google/wiki40b huggingface dataset:
מגי אזרזר

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בבת ים עד גיל שמונה, אז עברה עם משפחתה לנתניה. היא השנייה במשפחה בת שישה ילדים. למדה משחק בבית הספר לאומנויות "הבוסתן" בנתניה.
בתום שירותה הצבאי השתתפה בסדנה בת ארבעה חודשים אצל ששי סמוכה, ללוצ'קה ואמיתי מילוא בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין. לאחר מכן, למדה במסלול התלת-שנתי בסטודיו למשחק ניסן נתיב (2010-2007), אותו סיימה בהצטיינות. ב"ניסן נתיב" שיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "ז'אק ואדונו" בבימויו של מישה לוריה וכן בהצגות "שוב צלצלו בדלת" בבימויו של אילן תורן, "הרומן שלי עם גאיה" מאת ובבימויו של מיכאל גורביץ' וב"קרום" בבימויו של יובל זמיר.
בשנת 2010, החלה לשחק בהצגה "כשהאונייה שוקעת" בתיאטרון צוותא. ההצגה, מאת זאב שצקי ובבימויה של דניאלה מיכאלי, הייתה אחת מהצגות סיום הלימודים בניסן נתיב של אזרזר ובני כיתתה, ונלקחה לרפרטואר של צוותא. ההצגה היא הפקה מוזיקלית ותנועתית על במה ריקה, המספרת על שקיעת הטיטניק כמשל לשקיעת החברה.
מאז 2011, אזרזר שיחקה, רקדה ושרה בערבית בהצגה "קברט וולטיר", בתיאטרון הערבי-עברי ביפו. היא שיחקה גם בהצגה "ליידי טוויסטד". החל מאוגוסט 2012 הופיעה בהצגה של ג'ייסון דנינו הולט, "אדיפלית", בתיאטרון צוותא.
אזרזר שיחקה בשבעה סרטי סטודנטים, בהם סרט האימה "מורעלים" בבימויו של דידי לובצקי.
אזרזר גילמה את דמותה של שמרית, אחת מחמישה חברים ישראלים בניו יורק שמסתבכים בעולם הפשע, בסדרת הטלוויזיה "נויורק", ששודרה החל ממאי 2012 בערוץ Yes Action. ב-2012 נבחרה להחליף את דורית בר אור בעונה השנייה של סדרת הנוער "חסמבה דור 3", בה גילמה את סאני. ב-2013 החלה לגלם את דמותה של שני בסדרה הקומית שיצרה וכתבה ליטל שוורץ, "חברות", בערוץ 10. ב-2014 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת המתח של HOT "בתולות", בה גילמה את בלשית המשטרה שלי רג'ואן. ביום השואה 2015 (70 שנה לסיום המלחמה) הנחתה, לצד מיכאל אלוני, את עצרת תנועות הנוער ביד ושם, ששודרה בערוץ הראשון. באוגוסט 2015 השתתפה אזרזר בשירו של רותם כהן, "אקוט שרי", בו היא שרה בצרפתית. השיר הפך ללהיט והגיע למקום ראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2015 גילמה, בסדרת המתח עטורת הפרסים "כפולים", את דמותה של נטלי אלפסיה – כלה ביום חתונתה המואשמת במעורבות בפרשיית ריגול בינלאומית ובחטיפתו של שר ההגנה האיראני בעת ביקורו במוסקבה. כמו כן השתתפה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "אלישע" המשודרת בערוץ הילדים.
בשנת 2017 עלתה העונה השנייה של "בתולות" בכיכובה, והסדרה "ויקי ואני" בערוץ עשר, בה היא משחקת בתפקיד ראשית את שרת החינוך החדשה ויקי זערור. באותה שנה הצטלמה לסדרה "יש לה את זה" לצד ניב סולטן ועוז זהבי, שמשודרת בערוץ קשת 12.
בשנת 2018 חזרה לעונה הרביעית של הסדרה "חברות".
אזרזר זכתה בשני פרסי האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בשתי סוגות: בדרמה/דרמה יומית על תפקידה ב"בתולות" ובסדרה קומית על תפקידה ב"ויקי ואני", שניהם ב-2017. את הפרס על התפקיד הדרמטי היא חלקה יחד עם בת חן סבג ("מטומטמת"), שזכתה אף היא בפרס.
בתחילת 2019 יצא לדרך הקמפיין שאותו מובילים אזרזר וקותי סבג עבור השכונה השיתופית "בצוותא" שמוקמת בעיר חריש של חברת שפיר.
ביוני 2019 נישאה לקותי סבג.
בית החולים אלישע

