google/wiki40b huggingface dataset:
אקירה טוריאמה

ביוגרפיה

בשנת 1978 יצא לשווקים סיפור המאנגה הראשון של טוריאמה "Wonder Island" אשר פורסם במגזין השבועי Weekly Shōnen Jump, ובהמשך הוא זכה לפרסום רב כיוצר של סדרת המאנגה "Dr. Slump" אשר פורסמה בין השנים 1980 עד 1984. בשנת 1984 היה טוריאמה אחראי על פיתוח הסדרה דרגון בול שפורסמה מדי שבוע במגזין Weekly Shōnen Jump. ביפן, סדרת דרגון בול הפכה פופולרית במיוחד ולאחת מסדרות המאנגה הריווחיות ביותר עם מכירות של מעל ל-120 מיליון עותקים.
ההצלחה של טוריאמה "הכריחה" אותו להתמקד בפיתוח הסדרה דרגון בול בשנים 1984 עד 1995. באותה התקופה הוא הפיק 519 פרקים לסדרה, שפורסמו בהמשך ב-42 כרכים. לכל כרך יש בממוצע 200 עמודים, כך שכל סיפור של דרגון בול משתרע על 9,000 עמודים. יתר על כן, ההצלחה של דרגון בול הובילה להפקה של סדרות אנימה של דרגון בול, סרטי אנימציה של דרגון בול, משחקי וידאו של דרגון בול ולשיווק מוצרים נלווים רבים של דרגון בול. לבסוף בחר טוריאמה לסיים את סדרת "דרגון בול" על מנת שיוכל "לקחת את הצעד הבא שלו ככותב מאנגה" כדבריו.
בהמשך עבד על עיצוב דמויות עבור סדרת המשחקים הפופולרי ביותר Dragon Quest. הוא שימש גם כמעצב הדמויות של המשחק Chrono Trigger ושל משחק הלחימה Tobal No. 1 (כמו גם של דמויות במשחק ההמשך "Tobal 2" אשר שוחרר רק ביפן).
יצירות המאנגה של טוריאמה אחרי דרגון בול נוטות להיות קצרות למדיי (100–200 עמודים) וכוללות את Cowa!, Kajika, Sand Land, ו-Neko Majin Z.
מחוזות פדרליים של רוסיה

הקמה

החלוקה למחוזות הפדרליים התבצעה במאי 2000 בהוראתו של הנשיא ולדימיר פוטין, וזאת כחלק מתוכנית רחבה יותר שנועדה לחזק את השליטה הפדרלית ולהקטין את כוחו של השלטון המקומי.
ב-19 בינואר 2010 הוקם המחוז הפדרלי של צפון קווקז תוך הקטנת שטח של המחוז הפדרלי הדרומי.
ב-21 במרץ 2014 הוקם בצו הנשיאותי של הנשיא פוטין המחוז הפדרלי של קרים. ב-28 ביולי 2016 שטח המחוז הפדרלי הדרומי הורחב, כשהמחוז הפדרלי של קרים בוטל ומוזג לתוכו.

סמכות

המחוזות הפדרליים הם רמה של שלטון מקומי שנוצרה לנוחיות השלטון הפדרלי. מחוזות אלה לא מהווים מרכיב בפדרציה הרוסית. המרכיבים של הפדרציה הרוסית הם הסובייקטים הפדרליים בלבד.
כל מחוז פדרלי מכיל מספר "נתינים פדרליים" (רפובליקות, קראיים, אובלסטים ואוקרוגים). בראשו עומד שליח פדרלי הממונה על ידי הנשיא ומכונה "הנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי". תפקידו לתאם ולפקח על פעולותיהן של הסוכנויות הפדרליות ומשרדי הממשלה בשטחי המחוז, למרות שבפועל סמכויותיו נרחבות הרבה יותר.
קומין

קומין (שוודית: Kommun וברבים קומינֶר, מלטינית: Communis - "קהילה", "התאגדות") היא היחידה הגאוגרפית-השלטונית הקטנה ביותר הנהוגה בשוודיה. ה'קומין' מהווה מעין נפה, כאשר מספר נפות מצויות תחת סמכות מנהלית של מחוז. היקף סמכותה המקומית דומה לזה של עירייה (כפי שמוכרת בישראל), בהבדל הניכר שגבול השיפוט שלה אינו חופף בהכרח אזור עירוני ספציפי ואינו מקיף שטח בנוי רציף אחד, אלא לעיתים מספר יישובים.

