google/wiki40b huggingface dataset:
טרנמיר רוברס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1884. ב-1991 הצליחה הקבוצה להעפיל לליגת המשנה לאחר ניצחון בגמר הפלייאוף על בולטון וונדררס, ומאז הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 10 שנים. בתקופה הזאת העפילה הקבוצה פעמיים למשחקי הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג, אך לא הצליחה להעפיל לפרמייר ליג.
ב-2001 נשרה הקבוצה לליגה השלישית ומאז היא משחקת שם. בעונת 2009/2010 נאבקה הקבוצה נגד הירידה לפוטבול ליג השנייה (הליגה הרביעית), והיא ניצלה מירידה לאחר שסיימה במקום ה-19. 
בסיום עונת 2013/2014 נשרה טרנמיר לפוטבול ליג 2 לאחר 13 שנים רצופות בפוטבול ליג 1 לאחר שהקבוצה נוצחה בביתה במחזור הסיום 2-1 בידי ברדפורד סיטי.
שנה מאוחר יותר נשרה טרנמיר לנשיונל ליגה החמישית והשלימה ירידת ליגה שנייה ברציפות.
שנתיים מאוחר יותר פספסה טרנמיר הזדמנות לחזור לפוטבול ליג השנייה אחרי שהקבוצה הפסידה בגמר הפליאוף על העלייה לפוטבול ליג השנייה לפרוסט גרין רוברס 1-3.
בחלוף שנה העפילה טרנמיר פעם נוספת לגמר הפליאוף על העלייה לליגת הפוטבול ליג השנייה והפעם היא ניצחה את בורהאם ווד 1-2 ובכך חזרה לליגה הרביעית אחרי היעדרות של 3 שנים.
בחלוף עונה נוספת העפילה טרנמיר לגמר הפליאוף על ההעפלה לליגת הפוטבול ליג הראשונה שם פגשה את ניופורט קאונטי. טרנמיר ניצחה 0-1 לאחר ההארכה משער בדקה ה 119 ובכך השלימה טרנמיר עלייה של 2 ליגות בתוך שנתיים מהליגה החמישית אל הליגה השלישית ובכך חזרה טרנמיר לפוטבול ליג הראשונה אחרי 5 שנות היעדרות.
ארנסט טוך

ביוגרפיה

טוך נולד בווינה ולמד פילוסופיה באוניברסיטת וינה ורפואה בהיידלברג, גרמניה. לימודי המוזיקה שלו התמקדו בפסנתר, שבו ניגן ברמה של פסנתרן קונצרטים. לכלי זה גם הקדיש חלק גדול מיצירותיו. בין מוריו היה ברנהרד זקלס. את הידע שלו בקומפוזיציה רכש בכוחות עצמו, ובאמריקה הקנה את הרעיונות והגישות החדשים שהגה לדורות של מלחינים צעירים. ביכורי יצירותיו נכתבו בסביבות 1900, קטעים שונים בסגנון מוצרט. הרביעייה הראשונה שלו בוצעה בלייפציג ב-1908, והשישית (אופוס 12, 1905) בוצעה בשנת 1909. בשנה זו זכתה הסימפוניה הקאמרית בפה מז'ור (שנכתבה ב-1906) בפרס מוצרט בפרנקפורט. מאז ואילך הקדיש טוך את כל זמנו להלחנה. הוא זכה בפרס פליקס מנדלסון ובעוד חמישה פרסים חשובים אחריו. בשנת 1910 ובשנת 1913 התמנה למרצה לפסנתר ולקומפוזיציה במכללה למוזיקה במנהיים, גרמניה. 
במלחמת העולם הראשונה שירת טוך בחזית האיטלקית במשך ארבע שנים. בשנת 1916 נשא לאישה את לילי צוואק ואחרי המלחמה חזר למנהיים, שם המשיך לעסוק בהלחנה ולפתח סגנון פוליפוניה חדש.
טוך נחשב לאחד החשובים במלחיני האוונגארד בתקופה שקדמה לעליית הנאצים וכמו הרבה אמנים ומוזיקאים אחרים, יצא לגלות עם עליית היטלר לשלטון והיגר לארצות הברית. בין 1934 ל-1958 המשיך לחבר מוזיקה בסגנונו החדשני. יצירותיו מציגות במקרים רבים היבט הומוריסטי (בונטה סוויטה, 1929). ב-1930 המציא "מוזיקה מדוברת" (Gesprochene Musik), הבאה לביטוי כ"מקהלה מדברת"; יצירתו המבוצעת ביותר היא "פוגה גאוגרפית", אם כי הוא ראה בה לא יותר משעשוע חסר חשיבות. טוך כתב מוזיקה לסרטי קולנוע, סימפוניות, מוזיקה קאמרית, אופרות קאמריות. כמו כן כתב ספרי לימוד לתאוריה של המוזיקה: "Melodielehre" ‏(1923) ו- "The Shaping Forces in Music" ‏(1948).
ארנסט טוך זכה בפרס פוליצר למוזיקה בשנת 1956 על הסימפוניה השלישית שלו, שבוצעה לראשונה בתזמורת פיטסבורג ב-2 בדצמבר 1955. הוא מת בלוס אנג'לס ונקבר בבית העלמין וסטווד.
מישאל דהאן

