google/wiki40b huggingface dataset:
סמל סטטוס

סמל סטטוס הוא לרוב אובייקט חיצוני לאדם הנראה לעיין המסמל את מעמדו החברתי או הכלכלי. סמלי סטטוס מסייעים לאינטראקציות חברתיות משום שהם נותנים פרשנות תרבותית. אנו מציגים סמלי סטטוס על מנת לידע את הסביבה על מעמדנו. מוצרי יוקרה רבים לעיתים קרובות נחשבים סמל סטטוס. על פי סמלי סטטוס ניתן להסיק את שייכותו של האדם למעמד מסוים.

סמלי סטטוס בזמנים ומקומות שונים

מרבית בני האדם שואפים למעמד גבוה ומבקשים להתהדר גם בסמלים המשויכים לו. כמו בסימנים אחרים, סמלי סטטוס עשויים להשתנות בערך או משמעות לאורך זמן, ויהיו שונים בין מדינות ואזורים תרבותיים. 
לדוגמה, לפני המצאת הדפוס, בעלות על אוסף כתבי יד היה סמל של עושר ואוריינות. כמה מאות שנים מאוחר יותר, ספרים (ואוריינות) הפכו נפוצים יותר, וספרייה פרטית אינה משמשת כסמל סטטוס מובהק למעמד מסוים, אם כי אוסף ספרים גדול עדיין מעורר כבוד. 
פנינים וירקן היו סמלי סטטוס שנשמרו באופן בלעדי לאצולה בחלק מתרבויות העבר של מזרח אסיה. צבעים מיוחדים, כגון צהוב קיסרי (בסין) או סגול מלכותי (ברומא העתיקה) היו שמורים לבני מלוכה ואצולה. קנסות ועונשים כבדים ניתנו למי שהשתמש בצבעים הללו ולא השתייך למעמדות השליטים. דוגמה נוספת לסמל סטטוס משותף מימי הביניים באירופה היא ההרלדיקה. 
ארמונות ואחוזות רחבי ידיים ומאובזרים בפאר היוו סמל סטטוס לאורך ההיסטוריה, להלן כמה דוגמאות מתקופות ואזורים שונים: ארמון פרעה המצרים העתיקה, תיאור הארמונות בתנ"ך, ארמונות קיסרי רומא על גבעת הפאלאטיום, האחוזות הפיאודליות בימי הביניים, ארמונות בתי המלוכה באירופה, העיר האסורה - ארמונם של קיסרי סין. גם כיום מקרקעין מפוארים מהווים סמל סטטוס, וכך גם מיקום גאוגרפי נחשק. כך למשל, בישראל, בעלות על נכס בשכונות יוקרתיות כגון אפקה בתל אביב, הרצליה פיתוח בהרצליה ודניה בחיפה מהווה סמל סטטוס.
בעלות על כלבים בסין, בתחילת המאה ה-21, נחשבת כסמל סטטוס של עושר משום שבעבר הלא רחוק החזקת כלב הייתה כרוכה בעלויות רישום גבוהות ואף הייתה אסורה. 
בחברה המערבית בגדי מותגים ובעלות על רכב חדש ויקר מרמזים על השתייכות למעמד הגבוה יותר של החברה. את החברה המערבית החומרנית מאפיין ריבוי סמלי סטטוס וכן שימוש בסמלי סטטוס להצגת תדמית שאינה בהכרח מייצגת נכונה את מעמדו הכלכלי של האדם. השאלת סמלי סטטוס של מעמד גבוהה מטרתה ניעות חברתית, עוצמה חברתית וכדומה. 
לסמלי הסטטוס הקשר תרבותי ושוני בין תרבויות ובתת תרבויות. בתרבות המאורית שימשו קעקועים כסמל סטטוס. סמלי סטטוס עשויים להיות גם נכסים שאינם חומריים אלא רוחניים או התנהגותיים. בארצות הברית לימודים באוניברסיטאות של ליגת הקיסוס הם סמל סטטוס. בקהילות חרדיות פעילות צדקה כגון הקמת מוסדות גמ"ח היא סמל סטטוס.
יהלומים הם אחד מסמלי הסטטוס החוצים תרבויות וזמנים. אולם, הגודל, החיתוך והצורה של היהלום יכולים לתת לרמז על מעמדו של הבעלים.
מוסרנות

מוסרנות היא ביקורת מוסרית כללית ורחבה לגבי ערכים ואתיקה בעולם, בשונה ממוסר, שמתייחס לתחומים יותר ספציפיים במציאות היומיומית. הקונוטציה של הביטוי היא לרוב שלילית. מונח דומה המבטא יחס שלילי לאדם המתנהג במוסרנות מוגזמת או מעוותת הוא ״יפה נפש״.
יש הטוענים כי המוסרנות היא בעצם צביעות, כאשר אדם נותן ביקורת מוסרית אוניברסלית בעוד הוא עצמו אינו עומד בסטנדרטים שהציב, או מנסה להתבדל מתופעה או אירוע ובמקום זאת מנסה ליצור בו שינוי באמצעות הטפה מוסרנית. 
לעיתים השימוש במונח זה נעשה בביטול כלפי רעיונות הקוראים לשינוי קיצוני באורחות חיים מקובלות, בטענה כי זוהי מוסריות מרחיקת לכת ולא מציאותית.
שמואל אימברמן