היסטוריה

בית החולים נפתח ב-31 במאי 1949, ביוזמת ד"ר בן-ציון הירשוביץ (הראל) (ממייסדי בית חולים אסותא בתל אביב) ובתכנונו של זאב רכטר. חצי מבעליו של בית החולים היו רופאיו ושאר המימון הגיע מאחיו של הירשוביץ.
בית החולים נוהל במשך 40 שנה על ידי יעקב אלמגור, ואחר כך על ידי גיורא וינטרשטיין. 
עם הקמתו היו במבנה בית החולים שתי קומות ובהן 72 מיטות אשפוז, ובשנת 1976 הוקמה קומה נוספת ומספר המיטות גדל ל-104.
ב-1997 הושלמה הוקמתו של בית האבות "מגדלי אלישע" בצמידות לבית החולים.
בשנת 2013 הוגשו כתבי אישום נגד חמישה אחים בבית החולים, על התעללות בחולה חסרת ישע שאושפזה במחלקת פגועי ראש, ונגזרו עליהם 6 עד 13 חודשי מאסר.
באפריל 2014 אושפז בבית החולים גנאדי קרנס ראש עיריית חרקוב שבאוקראינה שנורה.

שירותי הרפואה בבית החולים

נכון ל-2014, יש בבית החולים למעלה מ-140 מיטות אשפוז. בבית החולים פועלים שמונה חדרי ניתוח, אגף אשפוז כירורגי כללי, הכולל מחלקת נשים, מחלקה אורולוגית, מחלקה אורתופדית, ניתוחי לב, מרכז שיקום למאושפזים לאחר תאונות דרכים, פגיעות נאורולוגיות ופנימיות, ומחלקת פגועי ראש, וכן מרפאה לכירורגיה פלסטית, יחידת פיזיותרפיה, יחידת ריפוי בעיסוק, מכון גסטרואנטרולוגי, יחידה להפריה חוץ גופית, מכון דיאליזה, מכון רנטגן ואולטרא-סאונד ומעבדות.

בעלות

בשנת 1990 רכש איש העסקים גד זאבי את השליטה בבית החולים, בשותפות עם מנהל בית החולים גיורא וינטרשטיין, מידי יעקב אלמגור ואסא הראל, בנו של המייסד בן-ציון הראל. בשנת 1996 רכש זאבי מניות נוספות בבית החולים, לפי שווי של כ-20 מיליון דולר, והחזיק 97% מהבעלות. במרץ 1999, רכש גם את מרכז רפואי חורב בחיפה. ב-2003 נפתחה שלוחה של בית החולים  ב"סיטי סנטר", מרכז קניות ומשרדים במושבה הגרמנית בחיפה, בבעלותו של זאבי. 
ביוני 2017 רכשה רשת בתי החולים הפרטית נארא, שבשליטת איש העסקים צביקה בארינבוים, את פעילות בית החולים מידי זאבי (מבנה בית החולים נשאר בבעלותו של זאבי). באוקטובר 2017 מכר בארינבוים את השליטה בנארא לקופת חולים מאוחדת, אולם השלמת המכירה התעכבה כשנה וחצי בשל התמהמהותו של סגן שר הבריאות יעקב ליצמן במתן אישור למהלך.
מישל קובין

ביוגרפיה

קובין התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתו של המאמן דוד סיבור, "סוכו".

1979

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1979 זכתה קובין ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות, אחרי חברתה לקבוצה ליאור בירקאן (2:14.06 דקות) ולפני עופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה (2:20.02 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.99 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות ולפני עופרה מוניוז (4:48.10 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.61 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:40.49 דקות ולפני עופרה מוניוז (9:58.48 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.44 אחרי מירב הדר מהפועל שפיים (1:02.36 דקות) וליאור בירקאן (1:02.48 דקות).

שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בארצות הברית בחודש מאי 1980 קבעה קובין שלושה שיאים ישראלים, שיפור לשיאיה של ליאור בירקאן בת אגודתה, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.80 דקות (2:13.38 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.41 דקות (4:39.71 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.06 דקות (9:40.49 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה קובין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 9:45.73 דקות, אחרי בירקאן (9:43.83 דקות) ולפני הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 ו-14 של 9:49.89 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי, אחרי עופרה מוניוז ששיפרה את שיאה הישראלי של קובין והעמידה אותו על 2:11.95 דקות ופאבי סקולורובסקי מהפועל תל אביב.

1981

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה קובין במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.78 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.96 דקות.

