאני "אבן פינה" שנבנה ב-1885. הבית נבנה על אתר שהיה בעבר בית מלאכה, בו עבד ילד יתום אשר מת ממגפה במהלך עבודתו. הילד לא חצה לגמרי אל העולם הבא ונשאר לרדוף את הבית כרוח רפאים. הבית עמד ריק במשך שנים רבות עד שמשפחת סינקלייר באה לראות את הנכס. סוכן הנדל"ן מר. ג'ייקובס סיפר להם על הרוח החיה במקום והם החליטו לקנות את הבית לאחר הפחתת מחצית מן המחיר הנקוב של הבית.
דברים מוזרים החלו לקרות לאחר שהמשפחה עברה להתגורר בבית. הילדים פגשו לראשונה את רוח הילד בחדרה של גילי כאשר הוא התגשם כדי להזהיר אותם שיש שריפה במרתף. לאחר מכן, הילדים פוגשים ברוח שוב ושואלים אותו לשמו אך הוא לא יכל לזכור אותו. הילדים מחליטים להתחבר איתו וקראו לו "אף אחד".
רק הילדים יכולים לראות את "אף אחד" אשר נעלם ומתגשם על ידי משיכת הצעיף שלו.
דלית בונין

ביוגרפיה

בונין התאמנה בקבוצת הפועל כפר סבא בהדרכתו של פטר דוידוביץ'.

אלופת ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתל אביב ביולי 1983 זכתה בונין במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.04 שניות, לפני אורית קולודני (25.47 שניות) וסיגל קוגון (25.85 שניות), שלושתן מהפועל כפר סבא.

שיאנית ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכתה בונין ב-4 מדליות זהב: בריצת 100 מטר; בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.07 שניות, לפני אורית קולודני (25.25 שניות) וסיגל קוגון (25.88 שניות); בריצת 400 מטר משוכות, בשיא ישראלי חדש של 1:01.48 דקות, לפני השיאנית היוצאת פועה נייגר מהפועל ירושלים (1:05.15 דקות), שיפור לשיאה של פועה נייגר (1:02.50 דקות); ובריצת שליחות 4x100 מטר

1985

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בהדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכתה בונין ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.21 שניות, לפני דליה נבות (12.32 שניות) וסיגל קוגון 12.52 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם קולודני, קוגון ומיכל לוי בשיא אגודות חדש של 48.29 שניות. מדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.10 שניות, אחרי אורית קולודני (24.99 שניות) ולפני דליה נבות (25.59 שניות).

אלופת המכביה

שבועיים לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-12 שנערכה בהדר יוסף ביולי 1985 היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:01.89 דקות, לפני פועה נייגר (1:02.0 דקות) ועידית מורלי (1:03.29 דקות), שתיהן מישראל ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם דליה נבות, סיגל קוגון ואורית קולודני בשיא ישראלי ומכביה חדש של 47.45 שניות. מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.54 שניות, אחרי ליזה גוריפ מבריטניה (12.00 שניות) ואורית קולודני (12.35 שניות).
בתחרות "חמש האומות" שנערכה באצטדיון הדר יוסף בספטמבר אותה שנה למרות הפציעה שסבלה ממנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות שיא ישראלי חדש של 1:00.80 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי פועה נייגר (1:00.31 דקות).
דייגו קרוסה