ביוגרפיה

נולד בעיר זגורה שבדרום מרוקו, להוריו הרב שאול ואסתר דהאן, ולאחר שהתייתם מאביו בגיל 5, אמו עברה לעיר מקנס כדי שבנה יגדל בתורה. בצעירותו למד אצל הרב רפאל ברוך טולדנו, רבה של העיר מקנס, בישיבתו "כתר תורה" בעיר, שהפך לרבו המובהק בלימוד התורה, ואף גדל בביתו ואכל משולחנו. לאחר שקיבל במקנס סמיכה לרבנות בשנת 1944, נקרא לשמש כרב העיירה אפלו שבאלג'יריה ושימש בה במשך כמה שנים עד שעלה לישראל בשנת 1949, לאחר קום המדינה והתיישב בבאר שבע. בשנת 1951 מונה על ידי הרבנים הראשיים עוזיאל והרצוג לשמש כרב בעיר, ובשנת 1959 מונה באופן רשמי כרב הראשי ואב בית הדין של העיר, תפקיד שבו שימש עד לפטירתו. בשנת 1996, מספר שנים לפני פטירתו, חלה במחלה שריתקה אותו למיטה. לאחר פטירתו מונה תחתיו הרב יהודה דרעי.
לאחר פטירתו הוקמה על שמו עמותת לב מלכים המחזיקה כולל אברכים, בתי כנסיות ובתי מדרשות. מדי שנה מתקיימת הילולה לעילוי נשמתו ואליה באים מוקירי זכרו. בשנת 2008, קראה העירייה על שמו שדרה מרכזית בשכונת נווה זאב.
רפי הוכמן

חייו

הוכמן נולד בתל אביב בשנת 1952. הוא עבר עם משפחתו לאילת בגיל 10, גדל באילת ושב אליה לאחר שירות בהנדסה קרבית. הקים עם אביו ואחיו עסק לרהיטים נ.הוכמן ובניו.
בשנת 1983, בגיל 34, נבחר לראשות העיר ברשימה עצמאית, צל"ש (צעירים למען שינוי). באותה שנה נסגרו שני מקורות פרנסה גדולים בעיר, כבלי ציון ומכרות תמנע ואילת הייתה מוכת אבטלה. 
הוכמן נמנה עם יוזמי חוק אזור סחר חופשי באילת אשר הפך את העיר לעיר תיירות ללא מע"מ. שנות כהונתו אופיינו בפריחה ושגשוג לעיר, יוזמות לפסטיבלים ואירועים רבים כמו פסטיבל רוק בים האדום, צבע בטבע, ג'אז בים האדום ועוד קודמו בברכה. בבחירות שנערכו ב-2003 התמודד הוכמן על ראשות העיר. הוא עלה לסיבוב הבחירות השני, בו התמודדו גם גבי קדוש ומאיר יצחק הלוי, והפסיד בהפרש קטן להלוי, לאחר שגבי קדוש בחר להעביר את תמיכתו להלוי. ב-2008 הודיע על התמודדות נוספת לראשות העיר. שגם בה נוצח על ידי הלוי.
בסיום כהונתו עבר לעסקים פרטיים. השתלב בחברה המשפחתית, אבל המשיך לעסוק בפוליטיקה המקומית והצליח לשמור על בסיס איתן של כוח במועצת העיר, והיה חבר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה.
נשוי לניצי, אב לשלושה ילדים.
פסץ' דה גראסיה

פסץ' דה גראסיה (בקטלאנית: Passeig de Gràcia; בספרדית: Paseo de Gracia) היא אחת השדרות המרכזית בברצלונה, וגם אחד מאזורי העסקים ומרכזי הקניות החשובים בעיר. בשדרה מספר אתרי אדריכלות מהידועים בעיר. השדרה ממוקמת בחלקו המרכזי של האישמפלה, ומשתרעת מכיכר קטלוניה עד לרחוב קרר גראן דה גראסיה (Carrer Gran de Gràcia). במונחים של קנייה או השכרת נדל"ן בשדרה, פסץ' דה גראסיה נחשב כיום לרחוב היקר ביותר בברצלונה ובספרד בכלל, אף יותר מרחוב סראנו (Calle Serrano) במדריד.

