google/wiki40b huggingface dataset:
פאול קוסלה

פאול קוֹסלָה (שמולוביץ') (ברומנית: Paul Kosla;‏ 1922 – 15 ביוני 2004) היה מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.

קורות חיים

פאול קוסלה נולד בשנת 1922 בפיאטרה ניאמץ שברומניה בשם פאול (פנחס) שמולוביץ. החל לנגן בגיל 9. בגיל 13 היה נגן מקצועי. ניגן בפסנתר, באקורדיון ובטרומבון. למד מוזיקה במשך שנתיים בקונסרבטוריון הממלכתי בבוקרשט. ברומניה ניגן בתזמורות שונות, בהצגות תיאטרון וברדיו הרומני. 
מגיל 15 ניגן יחד עם אחיו הרמן בצמד "דואו קוזלה" או "קוסלה". אימצו את השם האמנותי הזה לפי שמה של גבעת קוזליה שליד עיר הולדתם, פיאטרה ניאמץ.
ב-1950 עלה לישראל. בתחילת דרכו בישראל ניגן בפסנתר בבית הקפה "אלדוראדו" בחיפה.  שם הכיר את רעייתו לעתיד, הזמרת דורותיאה ליביו. השניים התאהבו,  עברו לתל אביב ובשנת 1954 התחתנו . בתל אביב ניצח על התזמורת הג'אז הגדולה של הקפה "ריוויירה" על שפת הים וכן ארגן וניצח בשנים 1952-1951 על תזמורת להקת התיאטרון המוזיקלי "לי-לה-לו" שבניהולם של משה ולין וג'ורג' ואל. אחרי סגירת "לי לה לו" עבד קוסלה עד שנת 1960 כמנהל מוזיקלי ומנצח של תזמורת תיאטרון רוויו אחר, "דו-רה-מי" שפעל באולם "רמה" ברמת גן, בגן "אלהמברה" ביפו ובבית ציוני אמריקה בתל אביב. 
לאחר סגירת "דו-רה-מי" הוזמנו בני הזוג קוסלה להופיע באוסטרליה. תחילה בהופעה במלבורן מול 9000 יהודים, שם הופיעו יחד עם פרנק סינטרה, ולאחר מכן הופיעו בסידני. הם המשיכו להופיע באוסטרליה במשך שנה.
בשנות השישים הקימו קוסלה ואחיו הרמן בית ספר למוזיקה ברחוב זמנהוף בתל אביב.
קוסלה פעל לאורך השנים  גם כמעבד מוזיקלי ומלחין. הוא כתב ועיבד מאות שירים ופזמונים להצגות ביידיש וברומנית והיה מורה למוזיקה למוזיקאים רבים. אחרי סגירת התיאטרון "דו רה מי" יחד עם אשתו השחקנית-זמרת דורותיאה ליביו ערך סיורי הופעות ברחבי העולם מטעם המגבית היהודית. כמו כן ניגן שנים רבות  
כפסנתרן באניות חברת "צים" ובלובי של בתי מלון פאר בישראל.
בסוף ימיו לקה במחלת אלצהיימר.
פאול קוסלה נפטר בשנת 2004, בגיל 82, והובא לקבורה בבית העלמין ירקון. הניח את אשתו ואת בנו המוזיקאי, אילון.
מסטיף אנגלי

מראה חיצוני

בעל גוף גדול ומאסיבי, וגולגולת רחבה המקנה לראשו חזות מרובעת. בשל מבנה פיו המדולדל, ישנה למסטיף נטייה לריור מוגבר.
מבנה החזה הרחב, המוביל למרחק רב בין רגליו הקדמיות, מוסיף למראהו חזות של עוצמה וכוח.
גובהו נע בין 70 ל 76.2 ס"מ ומישקלו מתחיל מ-45 ק"ג ובמקרים קיצוניים יכול להגיע עד כ-85 ק"ג. בעל פרווה קצרה וצפופה בצבעי חום בהיר, כסוף בהיר או מפוספס, כאשר הזרבובית, האוזנים, האף והפרווה מסביב לעיניים, תמיד בצבע שחור.

מזג

המסטיף האנגלי הוא שילוב של עוצמה ושלווה. הוא רגוע ומלא חיבה כלפי בעליו, אך מסוגל להפגין יכולות הגנה ושמירה יוצאות דופן.
ימקם את עצמו בין בעליו לבין אדם לא מוכר ללא היסוס, ובשל כך ניתן לו מקום של כבוד בין העשירייה הפותחת של כלבי השמירה הטובים בעולם. למרות כל זאת, המסטיף האנגלי ידוע ככלב בעל מזג נעים ואפילו עדין, וכחיית בית נאמנה ומסורה לבני המשפחה ואף לילדים. כמו כן, אינו נמצא ברשימת הכלבים המסוכנים בישראל.