סקירה

ליישובים בשוודיה אין מעמד מינהלי, ויהיו מאוכלסים ככל שיהיו, אלא במסגרת המוניציפלית הרחבה שלהם – שאותה מהווה הקומין.
כל מחוז מבין 21 מחוזות שוודיה מחולק למספר מועצות מקומיות/עיריות, היוצרות את מערכת השלטון המקומי השוודי, ולהן נגיעה לענייניהם היומיומיים של התושבים שבתחומיהן, בדרגה האדמיניסטרטיבית הקרובה ביותר - כאחריות על בתי ספר יסודיים, שירותים חברתיים, שירותי הפנאי ושירותי התרבות בשטחן. ליחידות אלו, הקומינים, גבולות גאוגרפיים מובחנים שתוחמים יישוב בנוי אחד או יותר, לרוב יישוב מרכזי ופריפריה של עיירות וכפרים סביבו. היישוב המרכזי והגדול בכל קומין - שבו מרוכזים מוסדות מינהלת הרשות - קרוי סֵנטְרָאלוֹרְט (Centralort). הקומין הגדולה ביותר בשטחה בשוודיה היא קירונה, שהיא גם הצפונית ביותר במדינה. העירייה שלה חולשת על שטח שיפוט של 20,715 קמ"ר. הקומין הגדולה באוכלוסייתה היא סטוקהולם (810,120 תושבים ב-2008), שבשטחה היא דווקא מהקטנות.
יישוב עם 200 תושבים או יותר קרוי טֵטוֹרְט (Tätort, "מקום צפוף") ויישוב עם פחות מ-200 תושבים קרוי סמוֹאורט (Småort, "מקום קטן"). טטורטים שלהם אופי עירוני נקראים גם סטד (Stad, "עיר") אולם כאמור אין להם מינהל עצמי והם חולקים את התרבות והזיקה ההיסטורית והלשונית עם החבל שבו הם נמצאים, בשעה שהעירייה שמקיפה אותם היא ישות משפטית-פוליטית שעומדת תחת המחוז המינהלי, שאינו חופף את מיתאר החבלים.

היסטוריה

שיטת הקומינים נולדה לאורך אמצע המאה ה-19 כשהיא מחליפה בהדרגה את חלוקת שטחה של הממלכה בין הכנסיות המקומיות, ותחת חסותה התקיימו צורות שונות של שלטון מקומי. רק בשנת 1971 נוסדה צורת הממשל המקומי שתקפה עד ימינו. כל אחת מ-290 היחידות המינהליות המרכיבות את שוודיה מנוהלת על ידי גוף פוליטי שחבריו נבחרים בבחירות מפלגתיות, המתקיימות באותו פורמט ובאותו היום עם הבחירות לריקסדג - אחת לארבע שנים.
רפורמות מבניות שונות התקיימו לאורך המאה ה-20. "חוק העיריות", שמסדיר את תפקוד הקומינים, נכנס לתוקף ב-1992. המדינה אחראית על התאגדות המועצות ועל שמותיהן, בעוד על סמלה מחליטה כל קומין לעצמה.

התנהלות העירייה

העירייה - שחבריה הם נבחרי ציבור כאמור - ממנה מתוכה "רשות מבצעת" (Kommunstyrelse) שמוציאה לפועל את ההחלטות השוטפות. בראשה, עומד אדם שנבחר על ידי מועצת העירייה ונקרא נציב העיר (או "נציב הקהילה", Kommunalråd). בשוודיה לא נהוג התואר "ראש עיר".
בעיריות שגודלן בינוני נבחר לעיתים סגן - על פי רוב ממפלגת אופוזיציה. בעיריות גדולות, נבחרים מספר נציבים לכהן יחד. בסטוקהולם ממונים לא פחות משנים-עשר נציבי עירייה, ובראשם עומד מי שקרוי "גזבר העיר", שהוא הדמות הפוליטית הבכירה ביותר בקומין של בירת שוודיה.
הערים הגדולות, באופן כללי, מעדיפות לקרוא לעירייתן "סטד" (לדוגמה: "Göteborgs Stad") על-פני קומין, בפני החוק עם זאת הן קומין לכל דבר ואין הבדלים בסמכות השיפוטית בינן לבין הקומונות הדלילות.
290 העיריות לאורכה של שוודיה, מתחלקות ל-2,512 יחידות קטנות הנקראות "קהיליות" (församling), שלהן תפקיד בעיקר בבחירות ומִפקדי אוכלוסין.
טוד גרף