היסטוריה

השדרה, שנודעה בשמה הקודם כ-קאמי דה חסוס ("רחוב ישו"), הייתה נתיב מוקף גנים שחיבר בין ברצלונה לגראסיה (אז עדיין עיירה קטנה ונפרדת), עד לתוכנית העיור בשנת 1821 שהוצעה על ידי מועצת העיר הליברלית ובראשה ראמון פלאנה. לאחר סופה של הממשלה הליברלית ועם חזרתו של האבסולוטיזם בשנת 1824 התוכנית קמה לתחייה מחדש על ידי גנרל חוסה ברנלדו דה קירוס, המרקיז של קאמפו סגרדו. השדרה החדשה הייתה ברוחב 42 מטר, ובשנת 1827 שימשה כמקום המועדף של האריסטוקרטים להפגין את כישורי הרכיבה שלהם ולהציג את הכרכרות שלהם, דבר שנמשך לאורך כל המאה ה-19. 
בשנת 1906 תוכננו הספסלים המקושטים ומנורות הצד המפורסמות. בתקופה ההיא השדרה כבר הייתה הרחוב האופנתי הידוע ביותר בברצלונה, עם בניינים שתוכננו בסגנון המודרניסטה על ידי אדריכלים מוכרים כגון אנטוני גאודי, ג'וסף פואיג' אי קאדפלך ועוד. 
הממשלה של ארץ הבסקים הייתה ממוקמת בפסץ' דה גראסיה 60 במהלך מלחמת האזרחים בספרד. המשורר הקטלוני סלוודור אספריו התגורר בקאזה פוסטר (פסץ' דה גראסיה 132).
הקיבוץ הארצי השומר הצעיר

הקיבוץ הארצי - ברית קיבוצי השומר הצעיר בישראל היא תנועה המאגדת בתוכה 85 קיבוצים ברחבי ישראל (נכון לשנת 1996). נוסדה ב-1 באפריל 1927, ובשנת 1999 התאחדה עם תנועת קיבוצי התק"ם ליצירת התנועה הקיבוצית.

היסטוריה

ראשוני העולים מתנועת השומר הארצי הגיעו לארץ ישראל בשנת 1919. בשנת 1920 הוקם הקיבוץ הראשון של יוצאי התנועה שיסדו את היישוב בית אלפא בשנת 1922. בשנים הראשונות, היה הקשר, בין הקיבוצים יוצאי התנועה לתנועה מחוץ לישראל ובינם לבין עצמם, מזערי ולא מאורגן.
בשנת 1926 החלו נציגי הקיבוצים להיפגש לצורך הקמת תנועה משותפת, וביולי שנה זו התכנסה מועצה ארצית, שהחליטה על הקמת הקיבוץ הארצי. בשלב זה מנתה התנועה ארבעה קיבוצים: מרחביה, עין שמר, מעברות ומשמר העמק. בית אלפא לא הצטרף לתנועה בשלב זה עקב חילוקי דעות.
התחדשות העלייה לארץ ישראל בשנת 1928 הביאה לגידול במספר קיבוצי התנועה, ובמקביל הצטרפו לתנועה קיבוצים קיימים. במהלך שנות ה-30 הוכפלה התנועה כמה וכמה פעמים עד שבסופן הגיעה לכדי כ-7,000 נפש בעשרות קיבוצים ועשרות אלפי חניכי תנועת הנוער שלה, השומר הצעיר, התחנכו להגשמה בקיבוץ על ידי עשרות שליחים לכל רחבי אירופה ואף ארצות-הברית. במקביל הוקמו ארגוני-בת שצמחו גם הם במהירות, כמו קרן למימון הקיבוצים, הוצאת ספרים, שבועון שהפך ב-1941 ליומון, ועוד.
בשנת 1946 הקים הקיבוץ הארצי יחד עם השומר הצעיר והליגה הסוציאליסטית את מפלגת פועלים השומר הצעיר. בשנת 1948, ערב קום מדינת ישראל, התאחדה המפלגה עם אחדות העבודה - פועלי ציון והקימה את מפלגת הפועלים המאוחדת - מפ"ם. בבחירות לכנסת הראשונה שנערכו ב-1949 זכתה התנועה ב-19 מנדטים והפכה למפלגה השנייה בגודלה בכנסת.
בשנים הבאות ראתה התנועה גידול נרחב, בעיקר עקב הצטרפות חניכי השומר הצעיר, הן לקיבוצים קיימים והן תוך יצירת קיבוצים חדשים השייכים לתנועה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 השתנה מקור הקליטה - מקור הקליטה העיקרי הפך לחניכי הקיבוצים - בני חברות נוער, אולפנים וכדומה, אך בעיקר בני הקיבוץ.
בשנת 1999, עקב הישחקות האידאולוגיה הקיבוצית והיעלמות ההבדלים בין התנועות, החליטה מועצת התנועה על איחוד עם התק"ם. למרות האיחוד עם התק"ם עדיין קיים שוני רב בין הקיבוצים, בעיקר על רקע פוליטי ושייכות מפלגתית.
התנועה מתקיימת במאה ה-21 רק בתור ישות משפטית העומדת בבעלות קיבוצי הקיבוץ הארצי ומחזיקה ומנהלת בנפרד מהתנועה הקיבוצית את מוסדות התנועה ההיסטוריים. לצורך ניהול תקין אף נבחרה בפברואר 2010 מזכירות לקיבוץ הארצי בכינוס של קיבוצי הקיבוץ הארצי.
זולנדר