המכביה ה-11

שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב זכתה קובין ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:33.00 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (4:34.67 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי הדר רובינשטיין (4:31.37 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 9:21.97 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (9:35.37 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי רובינשטיין (9:14.12 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.09 דקות.
וירחיליו ברקו ורגס

ביוגרפיה

ברקו ורגס נולד בעיר קוקוטה שבמחוז נורטה דה סנטנדר. למד הנדסה אזרחית באוניברסיטה הלאומית של קולומביה ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבו סיים בשנת 1943, הוא נכנס לפוליטיקה ב-1943, כשהיה לחבר מועצת העיר בעיירה דוראניה מטעם המפלגה הליברלית. הוא נבחר אז לבית התחתון של הקונגרס, אך יצא לגלות בסוף שנות הארבעים בגלל אלימות בין הליברלים לשמרנים. הוא גר בארצות הברית, שם נולדה בתו, קרולינה ברקו איסקסון (שהייתה לימים פוליטיקאית קולומביאנית).
בארקו חזר לקולומביה ב-1954 כדי לסייע במשא ומתן על תהליך השלום שאיפשר את היווצרותה של החזית הלאומית בין ליברלים לשמרנים, שנמשכה שני עשורים. הוא הפך לחבר בסנאט, בית הקונגרס העליון ב-1958, עזב את תפקידו כשגריר בריטניה ב-1961 וחזר לקולומביה ב-1962. הוא כיהן בכהונה נוספת בסנאט עד 1966, כשנבחר לראשות עיר הבירה של קולומביה, בוגוטה. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1969, כאשר התמנה למנהל הבנק העולמי עד 1974. לאחר מכן הוא כיהן כשגריר בארצות הברית בין 1977 ל-1980.
ברקו נבחר לנשיא קולומביה עם 58 אחוז מהקולות בשנת 1986. הוא תמך בתוכניות נגד העוני במדינה, חידש את הדיאלוג עם אנשי גרילה השמאלניים ונלחם בסוחרי הסמים. למרות שהוא היה פופולרי בקרב הקהילה הבינלאומית, הוא הפך פחות פופולרי בקולומביה משום שהמאבק הנגדי של סוחרי סמים הפך אלים יותר לאחר שהוא התחיל לפעול נגדם. המדיניות הכלכלית המגבילה שלו נידונה תחילה לכליה. לאחר שנתיים של יוזמה זו פותחה תוכנית "פתיחות כלכלית", שתפתח את השווקים הקולומביאניים לעולם ותטען את כלכלת המדינה. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1990.
נפטר ב-20 במאי 1997.
בן-ציון רבינוביץ

הרב בצלאל שמחה מנחם בנציון רבינוביץ (בש"ם בנציון; נולד בח' באדר תרצ"ה, 1935) הוא האדמו"ר מביאלא ומחבר סדרת הספרים מבשר טוב. בעבר שימש כרב העיר לוגנו שבשווייץ. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.

תולדותיו

נולד בעיר שדליץ שבפולין כצעיר בניו של האדמו"ר רבי יחיאל יהושע מביאלא.
עם פלישת הנאצים לשדליץ בשנת 1939, ברחו בני משפחת רבינוביץ, עם רבים מבני העיר למזרח פולין, והתגנבו לשטח שנתפס על ידי הצבא האדום במסגרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב. בני המשפחה הוגלו לסיביר על ידי שלטונות ברית המועצות, ובשנת 1942 נספח רבינוביץ יחד עם אֶחיו (למעט אחיו הגדול רבי ירחמיאל צבי), לילדי טהראן.
עם הגיעו לארץ ישראל בערב פורים ה'תש"ג (1943), אומץ עם עוד קבוצה של ילדי טהראן, על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן ראש ישיבת פוניבז'. את לימודיו עשה בישיבת פוניבז', ובפרט למד אצל הרב דוד פוברסקי והרב שמואל רוזובסקי.
בשנת תשי"ז נישא בלונדון לבילא ברכה בתו של הרב אברהם משה באב"ד רבה של סנדרלנד ויו"ר מועצת גדולי התורה באירופה. לאחר נישואיו התגורר בגייטסהד שבאנגליה והיה מרבני הכולל במקום. קודם פטירת חותנו ביקש ממנו לקבל על עצמו עול רבנות, על מנת להמשיך את שושלת הרבנות של משפחת באב"ד.
בשנת תשל"ט נבחר לשמש כרבה של העיר לוגאנו בשווייץ, משרה שבה הוא נשא עד שנת תשע"א. לאחר פטירתו של אביו, האדמו"ר בעל "חלקת יהושע" בכ"א בשבט ה'תשמ"ב, נערכו בחירות בינו לבין שלושת אחיו והוא נבחר בהן לשמש כממלא מקומו של אביו. מאוחר יותר פרשו האחים והקימו חסידויות נפרדות.
הרב רבינוביץ חילק בעבר את מגוריו בין הערים לוגאנו וירושלים. בשנת תשע"א, עם התמעטות חברי הקהילה בלוגאנו עבר האדמו"ר להתגורר בעיר צפת, שם הוקם בית כנסת עבור קהילתו. הוא משמש כנשיא הכבוד של "המרכז התורני לחקר שאלות הזמן" וכנשיא של מוסדות תורניים נוספים.
התאלמן בשנת תשנ"ה ונישא בשנית לאלמנת הרב משה דוד שטיינורצל, ראש ישיבת באבוב.