היסטוריה

כנראה שמקורו של המסטיף האנגלי בגזע נכחד בשם Pugnaces Britanniae (לאטינית), וששמו נגזר מן המילה "masty" באנגלית עתיקה שפירושה "עוצמתי". הוא הובא לבריטניה במאה השישית לפנה"ס על ידי הרומאים, ושימש ככלב זירה בקרבות נגד דובים, שוורים, תנינים או אריות. ב-1835 העביר הפרלמנט הבריטי חוק האוסר על התאכזרות לבעלי חיים, אשר אסר על קיום קרבות כלבים. כתוצאה, ירדה הפופולריות של הגזע, עד שנכחד לחלוטין באנגליה בעקבות מלחמת העולם השנייה. אולם, מספר כלבים הובאו ליבשת אמריקה טרם המלחמה, פעולה שמנעה את הכחדתו הכללית של הגזע.
גרשון בורנשטיין

ביוגרפיה

נולד בשנת 1953, בנם של קלמן בורנשטיין (לימים תת ניצב במשטרת ישראל) ושל רינה בורנשטיין, ששירתה רוב ימיה הבוגרים כאשת חינוך בחינוך המיוחד. כבר בילדותו נודע כאוטודידקט, כנער התקשה להשתלב במערכת החינוך הפורמלית, את עיקר השכלתו רכש מקריאת אין ספור ספרים בכל תחום ונושא.
את שירות החובה בצה"ל עשה בחטיבת הצנחנים (גדוד 890). לחם בסיני במלחמת יום הכיפורים וברמת הגולן בתקופת ההתשה שאחריה. גם במילואים שירת בחטיבת צנחנים ועשה בהתנדבות עד גיל מאוחר.
בשנת 1979 התחיל לימודי תואר B.A בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1983 התחיל לימודי Ph.D בפסיכולוגיה חברתית, אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ב-1985 התמנה כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1990 היה למרצה בכיר באוניברסיטה. ב-1989 היה מרצה אורח באוניברסיטת קרוליינה הצפונית. ב-1996 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1997 שימש בורנשטיין כמרצה אורח במרכז לחקר החלטות כלכליות ופוליטיות באוניברסיטת אמסטרדם. ב-2004 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2005 - 2008 היה ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.
בורנשטיין נפטר ב-29 במאי 2012, בגיל 59. הותיר אחריו שני בנים - תום ועדו.
נחום נרדי

קורות חיים

נרדי נולד בכ"ו בשבט תרס"א בקייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) לרחל לבית ברגינסקי ואברהם נָרוֹדְיֶצקי, במשפחה חסידית של לומדי תורה בת שבעה ילדים. מגיל צעיר גילה כישרון מוזיקלי, בגיל שבע זכה לנגן בפסנתר משלו ומגיל 12 החל בליווי אמנים. זכה במלגה ללימוד בקונסרבטוריון של קייב וסיים לימודיו שם בהצטיינות ב-1915. חוקר הזמר העברי אליהו הכהן מספר כי נרדי זכה בסיום לימודיו בתחרות נגינה בפרס הראשון (במקום השני זכה ולדימיר הורוביץ).
עקב פרעות פטליורה ב-1919 עזב לוורשה, שבה שהה שנתיים, ומשם עבר לווינה, ובה סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה ב-1922.
אחיו הצעיר, נוח, עלה ראשון ארצה עם קבוצת חלוצים  בעלייה השלישית.
בשנת 1923 עלה לארץ ישראל. לדברי הכהן, כאשר נרדי הגיע ארצה הוא התפרסם בתחילה כפסנתרן, אולם הבין שייעודו הוא הלחנה לאחר סיור מוצלח שערך עם הזמרת ברכה צפירה באירופה ב-1929 ואשר כלל הופעה בוורשה. נרדי נחשף בארץ ישראל למלודיות מזרחיות ויצר לחנים ששילבו אלמנטים מזרחיים במוזיקה מערבית. הוא חיבר לחנים לשירים רבים שהיו פופולריים בתקופת היישוב. חלק גדול מלחניו היה למילותיו של חיים נחמן ביאליק. רבים מלחניו הולחנו או עובדו במיוחד למען הזמרת ברכה צפירה, שאיתה הִרבה להופיע בארץ ובחו"ל ואף נישא לה. בין שיריו הידועים נכללים "בין נהר פרת", "יש לי גן", "שתו העדרים", "שיר העבודה והמלאכה", "עלי גבעה", "שיר העבודה" (כחול ים המים).  נחום תמך כלכלית באחיו הצעיר, נוח, וסייע לו במימון לימודיו בסמינר למורים.
בשנת 1939 ליווה נרדי את שושנה דמארי בפסנתר עת קיימה דמארי את הקונצרט הראשון שלה כזמרת, בהיותה בת 16 בלבד. בספטמבר 1947 ייצג את היישוב בכנס עולמי למוזיקה ולפולקלור שהתקיים בפריז וניגן שם מיצירותיו. הוא הופיע גם בפני פליטים יהודים. בתחילת שנות ה-50 נישא לזמרת אהובה צדוק ובשנת 1952 יצאו השניים למסע הופעות בארצות הברית שנמשך שנתיים.
נרדי הלחין גם שירי ילדים רבים, שאת רוב מילותיהם חיבר לוין קיפניס. בין שיריו המפורסמים "שנה טובה" (שנה הלכה שנה באה), "מי יבנה בית", "אני פורים", "לביבות" (קמח מן השק), שיר לחמוטל של ח"נ ביאליק ועוד.
נרדי היה נשוי ארבע פעמים. מנישואיו לברכה צפירה (בני הזוג היו נשואים בשנים 1931 - 1939) נולדה בתו, זמרת האופרה נעמה נרדי; מנישואיו לאהובה צדוק נולד הבן יאיר.
נחום נרדי נפטר בג' בתשרי תשל"ח, בגיל 76. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
הוצאת יבנה