ביוגרפיה

בתחילת הדרך שיתף פעולה עם חברת סרטי רול, במסגרתה שבר מוסכמות קולנועיות שרווחו בתעשייה המקומית עד אז. כך, למשל, צילם את כוכבי הלהקות הצבאיות בלוקיישן ולא באולפנים - את להקת הנח"ל בנחל הירקון, את להקת פיקוד דרום בתעלת סואץ; את מירי אלוני, סולנית להקת הנח"ל, הכניס לדוד כביסה, ואת הכוכבים האחרים הרקיד על חומות עכו העתיקה. הקליפ שלו ל"אני מת" של שלישיית לא אכפת להם הפך מיד עם צאתו לקלאסיקה. כמו כן, ביים מספר תוכניות בסדרה "מזל כוכב" ששודרה בערוץ הראשון בראשית שנות ה-70.
עם "רול" עשה את סדרת הדרמה הטלוויזיונית הראשונה בישראל, חדווה ושלומיק, לערוץ היחיד באותם ימים, וכן את הלהיטים הקולנועיים "חמש חמש" (230 אלף צופים) ו"לא שם זין" (700 אלף צופים), על פי ספרו של דן בן אמוץ (1987).
חיבר לחנים לשלמה ארצי ("אנחנו לא צריכים"), אריק איינשטיין ("הרחק בלילה"), יהורם גאון, שלישיית גשר הירקון ("ליל קרב"), ולרבים אחרים.
ב-2006 קיבל פרס הוקרה מיוחד מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה "על מכלול עבודתו ועל תרומתו לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה בישראל מזה כשלושים שנה."
ב-2013 יצא לאור ספרו הראשון, "מייקינג-אוף". בראיונות שליוו את יציאת הספר, חשף אימברמן כי הוא חולה במחלת פרקינסון מאז 2005.

הוראה

ריכז את המגמה ללימודי קולנוע וטלוויזיה במכללה למינהל, ואת מגמת המשחק הקולנועי בבית הספר למשחק ניסן נתיב. מלמד קולנוע וטלוויזיה במסגרת האוניברסיטה הפתוחה.

פרסים

בשנת 2006 קיבל אימברמן את פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
אדולף טייקו

קריירת מועדונים

טייקו החל את הקריירה המקצועית שלו בעונת 2009/2008, במדי קבוצת ארסנל יאונדה הקמרונית. לאחר עונה אחת בקבוצת הבוגרים של המועדון, עבר במהלך פגרת החורף לאירופה, כאשר חתם במועדון האוקראיני מטלורג זפוריז'יה. 
במטלורג הפך לשחקן הרכב במהרה. את שערו הראשון באוקראינה, כבש טייקו ב-12 באפריל 2009, בתיקו החוץ 1-1 של קבוצתו מול  איליצ'בץ מריאופול, במסגרת המחזור ה-23 בליגה המקומית. במהלך 2013, הושאל למועדון הרוסי קרסנודאר, במדיו שותף ב-5 משחקי ליגה בלבד לפני שחזר למטלורג. בעונת 2014-2015, עבר לשחק בשורות צ'רנומורץ אודסה, יריבתה של מטלורג מליגת העל האוקראינית. בקבוצתו החדשה שיחק במשך עונת אחת בלבד, בה שותף ב-21 משחקי ליגה, ואף הושאל לתקופה קצרה לקאחמט גרוזני הרוסית. 
ב-2015, עבר למועדון הצרפתי סושו. טייקו כבש את שערו הראשון עבור המועדון הצרפתי, ב-19 בינואר 2016, במשחק ניצחון החוץ 2-1 מול בסטיה במסגרת הסיבוב העשירי של הגביע הצרפתי. כשבועיים לאחר מכן, ב-5 בפברואר 2016, כבש את שערו הראשון במדי סושו במסגרת הליגה, כאשר כבש את שערה היחיד של קבוצתו בעת הפסד הבית להכוכב האדום פריז, במחזור ה-25 של העונה הסדירה.

קריירה בינלאומית

טייקו נכלל בסגל הנבחרות הצעירות של קמרון. ב-2009, הוא נכלל בסגל נבחרתו לטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, במסגרתו שותף ב-3 משחקים בינלאומיים. טייקו ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת קמרון הבוגרת הייתה ב-29 במרץ 2016, במשחק התיקו 0-0 מול דרום אפריקה, במסגרת טורניר המוקדמות לגביע אפריקה לאומות 2017. כמו כן, טייקו היה שותף לסגל הזוכה של נבחרת קמרון בגביע אפריקה לאומות ב-2017. ביוני 2017, טייקו נכלל בסגל נבחרתו למשחקי גביע הקונפדרציות 2017 שנערכו ברוסיה. הוא שותף בכל שלושת משחקיה של קמרון שהודחה בשלב הבתים.
In Search of the Lost Chord