דרכו בחסידות

שיטתו הלימודית היא כדרך ישיבות ליטא. דרכו בחסידות מבוססת על כתבי ראשוני החסידות, וכן על כתבי המהר"ל והרמח"ל.
בעבר התנגד הרב רבינוביץ להקמת ישיבה סקטוריאלית של החסידות] ותמך בכך שבחורי החסידות ילמדו בישיבות חסידיות כלליות (ומקצתם בישיבות ליטאיות). בחורי החסידות חברים בקבוצות קטנות המתכנסות מדי פעם. בשנת 2016 שינה האדמו"ר את מדיניותו ובעקבות כך קמה ישיבה לצעירים של החסידות בבני ברק.
האדמו"ר עוסק בקירוב רחוקים. ברמת בית שמש ובצפת קיימים בתי מדרש של החסידות המורכבים בעיקר מחוזרים בתשובה דוברי אנגלית.

ספריו וכתביו

הרב רבינוביץ הוא כותב פורה, ועד כה יצאו לאור כ-80 ספרים בסדרת ספריו "מבשר טוב". מלבד זאת הסכמותיו לספרים ידועות גם הן באריכותן הרבה. הן כוללות דברי חסידות והגות תלמודית ומהוות על פי רוב מעין מאמר בפני עצמו.
שמם הכולל של ספריו הוא מבשר טוב - ראשי התיבות של שמו מנחם בצלאל/בנציון, שמחה רבינוביץ. השם מבוסס על הפסוק בספר ישעיהו (נ"ב, ז'): "מַה נָּאווּ עַל הֶהָרִים רַגְלֵי מְבַשֵּׂר מַשְׁמִיעַ שָׁלוֹם מְבַשֵּׂר טוֹב מַשְׁמִיעַ יְשׁוּעָה אֹמֵר לְצִיּוֹן מָלַךְ אֱלֹקָיִךְ."

סדרת הספרים על הש"ס

הסדרה שעל הש"ס מיוסדת ברובה על שיעורים שמסר לפני תלמידים שנכתבו על ידי השומעים ועברו את הגהתו. חלקם מבוסס על דברים שכתב בעצמו. סדרה זו משלבת בקיאות ועיון. המחבר מקיף את דברי הראשונים והאחרונים בסוגיה ולאחר מכן מציג את שיטתו.
עד עתה יצאו בסדרה על הש"ס ספרי מבשר טוב למסכתות: ברכות, שבת, פסחים, מגילה, תענית, מועד קטן, חגיגה, יומא, סוכה, ביצה, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, סנהדרין ומכות. וכרך על מסכתות זבחים ומנחות.
פולקסווגן וריאנט

פולקסווגן וריאנט היא מכונית סטיישן קומפקטית מסדרה 3, שיוצרה על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית בין השנים 1961–1973. הפולקסווגן וריאנט הוצגה לראשונה בפברואר 1962, כחצי שנה לאחר השקת ה"פולקסווגן 1500" מסדרת  פולקסווגן סדרה 3.
הפולקסווגן וריאנט יוצרה בגרמניה (1,202,955 יחידות), בברזיל (297,762 יחידות) ובאוסטרליה.
בארצות הברית הפולקסווגן וריאנט שווקה תחת השם "Squareback".
הפולקסווגן וריאנט קרויה גם "פולקסווגן סדרה 3, וריאנט".
נוירוכירורגיה

נוירוכירורגיה (באנגלית: Neurosurgery) הוא תחום ברפואה העוסק בהתערבות ניתוחית במחלות של מערכת העצבים המרכזית ומערכת העצבים ההיקפית, כולל המוח וחוט השדרה.

ההכשרה לתחום

בישראל, על מנת להיות נוירוכירורג נדרש קודם כל להיות רופא כללי. לשם כך, יש לסיים לימודי רפואה שאורכם 6–7 שנים, ולאחר מכן להשלים סטאז' שאורכו שנה אחת.
לאחר מכן, יש לבצע התמחות בנוירוכירורגיה, אשר אורכת 6 שנים נוספות וכוללת בין היתר לימודים במחלקות הנוירוכירורגיה, נוירולוגיה, טיפול נמרץ וכירורגיה כללית. מטרת ההתמחות היא להקנות ידע נרחב בהיבטים השונים של הנוירוכירורגיה כולל האבחנה, טיפול קדם-ניתוחי, סביב-ניתוחי ופוסט-ניתוחי, ולהכשיר נוירוכירורגים מוסמכים. לאחר סיום ההתמחות, חלק מהנוירוכירורגים ממשיכים להתמחות-על (fellowship) במגוון תת-תחומים, כגון נוירוכירורגיה תפקודית, נוירוכירורגיית ילדים, נוירוכירורגיה אונקולוגית ועוד.
בארצות הברית לעומת זאת, רופא המתכוון להיות נוירוכירורג נדרש לרוב להשלים קודם כל התמחות בכירורגיה כללית (אשר אורכת בממוצע כ5-6 שנים), ורק לאחר מכן לבצע התמחות-על בנוירוכירורגיה, אשר תארך כשנתיים נוספות.