הוצאת יבנה או בשמה המלא יהושע אורנשטיין, הוצאת ספרים יבנה בע"מ היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1932 בתל אביב על ידי יהושע אורנשטיין.
מקור שמה של ההוצאה במרכז הרוחני שייסד יוחנן בן זכאי לאחר חורבן בית שני ביישוב יבנה.
ההוצאה מתמקדת בעיקר באנציקלופדיות, מילונים, ספרי עיון, אטלסים, ספרי לימוד, ספרות ילדים, פסיכולוגיה ונושאים מתחום היהדות.
עם ספריה הבולטים של ההוצאה נמנים: אטלסים בעריכתו של משה ברור (האטלס האוניברסיטאי, אטלס פיסי, מדיני וכלכלי, והאטלס האוניברסיטאי החדש); 15 כרכים של פירושי התנ"ך שכתב אליה שמואל הרטום בהתבסס על שיטתו של משה דוד קאסוטו; "האנציקלופדיה לילדים" ו"האנציקלופדיה לנוער"; אנציקלופדיות ל"גדולי ישראל" ול"חכמי התלמוד" פרי עטו של מרדכי מרגליות.
עם סופרי ומאיירי ההוצאה נמנו: נחום גוטמן, אוריאל אופק ולוין קיפניס.
לאחר פטירתו של אורנשטיין הועברה ההוצאה לבעלותה של בתו, נורית פריקסל.
בשנת 2010 נרכשה ההוצאה על ידי בונוס ספרים.
איברים (חצי האי האיברי)

האִיבֶּרִים היו קבוצה של עמים ששכנו בחצי האי האיברי ובדרום צרפת לפני פלישת העמים ההודו-אירופיים (הקלטים והרומאים). קבוצה זו הייתה מגוונת והטרוגנית, אך בעקבות המגעים בין העמים לבין עצמם ובינם לבין הקרתגים והיוונים נוצר מכנה משותף תרבותי רחב יחסית, שגרם לחוקרים במשך שנים לתפוס את כל העמים האיברים כתרבות אחת. במאה ה-19 חלק ניכר מהחוקרים טענו כי הבסקים הם צאצאיהם של האיברים, אולם לא הוכח כל קשר בין השפה הבסקית לכתובות האיבריות המועטות שנמצאו. חוקרים אחרים קישרו בין האיברים ליושבי צפון אפריקה, דוברי השפות האפרו-אסיאתיות כגון הברברים, אולם גם קשר זה מוטל בספק.
ההתייחסות הראשונה לעם האיברי מופיעה בכתבים יווניים. היוונים השתמשו באותו שם גם בהתייחסם לעם שישב באזור הנמצא בגאורגיה של היום.
סרגיי אלייניקוב

ביוגרפיה

אלייניקוב התחנך בפנימייה לכדורגל במינסק. בשנת 1981 צורף לסגל של קבוצת דינמו מינסק. בשנת 1982 זכה יחד עם קבוצתו באליפות ברית המועצות. בשנת 1984 זומן לראשונה לנבחרת ברית המועצות. בנבחרת שיחק אלייניקוב 73 משחקים והבקיע 6 שערים. השתתף בשני מונדיאלים - 1986 ו1990. השתתף גם באליפות אירופה ב-1988, בה הבקיע את השער המהיר ביותר בתחרות - בדקה ה-3 במשחק מול נבחרת אנגליה. לאחר התפרקות ברית המועצות שיחק אלייניקוב בנבחרת חבר המדינות. השתתף ביורו 1992, בה נטל חלק בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
בשנת 1989 עזב אלייניקוב את ברית המועצות - יובנטוס האיטלקית קנתה את כרטיס השחקן שלו בסכום של 4 מיליון דולר. הוא שיחק בקבוצה עונה אחת, במהלכה זכה עם הקבוצה בגביע איטליה ובגביע אופ"א. בסיום העונה עזב המאמן דינו זוף את יובנטוס. המאמן החדש, לאויג'י מאייפרדי לא התרשם מיכולתו של אלייניקוב, ודרש להדיח אותו מהקבוצה. ההנהלה מכרה את כרטיסו של אלייניקוב לקבוצת לצ'ה. לאחר שתי עונות בלצ'ה עבר אלייניקוב לקבוצה היפנית גאמבה אוסקה, בה שיחק יחד חברו לנבחרת ברית המועצות, אולג פרוטאסוב. בשנת 1996, בעקבות סכסוך עם המאמן, עזב אלייניקוב את גאמבה אוסקה. לאחר תקופה קצרה בשוודיה, בה שיחק כחודשיים במדי הקבוצה אודוולד מהליגה השלישית במדינה, הוא חזר לאיטליה. אלייניקוב שיחק במשך עונה אחת בקבוצת החובבים קוריניאנו. בסיום העונה פרש מהמשחק הפעיל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל פנה אלייניקוב לקריירת האימון. הוא אימן שתי קבוצות מה-Serie D (הליגה החמישית בחשיבותה באיטליה). בשנת 2003 נסע לרוסיה, למשך כמה חודשים כדי לאמן את מועדון הכדורגל מוסקבה. לאחר שובו לאיטליה עבר אלייניקוב ללצ'ה, שם התמנה למאמן קבוצת הנוער של לצ'ה. לאחר מכן אימן את קבוצת הנוער של יובנטוס וקבוצת החובבים קראס מהליגה השישית באיטליה. בשנת 2014 התמנה אלייניקוב למאמנה של קבוצת דיינבה אליטוא מליגת העל הליטאית. הקבוצה בניהולו של אלייניקוב סיימה את העונה במקום אחרון בליגה וירדה לליגת המשנה. בעקבות כך פוטר אלייניקוב ממשרת המאמן.
שריר כף הרגל המרובע