קריירה

קרוסה נולד ברוסאריו אשר בפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה. בראשית דרכו שיחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס, במדיה גם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים. קרוסה בלט כבלם מבטיח בזכות משחקו הנוקשה והטכני, והוא זומן לנבחרת הנוער של ארגנטינה. הוא שותף בהרכב הנבחרת במשחקי אליפות העולם שנערכה בקטר, במהלכה שבר את רגלו. הנבחרת זכתה בגביע, אך קרוסה לא שותף במשחקים המכריעים בעקבות פציעתו. חבריו לנבחרת התקדמו משמעותית בעקבות ההופעה באליפות וחלקם אף עברו לשחק באירופה, אך קרוסה הפצוע הושבת לתקופה ממושכת והמשיך לשחק בארגנטינה גם לאחר ששב לשחק.
בתום עונת 1998/99, אותה סיימה ניואל'ס כסגנית האלופה, עבר קרוסה לריאל בטיס הספרדית. קרוסה הציג יכולת טובה ברוב המשחקים, אך בגלל שתפס משבצת זר החליטה בטיס, שירדה ליגה, להשאילו לולס סארספילד. בתום העונה חזר השחקן לבטיס שכעבור ארבעה משחקים בלבד מכרה אותו לבוקה ג'וניורס. במדי בוקה שיחק קרוסה ב-51 משחקים בכל המסגרות וזכה בשלושה תארים: אליפות ארגנטינה, גביע הליברטאדורס והגביע הביניבשתי.
לקראת עונת 2004, בוצעו בבוקה חילופי משמרות במטרה להצעיר את הקבוצה, עבר קרוסה לראסינג קלוב.
אוהדי ראסינג טוענים שקרוסה לא מספיק אגרסיבי, ולא בכדי יש לו כרטיס אדום אחד בלבד בכל הקריירה. בראיון שהעניק לתקשורת בארגנטינה בשנת 2003 אמר בנוגע לסוגיה: "בכדורגל לא חייבים להיות אלימים".
בשנת 2007 הגיע קרוסה לישראל וחתם בקבוצת מכבי חיפה, לטענתו, בגלל הקשיים הכלכליים אליהם נקלעה ראסינג קלוב. בשנת 2008, לאחר עונה אחת בישראל, חתם קרוסה באתלטיקו קולון, אך לאחר 13 הופעות בלבד שוחרר מהקבוצה. לאחר מכן שיחק גם בצ'קריטה ג'וניורס ובקבוצה הצ'יליאנית סן לואיס קיוטה.
קרוסה היה בסגל נבחרת ארגנטינה באולימפיאדת אטלנטה ולזכותו רשומות שתי הופעות בנבחרת ארגנטינה בשנת 2000.
פתרון אנליטי

במתמטיקה, פתרון אנליטי של משוואה או מערכת משוואות הוא הצגה של הפתרון באופן ישיר ומפורש, ללא צורך בקירובים או סכומים אינסופיים. בדרך כלל מועדף פתרון אנליטי על-פני פתרון נומרי, הדורש סדרת קירובים, משום שתכונות הפתרון והתלות שלו בפרמטרים קלה יותר לזיהוי וניתוח כשהפתרון מפורש.
פתרון של משוואה פולינומית או מערכת של משוואות כאלה הוא פתרון אנליטי עבור אחד המשתנים, אם הוא מציג אותו כפונקציה מפורשת של שאר המשתנים והפרמטרים. לדוגמה, את משוואת המעגל  אפשר לפתור בצורה , שבה הצבת ערכים באגף ימין נותנת מיד ערך למשתנה y שבאגף שמאל. יש משוואות רבות שלא ניתן לפתור באופן כזה.

משוואות דיפרציאליות

בהקשרים מורכבים יותר, כגון כאשר פותרים משוואה דיפרנציאלית, כל הצגה המעקרת את המרכיב הדיפרנציאלי במשוואה נחשבת לפתרון אנליטי. לדוגמה, 
 הוא פתרון אנליטי של המשוואה . 
פתרון אנליטי למשוואה דיפרנציאלית אפשרי בדרך כלל רק עבור תנאי השפה הפשוטים ביותר. עבור תנאי שפה כלליים המשוואה לרוב אינה פתירה אנליטית.
קוקסי

היסטוריה

בשנת 1930 כשנוסד המועדון, שמו היה שוקרייה ספורטיב קוסובה. המועדון שיחק בטורנירים מקומיים באלבניה אך לא במסגרות ארציות עד שנת 1953. בשנה זו הצטרף לליגה הרביעית באלבניה ובפעם הראשונה שיחק במסגרת ארצית.
בשנת 1958 המועדון שינה את שמו למועדון ספורט פרפרימי. המועדון שיחק בליגה הרביעית עד שנת 1967. בשנת 1967 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית באלבניה. המועדון שיחק בליגה השלישית באלבניה עד שנת 1977. בשנת 1977 עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה באלבניה. המועדון שיחק בליגה השנייה תקופה קצרה וירד לליגה השלישית. בשנת 1982 עלה שוב מהליגה השלישית לליגה השנייה באלבניה. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 2011/2012.
בשנת 2010 המועדון שינה את שמו למועדון כדורגל קוקסי. בסוף עונת 2011/2012 עלה מהליגה השנייה בפעם הראשונה לליגת העל האלבנית. בעונתו הראשונה בליגת העל האלבנית סיים במקום השני והגיע לשלב חצי גמר הגביע האלבני.
בעונת 2013/2014 המועדון שיחק בפעם הראשונה במפעלים האירופאים. בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית ניצח את קבוצת פלורה טאלין. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת  סראייבו. בסיבוב המוקדמות השלישי ניצח את קבוצת מטאלורג דונצק. בשלב הפלייאוף הפסיד לקבוצת טרבזונספור והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע האלבני, סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית.
בעונת 2014/2015 שיחק בפעם השנייה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת קאיראט אלמטי והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע בפעם השנייה לגמר הגביע האלבני, סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית.
בעונת 2015/2016 שיחק בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת טורפדו זודינו. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת מלדוסט פודגוריצה ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת לגיה ורשה והודח מהטורניר. באותה השיגה את התואר הראשון בתולדותיה כאשר זכתה בגביע לאחר ניצחון בפנדלים על לאצ'י. בעונת 2016/2017 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות.
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך

ביוגרפיה

תאודור יוסטאך נולד ב-14 בפברואר 1659 בזולצבאך, לכריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ולאמליה מנסאו-זיגן, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן ומרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג.
בשנת 1708 מת אביו כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ותאודור יוסטאך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1714 ויתר תאודור יוסטאך על זכויותיו בפארקשטיין-ויידן תמורת 200,000 גילדן, ובשנת 1727 ויתר על טענתו לדוכסות יוליך-ברג לטובת בנו הבכור יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך.
ב-11 ביולי 1732 מת תאודור יוסטאך, ובנו יוהאן כריסטיאן, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
משה סנדובסקי

ביוגרפיה

נולד ב-1931 בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין. ניצול השואה. ב-1947 עלה לישראל, במסגרת עליית הנוער, והתחנך בקבוצת כנרת. ב-1949 היה ממייסדי קיבוץ האון. כיום מתגורר בקריית ביאליק. בין השנים 1971–1975 למד באורנים - המכללה האקדמית לחינוך, בטבעון. עד הפרישה לגמלאות עסק בהוראת אומנות ויצירה, בבתי ספר יסודיים תיכוניים, ובסמינרים למורים.

יצירה

סנדובסקי מפסל דמויות חצי פיגורטיביות עד מופשטות, תוך העדפה לדמות האישה, המעוצבת בפסליו ככוח בורא, כסמל הפריון, והאימהות. פסליו המבטאים מצבי ייסורים וכאב, מעוצבים בתנוחות התכנסות והפנמה, ואילו רגעי ההתעלות והשמחה - בתנועות פתוחות וזורמות. סנדובסקי משתמש בחומרים מגוונים, כמו: ברונזה, אבן וברזל. פסליו מתאימים לבית ולחוץ, והם מפוזרים בידי אספנים, מוזיאונים, גלריות, במקומות ציבוריים כמו: בית נשיא מדינת ישראל – בירושלים, בטכניון – בחיפה, וכמונומנטים, ברחבות בנתניה, בקריית מוצקין, בקריית ביאליק ובנצרת עילית. סנדובסקי חבר מן המניין באגודת הציירים והפסלים בישראל. בשנת 2000 זכה למדליית העיר חיפה לפיסול.
רדברידג' (רובע)

היסטוריה

רובע רדברידג' הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם שלהרובע המוניציפלי של אילפורד, הרובע המוניציפלי של וונסטד ווודפורד, וכן חלקים מהרובע המוניציפלי של דגנהאם ומהרובע העירוני של צ'יגוול, אשר היו חלק ממחוז אסקס.

תחבורה

ברדבידג' פועלת הרכבת התחתית של לונדון והתחנות ברובע שייכות בעיקר לקו סנטרל, והן: סנרסברוק, סאות' וודפורד ו-וודפורד בשלוחת אפינג, ווונסטד, רדברידג', גאנטס היל, ניוברי פארק, בארקינגסייד, פיירלופ והיינולט בשלוחת היינולט.