בישראל

בישראל קיימות מחלקות ויחידות נוירוכירורגיות ברוב בתי החולים המרכזיים בכל רחבי המדינה, ביניהם מרכז רפואי רבין (בילינסון), המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב), המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא (תל-השומר), הדסה עין-כרם, שערי צדק, המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, רמב"ם ומרכז רפואי אסף הרופא.
מחלקה נוירוכירורגית ראשונה נוסדה בארץ ישראל בבית החולים הדסה, בשנת 1941, על ידי הד"ר הנרי ויגדורסון. ויגדורסון ניהל את המחלקה עד שנת 1945. בשנות ה-40 השתלם אהרון בלר בנוירוכירורגיה בארצות הברית ומשנת 1948 עבד בהדסה כנוירוכירורג בכיר. בשנת 1951 נתמנה למנהל המחלקה הנוירוכירורגית בהדסה, תפקיד שכיהן בו כ-30 שנה. 
בפברואר 1948 הגיע הרדן אשכנזי לארץ ישראל ומיד נפתח בניהולו מחלקה לנוירוכירוגיה בבית חולים בילינסון. הניתוחים שבוצעו במחלקתו היו מסוג שנעשו רק בשלושה מקומות נוספים בעולם: סטוקהולם, לונדון ואמריקה. באוקטובר 1952 ציינה המחלקה את הניתוח האלף שבוצע בה. בשנים 1953-1954 השתלם ד"ר עלי פייזר בנוירוכירורגיה בארצות הברית ולאחר מכן עבד במחלקתו של בלר בהדסה. בשנת 1957 הוא הקים את המחלקה לנוירוכירורגיה ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם. 
בינואר 1966 נפתחה מחלקה נוירוכירורגית בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
בשנת 1964 הוקמה בהדסה יחידה לנוירוכירורגיה של ילדים.

שיטות נויורוכירורגיות

שיטות נוירורדיולוגיה משמשות באבחון וטיפול נוירוכירורגי מודרני, כולל טומוגרפיה ממוחשבת (CT), דימות תהודה מגנטית (MRI), טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET), אולטרה סאונד וניתוח stereotactic.
טכניקות של כירורגיה אנדוסקופית פולשנית מנוצלות על ידי נוירוכירורגים, בין היתר לטיפול בגידולים של בלוטת יותרת המוח ותיקון של דליפות של נוזל חוט השדרה.
יחסי מקסיקו–קוסטה ריקה

היסטוריה

מקסיקו וקוסטה ריקה הן שתי מדינות אמריקאיות לטיניות שחלקו היסטוריה משותפת בכך ששתי המדינות היו מושבות על ידי האימפריה הספרדית. במהלך הקולוניזציה הספרדית, קוסטה ריקה הייתה תחת תחום שיפוטה של מלכות המשנה של ספרד החדשה שמרכזה שכן במקסיקו סיטי.
בשנת 1821 מקסיקו זכתה בעצמאות מספרד וקוסטה ריקה והפכה לחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה. בשנת 1823 האימפריה קרסה, וקוסטה ריקה, אל סלוודור, גואטמלה, הונדורס וניקרגואה הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה. בשנת 1838 המדינה התפרקה וקוסטה ריקה הפכה לאומה עצמאית. באותה שנה, קוסטה ריקה ומקסיקו הקימו יחסים דיפלומטיים.
במרץ 1948, התרחשה מלחמת אזרחים בקוסטה ריקה. במהלך המלחמה נפגשו שגרירי צ'ילה, מקסיקו, פנמה וארצות הברית בשגרירות מקסיקו בסן חוסה והסכימו לתווך בין שני הצדדים על מנת להביא לסיום הלחימה.המלחמה הסתיימה באפריל 1948.
במהלך המלחמות שהתרחשו מאז באל סלבדור, בגואטמלה ובניקרגואה, קוסטה ריקה ומקסיקו פעלו יחד על מנת להביא שלום בין המדינות. מקסיקו, ביחד עם מדינות נוספות, יצרה את קבוצת קונטדורה שעזרה ליצור את המסגרת להסכם אסקיפולס  בהנהגת נשיא קוסטה ריקה, אוסקר אריאס, שסיים את המלחמות באזור מרכז אמריקה.