קונספט וסגנון

In Search of the Lost Chord הוא אלבום קונספט אשר עוסק בנושאים שונים אך בעיקר סביב נושא רחב של חיפוש וגילוי, לרבות גילוי עולמות (Dr. Livingstone, I Presume), מוזיקה ופילוסופיה במשך השנים (House of Four Doors), אהבה אבודה (The Actor), התפתחות רוחנית (Voices in the Sky), ידע בעולם משתנה (Ride My See-Saw), תודעה גבוהה (Legend of a Mind), דמיון (The Best Way to Travel), ואסטרונומיה (Departure). אסטרונומיה תמשיך כנושא של שירי הלהקה באלבום To Our Children's Children's Children אלבום שלם המדבר על משימתה של אפולו 11. ה"אקורד האבוד" שבשם האלבום, מתגלה במנטרה "אום" (בבית האחרון שבפואמה של גריים אדג' "The Word").
לאחר השימוש בתזמורת הפסטיבלים של לונדון באלבום Days of Future Passed שיצא שנה לפני כן, התחילו חברי הלהקה לנגן על כלים קלאסיים ואלקטרוניים. כלי נגינה הודים כמו סיטאר (אשר מנוגן על ידי גיטריסט הלהקה ג'סטין הייוורד), טמבורה (על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר) שני הכלים האלו שימשו בשירים "Departure," "Visions of Paradise," ו-"Om". עוד כלים לא רגילים למוזיקה של הלהקה היו אבוב (שנוגן על ידי חלילן ומקישן הלהקה ריי תומאס) והצ'לו (נוגן על ידי בסיסט הלהקה ג'ון לודג'). עוד כלי היה המלוטרון של פינדר (מלוטרון הוא כלי המדמה צלילים של תזמורת).
ההקלטות לאלבום החלו  בינואר 1968, עם השיר "Legend of a Mind". שם השיר לא מופיע במילים אשר עוסקות בטענתו של טימותי לירי בכך שטען והטיף לכך שהשימוש בסם LSD מביא לתועלת פסיכולוגית ורפואית.
לאחר שכבר התנסו בקטעי ביניים של פואמות כמו: "Morning Glory" ו"Late Lament" באלבום הקודם, המודי בלוז ניסו שוב בדקלום שירה באלבום זה, גריים אדג' מתופף הלהקה, כתב שתי פואמות "Departure" ו"The Word". הפואמה השנייה דוקלמה על ידי קלידן הלהקה מייק פינדר, שהיה המדקלם העיקרי של שיריו של אדג' באלבומי המודי בלוז זה ואחרים. "Departure", שבדקלום אדג' מתחיל להגביה את קולו ולצחוק בסגנון משוגע, היא דוגמה נדירה של אדג' כהוא עושה הדקלום שלו.
In Search of the Lost Chord הגיע למקום ה-23 במצעד האלבומים של ארצות הברית עם שחרורו ביולי 1968. בבריטניה, האלבום הגיע למקום 5. שניים מהסינגלים של האלבום, "Ride My See-Saw" ו"Voices in the Sky", הגיעו למגזין הבילבורד ומקמו במקום ה-27 במצעד הסינגלים הבריטי.
במרץ 2006, יצאה גרסת SACD לאלבום עם גרסה של אלבום כפול.
ב-2008,  גרסת תקליטור של האלבום יצאה לאור עם רצועות בונוס.
במהדורה המיוחדת של מגזיני "Mojo" ו-"Q" "פינק פלויד וסיפורי פרוג אחרים", הגיע האלבום למקום ה-23 ברשימה "40 אלבומים קוסמיים".
חברות תעופה ויעדי טיסה מנמל התעופה בן-גוריון

נמל התעופה בן-גוריון הוא שער הכניסה האווירי הראשי של מדינת ישראל. בשנים האחרונות שופץ הנמל והוגדל הקיבולת שלו על מנת שיוכל לעמוד בגידול היקף הנוסעים העוברים בו. בעקבות הסכם "שמים פתוחים" בין ישראל והאיחוד האירופי, הותר לחברות תעופה מהאיחוד האירופי לפתוח קווי טיסה ישירים לישראל ללא הגבלה. ההסכם הביא לגידול משמעותי בהיקף הטיסות, בעיקר של חברות לואו קוסט.
לפי נתוני רשות שדות התעופה, בשנת 2018 עברו בנתב"ג 22,949,676 נוסעים בטיסות בינלאומיות ופנים-ארציות, המהווים גידול של 10.75% בתנועת הנוסעים בשדה לעומת אותה התקופה אשתקד.
שריקה ג'קסון