השכלה

ברובע פועלים 41 בתי ספר, רובם בתי ספר יסודיים ותיכונים, מתוכם שניים יהודים.
יולן פלדש

חייה

לאחר סיום לימודיה בבודפשט ב-1921 היא עברה לפריז ופרסמה מספר ספרים בהונגרית שזכו להצלחה בארצה. בשנת 1936 פרסמה את ספרה הידוע ביותר: "רחוב החתול הצד דגים" (בהונגרית - A halászó macska uccája ) . עלילת הספר מתרחשת בפריז ברחוב הנושא שם זה (Rue du Chat-Qui-Pêche ) שאורכו 29 מטר ורוחבו 1.8 מטר. ברחוב זה התגוררו פליטים שהגיעו לפריז מארצות שונות לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלקם פליטים פוליטיים וחלקם מהגרי עבודה. פלדש התגוררה ברחוב זה בשנת 1930 והיא מתארת בספר את קשיי קליטתם של הפליטים האלה בצרפת כי מצד אחד הם מתגעגעים לארצות מולדתם ומצד שני סובלים מהתנכרות של החברה הצרפתית.
הספר זכה להצלחה רבה ותורגם לשפות רבות. בשנת 1940 הופיע בארץ ישראל תרגום של הספר מצרפתית לעברית על ידי אהרון אברהם קבק.
בשנת 1941 עברה ללונדון ופרסמה את יצירותיה באנגלית. ספרה "עגילי זהב" עובד לסרט ב-1947 בהשתתפות ריי מילנד ומרלן דיטריך עם השיר המפורסם "עגילי זהב" בביצוע פגי לי.
רשימת ספרים:
יעקב זילברמן

ביוגרפיה

יעקב זילברמן נולד בצלינוגרד ולאחר מספר שנים עבר לאלמטי. בהיותו בברית המועצות הוא השתתף בתחרויות בתחום המדינה בלבד. בשנת 1989 יעקב זילברמן עלה לישראל.
בס מהלך

בס מהלך, או בקיצור ווק, (באנגלית: Walking bass) הוא מושג בג'אז ובמוזיקה בכלל, המשמש על מנת לתאר תפקיד בס מסוים, בו על נגן הקונטרבס (בדרך כלל, לעיתים גיטרה בס או אפילו קלידים ופסנתר) להחזיק ולשמר את הקצב במוזיקה, על ידי ניגון של רבעים בצורה מונוריתמית - כלומר, ללא קצבים מסובכים, אלא בעיקר מקצב קבוע.
הבס המהלך הוא מאולתר בדרך כלל, ונבנה על פי ההרמוניה של הקטע. בכל תיבה מנסה הבסיסט, באלתורו ובדרכו שלו, להעביר את ה"צבע" והגוון של האקורד בצלילים הנמוכים. בדרך כלל, הרבע הראשון והשלישי בתיבה (שהם הפעמות החזקות בתיבה) יהיו אחד מצלילי האקורד המנוגן על ידי הכלים ההרמונים האחרים. לדוגמה, כאשר מנוגן ברקע האקורד דו מינור, אשר מורכב מן התווים דו, מי במול וסול, ישתדל הבסיסט לנגן בפעמות החזקות בתיבה את אחד מהתווים הללו.
רבים חושבים שאין לבס המהלך שום פונקציה מלבד שמירת הקצב ונתינת בסיס הרמוני. דבר זה אינו נכון, מכיוון שלבס המהלך ישנו גם תוכן מוזיקלי. מאחורי כל תפקיד בס מהלך ישנו רעיון, לעיתים קרובות יצירתי ומרשים. מלבד זאת, הבס המהלך מהווה חלק חשוב מאוד מהעברת התחושה, הגרוב ומצב הרוח של המוזיקה, בעיקר בג'אז, כמו סווינג, בי בופ והארד בופ. בסיסט מוצלח יצליח לנגן תפקיד בס מהלך שלא רק ישרת את המטרות הבסיסיות שמאחורי הבס המהלך (שמירת קצב ובסיס הרמוני), אלא יהיה גם מלודי, יצירתי ומעניין.
שאבאסובקי

שַׁאבַּאסוּבקי (בפולנית: Szabasówki) היו בתי ספר ציבוריים לילדים בשם  יהודים, שהוקמו על ידי   ממשלת פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.