סחורה

בשנת 1995 קוסטה ריקה ומקסיקו חתמו על הסכם סחר חופשי. בשנת 2017 הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר. היצוא העיקרי של מקסיקו לקוסטה ריקה כולל טלוויזיות, כלי רכב ואבוקדו, בעוד שהייצוא העיקרי של קוסטה ריקה אל מקסיקו כולל מעבדי מחשב ושמן דקלים.
בשנת 2013 ההשקעות המקסיקניות לקוסטה ריקה הסתכמו ב-1.5 מיליארד דולר. במקביל, השקעות קוסטה ריקה במקסיקו הסתכמו ב-173 מיליון דולר. מקסיקו היא שותפת הסחר השלישית בגדולה בעולם של קוסטה ריקה.
ג'ודי בנסון

ביוגרפיה

בנסון נולדה בשם ג'ודי מארי מרזורטי (Jodi Marie Marzorati) באילינוי שבארצות הברית, למשפחה קתולית. 
היא דיבבה בסרטי אנימציה רבים. בין תפקידיה הבולטים ניתן למנות את אצבעונית בסרט "אצבעונית", וכן כברבי בסדרת סרטי "צעצוע של סיפור".
בנסון זכתה בתואר "אגדת דיסני" בשנת 2011, יחד עם שלוש מדבבות דיסני נוספות: ליאה סלונגה, לינדה לרקין, ופייג' אוהרה.

חיים אישיים

ג'ודי בנסון נישאה ב-1984 לריי בנסון (Ray Benson). לזוג שני ילדים.
סשה קלמנטס

חיים אישיים

נכון לשנת 2016 היא מאורסת לשחקן והקומיקאי קורבין בלו.
עירוני נשר

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2009 על ידי שלומי פרץ ואמיל יוסיפוב כתחליף למועדון הפועל תל חנן, שנוסד בשנת 1954 ופורק בשנת 2009. הפועל תל חנן יצגה את שכונת "תל חנן" שבנשר, אשר בשיאה, בשנות ה־70 וה־80 שיחקה בליגה הארצית (השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל). במחזור הסיום של עונת 1981/1982 הביסה הקבוצה 5 - 1 את הכח רמת גן, ובכך מנעה ממנה להעפיל בחזרה לליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה). למרגלות שכונת בן דור השתרע מגרש הכדורגל של קבוצת "הפועל תל חנן", אך מגרש זה אינו פעיל יותר. באופן רשמי, הפועל תל חנן שיחקה בעונתה האחרונה במסגרת ליגה ג' שומרון וסיימה במקום השמיני.
המועדון החדש, עירוני נשר, החל לשחק בעונת 2009/2010 בליגה ג', ובסיום עונתו הראשונה העפיל לליגה ב' צפון ב'. זאת, על-אף שסיים במקום השלישי, ולאחר שהתפנה מקום בליגה בשל התפרקות מכבי בית שאן. בעונת 2013/2014 סיימה עירוני נשר במקום הראשון בליגה והעפילה לליגה א' צפון.
את עונת 2014/2015 סיימה עירוני נשר כסגנית האלופה בליגה א' צפון, והעפילה למשחקי פלייאוף העלייה. לאחר שעברה את הפועל מגדל העמק, את הפועל בית שאן ואת בית"ר כפר סבא, הגיעה עירוני נשר לשני המשחקים המכריעים נגד הקבוצה שסיימה במקום ה-14 בליגה הלאומית, הפועל נצרת עילית, לה הפסידה 5-1 בסיכום שני המשחקים ונשארה בליגה א'.
בסוף עונת 2015/2016 עלה המועדון לליגה הלאומית מהמקום הראשון, שנתיים מאוחר יותר נשרה נשר חזרה לליגה א' לאחר שסיימה אחרונה בליגה הלאומית.
בחלוף שנה נוספת נשרה נשר לליגה ב' לאחר שסיימה במקום ה-14 בליגה א' והפסידה במשחק המבחן להפועל בני ערערה.בשנת 2019 זכתה בגביע המדינה המחוזי בליגה ב'.
איגוד אנשי ספר

היסטוריה

העמותה נוסדה ב-28 באפריל 2013 במטרה לאגד את אנשי המקצוע שאמונים על היצירה הספרותית בישראל: החל מהכותבים, הסופרים והמשוררים, והמשך בלקטורים, במתרגמים, בעורכים ובמגיהים. 

יזמו את הקמת האיגוד חברי הוועד המייסד: רנה ורבין, עוז רוטברט, גיל עמית, אסף ברקת, משה (מוקי) רון, יערה שחורי ודיטה גוטמן.
בשנת 2017 מנה האיגוד כ-115 חברים. עד פברואר 2018 עלה מספר החברים ל-132. מקורות ההכנסה של העמותה הם דמי החבר שהם משלמים מדי שנה.  
בשנת 2016 הצטרפו כ-40 מחברי האיגוד לאגודת הסופרים העבריים בניסיון לפעול כקבוצה בו זמנית גם מתוך האגודה, לאחר שזו שינתה את תקנון הקבלה ואפשרה את הצטרפותם.   
בעקבות זכייתו של דויד גרוסמן בפרס מאן בוקר הבינלאומי, יחד עם מתרגמת ספרו לאנגלית, ג'סיקה כהן, שקיבלה מחצית מסכום הפרס, עלה לכותרות מצבם הירוד של המתרגמים הישראלים לעברית, יחד עם שאר אנשי מקצועות הספרות.