שריר כף הרגל המרובע (TA: quadratus plantae, או flexor accessorius) הוא אחד משרירי כף הרגל. הוא ממוקם בשכבה השנייה של שרירי החלק התחתון של כף הרגל, בחלקה האחורי.
כיווץ שריר זה לבדו מכופף את ארבע האצבעות הצידיות במלואן. השריר המרובע חולק גידים עם השריר העיקרי שמבצע פעולה זו, השריר כופף האצבעות הארוך, שנמצא בשוק, לכן נקרא השריר המרובע גם כופף הלוואי. סיוע מהשריר המרובע נדרש כדי לאזן את משיכת השריר הארוך את האצבעות לכיוון הבוהן הגדולה. כאשר כף הרגל כפופה מטה, הגיד של השריר הארוך נרפה, והשריר המרובע נדרש להפעיל כוח רב יותר.
זהו אחד השרירים הבודדים בכף הרגל ללא הומולוג בכף היד. הראש התיכון של השריר ייחודי לאדם. אין תמימות דעים בקרב החוקרים לגבי הצורך בשריר באדם המודרני, והסיבות להתפתחותו באבולוציה.

תיאור

לשריר כף הרגל המרובע שני ראשים: תיכון וצידי. הראש הצידי שטוח וגידי, ואילו הראש התיכון שרירי. תחילתם בעצם העקב, משני צידי הרצועה הכפית הארוכה. הם מתחברים בזווית חדה ומסתיימים בגיד של השריר כופף האצבעות הארוך. הגידים נאחזים בגלילים המרוחקים של ארבע האצבעות הצידיות.

עצבוב

שריר כף הרגל המרובע מעוצבב על ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1,2), דרך עצב כף הרגל הצידי (Nervus plantaris lateralis), ענף של עצב השוקה (Nervus tibialis)
פרוטוקול קיוטו

פרוטוקול קיוטו (הידוע גם בשם אמנת קיוטו) הוא תוספת לאמנת היסוד של האומות המאוחדות לשינויי אקלים (UNFCCC), אמנה בינלאומית בנושא התחממות כדור הארץ. הפרוטוקול מאשרר חלקים מאותה אמנה. מדינות שחתמו על הפרוטוקול מתחייבות להפחית פליטת פחמן דו-חמצני וחמישה גזי חממה אחרים וכל עיסוק שעשוי להגביר פליטת גזים הקשורים להתחממות כדור הארץ.
השם הרשמי של ההסכם המוצע, שמאשרר חלקים מאמנת יסוד לשינויי אקלים, הוא פרוטוקול קיוטו לוועידת היסוד של האו"ם לשינויי אקלים . הפרוטוקול נדון בעיר קיוטו ביפן בדצמבר 1997, הוצע לחתימה ב-16 במרץ 1998 ונחתם שנה אחת אחר כך, ב-15 במרץ 1999. בוועידה השתתפו 161 מדינות.

סטטוס ההסכם

ההסכם נכנס לתוקף ב-16 בפברואר 2005, בעקבות אישורו על ידי רוסיה ב-18 בנובמבר 2004. בשעת הכניסה לתוקף היו חתומות עליו 141 מדינות. למרות זאת מצב העניינים הנוכחי איננו מגיע ליעדים המקוריים: מדינות רבות, בהן ספרד, פורטוגל ואירלנד, ניצבות הרחק מעבר ליעד הקיצוץ.

עמדתן הנוכחית של הממשלות

המכשול העיקרי בפני יישום האמנה הוא עמדת ארצות הברית. נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש הודיע ב-2001 כי ארצות הברית לא תיישם את האמנה, משום שביצועה יקר מדי ומשום שמדינות מתפתחות כמו סין אינן מחויבות ליישם אותה. גם מדינות אחרות, בהן בריטניה ואיטליה, מקיימות מחלוקות משפטיות עם האו"ם ביחס לחלקים שונים באמנה.
כיום חתומות על ההסכם 169 מדינות.