הרקע להקמת בתי הספר

קבלת העצמאות בתום מלחמת העולם הראשונה, עוררה גל של רומנטיקה פטריוטית פולנית, שבמסגרתו ביקשו לפתור את בעיית היהודים באמצעות התבוללות והתערות בקרב הפולנים. חזונם של אנשי הממשל והפדגוגיה הפולנים היה לכנס את כל ילדי ישראל במוסדות החינוך הכלליים הפולניים, כך שיזכו להתחנך בשפה הפולנית, ולהפוך לאזרחים טובים ונאמנים.
היעדר תשתיות לקליטת הילדים היהודים במערכת החינוך הפולנית המתפתחת וההתנגדות העזה שצעד כזה יעורר, הן בקרב הפולנים (בשל אנטישמיות), והן בקרב היהודים (מסיבות לאומיות ודתיות, בעיקר בשל חובת הלימוד בשבתות ובחגים), הביאו את ממשלת פולין להחליט על הקמת בתי ספר עממיים, שיהיו זהים בכל (שפה ותוכנית לימודים) לבתי הספר הכלליים, מלבד העובדה שלא ילמדו בהם בשבתות ובמועדי ישראל, ומכאן כינוים – "שאבּאסוּבקי" (מלשון "שבת"; ביידיש ת' רפה נהגית כ-ס', כלומר "שבס").

הלימודים, המורים והתלמידים בשאבאסוּבקי

בשאבאסובקי ביקרו תלמידים יהודים בלבד, ואף רוב המורים היו יהודים (אם כי רבים מהם מתבוללים). לקראת שנות השלושים החלה הממשלה להחליף את המורים היהודים במורים פולנים-נוצרים.
שעתיים בשבוע הוקדשו ללימודי "דת משה", בדומה לנהוג בבתי הספר הכלליים, שכן שלטונות פולין ראו בהוראת הדת בכל מוסדות החינוך אחד מעקרונות הרפובליקה הפולנית.
ערב מלחמת העולם השנייה למדו בשאבאסובקי כ-60% מילדי פולין היהודים (בגיל חינוך-החובה). ברוב היישובים בפולין בהם הייתה קהילה יהודית, למדו ילדי הקהילה במוסדות לימוד אחרים לצד השאבאסובקי, בין אם היו אלה מוסדות לימוד יהודיים פרטיים או ציבוריים, או מוסדות לימוד פולניים-כלליים כגון גימנסיות. הלימודים בשאבאסובקות ניתנו חינם, ולכן היוו פתרון נוח לילדי השכבות הנמוכות, שהוריהם לא יכלו להרשות לעצמם תשלום שכר לימוד לבית ספר יהודי פרטי, או שלא היו בעלי תודעה לאומית.
ויימאר

היסטוריה

המסמכים הראשונים בהם מוזכר השם ויימאר הם משנת 899 לספירה, ומשנה זו יושבה העיר באופן רצוף. 
ויימאר היא אחד מאתרי התרבות הידועים באירופה. העיר הייתה ביתם של ענקי תרבות כיוהאן סבסטיאן באך, פרידריך שילר, יוהאן גוטפריד הרדר ויוהאן וולפגנג פון גתה. מאז אמצע המאה ה-18, עת בחר בה גתה למגוריו, הייתה ויימאר מוקד עלייה לרגל של האינטליגנציה הגרמנית. ניתן למצוא בה את קבריהם של גתה, פרידריך ניטשה, שילר ורבים אחרים, כמו גם את הארכיונים הפרטיים של גתה ושילר.
התקופה שבין 1918 ו-1933 נקראת "רפובליקת ויימאר", זאת מכיוון שחוקת הרפובליקה נוסחה בעיר זאת. עיר הבירה ברלין נחשבה למסוכנת מדי, לאור מרידת ה"ספרטקיסטים", אנשי השמאל הקיצוני, ברחובותיה ב-1918. מסיבה זו בחרה האספה הלאומית להתכנס בוויימאר, ולקבל שם את החוקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שכן ביער הסמוך לוויימאר (בו נהג גתה לבקר) מחנה הריכוז בוכנוואלד. תושבי העיר ככל הנראה ידעו על המתרחש ביער. ראש העיר בעצמו העסיק בביתו קבוצה של עובדי כפייה מהמחנה. אחרי שחרור המחנה בידי הצבא האדום באפריל 1945, ראש העיר נאסר בעצמו במחנה, ולבסוף הוצא להורג. גם רעייתו אולצה לשרת את הצבא האדום ולבסוף נפטרה ממחלה קשה. בנוסף, מספר גדול מתושבי העיר אולצו להגיע למחנה ולצפות באסירים ולהיוודע לזוועות שהתרחשו בו.
מתום מלחמתה העולם השנייה ועד איחוד גרמניה מחדש השתייכה ויימאר לגרמניה המזרחית.
ב-1991 נערך בוויימאר מפגש שרי החוץ של המדינות גרמניה, פולין וצרפת, בו נוסד "משולש ויימאר", שנועד לסייע לתהליך יציאתה של פולין מהשלטון הקומוניסטי. נציגי המדינות ממשיכים להיפגש בכינוסי משולש ויימאר בערך מדי שנה, בכל פעם בעיר אחרת באחת משלוש המדינות. באחד המפגשים ב-2011 הוחלט על הקמת יחידת חיילים בשם "לוחמי ויימאר", שתהיה מוכנה לפריסה באזורי משבר בעולם החל מ-2013.