עלילה

דרק זולנדר (בן סטילר) הוא דוגמן הנמצא בפסגת עולם הדוגמנות. לאחר מספר שנים בהן קטף את פרס דוגמן השנה, הוא מפסיד את התואר ליריבו הנזל (אוון וילסון) ואורו מועם עוד יותר בעקבות כתבה של מתילדה ג'פריז (כריסטין טיילור) שחשפה את טיפשותו. לאחר ששלושת שותפיו לדירה - דוגמנים כמותו, נהרגים בשריפה ב"תאונת תחנת דלק חריגה", חוזר זולנדר לבית אביו (ג'ון וויט), שם הוא ואחיו (וינס ווהן) עוסקים בכריית פחם. משפחתו אינה שמחה לקראתו ולמרות שהוא עושה מאמצים להשתלב בנוף המקומי הם דוחים אותו ואביו אף אומר לו: "מזל שאמך אינה בחיים כדי לראות את בנה מחופש לבת ים". 
בינתיים, מעצב העל ג'אקובים מוגאטו (וויל פארל) שעלה לגדולה כשהמציא את עניבת הקלידים, מתכנן להתנקש בראש ממשלת מלזיה מכיוון שאסר על העסקת ילדים במפעלי טקסטיל. לשם כך, הוא מבקש מסוכן הדוגמנים מורי בולסטין (ג'רי סטילר) למצוא לו דוגמן טיפש שיהיה קל לערוך לו שטיפת מוח כדי לגרום לו לבצע את המשימה. מורי יוצר קשר עם דרק, שחוזר כדי להשתתף בקמפיין "זרוקים" של מוגאטו. זולנדר נשלח לספא, שם עובר שטיפת מוח על ידי קטינקה (מילה יובוביץ) ומתוכנת להפוך למכונה רצחנית כאשר הוא שומע את השיר רילקס (Relax) של להקת פרנקי הולך להוליווד.
זולנדר חוזר לביתו ומתילדה מגלה לו כי הוא נעלם לשבוע, בעוד שהוא בטוח כי נעדר שעות ספורות בלבד. 
זולנדר הולך למסיבה, שם הוא פוגש בהנזל ומזמין אותו ל"דו-קרב הליכות" - תחרות דוגמנות בה כל מתחרה צריך לחקות את המתחרה הקודם ולהוסיף מהלך. השופט בתחרות הוא דייוויד בואי המופיע בתור עצמו. דרק מפסיד בתחרות לאחר שלא הצליח לשלוף את תחתוניו מעל חלציו ללא להסיר את מכנסיו ובורח משם מוכה ומושפל.
דמות מסתורית יוצרת קשר עם זולנדר ומתברר כי הוא ג'יי. פי. פרואיט (דייוויד דוכובני) שהיה דוגמן שעוני יד שניסו לשטוף את מוחו כדי לרצוח גם כן, אך התכנות לא תפס מפני שדוגמני יד שונים מהותית מדוגמני פנים וגוף.
מתילדה מבינה כי דרק בסכנה ומחליטה להחביא אותו בביתו של הנזל, שם לא יחפשו אחריו. לאחר שהנזל וזולנדר התפייסו ואף השתתפו באורגיה שכללה את מתילדה, גברים, נשים, מספר גמדים פינים ועז הם הופכים לחברים טובים ומתכננים לחשוף את מוגאטו.
דרק מופיע לתערוכת האופנה של מוגאטו ובעזרתו של מורי חושפים את מוגאטו וראש ממשלת מאלזיה ניצל מן ההתנקשות.
בסוף הסרט, דרק ומתילדה הנשואים, פותחים את "המכון של דרק זולנדר לילדים שלא לא יכולים לקרוא טוב ורוצים לדעת לעשות עוד דברים טוב" ביחד עם הנזל.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 64%, המבוססת על ידי 130 מבקרים.

הפקת המשך

סרט ההמשך "זולנדר 2" יצא לאקרנים בפברואר 2016.
לואי טאהא

קריירה

טאהא נולד וגדל בעראבה כבכור מבין חמישה ילדים לעבד אל כרים טאהא, מנהל בית ספר תיכון, ולזהרה לבית בדארנה. טאהא החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, וכשהיה בן 17 עבר לקבוצת הנוער של בני סכנין. בקיץ 2007 הצטרף לאחווה עראבה מליגה ב', וב-6 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 נגד מכבי עירוני טמרה במסגרת גביע המדינה. בינואר 2008 הושאל להפועל כרמיאל מאותה הליגה, וב-1 באפריל 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 2-2 נגד מכבי סקציה מעלות תרשיחא. בעונה שלאחר מכן חזר לאחווה עראבה והיה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2010 חתם טאהא במועדון ספורט אשדוד מליגת העל. ב-1 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–1 נגד הפועל עכו. הייתה זו הופעת הליגה היחידה של טאהא במועדון, ולאחר מכן הוא הושאל להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית. בקיץ 2011 חתם טאהא במכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית, ובסיום העונה שוחרר מאשדוד וחתם בהפועל רעננה מהליגה הלאומית. ב-17 במאי 2013 הבקיע שער בניצחון 3–1 מול הפועל ירושלים, במשחק שהבטיח את עלייתה של הפועל רעננה לליגת העל.
ב-20 בינואר 2015 טאהא חתם לארבע וחצי שנים בהפועל באר שבע. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 למכבי חיפה, ועד לסיום העונה ערך שמונה הופעות בליגה. בעונת 2015/2016 מיעט לשחק, אך לאחר פציעתו של ויליאם סוארס תפס טאהא את מקומו, ובסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-24 ביוני 2016 חתם טאהא על הארכת חוזהו בשלוש שנים נוספות, ובעונת 2016/2017 זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, וכן בגביע הטוטו ובתואר אלוף האלופים. בעונת 2017/2018 זכה עם הקבוצה שוב בתואר אלוף האלופים, ובהמשך הפך לשחקן הרכב קבוע וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.