ישראל והפרוטוקול

ממשלת ישראל אישרה את אמנת האקלים בספטמבר 1996 וחתמה על פרוטוקול קיוטו בשנת 1998. בפברואר 2004 אושר הפרוטוקול על ידי ממשלת ישראל. ישראל מוגדרת באמנה כמדינה מתפתחת, על כן, לא חלות עליה הגבלות לעניין פליטת גזי חממה. עם זאת, השוואת פליטות פחמן דו-חמצני בין ישראל למדינות אחרות מראה כי ישראל נמצאת ברמה אחת עם המדינות המפותחות.
המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה

המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז נפתח באוקטובר 1979 לרווחת ילדי קריית שמונה והגליל העליון שסבלו באותן שנים מירי קטיושות ובילו לא מעט שעות במקלטים. באזור לא היו באותה התקופה פעילויות רבות למען הילדים ופתיחת המרכז יצרה התלהבות רבה כאשר קרוב לאלף ילדים בשבוע הגיעו לשחק טניס, ענף שלא היה אז פופולרי ומוכר דיו בפריפריה הצפונית. תלמידי בתי הספר נהגו להגיע בבוקר לשיעורי טניס במסגרת שיעור ההתעמלות ובערב הגיעו מבוגרים רבים כדי לשחק. מלבד ילדים, הגיעו למרכז גם חיילים רבים ששירתו באזור או חזרו משירות ממושך בלבנון ובעזרת מתנדבים במרכז הטניס יכלו ליהנות מכיבוד, שתייה חמה, מקלחת ומנוחה וגם מאסקפיזם בדמות זמן איכות של טניס על המגרש. חיילים רבים שלחו למרכז מכתבי תודה והערכה על האירוח החם. גם תושבים מדרום לבנון היו עוברים את הגבול דרך "הגדר הטובה" ומגיעים לשחק. 
בנובמבר 2012 אירח המרכז לראשונה תחרות בינלאומית בטניס, ITF לנוער (רמה 5), שהייתה לכבוד ג'פרי מרשל בחסות משפחת מרשל מארצות הברית שתרמה לקיומה. היסטוריה נוספת נרשמה כאשר לראשונה בישראל התקיימו משחקים רבים, ביניהם חצאי הגמר והגמר, באולם סגור בזכות חידושם של שלושת המגרשים המקורים. לתחרות זו הגיעו כ-70 שחקנים ושחקניות מישראל וממדינות נוספות, כאשר על אף שבאותם ימים התקיים בישראל מבצע "עמוד ענן" ועשרות שחקנים זרים עזבו את הארץ כשלושה ימים לפני התחרות, עדיין נותרו כעשרה זרים, מאמניהם ומשפחותיהם שלא נרתעו מהמצב הביטחוני והגיעו להשתתף בתחרות.

הפעילות במרכז

במרכז קיימת תוכנית תחרותית לילדים המוכשרים מהאזור שחלקם גם משחק בתחרויות הארציות. מהמרכז בקרית שמונה צמחו שני שחקני נבחרת הדייוויס של ישראל: דודי סלע, שהגיע בשיאו למקום ה-29 בדירוג העולמי ואחיו עופר סלע שהגיע בשיאו למקום ה-236. במרכז תוכניות למען הקהילה בזכות תרומות של אנשים יקרים מישראל ומחו"ל, מרביתם יהודים: תוכנית "חבק" להעצמת בני נוער שהחלה בקרית שמונה בשנת 2003 ותוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים (מגיל 3 עד 18) למתחילים ולמתקדמים מגיל 18 ומעלה, תוכנית למנויים והשכרת מגרשים. במרכז 8 מגרשים מוארים, מתוכם 3 מגרשים מקורים מחודשים, קיר אימון גדול, חדר כושר, מקלחות ושירותים, מועדון לילדים, מקלט, חניה, גישה לנכים ושרות שזירת מחבטים. המנהל הראשון של המרכז היה האמריקני בוב פדרס ממושב בית הילל שהיה שחקן כדורסל בגליל עליון, אחריו מונה איתן שטרן מקיבוץ כפר בלום ומשנת 1988 עד היום המנהל הוא שאול זוהר, יליד העיר, שהחל לעבוד במרכז כמאמן לאחר שחרורו מצה"ל.
קאטה

מופעים ותחרויות

אמנויות לחימה רבות משתמשות בקאטות בהדגמות ובתחרויות פומביות, להענקת נקודות עבור כמה היבטים של טכניקה כגון: סגנון, איזון, תזמון ודימוי ממשי של קרב אמת.