מטרות הארגון

מטרתו העיקרית של האיגוד היא הגנה על זכותם של אנשי הספר לשכר הוגן עבור עבודתם, ושמירה על כבודם של בעלי המקצוע המאפשרים הוצאה לאור של יצירות ספרות מכל הסוגים. הוא נוסד במטרה לשמור על התחום מפני זילות המקצוע, הבאה לידי ביטוי בעיקר בשכר הנמוך לאנשי הספר, שבעשורים האחרונים נשחק באופן משמעותי.
האיגוד פרסם באתר האינטרנט שלו תעריף מינימום מומלץ במטרה לשמור על רמת תשלומים סבירה לחברי האיגוד, ולעוסקים במקצועות הספרות בכלל.

פעילות

בשנת 2017 החל ועד מייצג של האיגוד בניסיונות להטמיע את התעריפון של עבודות התרגום, העריכה וההגהה של האיגוד בקרב המו"לים הגדולים. בפגישה שנערכה בחודש ינואר 2017 עם בעלי הוצאת מודן הושגה הסכמה לעדכן כלפי מעלה את מחירי המינימום לעורכים ולמתרגמים בהוצאה.
בשנת 2018 יזם וערך ועד האיגוד "סקר תעריפים ומוסר תשלומים" בקרב עורכים, מגיהים ומתרגמים. בסקר, שנשלח לחברי האיגוד הרשומים והתפרסם בגרסה מצומצמת באתר, הוסיף הוועד המלצות ועדכונים לגבי העבודה של אנשי הספר מול הוצאות הספרים.
גבריאל גונסאלס וידלה

ביוגרפיה

גונסאלס נולד ב-22 בנובמבר 1898 בלה סרנה שבצפון המדינה למשפחה ממוצא ספרדי כבן בכור מבין 18 אחים. למד משפטים באוניברסיטת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1922. הצטרף גונסאלס לארגון הבונים החופשיים בשנת 1924. בשנים אלו החל להיות פעיל פוליטי רדיקלי כנגד הממשל. במהלך שנות ה-30 גונסאלס היה חבר בסנאט של צ'ילה. בשנת 1939 נשלח לכהן כשגריר צ'ילה בצרפת. בשנת 1940 עבר לכהן כשגריר בפורטוגל וכשנתיים לאחר מכן כיהן כשגריר בברזיל. בשנת 1945 גונסאלס נשלח לסן פרנסיסקו שבארצות הברית על מנת לייצג את צ'ילה בוועידת האומות המאוחדות.
באוקטובר 1946 נבחר גונסאלס לנשיאות המדינה. עד שנת 1948 ממשלתו הייתה מורכבת משרים רבים בעלי אידאולוגיה קומוניסטית, אך התחלת המלחמה הקרה גרמה לגונסאלס להתיימן ולאמץ עמדות אנטי-קומוניסטיות. בסופו של דבר המפלגה הקומוניסטית אף הוצאה אל מחוץ לחוק והוחזרה לחוק רק בשנת 1958. בינתיים, ממשלתו החדשה של גונסאלס כללה שמרנים, ליברלים ומעט סוציאליסטים. בשנים אלו ההשקעה האמריקאית במדינה גדלה מאוד ואף הגיעה לכדי 342 מיליון דולר בשנת 1952.
מאפיין נוסף של שנות נשיאותו של גונסאלס היה תהליך עיור משמעותי. למרות תהליך זה וצמיחה בייצור, הפערים בכלכליים נשארו באותה הרמה. בשנת 1949 הממשל העניק זכות הצבעה לנשים. בשנת 1950 ממשלו של גונסאלס איבד את תמיכת הימין לאחר שביתת עובדי המדינה ועלייה באינפלציה. סכסוך פוליטי זה גרם לאובדן השליטה הממשלתית בפרלמנט ולהחלשת ממשל גונסאלס. למרות זאת, הצליח הממשל לקיים מספר רפורמות, ובהן שיפור מעמד הנשים. במהלך כהונתו, היה גונסאלס לראש המדינה הראשון אשר ביקר באנטארקטיקה.
היה ידוע בהתנגדותו לאוגוסטו פינושה שעלה לשלטון בהפיכה הצבאית בשנת 1973, אך בכל זאת עזר לנסח את החוקה החדשה של שלטון פינושה.
גונסאלס נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 באוגוסט 1980 בבירה סנטיאגו דה צ'ילה.
קתדרלת ישו המושיע

קתדרלת ישו המושיע (רוסית  Хра́м Христа́ Спаси́теля) היא הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית הגבוהה בעולם (103 מטר). הכנסייה שוכנת על גדות נהר מוסקבה, בבירה הרוסית מוסקבה, במרחק הליכה מהקרמלין.