קריירה

הוא שר באלבומים מקוריים היצוקים של רחוב סומסום (1970) ומעקב של רחוב סומסום 2 (1971). בשנת 1975 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה לילדים של חברת חשמל PBS. גרף משחק את התפקיד של ג'סי, חבר הקרקס הקצר, הוא נשאר עם התוכנית עד סוף הייצור ב-1977 (שהחליף את סטיבן גוסטפסון, שהכה את הסדרה לאחר ארבע עונות).
הוא היה מועמד לפרס טוני על גילום דמותו של דני בייבי ברודוויי בשנת 1984. 
בשנת 2006 הוא ביים את הבמה המוזיקלית של ג'ייסון רוברט בראון הגרף ודן אליש, בפורום פיד מארק. 
בשנת 2009 הוא ביים וכתב את הסרט "נוער שוליים" (Bandslam), בכיכובן של אליסון מישלקה וונסה הדג'נס. בשנת 2012, הוא כתב וביים את סרט "הצליל העליז" בכיכובן של קווין לטיפה ודולי פרטון.
פרס קפלון

פרס קפלון מוענק על ידי קרן מוריס ובטי קפלון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים לפרסומים או מחקרים במדעי הרוח, החברה או הטבע ולקידום השלום. הפרס חולק לראשונה בשנת 1969 וכל זוכה קיבל 5,000 דולר.
בשנת 1969 זכו בפרס: אריה דבורצקי, יצחק טברסקי, אפרים אלימלך אורבך, שמואל נח אייזנשטדט ויעקב מגר.
בשנת 1973 זכו בפרס: אהרן ברק וצבי ליפקין.
בשנת 1977 זכו בפרס: הלל פרדקין בפילוסופיה, סטנלי קון בפיזיקה, נעמי לוקנר בכימיה וסטנלי מסר בפסיכולוגיה.
בשנת 1979 זכו בפרס: ישעיה תשבי ויעקב כ"ץ.
כן זכו בפרס פרופ' בנימין מזר וארנאלדו מומיליאנו.
קפה גרופי

קפה גרופי (Café Groppi) הוא בית קפה מפורסם בקהיר בירת מצרים הקשור בין היתר למפגשים ואירועים בתולדות היישוב ומדינת ישראל.
בית הקפה נמצא בקרן הרחובות טלעת חרב וקאסר אל-ניל, במרחק הליכה מכיכר א-תחריר בלב קהיר, שמסביבה מספר מבני ציבור חשובים, בהם המוזיאון המצרי, משרדי ממשלה שונים, מטה הליגה הערבית וקמפוס האוניברסיטה האמריקאית.
מהימנות פנימית

בתורת המבחנים ובשיטות מחקר ישנם מספר סוגי מהימנות. במהימנות פנימית נבדק האם המבחן הומוגני: האם כל הפריטים בודקים את אותו תחום התוכן או אותה מיומנות. דרך אחת לבדוק זאת היא באמצעות חישוב מתאם בין שני חצאים של המבחן. דורש העברה אחת בלבד של המבחן. מבחן לסיכום יחידת הוראה שהשאלות בו הן ברמת קושי דומה, יהיה בעל מהימנות פנימית גבוהה. מהימנות הניסוי = דיוק. למעשה בוחן האם הצליחו למדוד באופן עקבי את מה שניסו למדוד.
1. מהימנות בין שופטים – שינוי בגורמים השיפוטיים לא ישנה את המסקנה. בודק למעשה את מידת השפעת האדם הבודק על הניסוי. ככל שנקבע קריטריונים אחידים ואובייקטיביים - המהימנות מעבר לשופטים תעלה. בדיקה על ידי מעריכים שונים צריכה לתת אותה התוצאה. 2. מהימנות מעבר לזמן – אין השפעה לזמן בו נערך הניסוי, התוצאה תהיה דומה בכל זמן נתון. בשתי מדידות בזמנים שונים נצפה לקבל אותה תוצאה. 3. מהימנות פנימית מעבר לפריטים – הקשר בין השאלות השונות שבודקות את אותו המשתנה. מתאם גבוה בין השאלות שמודדות את אותו משתנה (בעייתי במקצת שעה שמודדים אנשים, משום שלעולם לא נגיע לאותה מידה של מהימנות בין ניסוי לניסוי). לדוגמה: אם בתוך שאלון יש 5 שאלות שתשובה גבוהה עליהן תגדיר את האדם כפרפקציוניסט, נצפה לתשובה דומה בכל אחת מה-5 שאלות. או לדוגמה השלמת משפטים שחוזרת על עצמה. למעשה מהימנות פנימית מורידה את מימד המקריות ומעלה את מהימנות הניסוי.
כשרות אלטרנטיבית

במדינת ישראל כשרות אלטרנטיבית או תעודת כשרות אלטרנטיבית היא מסמך או שלט המוצג במסעדה או בית עסק ומצהיר על כשרות המזון או על קיום השגחה על מילוי דרישות ההלכה בהקשר של הכנת המזון, בלי שבית העסק יהיה מושגח על ידי הרבנות הראשית או גוף מטעמה. חלק מהתעודות מונפקות על ידי גוף חיצוני.