בקורת ותגובה

מבקרי הקאטות, השוללים את התועלת שבאימוני הקאטות, טוענים, שהקאטות גורמות לתלמידים להגיב באופן אחיד וצפוי. דבר העושה צעדים בלתי צפויים של היריב, ליעילים יותר.
עוד הם טוענים, כי הקאטה מלמדת את התלמיד מעט מאד. תלמיד המבצע קאטה רק המחקה תנועות, וזה במקום שהתלמיד ילמד לשלוט בטכניקה.
אמנויות הלחימה מהוות מקור פרנסה למורים רבים. ורבים, אולי אף רוב האנשים, חסרים את הכישורים כדי להעשות אומני לחימה מיומנים. כישלון עלול לגרום להם לזנוח את אמנויות הלחימה, דבר שיפגע בהכנסות המורים. מבקרי הקאטה טוענים, שהקאטה נותנת למורים סיכוי להעניק לתלמידיהם את הרושם, שבאמת למדו משהו. בזמן שכל מה שלמדו הוא, לחקות את תנועות המורה. יעדם של המורים, אם כך, אינו ללמד את התלמידים משהו שימושי, אלא לגרום להם להמשיך לקחת שיעורים (ולשלם למורים שכר לימוד).
המבקרים מעלים את אותה טענה גם לגבי שיטת (צבעי) החגורות. הם טוענים, שזה יותר נועד לתת לתלמידים תחושת הישג כדי שימשיכו לקחת שיעורים, מאשר לסמן כישורים ממשיים. 
מצדדי הקאטות, מגינים על השיטה ואומרים, שתרגול קאטות דומה לתרגול מדיטציה ושביצוע תנועות טקסיות אלו שוב ושוב, משמעו שהתנועות יכולות להיות מבוצעות ללא מחשבה, שזהו למעשה סוג היכולת לו תזדקק בסיטואציה אמיתית של הגנה עצמית. 
כמו כן, הקאטות מהוות מעין ארגז כלים, שדרכו יכול החניך ללמוד להכיר את התנועות השונות העומדות לרשותו. תבנית של "הרהור מניע", המעניקה לאומן הלחימה את אותו זיכרון־שריר חסר מחשבה, במקום שיסחף בזעם המאבק. כאשר הזמן המתבזבז במחשבה על הצעד הבא בו תנקוט, משמעותו עשויה לחרוץ את ההבדל שבין ניצחון לתבוסה. 
אימון קאטה עשוי אף לספק את היתרונות היותר מסורתים של מדיטציה: ריכוז מוגבר, מודעות ומשמעת עצמית.
ננסי פלצ'וק

ננסי פלצ'וק  (באנגלית: Nancy K. Falchuk, נולדה ב-1946) כיהנה בין השנים 2007–2011,  כנשיאה ה-24 של ההסתדרות הציונית הדסה וחברת חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.

ביוגרפיה

פלצ'וק נולדה בלונג איילנד למשפחה יהודית אמידה בעלת רקע של פעילות ציבורית. אף אמהּ וסבתה היו פעילות בהדסה.
פלצ'וק המתגוררת בעיר ניוטון במסצ'וסטס, היא אחות מוסמכת בעלת תואר אקדמי בסיעוד מ-Russell Sage College בטרוי שבמדינת ניו יורק ובוגרת אקדמיית וודמיר. עבדה כאחות במחלקה לטיפול נמרץ בבוסטון, שם הכירה את בעלה, ד"ר קנט פלצ'וק המכהן כפרופסור לרפואה באוניברסיטת הרווארד ונושא בתפקידים שונים, אם לשני בנים ובת וסבתא לנכדים.
החלה את פעילותה בסניף בוסטון של הדסה, הייתה היו"ר של ועידת "הדסה" הארצית (לוס אנג'לס, 2000). בשנים 2000 - 2004 שימשה כרכזת של ארגון "הדסה" הבינלאומי, נבחרה לוועד הפועל של המועצה הארצית וכיהנה כרכזת הפיתוח הארצית של הארגון.
סלאבקו וארנש

ביוגרפיה

וארנש החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת ז'לזניק הסרבית ובשנת 2000 עבר לקבוצת טופאש בורסה הטורקית בשורותיה שיחק בעונת 2000/2001, ולאחר מכן עבר לקבוצת אפס פילזן. לאחר קשיי הסתגלות, חזר וארנש למונטנגרו (אז עדיין סרביה ומונטנגרו) בינואר 2002 שם שיחק בקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה עד לקיץ של שנת 2003. הוא נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA של שנת 2003 על ידי קבוצת הניו יורק ניקס, אך נופה משורות הקבוצה כבר בדצמבר אותה השנה. בתחילת ינואר 2004 חתם וארנש על חוזה לעשרה ימים בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס ושיחק בשורותיה משחק בודד. לאחר מכן שיחק וארנש פרק זמן קצר גם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד.
הטלטלה בין הקבוצות נסתיימה כאשר חזר וארנש פעם נוספת לבודוצ'נוסט פודגוריצה. בפודגוריצה שיחק וארנש במשך שלוש עונות טרם עבר לקבוצת פרטיזן בלגרד בשורותיה שיחק במשך שלוש עונות גם כן. בקיץ 2010 עבר וארנש לקבוצת אוניקס קאזאן הרוסית ובאוקטובר 2011 הצטרף לקבוצת פטרוכימי בנדר האיראנית.
נהיגה

נהיגה היא מכלול הפעולות לשליטה והפעלת כלי רכב. כיום, כאשר מדברים על נהיגה, הכוונה היא כמעט תמיד לנהיגה על רכב מנועי (מכונית, טרקטור וכו'). נהיגה ברכב מתבצעת בדרך כלל בדרכים ייעודיות הנקראות כבישים. על הנהג ברכב לציית לחוקי הכביש ובדרך כלל עליו להיות בעל רישיון נהיגה מתאים לסוג הרכב בו הוא נוהג.