נבחרת ישראל

ב-24 במרץ 2018 ערך טאהא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, כשפתח בהרכב במשחק ידידות מול רומניה.
איינו

היסטוריה

מחקרים משערים שתרבות האיינו נוצרה משילוב בין תרבויות ה Jomon, Okhots ו Satsumon. כל התרבויות האלו קדמו להתיישבות היפנית ונכבשו על ידי היפנים בראשית המאה התשיעית. בשנת 1264 האיינו פלשו לארצם של בני ה Nivch באי סחלין. הדבר הוביל למלחמה בין בני האיינו לסינים. האיינו יצרו חברת ציידים-לקטים, והצליחו לשרוד בעיקר בזכות ציד ודיג. דתם המקורית התבססה על תופעות טבע.
ב"תקופת מירומאצ'י" (1336-1573) העימות בין היפנים הפולשים לבין האיינו, התושבים המקוריים, התאפיין במלחמות ומרידות. למשל מרידה בשנת 1456.
בתקופת אידו (1601–1868) האיינו, ששלטו באי הצפוני, הידוע כיום כ"הוקאידו", נעשו מעורבים במסחר מול היפנים, ששלטו בדרום האי. הממשל היפני העניק לשבט היפני מטסומאה זכויות בלעדיות למסחר עם בני האיינו. בהמשך המסחר הותר גם ליתר השבטים היפנים. בתקופה זו האיינו החלו להיות תלויים מאוד במסחר עם היפנים. מגפות שונות פגעו בבני האיינו, ביניהן אבעבועות שחורות. הרחבת המסחר בין האיינו לבין היפנים הגדילה את ההבנה ההדדית, אך גם את החיכוכים ואף מרידות מצד האיינו. המרידה הגדולה של בני האיינו בשלטון המרכזי היפני מכונה Shakushain's revolt והתרחשה בשנים (1669–1672). קרב נוסף התרחש בשנת 1789.
במאה ה-18 נמנו 80,000 בני איינו. בשנת 1868 נמנו 15,000 בני איינו באי הוקאידו, 2000 בסחלין וכ-100 באיים הקוריליים.
אליסון ברי

ביוגרפיה

אליסון ברי שרמרהורן נולדה בהוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית. אביה צ'ארלס טרי שרמרהורן ממשפחה נוצרית ואימה ג'ואן ברנר יהודייה. בשנת 2005, סיימה את לימודיה באוניברסיטה בחוג לתיאטרון. בתקווה להפוך לשחקנית טלוויזיה, ברי החלה לעבוד בתור ליצנית במסיבות יום הולדת והופיעה בתיאטראות בקליפורניה.

קריירה

בשנת 2004, הופיעה ברי לראשונה בסרט הקצר "שיר גנוב". בשנת 2006, הופיעה לראשונה בטלוויזיה בפרק בסדרה "האנה מונטנה" בה שיחקה את נינה, ספרית טירונית. בשנת 2007, החלה לשחק בסדרה "מד מן" בתפקיד טרודי קמפבל עד לירידת הסדרה במאי 2015. בשנת 2008, היא כיכבה בסדרת האינטרנט "האליבי שלי". בשנים 2015-2009, שיחקה את אנני אדיסון בקומדיית המצבים "קומיוניטי". בשנת 2010, היא הופיעה בסרט "Montana Amazon". באותה שנה היא דורגה במקום ה-99 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר לשנת 2010" של מגזין מקסים, ושנה לאחר מכן היא דורגה במקום ה-49 של אותה רשימה.
ב-2011, היא שיחקה בסרט "צעקה 4" והתארחה בפרק בסדרה "רובוט צ'יקן". בשנת 2012, היא שיחקה בסרט "עד החתונה זה יעבור" ודיבבה את דמותה של לינדזי בסדרה "אבא אמריקאי".
בשנת 2013 שיחקה בדרמת הנעורים זוכת הפרסים "מלכי הקיץ" של הבמאי ג'ורדן ווט-רוברטס, ודורגה במקום ה-2 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר לשנת 2013" של המגזין Complex.
בשנת 2014, היא דיבבה את דמותה של הנסיכה יוני-קיטי בסרט לגו. בשנת 2015, היא שיחקה בסרט "נראה אותך אסיר" את ארוסתו של ויל פארל.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיה המצליחה "המדריך לסינגלס" לצידן של דקוטה ג'ונסון, רבל וילסון ולזלי מאן והחלה לדבב בסדרת האנימציה "בוג'ק הורסמן" ברשת נטפליקס.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד הראשי בדרמה הקומית התקופתית של רשת נטפליקס GLOW  בתפקיד רות' וילדר, שחקנית מובטלת בשנות ה-80, שבצעד נואש הופכת למתאבקת מקצועית. כמו כן, שיחקה בסרט הדרמה "גיבור אמריקאי" לצד ג'רארד באטלר וגרטשן מול. באותה שנה שיחקה גם בדרמה הקומית-ביוגרפית "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת גרג ססטרו המתאר את הפקת סרט הפולחן "החדר".