ביוגרפיה

ג'קסון גדלה בג'מייקה. בנעוריה הצטיינה בריצת 200 מטר וזכתה במדליית ארד באליפות העולם לנוער שהתקיימה בצרפת ב-2011. מאמנה דחף אותה לעבור לריצת 400 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2015 זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי של 49.99 שניות לאחר אליסון פליקס ושוני מילר. יחד נבחרת ג'מייקה זכתה במדליית זהב במרוץ שליחות 4X400 מטר.  
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) קבעה בחצי הגמר שיא אישי של 49.83 שניות. בגמר זכתה במדליית ארד בתוצאה של 49.85 שניות, לאחר שוני מילר ואליסון פליקס. בנוסף זכתה במדליית כסף עם נבחרת השליחות של ג'מייקה. 
באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום החמישי בתוצאה של 50.76 שניות. במשחקי חבר העמים 2018 זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי של 22.18 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר בשיא אישי של 49.47 שניות ובמדליית זהב עם נבחרת השליחות 4X100 מטר.
מפרץ גינאה

גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן יש להתייחס לגבולות השונים של המפרץ ולאיים שבמפרץ. ראו ערך מקביל בוויקי באנגלית.
Girls (שיר של ג'ניפר לופז)

רקע וכתיבה

השיר הוא בין היחידים באלבום שבו לקחה לופז חלק בכתיבה. את השיר כתבו במכלול דיז'ון מקפרנקלין, ג'ניפר לופז, ואסיה בראיינט, והוא הופק על ידי דיג'יי מוסטרד, קורי רוני, טרבור, ובראיינט.
בראיון שערכה לופז עם מגזין הבילבורד, היא הסבה את תשומת לבה על השיר, ועל האלבום כולו.

הופעות

עם השיר הופיעה לופז במשך כל סיבוב ההופעות שלה, "Jennifer Lopez: All I Have". בנוסף, הופיעה לופז עם השיר ב-"Dubai World Cup" באותה שנה שבו הוא יצא.
יום חמישי השחור

יום חמישי השחור הוא כינויו של ה־24 באוקטובר 1929, היום שבו קרסה לראשונה מזה זמן בורסת המניות של ניו יורק, קריסה שסימנה את תחילתו של השפל הגדול.
לעיתים קוראים להתמוטטות גם "יום שלישי השחור", מכיוון שחמישה ימים לאחר "יום חמישי השחור" התרחשה התמוטטות נוספת, אשר הביאה להתפשטות בהלה ציבורית, שתוצאותיה היו הרות גורל לכלכלה האמריקאית. קיימת מחלוקת בקרב היסטוריונים וכלכלנים, מה היה תפקיד התמוטטות הבורסה בפרוץ "השפל הגדול" בארצות הברית: האם הייתה גורם מכונן, או שמא רק אחד ממאפייני השפל הגדול. לאחר התמוטטות הבורסה היו שרוים משקיעים רבים בחובות.
הנפילה באה בעקבות השקעות כבדות של מיליוני אמריקאים בבורסה לניירות ערך בניו יורק. השקעה זו גרמה לעליית שערי המניות למחירים מוגזמים ולא מציאותיים, ועלייתם של המחירים עודדה אנשים נוספים להשקיע, בציפיה שהמחירים ימשיכו לעלות. אפילו הבנקים השתתפו ביצירת הבועה הכלכלית הזו, כשסיפקו אשראי זול ומימנו את השקעותיהם של ההמונים בבורסה.
ב־24 באוקטובר 1929, הבועה התנפצה סופית והציבור המבוהל החל למכור את המניות שבידו בצורה היסטרית. 13 מיליון מניות נמכרו במהלך אותו היום, כאשר אנשים ניסו נואשות להיפטר ממניותיהם לפני שהן יהפכו לחסרות ערך. במהלך הימים הבאים נמכרו עוד 30 מיליון מניות, מחירי המניות קרסו, ובכך הפכו מיליוני משקיעים לחסרי כל.
הבנקים אשר הלוו כספים רבים למימון רכישת מניות, מצאו עצמם בחובות כבדים (שכן החייבים לא יכלו להחזיר את ההלוואות שלקחו), דבר שגרם לבנקים רבים להגיע לפשיטת רגל. מיליוני אנשים איבדו את חסכונותיהם, עסקים איבדו את מסגרת האשראי שלהם ונסגרו, וכך הפכו מיליוני אנשים למחוסרי עבודה ופרנסה.
הקריסה החמירה בצורה דרמטית את המצב הכלכלי הרעוע גם כך, והיוותה תרומה משמעותית ל"שפל הגדול".
אוצרו של רקהם האדום