תרבות

מאז אמצע המאה ה-19 שכן בוויימאר ארכיון ליצירות מוזיקליות. בוויימאר התקיים מדי שנה פסטיבל מוזיקה, שלשמו הוזמנו יצירות אצל מלחיני התקופה. לכל יצירה שהוזמנה ובוצעה בפסטיבל נשמרו בארכיון הן הפרטיטורה והן ההתכתבות הנוגעת להזמנה ולביצוע. באופן כזה נאצרו בארכיון אלפי יצירות, הן מוכרות והן נדירות. מנהל הפסטיבל האחרון, בשנת 1934, היה ריכרד שטראוס. השלטון הנאצי סגר את הפסטיבל והורה לחסל את הארכיון, אך האחראים עליו העבירו אותו לגניזה במחבוא בשטח שבו הוקם בשנים הבאות מחנה הריכוז בוכנוואלד. לאחר הקמת המחנה, נשלחו אליו יהודים מגרמניה ומארצות אחרות, כמו הולנד וצ'כוסלובקיה, ופרטיטורות וכתבי יד של יצירות מוזיקליות שנמצאו בכליהם הועברו גם הם לארכיון. בהם פרטיטורה של ברוקנר. 
אחרי הפלת חומת ברלין נפתח הארכיון מחדש. כ-30 אחוזים מתוכנו נהרסו, בהם פרטיטורות וכתבי יד של בטהובן.  בין היצירות שנשמרו בארכיון היו יצירות של מלחינים יהודים. במיזם משותף לאקדמיה למוזיקה בירושלים ולאקדמיה ע"ש ליסט בוויימאר, בשם "כנר על גג הרייכסטאג", מבצעת תזמורת משותפת לשתי האקדמיות יצירות נשכחות של יוצרים יהודים. הכנר רועי שילוח ניגן קונצ'רטו לכינור של קרל גולדמארק, שלא הושמע זה עשרות שנים.

אתרים

ויימאר הייתה מוקד לתנועה האדריכלית באוהאוס. בעיר מצויים גלריות אמנות, מוזיאונים, התיאטרון הלאומי הגרמני ואוניברסיטת הבאוהאוס. במסגרת שנת ה-100 לבאוהאוס, חודשו מבנים רבים בקשורים למוסד המיתולוגי שנפתח לראשונה בויימאר, בהם בית על ההורן שנבנה על ידי מורי ותלמידי הבאוהאוס ב-1923. 
שני אתרי מורשת עולמית הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו בוויימאר. הראשון: אתרי הבאוהאוס בוויימאר (במשותף עם דסאו וברנאו שליד ברלין) בשנת 1996, והשני ויימאר הקלאסית בשנת 1998. בנוסף, הכריז האיחוד האירופי על העיר כ"בירת התרבות האירופית" לשנת 1999.
ארץ שלום

"ארץ שלום" היא תנועה חברתית שמטרתה לקדם שלום ודיאלוג בין התושבים היהודים בשטחי יהודה ושומרון לבין התושבים הפלסטינים בשטחי הרשות הפלסטינית. התנועה מורכבת מצעירים ערבים ויהודים, המעוניינים לחיות במולדתם המשותפת מתוך כבוד הדדי ושיתוף פעולה בין שכנים. מטרתה של התנועה היא למצוא פתרון פרקטי לסכסוך הישראלי-פלסטיני שיבוסס על שכנות טובה בין התושבים, הנתפסת על ידי התנועה כערך וכלי לביסוס שלום. כמו כן, התנועה מאמינה בכך ששלום צריך להיעשות על ידי כל אדם ואדם כפרט ולא דרך ההנהגה או דרך גופים פוליטיים ומדיניים. 
"ארץ שלום" אינה מגדירה את עצמה כתנועה פוליטית, אלא כתנועה שמטרתה היא קידום שוויון. התנועה מנסה ליצור שיח והיכרות בין-תרבותית על ידי פרויקטים משותפים בתחומי חינוך, תרבות, כלכלה וסביבה. לפי האידאולוגיה של התנועה, פתרון לסכסוך יכול להיווצר רק על ידי מפגש אנושי בלתי אמצעי ובלתי פוליטי.