חיים אישיים

ב-2017 נישאה לשחקן האמריקאי-יהודי דייב פרנקו.
תקופת המדינות הלוחמות

התפצלות ממלכת ג'ין

בתקופת האביב והסתיו, הייתה ממלכת ג'ין הממלכה החזקה ביותר בסין. אולם לקראת סוף התקופה, החל כוחה של משפחת ג'ין, המשפחה השלטת במדינה, להיחלש, והמדינה עברה לשליטתן של 6 משפחות גדולות. בתחילת תקופת המדינות הלוחמות, לאחר מאבקים רבים בתוך המדינה, נשארו ארבע משפחות בשלטון: משפחת גְ'ה, משפחת ווֶיי, משפחת ג'או ומשפחת הָאן. כאשר החלה משפחת גְ'ה להתחזק במדינה, ניסה מנהיגה, ג'ה יאו, ליצור קואליציה עם משפחות ויי והאן להפלת משפחת ג'או. אולם משפחות וויי והאן, שהסכימו לקואליציה עם גְ'ה, קשרו נגדו קשר סודי ויחד עם ג'או שיגרו מתקפת פתע, שמחקה את משפחת גְ'ה מהמפה.
בשנת 403 לפנה"ס, התפצלו שלוש המשפחות הנותרות במדינת ג'ין, באישורו של המלך של ג'ואו, לשלוש מדינות נפרדות: מדינת האן, מדינת ג'או ומדינת וויי, כאשר בכל מדינה עומד אחד מראשי המשפחות, שקיבל את התואר "דוכס" (גונג). מדינת ג'ין המקורית המשיכה להתקיים על טריטוריה זעירה עד לשנת 376 לפנה"ס עם חלוקתה הסופית בין שלוש המדינות החדשות.

שינויי שלטון בממלכת צ'י

ב-389 לפנה"ס, השתלטה משפחת טיאן על ממלכת צִ'י וקיבלה את תואר הדוכסות. השליטים המקוריים של ממלכת צ'י, משפחת ג'יאנג, המשיכו לקיים שלטון במדינה זעירה בשם המקורי "צ'י" עד ל-379 לפנה"ס - השנה בה היא נכבשה סופית על ידי ממלכת צ'י של משפחת טיאן.

המאבקים הראשונים של שלוש מדינות ג'ין, מדינת צ'י ומדינת צ'ין

בשנת 371 לפנה"ס נפטר המרקיז של מדינת וויי מבלי להגדיר יורש חוקי, מה שגרם למדינה להיסחף אל תוך מלחמת ירושה אכזרית. מדינות ג'או והאן ניצלו את שעת הכושר כדי לפלוש למדינה המפוררת. אך מעט לפני סיום הכיבוש של מדינת וויי על ידיהן, נחלקו דעותיהם של מנהיגי שתי המדינות התוקפות לגבי המשך המתקפה והן נסוגו בפתאומיות. כתוצאה מהנסיגה הצליח אחד מבניו של המרקיז של וויי להשתלט על מדינתו של אביו.
ב-354 לפנה"ס פתח מלכה של וויי במתקפה גדולה כנגד מדינת ג'או, מתקפה שבעיני ההיסטוריונים באה לנקום את המתקפה הקודמת של ג'או על וויי. שנה לאחר מכן, מדינת ג'או עמדה בפני הפסד במלחמה ועל בירתה הוטל מצור. מדינת צ'י השכנה החליטה לעזור למדינת ג'או על ידי תקיפת מדינת וויי בזמן שרוב צבאה עסוק במצור על בירתה של ג'או, ולמעשה הכריחה את צבאה של וויי להפסיק את המצור ולחוש לעזור בהגנת מדינתו. בדרכו לשדה הקרב החדש נתקל הצבא של וויי במארב מתוכנן של צ'י ונחל תבוסה קשה.
בשנת 341 לפנה"ס תקפה וויי בשנית, הפעם את מדינת האן. גם הפעם בחרה מדינת צ'י להתערב נגד מדינת וויי וגם הפעם היא הנחילה לצבאה תבוסה.
מצבה של מדינת וויי החמיר עוד יותר כאשר מדינת צ'ין ניצלה את סדרת תבוסותיה של וויי, והחלה במתקפה נגדה ב-340 לפנה"ס. וויי המובסת נאלצה לוותר על חלקים גדולים משטחה כדי לשמור על מעמד של מדינה עצמאית. לאחר היחלשותה הסופית של וויי נהיו מדינות צ'י וצ'ין למדינות החזקות בסין.