אטימולוגיה

נהיגה היא הולכת רכב בדרך מסוימת, כפי שמנהג היא "הליכה" בדרך מסוימת.

כישורי נהיגה

נהיגה ברכב דורשת יותר מאשר רק ידע טכני כיצד לתפעל את כלי הרכב הנהוג, אלא גם דרושה יכולת לשלב בין ידיעת החוקים לתנועה בכביש לבין היכולת לתפעל את הרכב, שנוצר מניסיון הנהג.

חוקי נהיגה

אדם כפוף לחוקי המקום שבו הוא נוהג.
כללי הכביש, רישיון נהיגה של הנהג ורישום הרכב, חוקים וענישה בגין נהיגה רשלנית, בדיקות בטיחות הרכב וביטוח חובה שונים בין מדינה למדינה. רוב המדינות בעלות חוקים כנגד נהיגה בהשפעת אלכוהול או סמים.
סילבסטרה לה טוזל

חייה

תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בשנת 1968 בתפקיד אחד הילדים המטרידים את הדוקטור השני בסדרת הטלוויזיה המדע-בדיונית "דוקטור הו". עוד הופיעה על המסך הקטן במגוון תפקידים בסדרות כגון "דיקסון מדוק גרין", "משפחת ברונטה מהווארת'", "המקצוענים", "לאבג'וי", "Alas Smith & Jones", "רציחות במידסומר" והסדרה הקומית "המשפחה שלי". הופעתיה בסרטי קולנוע היו מועטות, ב-2006 השתתפה בסרט "רוחות של חופש" בתפקיד מריאן ת'ורנטון.
אחד מתפקידיה הידועים ביותר הוא התפקיד הראשי, פאני פרייס, בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "מנספילד פארק" על פי הרומן של ג'יין אוסטן. ב-2007 השתתפה שוב בסרט הטלוויזיה "מנזר נורת'אנגר" על פי רומן אחר של ג'יין אוסטן, מנזר נורת'אנגר ובה גילמה את דמותה של מרת אלן. ב-2012 השתתפה במיני סדרה הטלוויזיונית "מדינה סודית" בתפקיד שרת החוץ רוז ילנד. ב-2014 שיחקה בעונה השנייה של סדרת המתח אוטופיה.
אחיה ג'ושוע לה טוזל אף הוא שחקן. סילבסטרה לה טוזל נשואה לשחקן הוולשי אוון טיל ולזוג שני ילדים.
סונול

רקע

חברת ואקום אויל החלה לפעול בתחום הקמעונאי בארץ ישראל ב-1917. בסוף שנות ה-20 הקימה החברה מרכזים בעפולה, שהייתה על הדרך הראשית לחיפה, במפרץ חיפה ובתל אביב. תחנות דלק נפרשו ברחבי ארץ ישראל. 
בתחילת שנות ה-30 התאחדה חברת ואקום אויל עם סוקוני ושם החברה שונה ל"סוקוני ואקום". 
בארץ ישראל פעלו עד תחילת שנות ה-30 רק שתי חברות לממכר דלק: ואקום אויל ושל. עד סוף 1935 נוספו אליהן גם בל-פטרול ומנטצ'ף. לקראת סוף המנדט החזיקה של 55-60% מהשוק, סוקוני 25-30% ומנטצ'ף 10-15%. 
סוקוני ואקום הייתה אחת החברות שהמשביר המרכזי פעל כסוכנות שלה. 
ב-1955 שונה שם החברה ל"סוקוני מובייל אויל" ובישראל שונה שם החברה למוביל אוייל אוף ישראל.

סונול

בשנת 1958, בעקבות לחץ של החרם הערבי, עזבה חברת מובייל אויל את ישראל ומכרה את אחזקותיה בישראל למשפחת סוננבורן מארצות הברית. שמה של סונול מהווה חיבור של שם משפחת הרוכשים ושמה הקודם של החברה סונ-אויל או בקיצור סונול. בשנת 1981 נמכרה סונול לגרנית הכרמל השקעות בע"מ.
בשנת 2005 ביקשו סונול וחברת דור אלון אישור של הממונה על ההגבלים העסקיים להתמזג, אולם הוא דחה את הבקשה. ערעור לבית המשפט אישר את המיזוג אולם ביוני 2006 ביטל בית המשפט העליון את הקביעה והחזיר את איסור הממונה על ההגבלים העסקיים על המיזוג. 
בחודש נובמבר 2006 רכשה "קנית השלום השקעות בע"מ", שהיא חלק מקבוצת עזריאלי, מקבוצת בורוביץ-מוזס את השליטה בגרנית הכרמל, חברת האם של סונול, ובכך הפכה סונול לחלק מקבוצת החברות של דוד עזריאלי בישראל.
בראשית 2007 מונה רו"ח תמיר פוליקר למנכ"ל סונול והחל בהליך מואץ של מיתוג תחנות הדלק של החברה בסמלה החדש בצבעי אדום, צהוב וכחול, ובהאצת פתיחת רשת חנויות הנוחות של החברה תחת השם So good.
באפריל 2016 נמכרה החברה לקרן גז ונפט ישראל, שותפות מוגבלת בראשות דודי ויסמן.
מר קולפרט

מר קולפרט (בגרמנית: Herr Kolpert) היא קומדיה שחורה מאת המחזאי הגרמני דויד גיסלמן.