בניית הכנסייה

ב-25 בדצמבר 1812, עם שוך מלחמת רוסיה-צרפת, הכריז הצאר אלכסנדר הראשון, כי בכוונתו להקים קתדרלה "שתציין את הכרת תודתנו להשגחה העליונה שהצילה את רוסיה מהחורבן שאיים עליה" ולאובדן שחווה העם הרוסי.
העבודות על הקתדרלה החלו מספר שנים לאחר מכן. ב-1817 אימץ אלכסנדר את תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ויטרברג למבנה. התוכנית, בסגנון נאו-קלאסי, כללה מוטיבים רבים מארגון הבונים החופשיים. המיקום שנבחר למבנה היה "גבעת הדרורים" במוסקבה.
ב-1825 עלה לשלטון אחיו של אלכסנדר, ניקולאי הראשון. בעיני ניקולאי, שהיה פטריוט ואדוק מאוד באמונתו, לא מצאה חן תוכניתו הנאו-קלאסית של ויטרברג שאישר אחיו. הוא הזמין מהארכיטקט קונסטנטין טון עיצוב חדש, בהשראת כנסיית איה סופיה באיסטנבול. התוכנית החדשה של טון, שהייתה בסגנון נאו-ביזנטי, אושרה ב-1832. מיקום המבנה הועתק לאתר הנמצא בקרבת הקרמלין לפי החלטת ניקולאי ב-1837. העבודות על המבנה החלו בשנת 1839.
העבודות נמשכו שנים רבות, ולבסוף נערך טקס הקדשה לכנסייה ב-26 במאי 1883, ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי. שנה קודם לכן, נערכה השמעת הבכורה של יצירתו הפטריוטית של צ'ייקובסקי, הפתיחה 1812, בכנסייה.

הרס ושחזור

בעקבות מהפכת אוקטובר החל ברוסיה שלטון קומוניסטי אנטי-דתי מוצהר. עם מותו של לנין הוחלט כי במקום הקתדרלה יוקם ארמון הסובייטים לתפארת הסוציאליזם. התוכנית כללה הקמת פסל עצום ממדים של לנין המנופף בזרועו. הקתדרלה פוצצה עד היסוד בעזרת מקלות דינמיט ב-5 בדצמבר 1931, בהוראת לזר קגנוביץ', שר בממשלת סטלין. במשך שנה פונו הריסות הכנסייה מן האתר. הפרויקט הוקפא בסופו של דבר עקב חוסר תקציב ובעיות ביציבות בקרקע. בשנת 1958 הוקמה במקום בריכת מוסקבה שהייתה בריכת שחייה הגדולה בעולם באותה עת. 
ב-1990, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ברוסיה, קיבלה הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית אישור לבנות מחדש את הכנסייה, וב-1991 הונחה אבן הפינה באתר. ב-1992 יוסדה קרן למטרת הבנייה מחדש של הכנסייה, שאליה הגיעו תרומות מכל רחבי רוסיה. על פרויקט השחזור הופקד זוראב צרטלי. טקס ההקדשה של הכנסייה נערך ב-19 באוגוסט 2000, יום ההשתנות של ישו לפי המסורת האורתודוקסית.
סטיב ארקל

סטיבן קווינסי ארקל (באנגלית: Steven Quincy Urkel, מגולם על ידי ג'ליל וייט) הוא דמות בדיונית בסיטקום "אריזה משפחתית". ארקל הוא דמות של חנון שלומיאל מוגזם, עם משקפיים בעלי עדשות עבות, מכנסיים המוחזקים באמצעות כתפיות (שלייקעס) וקול גבוה עם צחוק המלווה בנחירות. לארקל אינטליגנציה גבוהה, אך הוא מועד לתאונות וחריג חברתית. אוהב ריקודי פולקה ויודל. הוא היה אמור להיות דמות חד-פעמית בתוכנית, אבל בזכות נתוני מדרוג גבוהים, הוא הפך לדמות הראשית של הסדרה החל מעונתה השנייה.
בסדרה, סטיב מאוהב בלורה וינסלו. סטיב ממציא המצאות שונות, ביניהן מכונה שהופכת אותו מחנון ל"קול" מגניב ופופולרי. הדמות ה"קולית" שלו היא סטפן, בו לורה וינסלו מתאהבת. בין סטיב לחברי משפחת וינסלו יש יחסי אהבה-שנאה מורכבים.
במספר מן הפרקים מוזכרים הוריו הביולוגיים של סטיב, ונרמז כי הוא עבר התעללות מילולית. אביו, מנתח מוח, עבר לרוסיה וסטיב הורשה לגור עם משפחת וינסלו.