הרפורמות של שאנג יאנג במדינת צ'ין

בשנת 359 לפנה"ס לערך, ערך שאנג יאנג, שר בכיר במדינת צ'ין, סדרת רפורמות במדינה שהפכו אותה ממדינה שוות כוח לאחרות לאחת שמתעלה עליהן. לרפורמות אלו מיוחסת הפיכתה של מדינת צ'ין למדינה הדומיננטית ביותר בסין.

התעצמותה של צ'ין

לקראת סוף תקופת המדינות הלוחמות כבר הייתה ממלכת צ'ין הממלכה החזקה ביותר בסין, ושש הממלכות האחרות החליטו להתאגד נגדה. מנהיגי איחוד המדינות התחבטו בין שתי דרכים לטיפול בבעייתם המשותפת: דעה אחת סברה כי יש לאחד כוחות צבאיים כדי להלחם בצ'ין ולנצחו, ואילו הדעה השנייה סברה כי יש לסור למרותו של צ'ין ולהפוך למדינות חסות של מדינתו. לבסוף בחרו המדינות בגישה הראשונה, בעיקר מכיוון שצ'ין רצה להביסן אחת אחת כדי לאחד את כל הממלכה תחתיו.
קיהון

קיהון (בקאנג'י: 基本, きほん; תרגום: בסיס, יסוד, "מקור היסודות") הוא אחד משלושת סוגי התרגולים הנפוצים ביותר בקרטה.

תרגול הקיהון

קרטה מורכב משלושה חלקים: קיהון, קאטה וקומיטה, כאשר הקיהון הוא הבסיס של המשולש – עליו נבנה כל הקרטה. הקיהון מהווה בסיס הן לקאטה והן לקומיטה (קרבות). 
לרוב תרגול הקיהון נעשה באופן קבוצתי, ללא תוקף או נתקף, כאשר המאמן מדגים את התרגיל ולאחר מכן מנחה את החניכים להתחיל בתרגול. בתרגול הקיהון לומד מתרגל הקרטה כיצד לבצע נכונה את התנועות שעומדות בבסיס השיטה: חסימות, גריפות, אגרופים, בעיטות, עמידות ואף קפיצות. בניגוד לקאטה, הקיהון מהווה שם כולל לאימון יסודות ואינו כולל סדרות קבועות מראש. בכל קיהון המאמן בוחר את התרגילים והדגשים במה הוא מעדיף להתרכז. עם זאת, בארגונים רבים קיימות סדרות "קיהון" מקובלות קבועות, אותן מבצע המתאמן בעת מבחן המעבר לחגורה הבאה.
באמצעות תרגול הקיהון יכול מתרגל הקרטה לבנות לעצמו בסיס טכני איתן, שכן הוא לומד כיצד לבצע את התנועות הנדרשות בצורה נכונה, מהירה וחזקה. התרגול מפתח את הדיוק, הקוארדינציה ואת הכושר הגופני, מסגל למתרגל דרכי נשימה נכונות ואף דורש ברמות מתקדמות ריכוז מרבי. לעיתים, משמש אימון הקיהון לתרגול ושינון תרגילי קרבות בטרם התרגול המעשי בזוגות ("קומיטה"). תרגיל קיהון יכול לכלול תנועה אחת בלבד, לדוגמה אגרוף בהתקדמות (אוי צוקי), ויכול להכיל שרשרת ארוכה של תנועות רבות הכוללות התקדמויות, נסיגות ושינויי זווית.

מאקיווארה

תרגול הקיהון נעשה לרוב באוויר ללא מטרה ממשית, אך ניתן לתרגל קיהון על מטרות כמו שקי אגרוף. התרגול המסורתי כולל אימון עם מאקיווארה (Makiwara).
במקור המאקיווארה נבנתה על ידי קשי אורז מלופפים סביב עמוד שננעץ עמוק באדמה או נתלה מהתקרה, אך כיום קיימות גרסאות מודרניות יותר המכילות קפיצים ועשויות ממשטחים מסוגים שונים שאפשר גם לתלות על קיר חזק. בעזרת המאקיווארה ניתן להתאמן על כל התקפות הקיהון, אגרופים, בעיטות, מכות מרפקים, ברכיות ועוד. העבודה עם מאקיווארה מחשלת את האזור הפוגע, ועוזרת לקראטקא לתעל בצורה נכונה את כל הכוח והמשקל שלו כדי ליצור את המכה הכי עוצמתית שלו.
דורות מגופי פיקוד ובקרה