העלילה

רלף, חוקר כאוס ושרה, מזכירה, חיים חיים בורגניים משעממים, מחפשים ריגושים חדשים לחייהם. הם מחליטים להזמין זוג אחר לארוחת ערב ולעשות להם תרגיל פסיכולוגי.
הזוג האחר הם אדית, מזכירה שעובדת ביחד עם שרה ובסטיאן, ארכיטקט. במרוצת הערב, שעובר דרך שיחות בורגניות אופייניות על מקומות העבודה של הגברים, הזמנת פיצות פרטנית במיוחד והשתכרות מאלכוהול. 
הזוג המארח מתבדח ואומר לזוג המתארח שהם רצחו את מר קולפרט, מנהל החשבונות של החברה בה עובדות הנשים והכניסו אותו לתיבה גדולה ומוזרה הממוקמת במרכז הסלון.
במהלך הערב האורחים מנסים לבדוק אם הבדיחה אמיתית או לא והערב מסתיים כשכל הקליפות מוסרות. לאחר שפיכות דמים והפרשות אחרות מתגלה פרצופם האמיתי של כל הנוגעים בדבר. במהלך הערב הם מזמינים פיצה ושליחת פיצה תמימה נקלעת לסלון שלהם ובשלב מסוים ננעלת בפנים.

הפרשנות למחזה

המחזה מתאר את התנפצותה של הבועה הבורגנית ובודק לאילו מקומות אנשים מוכנים ללכת כדי להכניס עניין לחייהם. המחזה מבטא את קהות החושים של כלל האנשים.
רון שוורץ כתב על ההצגה בביקורתו בעיתון גלובס:
"הצגת פרינג' נועזת ואנרגטית שנעה על התפר שבין המופרע למשוגע, ואשר מצליחה להפתיע את הצופה בכל רגע עם שיאים חדשים של נבזות, סרקזם וזעם שאליהם מגיעות הדמויות, בדירה היאפית התמימה למראית עין בעוד ערב ברלינאי שגרתי.
"מר קולפרט" הוא מחזה שדן בתרבות הריק האופפת את שנות ה-2000 המערביות. יוצרו, המחזאי הגרמני הצעיר דויד גיסלמן, מצליח לעשות על הבמה את מה שקוונטין טרנטינו עושה על המסך הגדול: לגרום לצופיו ליהנות מחוויה בלתי מוסרית בעליל, הכוללת גלוני דם הניתזים לכל עבר וגופות הנערמות ללא סיבות ממש מוצדקות; ובו-בזמן גם לעורר בהם את המצפון המוסרי ותחושת הביקורת העצמית המלווה במחשבות שלא נוטשות אותם למשך רגעים ארוכים לאחר שהמסך המדומה יורד.
ובמילים אחרות, הצחוק הרם והלא תמיד נשלט, לנוכח מיצגי השיגעון המשוחקים נפלא, הופך עם סיום ההצגה למצחיק פחות כאשר מופנמת ההכרה שהבדיחה היא בעצם, עלינו.
ליתר דיוק על החברה שבה אנו חיים. חברה מנוכרת ואלימה שבה בני האדם הפכו לאכזריים ולבלתי סלחניים."

אודות ההפקה וההצגה בעולם

המחזאי הגרמני דויד גיסלמן כתב את "מר קולפרט" ב-1999 בשפה הגרמנית. ההצגה עלתה לראשונה בבימת במאים צעירים ברויאל קורט, לונדון בשנת 2000. מייד אחר-כך עלתה בברלין בבימויו של מריוס פון מייבורג. במרוצת השנים הוא הפך למחזה פרינג' מצליח שעלה בתיאטראות פרינג' ברחבי העולם. הוא הוצג בין היתר באוסטרליה, פולין, וברוב מדינות אירופה.
JAR

קובץ JAR ‏(Java ARchive) משמש בתחום המחשוב לאריזת Bytecode של Java.
בדרך כלל קובץ JAR מכיל את קובצי המחלקות וקובצי משאבים (resources) כגון קובצי תמונה וקול.
קובצי JAR מבוססים על דחיסת zip. ניתן לטפל בקובץ JAR באמצעות כל תוכנה המסוגלת לטפל בקובצי zip.
קובץ JAR מכיל קובץ מניפסט (Manifest File), המתאר את מאפייני הארכיב.
קובץ המניפסט נקרא MANIFEST.MF והוא ממוקם בתת-ספרייה של קובץ ה-JAR.

אירכוב ליישום

המכונה הווירטואלית של ג'אווה יכולה להריץ קובץ JAR בתור היישום הראשי, או לטעון אותו כספריית מחלקות ומשאבים עבור יישום אחר.