עלילת הספר

בהרפתקה הקודמת, תעלומת ה"חד-קרן", טינטין והאדוק גילו 3 קלפים עתיקים, החושפים את מיקומה של ה"חד-קרן", ספינת מלחמה מהמאה ה-17 בפיקוד האב הקדמון של הקפטן, סר פראנסיס חמור-הים. סר פראנסיס חמור-הים נמלט מהספינה, תוך כדי קרב בין סר פראנסיס חמור-הים, לשודד הים הארור רקהם האדום, על אוצרו. טינטין והאדוק חושבים שהאוצר שלו שקע ביחד עם ה"חד-קרן". הם שוכרים ספינת דיג בשם סיריוס כדי לחפש את האוצר, כאשר הצוות מתכונן למסע, גילו אותו העיתונאים ופרסמו זאת. טינטין והאדוק פוגשים בדירתם עשרות אנשים הטוענים שהם צאצאים של רקהם האדום, והם מתעקשים להצטרף למסע. האדוק מספר להם שהוא הצאצא של מי שהרג את "רקהם האדום", והם ברחו מהדירה. אחרי בריחתם, מגיע המדען קאתברט קלקולוס, כבד-שמיעה, המציע להם לבוא איתו ולראות משהו. אחרי דו-שיח ארוך, מסכים טינטין לכך. טינטין, האדוק, שלגי וקלקולוס הולכים למעבדתו של האחרון, שם הוא מראה להם דגם של צוללת קטנה ליחיד בצורת כריש, אשר מופעלת על ידי האדם היושב בתוכה. קלקולוס מציע להם אותה, כדי שיצללו עמה למעמקי הים, לחפש ולמצוא את ספינת החד-קרן, ללא הטרדה מכרישי האזור.
למחרת בבוקר, מגיע טינטין לנמל, ומתכונן לעלות ל"סיריוס". קלקולוס מגיע אף הוא, ומעוניין למסור להם את הצוללת שבנה. קפטן האדוק מסביר לו שאינם מעוניינים בה. בתחילת השייט מצטרפים אליהם הבלשים תומסון ותומפסון. במהלך השיט, מגלים טינטין והאדוק כי קלקולוס עלה על הספינה ביחד עם צוללתו, כשהיא מפורקת. טינטין חושב כי הצוללת תוכל להועיל להם.
טינטין והאדוק מגיעים לנקודה שבה, לפי המצוין בקלפים שהשאיר פראנסיס חמור-הים, אבל אינם מגלים מאומה. טינטין מעלה את האפשרות שסר פרנסיס חמור-הים השתמש במפות צרפתיות, ושקו האורך 0° עובר בפריז, ולא בגריניץ'. האדוק מחשב את הכיוון הנכון ומשנה מסלול - ואכן הצוות מגיע לאי לא מיושב או ממוקם על המפה. הם עולים על האי ומגלים הוכחות לכך שסר פראנסיס אכן שהה עליו. בסופו של דבר טינטין משתמש בצוללת של פרופסור קלקוּלוּס, ומבין שהצוללת חשובה במציאת האוצר בשרידי ה"חד-קרן". ואכן, הוא מוצא בעזרתה את ה"חד-קרן" הטבועה. הוא משתמש בחליפת צלילה כדי לאסוף פריטים מעניינים ב"חד-קרן". לאחר זמן-מה טינטין מוצא דברים יקרי ערך וגם אספקה גדולה של רום ג'מייקאני עתיק ומשובח. אחרי זמן רב של חיפושים, טינטין והאדוק מתייאשים, וטינטין אומר כי לא ייתכן שסר פראנסיס השאיר את האוצר על האי - הרי לאחר מכן הלך משם. טינטין צולל וצולל בין שברי ה"חד-קרן" אך אינו מוצא מאומה, להוציא תיבה המכילה מסמכים עתיקים. האדוק כבר רצה לפרוש ולחזור הביתה. פרופסור קלקוּלוּס בחן את המסמכים והבין את המסר, לסר פרנסיס חמור-הים הייתה אחוזה גדולה בשם מרלינספייק (בעברית: דג-חרב), שהייתה בעבר שייכת לאחים בירד, ונמכרת במכירה פומבית. טינטין מתעקש שהאדוק ייקנה את האחוזה, אך להאדוק אין כסף בשביל כך. עם זאת, פרופסור קלקוּלוּס קיבל סכום כסף נכבד מהממשלה על ההמצאה שלו (הצוללת), והוא קונה להאדוק את האחוזה. לאחר הרכישה, טינטין והאדוק בודקים במרתפי הבית, המלאים בעתיקות, שהאחים בירד רכשו עם הזמן. הם מוצאים פסל של יוחנן הקדוש מחזיק צלב, טינטין פתאום צועק: "צלב הנשר!", כפי שהוא זוכר שכך נקרא יוחנן הקדוש, "הנשר של פאטמוס", לרגליו של הפסל נשר, וגלובוס. טינטין מאתר את האי שבו היה, סר פרנסיס האדוק, הוא נוגע בנקודה, ומגלה שהוא כפתור. הגלובוס נפתח, ושם נגלה האוצר של רקהם האדום. בסוף הספר מוזכר שהאדוק וטינטין פתחו מוזיאון לזכר הספינה "חד-קרן".
סטטיק ובן-אל תבורי