פעילות התנועה

התנועה מקדמת את השלום על ידי העלאת המודעות למצב הסכסוך וכן לתרבותם של שני הצדדים. מייסד התנועה, הרב מנחם פרומן, היה נוסע תדיר לשטחי A ומנהל שיח עם המנהיגים הרוחניים בכפרים הפלסטינים הקרובים לביתו. קידום השיח האישי ורעיון השכנות הטובה סחף אחריו אנשים רבים, וכך הגדילה התנועה את השפעתה והביאה להתחלה של שינוי. 
אחת מדרכי הפעולה של התנועה מבוססת על מפגשים בין יהודים ופלסטינים במהלך שבתות וחגים דתיים על מנת לייצר חשיפה אישית ותרבותית וקשר בין-אישי שאינו מבוסס על סטראוטיפים. בשונה מתנועות אחרות המנסות לייצר חשיפה והיכרות בין-אישית, "ארץ שלום" מתמקדת בחיבור בין-דתי המבוסס על קשר והיכרות בין שתי הדתות, היהדות והאסלאם. התנועה מפגישה בין דתיים פלסטינים מוסלמים לבין מתנחלים יהודים דתיים. המפגשים עוסקים בלימוד והיכרות עם השפה והתרבות של שני העמים. על ידי חשיפה זו המשתתפים מגשרים על הפערים המרובים ומכירים לעומק זה את זה ואת התרבות שממנה מגיע כל אחד מהצדדים. התנועה רואה בדמיון בין שתי הדתות בסיס להיכרות וליצירת קשר חיובי בין שני הצדדים. הדיונים במהלך המפגשים עוסקים בחיפוש אחר פתרון לשכנות טובה ובטוחה יותר, מבלי שאחד הצדדים יוותר על עקרונותיו.

היסטוריה

תנועת ארץ שלום נוסדה רשמית בשנת 2009, ברם פעולתה התחילה כבר בשנת 2002, על ידי מייסדה, הרב מנחם פרומן. בשנת 2011 נפסקו המפגשים המאורגנים בין מתנחלים ופלסטינים. מפגשים אלה אמנם גישרו על פערים, אך היו טעונים והציבו קשיים למשתתפים היהודים והערבים. לאחר מכן המשיכה התנועה בפעולות שמטרתן להעלות את המודעות לחיבור התרבותי והדתי בין היהודים המתנחלים לבין הפלסטינים.
מורה חיילת

מורה חיילת הוא מקצוע בצה"ל הדורש מיונים מוקדמים. יחידת המורות החיילות שייכת למערך מגן בחיל החינוך והיא יחידת ימ"ל (יחידה מחוץ לסד"כ). המורות החיילות פועלות במסגרות אזרחיות, במגוון תחומים בהתאם להכשרה המיוחדת הניתנת להם בכל מסלול ביחידה.

הכשרה

המורות החיילות עוברות את ההכשרה בטירונות 02 באחד מבסיסי הטירונים של מגל.
לאחר הטירונות עוברים החיילים קורס של כ־6 שבועות בבה"ד במתקן האזרחי רמות שפירא אשר בבית מאיר ליד ירושלים. הקורס ממומן ובאחריות משרד החינוך אך מנוהל בו אורח חיים צבאי.
הסגל של הקורס מורכב מסגל צבאי וסגל אזרחי. 
הסגל הצבאי: 
מפקדת קורס- קצינה בדרגת סגן.
משקית- רב"ט או סמל, מורה חילת בשנתה השנייה לתפקיד.
מדריכות- רב"ט או סמל, מורות חיילות בשנתן השנייה לתפקיד.
סגל אזרחי:
רכזת פדגוגית, ורכזת טכנית.
גיולה קרודי