היסטוריה

בשנת 1946, הושלם קידוח הבאר הראשונה בקיבוץ דורות. מיד לאחר מכן עלה הצורך בברזים עבור השקיית השדות, גן הירק והמטעים המתוכננים, אך לא היה תקציב לרכישת הברזים. בנוסף, הרגישו חברי המשק צורך להקים מפעל, כי לא האמינו שיוכלו להתפרנס אך ורק מחקלאות. לקודחי הבאר הייתה מסגריה ברחובות, והם יעצו לקיבוץ לקנות פיטינגים (מחברים) ולהתקינם לברזים על ידי יציקת ברונזה  כמנגנון בתוכם. לשם ביצוע ומימוש הדבר היה צורך לרכוש כלים כגון מחרטה, מקדחה וכלים נוספים, אך מאחר שלקיבוץ לא הייתה כל אפשרות לבצע רכישה כזאת, הוחלט להטיל על הגזבר למכור משאית לשם מימון הרכישה. בסופו של דבר, ובסיוע הקודחים מרחובות, עלה בידי הקיבוץ לרכוש מסגריה שלמה מבעל עסק שפרש. עקב  תקנות חמורות של משרד המסחר והתעשייה של ממשלת המנדט הבריטי להעביר ציוד תעשייתי ממקום למקום, נאלצו חברי הקיבוץ להבריח לקיבוץ את הציוד והכלים בשעות הערב במכונית מכוסה בברזנט. הציוד הותקן בצריף פח ליד החשמליה, והוחל בעבודות שונות במסגרות עבור המשק.
עובדי המסגריה רכשו פיטינגים של 2 צול, תכננו את פנים הברז ואת היציקה והתחילו בייצור ברזים של 2 צול. הברזים הראשונים היו עבור הקיבוץ והוטל על אחד החברים לנסות ולשווק אותם גם בתל אביב.
קיבוץ נגבה היה בין ראשוני הקונים, ולאחר מכן נתקבלו הזמנות גם מהמשביר.
מכיוון שהתחילו אז להשקות בסקינרים מתוצרת גבעת ברנר, התעורר צורך לברזי ברונזה. לאחר תכנון וייצור של ברז כזה רשם אותו הקיבוץ כפטנט.
פרוץ מלחמת השחרור הפסיקה כמעט את כל העבודות במפעל ורק לאחר המלחמה הוחל מחדש בייצור ברזים ושוקתות לרפתות, להן היה ביקוש רב.
הקיבוץ רכש מחרטה נוספת וציוד לייצור ברזים משוכללים יותר.
בסוף 1947 הוקם הבניין הראשון להרכבה, מה שחייב הוספת עובדים וציוד, אך חברי הקיבוץ לא התגייסו ברצון לעבודה.
ב- 1950 הוקם בית יציקה, מיושן אמנם, אך כזה שאפשר להגדיל את היקף הייצור ולהתחיל לייצא ברזים לחו"ל ובעיקר לאפריקה.
ב- 1980 הוקם בית יציקה חדש בטכנולוגיה ייחודית, והוא שרת את המפעל נאמנה במשך 20 שנה.
בתחילת שנות ה-80 נעשו ניסיונות מחודשים לייצוא, אולם רוב המוצרים הקלאסיים לא התאימו למטרה זו והיה צורך להתאים את המפעל לדרישות השוק. בתקופה זו החל הפיתוח של הברזים ההידראוליים. לא עוד מנגנון מכני לפתיחה וסגירה ידנית, אלא מערכת המנצלת את  אנרגיית המים להפעלת ברזים להשקיה סדרתית ולחיבור למערכות בקרה ממוחשבות.
בשנות ה-90, הורחבו שוקי היצוא וכן נחתם הסכם עם חברת נטפים לשיווק מוצרי דורות בשוק החקלאי בארצות הברית. בנוסף פותחו מערכות תמך, חוזקה מחלקת הפיתוח, נבנתה מבדקה חדשה והורחבו משמעותית אולם ההרכבה והמחסנים. המפעל טיפס מדרגה נוספת במעלה הפיכתו מבית מלאכה למפעל תעשייה מודרני.
בשנת 2000 נסגר בית היציקה עקב תחרות עזה מול ייצור זול יותר במדינות מתפתחות, והפעילות עברה בחלקה לסין.
באוגוסט 2007 נרכש גרעין השליטה על ידי חברת Miya, חברת אחזקות המים של קבוצת אריסון, בבעלות שרי אריסון.
המסגרייה הקטנה של שנות ה-40 הפכה למפעל מוביל בתחומו בשנות הפיתוח המואץ של ההתיישבות בישראל. בכל השנים הללו עוסק המפעל ביציקה ובכבישה, בעיבוד שבבי, בהרכבה, בבדיקה ובשיווק בארץ ובעולם. מגוון המוצרים של דורות גדל וכיום מכיל גם מגופים שייעודם לאו דווקא לשוק החקלאי, אלא לאספקת מים למערכות עירוניות, כיבוי אש, למפעלי תעשייה, משחררי אויר ומדי מים בשיטת AMR ועוד.

מוצרים ופתרונות

דורות מתמחה בתחומי הולכת מים, כיבוי אש וחקלאות כאשר היא מספקת מגופי בקרה הידראולים, משחררי אוויר, מדי מים ומגופים מכניים.

נוכחות גלובאלית

דורות נותנת מענה ושירות ברחבי העולם.