היסטוריה

שלושת היוצרים, לירז רוסו, בן-אל תבורי וירדן פלג, שיתפו פעולה לראשונה ב-2015 בשיר "#דוביגל" של הראפר רון נשר (סקיי). מאז עיבד והפיק ג'ורדי שירים נוספים של הצמד שהיו ללהיטים. לכל אחד מהסינגלים של סטטיק ובן-אל התפרסם וידאו קליפ, שזכה לעשרות מיליוני צפיות ביוטיוב. הסינגל הראשון של הצמד נקרא "ברבי", יצא בנובמבר 2015 וזכה להצלחה רבה ברשת. כעבור שלושה חודשים יצא הסינגל השני שלהם, "כביש החוף", המתאר את הנסיעות הרבות של השניים בכביש זה, שנבעו מהעובדה כי לירז גר בחיפה ובן-אל בתל אביב.
שירם השלישי "סלסולים", שיצא ביוני 2016, זכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשע"ו, והגיע למקום הראשון בטקס נבחרי הילדים. במצעד גלגלצ לאותה שנה הוכתרו כ"פריצת השנה" וגם וכ"אנשי השנה". באותו זמן שבו יצא, נודע כי צמד האלבניות מורנה טאראקו ואאידה דוצ'י לקחו את פזמון השיר ללא כל רשות מפיקיהם וסוכניהם של סטטיק ובן-אל. על פי כתבה שפורסמה בערוץ היוטיוב של גיא פינס, נמסר כי עורך דינם עתיד לטפל בעניין.
בינואר 2017 פרסמו את הסינגל "זהב", אשר מאופיין במוזיקה בסגנון שנות ה-70.
החל מהעונה הרביעית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון" סטטיק ובן-אל תבורי הם חלק מצוות השיפוט של התוכנית.
ב-2017 זכו השלושה בפרס אקו"ם בקטגוריה הישג השנה על-שם ענבל פרלמוטר. בנימוקי הוועדה נכתב:
כל שנה מביאה איתה יוצרים וזמרים חדשים. אבל נדירה יותר, הצטרפות של יוצר או יוצרים שמערבבים מחדש את כל הקלפים. זה בדיוק מה שעשו בשנה האחרונה סטטיק, בן-אל והמפיק המוזיקלי שלהם ג'ורדי. בסדרה של להיטים, אחד יותר מוצלח מקודמו, הם ניערו את האבק מהפופ הישראלי, תוך שהם מביאים סאונד חדש וגישה חדשה – למוזיקה ולמה שסביב לה. סטטיק, בן-אל וג'ורדי אולי צעירים, אבל ממש לא פשוטים. הטקסטים שלהם מציגים גובה עיניים חדש ומדויק, אהוד מנור היה מוחא להם כף. המנגינות שלהם קליטות אך לא מטופשות וההפקה המוזיקלית בעלת ייחוד, עכשווית, ורחוקה מאוד מהבנליות של המיינסטרים הישראלי.
— חברי ועדת השיפוט: צרויה להב, דודו אהרון, יאיר ניצני, גל אוחובסקי ובועז כהן, 2017
ב- 2016 ו-2017 השתתפו סטטיק ובן-אל תבורי בפסטיגל. בשנה זו הופיעו גם בקמפיין של חברת האופנה "קסטרו". ב-3 במאי 2017 חיממו את הזמר ג'סטין ביבר בהופעתו בישראל מול קהל של כ-50 אלף צופים.
כעבור חודש יצא השיר "טוּדוֹ בּוֹם" אשר משלב מילים בפורטוגזית ואף זכה להצלחה בברזיל. השיר שבר את שיא הצפיות של שיר ישראלי ביוטיוב ביום אחד, ונכון להיום הוא הקליפ הכי נצפה בין השירים הישראלים ביוטיוב עם מעל ל-54 מיליון צפיות. ב-12 ביוני 2017 הופיעו בפרק סיום העונה ה-14 של התוכנית "ארץ נהדרת", וב-24 ביולי 2017 השתתפו בפרק סיום העונה ה-6 של התוכנית "מועדון לילה". הצמד זכו עם השיר "טודו בום" בתואר "שיר השנה" וב"הרכב השנה" בטקס נבחרי הילדים.
במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז הוכתרו בפעם השנייה ברציפות כ"אנשי השנה", ובמצעד של רשת ג' זכו בתואר "הרכב השנה".
באוקטובר 2017 פרסמו את שירם "הכל לטובה". השיר שבר את שיא ההשמעות של שיר ישראלי ברדיו ביום אחד עם 80 השמעות (השיא הקודם גם הוא היה של סטטיק ובן-אל, "טודו בום" עם 66 השמעות ביום).
בשנת 2018, הוחתמו על ידי איש העסקים הישראלי-אמריקני חיים סבן בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס.
בני דמותם של סטטיק ובן אל הופיעו בקביעות בסדרת הטלוויזיה "מדינת הגמדים" של תאגיד השידור הישראלי כאן 11. המערכונים בהשתתפותם היוו פרודיה על סדרת האנימציה "פינקי והמוח", כולל שיר הנושא.
בתולית

בָּתוֹלִית (מיוונית: "באתוס", עמוק + "ליתוס", אבן) הוא מחדר פלוטוני גדול של סלע יסוד הנוצר ממאגמה שהתקררה באיטיות עמוק בתוך קרום כדור הארץ. בתוליתים מורכבים בעיקר מגרניט, הנוצר מהתקררות של מאגמה עתירת סיליקה.