ביוגרפיה

גיולה קרודי נולד בצפון-מזרח הונגריה, בעיר נירג'האזה, במשפחת בני אצולה זעירה.
אביו, גיולה קרודי, היה עורך דין ואמו, יוליאנה צ'אקאני, עבדה כעוזרת בבית משפחתו. ההורים התחתנו רק אחרי לידת ילדם השמיני, כשלגיולה מלאו 17 שנים.
בילדותו ובנעוריו התעצבה אישיותו תחת השפעת האידיאליים של התחייה ההונגרית וצביונם של החיים והסביבה הרב-תרבותית בפרובינציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא למד בבתי ספר בסאטו מארה (סטמר) (כיום בצפון-מערב רומניה), בפודולין (כיום בסלובקיה) ובעיר הולדתו, נירג'האזה. קרודי פרסם עוד מנעוריו כתבות וסיפורים קצרים בעיתונים.
אחרי לימודי התיכון, ביקש קרודי להקדיש את עצמו לקריירה של עיתונאי וסופר, למורת רוחו של אביו שרצה שילמד משפטים. קרודי עבד שנים אחדות כעורך בעיתונים בפרובינציה - בדברצן ובאוראדיה (נאג'ואראד),
והחל משנת 1896 התיישב בבודפשט. עבד תקופה כעורך בעיתון "ניוגאט".
ב-27 בדצמבר 1899 התחתן בבודפשט, ברובע אליזבטווארוש, עם הסופרת והמורה היהודיה בלה (אנבלה) שפיגלר, בת של הרב ד"ר גיולה שמואל שפיגלר מבלשגיארמט ושל תרז לבית פולאק. בלה שפיגלר הייתה יותר מבוגרת ממנו וכתבה בכינוי העט "שטנלה".
אביו נישל אותו מהירושה והסופר פרנס את אשתו הראשונה ואת שלושת ילדיו, מכתיבת סיפורים ורומנים. הרומנים פורסמו בפרקים ביומונים ובכתבי עת בפיליטון.  
קרודי היה כותב פורה, ופקד בקביעות את עולם הבוהמה וחיי הלילה של בירת הונגריה. התחתן פעמיים, ניהל רומנים רבים, היה מעורב לא פעם אחת בפרשיות דו-קרב, אהב מרוצי סוסים ומשחקי קלפים.
כסופר הצליח לזכות בתמלוגים נכבדים אותם היה מוציא במהירות. הירבה לטייל אך רק בתחומי האימפריה  
"צעירותו של סינבאד" בשנת 1911 הביאה לו הצלחה וקרודי השתמש בגבור זה, סינבאד, שנשאל מסיפורי אלף לילה ולילה פעמים חוזרות לאורך הקריירה שלו כיוצר. אלטר אגו אחר של הסופר – קזמייר רזדא (Kazmer Rezeda) – היה גיבורם של כחצי תריסר רומנים, לרבות "הכרכרה האדומה" (1913). 
התפרקות האימפריה בתום מלחמת העולם הראשונה הייתה בשבילו כמו סוף העולם. הפך בהמשך ליותר פסימי ומאוכזב. 
אחרי שלקה באירוע מוחי, הסופר מת בבודפשט בעוני בשנת 1933 בגיל 55.  
הפרוזה של קרודי מצטיינת בליריות מעודנת וביסודות עתירי חלומות שמבליטים את הספק ויחסיות הזמן.
שנים מספר אחרי מותו ספריו נשכחו, עד שבשנת 1940 הסופר שנדור מאראי פרסם את הספר "סינבאד חוזר הביתה" – סיפור אמנותי על ימיו האחרונים של קרודי. יצירה זו עוררה את עניין הקוראים ביצירותיו והביאה אותם בחזרה אל שוק הספרים.

חייו האישיים

מנישואיו לבלה שפיגלר נולדו לו שלושה ילדים: גיולה (נולד ב-1900), אילונה (נולדה ב-1902) ומריה (נולדה ב-1907). בשנת 1919 התגרש מבלה שפיגלר והתחתן ב-12 ביולי 1919 ברובע פרנצווארוש עם אישה בת 17, צעירה בהרבה ממנו, ז'וז'אנה רוז'ה, בתם של יאקאב רוז'ה ורגינה לבית קָלֶמֶן. מנישואין אלו, נולדה להם בת בשם ז'וז'אנה קרודי (1992-1919).