היווצרות

בתולית נוצר כאשר מחדרים רבים מתמזגים ויוצרים גוש גרניטי גדול, או כאשר המאגמה מתגבשת בתוך תא מאגמה.
חדירה של מאגמה גרניטית לסלעי הקרום מתרחשת בבסיסם של רכסי הרים בשלבים האחרונים של האורוגנזה היוצרת אותם.

מבנה והרכב

בתולית הוא גוף החדירה הגדול ביותר, קוטרו מעשרות עד מאות ק"מ. בהגדרתו, בתולית מכסה שטח העולה על 100 קמ"ר.
אף שלבתוליתים מראה הומוגני ואחיד, בפועל הם מבנים בעלי הרכב והיסטוריה מורכבים. בתולית עשוי להיות מורכב ממחדרים רבים שנוצרו במשך זמן רב ממאגמה שנבעה מהתכה חלקית של הקרום וזרמה כלפי מעלה. בתנועתם כנוזל בעל כושר ציפה מכונים המחדרים "דיאפירים פלוטוניים". דיאפירים אלה נוזליים וחמים מאוד, והם נוטים לעלות דרך הסלעים תוך כדי דחיפתם של אלה לצדדים והמסתם החלקית. המסה חלקית זו מותירה חלק מסלעי הסביבה כקסנוליתים – סלעים בודדים בין גושי המאגמה. במהלך העלייה מוחדרות לסלעי הסביבה שלוחות (אַפוֹפיזות) בצורת דייקים, סילים ואפילו לקוליתים. רוב הדיאפירים לא מגיעים אל פני השטח כהרי געש אלא מאטים, מתקררים ומתמצקים כ"פלוטונים" (השימוש במונח "פלוטון" נובע מהתייחסות לאל השאול הרומי פלוטו) בתת-הקרקע, בעומק של עד 30 קילומטרים.
דוגמה למורכבות זו היא שרשרת הרי סיירה נבדה בקליפורניה שבארצות הברית, המורכבת ברובה מבתולית גרניטי הבנוי ממאות מחדרים פלוטוניים נפרדים. היווצרות בתולית זה – שחלקים ממנו נחשפים ביוסמיטי – החלה בטריאס ונמשכה יותר מ-120 מיליון שנים.
התקררותה האיטית של המאגמה מאפשרת את היווצרותם של גבישים גדולים ונראים לעין – מכמה מילימטרים עד סנטימטרים אחדים.

חשיפה ותפוצה

בתוליתים שכיחים ברכסי קימוט גדולים, והם נחשפים באמצעות סחיפה נרחבת, שחלה לאחר האורוגנזה. בתולית הנחשף לפני השטח נתון ללחצים שונים מאלה בהם היה נתון בעומק הקרום, ובמשך הזמן משתנה מבנה הגבישים שלהם ומתרחב מעט. שינוי זה מתבטא בהתכדדות ובבליה הבצלית האופיינית לגרניט – "התקלפות" של לוחות דקים הניתקים מן ההר, בדומה לקליפות בצל. תהליך זה מואץ כאשר מים חודרים לסדקים וקופאים בהם, והכוח המופעל מנתק את לוח הגרניט. התוצאה היא פני סלע מעוגלים ונקיים למדי. דוגמה מפורסמת לתוצאה של תהליך זה הוא הר האף דוֹם (Half Dome – חצי כיפה), המצוי בפארק הלאומי יוסמיטי.
בתוליתים רבים הם עצומים בגודלים ומקבילים לאזורי הפחתה נוכחיים או עתיקים ולמקורות חום נוספים לאורך קילומטרים של קרום יבשתי. בתולית גדול מצוי בהרים של מערב קנדה. הוא משתרע לאורך של 1,800 קילומטרים ומגיע עד דרום-מזרח אלסקה. בתולית דומה הוא בתולית האנדים, המשתרע לאורך מערב אמריקה הדרומית ומורכב מיותר מ-800 גופי חדירה נפרדים.
בתוליתים ידוע נוסף הוא המון בלאן בהרי האלפים. גם הר סיני בחצי האי סיני הוא בתולית, שחדר לסלעים המותמרים של השילד הערבו-נובי.
בית החולים אסותא רמת החייל

בית החולים אסותא תל אביב

רעיון בית החולים "אסותא" הועלה בשנת 1934 על ידי ד"ר בן-ציון הראל ובֶּנוֹ חיות, ויצא לדרך בשותפות של כ-30 רופאים, רובם עולים מגרמניה בעליה החמישית ויתרם רופאים ותיקים יותר, שהשקיעו במיזם כ-40 אלף לירות. בית החולים לא היה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים נוסד כחברת מניות פרטית, שמניותיה נמכרו לרופאים בלבד. חזון החברה היה הקמת בית החולים הפרטי המודרני הגדול הראשון בארץ ישראל. כאשר נפתח בית החולים הוא חולל מהפכה במערכת הרפואית כאשר איפשר למטופליו לבחור בעצמם את הרופאים המטפלים.
הנהלת בית החולים כללה את ד"ר בן-ציון הראל, פרופ' בנו חיות, פרופ' שמעון רוזנבאום, ד"ר גולדברג וד"ר אריה (לאון) אורן (חְבוֹיניק).
השם "אסותא" ('בריאות' בארמית) ניתן למוסד על ידי המשוררים שאול טשרניחובסקי, שהיה רופא במקצועו, ויעקב כהן.
בית החולים ההיסטורי הוקם בצפון תל אביב על אדמות בשטח של שמונה דונם, שנרכשו על ידי החברה מהכפר הערבי סומייל, ששכן אז מצפון-מזרח לתל אביב (לימים רחוב ז'בוטינסקי בתל אביב). את מבנה בית החולים, שנפתח עם 74 מיטות אשפוז, תכנן האדריכל יוסף נויפלד בסגנון הבינלאומי. חנוכת בית החולים נערכה בדצמבר 1935. מתחם בית החולים כולו היה דוגמה מוצלחת למבנה ציבור גדול של תל אביב הלבנה שלשנות ה-30. מאוחר יותר עבר הבניין שינויים והרחבות לפי תכנון האדריכלים אוטו שילר וישראל דיקר. בראשית 1953 נחנך מבנה נוסף בן ארבע קומות במתחם בית החולים וקיבולת בית החולים עלתה מ-100 ל-150 מיטות. 
בשנת 1986 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את מחלקת ניתוחי חזה ולב. המבנה שימש את בית החולים עד 2009.

המבנה החדש

ב-12 במאי 2009 אוחדו בית החולים אסותא תל אביב ואסותא פתח תקווה ופעילותם הועברה למבנה חדש ומודרני באזור תעשייה עבר הירקון. הבניין החדש תוכנן על ידי אדריכלים קנדים וישראלים, והוא עשוי מבסיס בגוון אדום וממגדל אפור-לבן. בבסיס שוכנות היחידות הרפואיות השונות, ובהן רדיולוגיה, דיאליזה, דימות, מרפאות החוץ, טיפול נמרץ, ואילו המגדל נועד בעיקר למחלקות האשפוז. כבניין חדש ומודרני יושמו בו מספר חידושים, כמו מסלולים נפרדים לציוד מזוהם ולציוד סטרילי והפרדת המעליות לשירות הקהל הרחב מאלה המשרתות את ציבור החולים. השירותים למאושפזים כוללים שירותים רבים המקובלים בבתי מלון, ולרשותם פועל גם מרכז עסקים לגלישה באינטרנט ולמשלוח פקסים, בית תפילה לבני כל הדתות, ושירות אינטרנט אלחוטי בכל שטח בית החולים.
לגעת בשטן

עלילת הספר

פרנק בארי הוא מתנקש. את ראשית הקריירה שלו עשה במחתרת האירית עתה הוא פועל למען ברית-המועצות וכל המרבה במחיר. אנשי הביון הבריטי, בריגדיר צ'ארלס פרגוסון ושלישו הארי פוקס, בעברו קצין ברגימנט הכחולים והמלכותיים שאיבד את כף ידו בהתפוצצות מטען בבלפסט, מחליטים כי בארי הגדיש את הסאה פעם אחת יותר מדי ויש לחסלו. השניים מגייסים שוב לפעולה את פרופסור ליאם דוולין, חוקר ספרות באקדמיה, משורר ובעבר מתנקש בשורות המחתרת האירית. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד בשרות חטיבת וושינגטון ונפל בשבי האיטלקי ובהמשך הועבר לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. דוולין פעל בשירותם באירלנד ובשנת 1943 נשלח לאנגליה לסייע למבצע ההתנקשות בוינסטון צ'רצ'יל. דוולין נחטף מביתו שבאירלנד בידי כוח משירות האוויר המיוחד בפיקוד קפטיין אנטוני וילייארס.
פרגוסון מטיל על דוולין לחלץ מן הכלא הצרפתי את פקודו הוותיק מן המחתרת, מרטין ברוסנן, בעברו שירת ברוסנן כסמל ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, לחם בווייטנאם ועוטר על גבורתו בשדה הקרב. בהמשך, בעיקר בשל מוצאו האירי, הפך למתנקש בשורות המחתרת האירית וליד ימינו של דוולין. בשנת 1975 נשלח לצרפת לתווך בעסקת נשק עבור המחתרת. הוא נלכד בידי המשטרה הצרפתית ונשלח למאסר באי בל, כלא הצרפתי הידוע לשמצה באכזריות תנאי הכליאה בו ובכך שכמעט בלתי ניתן להימלט ממנו. שירות הביון הבריטי מציע לברוסנן כי יבריחו אותו מכלאו בתמורה לכך שיהרוג את בארי. דוולין, ותיק משימות ביון מורכבות בעבור הביון הגרמני והמחתרת האירית, נדרש הפעם לכל כישוריו כדי להשלים את משימתו, ואילו ברוסנן עתיד לגלות שהעימות כנגד בארי הוא משחק מתוחכם וכי גם שולחיו אינם נקיים מכוונות רעות.