היסטוריה

חוק איסור הונאה בכשרות אוסר על בתי עסק להציג עצמם בכתב ככשרים ללא אישור מאת אחד הגורמים המוסמכים מטעם הרבנות הראשית לישראל. החוק אינו אוסר הנפקת תעודות כשרות מטעם ועדי כשרות פרטיים, אך רק אם בית העסק מחזיק גם בתעודה רשמית מטעם הרבנות המוסמכת. חוק זה מקנה לרבנות את המונופול על הענקת תעודות כשרות, אך במקרים רבים הוא מופר, לעיתים בטענה כי הרבנות דורשת מחירים מופקעים עבור שירותיה ונאכפת בה פרשנות קפדנית מדי של דיני הכשרות וההלכה.
בין הגופים המעניקים תעודות השגחה לבתי עסק שאינם בהשגחה הרבנות, תוך הסתמכות על חוות דעת משפטית לפיה כל עוד בתעודה לא מופיעה הביטוי 'כשר' אין בכך עבירה על החוק, נמנים בד"צ 'משמר הקודש - שמן המשחה' הנותן כשרות באזור התחנה המרכזית בתל אביב, בד"צ מישקולץ' בפתח תקווה, בד"צ רופשיץ באזור ירושלים, בד"ץ חרדים של הרב יעקב לנדאו באזור באר שבע, וגופי הכשרות 'כתר הכשרות', 'נזר הכשרות', 'עטרת ישורון' ו"השגחה פרטית" שהוקמה על ידי עמותת "השגחה פרטית לקידום יהדות פלורליסטית בישראל", פועלת בתמיכת תנועת 'ירושלמים' של רחל עזריה, שכחברת הכנסת פועלת להכשרת תעודות כשרות אלטרנטיביות, ובשנת 2018 נרכשה בידי עמותת צהר.
בעקבות עתירה לבג"ץ של שני בעלי מסעדות שביקשו לאפשר להם להציג את מסעדותיהם ככשרות, אף כאשר אין בידיהם תעודת הכשר מטעם הרבנות הראשית או לחלופין לקבוע שסעיף 3(א) לחוק איסור הונאה בכשרות בטל, השיב היועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין, כי החוק אינו אוסר על בתי עסק להציג תעודות כשרות מטעם גוף שאינו הרבנות, כל עוד ההצהרה היא רק על השגחת אותו גוף ולא שהאוכל כשר. ביוני 2016 דחה בג"ץ את העתירה, אך קבע כי פסק הדין יחול במשך שנתיים בלבד ובתקופה הזו המערכת מחויבת לשנות את הזיקה בין משגיחי הכשרות ובין המסעדות כך שהמשגיחים לא יהיו יותר כפופים למסעדות. בעקבות פסק הדין שונה נוסח התעודה שמעניק ארגון ארגון "השגחה פרטית".
ב-10 באוקטובר 2016 קיבלה נשיאת בית המשפט העליון, מרים נאור, את הבקשה לדיון נוסף בהחלטת בג"ץ בהרכב מורחב של שבעה שופטים. ביום 12 בספטמבר 2017 ניתן פסק הדין לפיו נדחתה העתירה, אך נקבעה ההלכה כי אסור לבית אוכל שאינו מחזיק בתעודת הכשר להציג כל מצג כשרותי, אולם מותר לו להציג מצג אמת בדבר הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, הכולל גם הבהרה מפורשת כי אין בידיו תעודת הכשר. ההלכה נקבעה ברוב הדעות, על ידי השופטים נאור, ג'ובראן, חיות ומלצר כנגד הדעות החולקות של השופטים רובינשטיין וסולברג.
הדר שחף-מעיין

ביוגרפיה

שירתה בצה"ל בלהקת חיל החינוך. בוגרת הסטודיו של יורם לוינשטיין בשנת 2000. החלה את דרכה ב-2002 כשחקנית וזמרת ב"שלגיה". מאז דיבבה כ-250 דמויות והשתתפה כשחקנית בשישה סרטים. אחיה הצעיר הוא המדבב גילן שחף

קריירת משחק

שחף שיחקה בשנת 2005 בסדרה הקומית "בצפר" בתור מספר דמויות וב-2006 בהצגה "הגליל והתחתון".
בשנת 2017 שיחקה במחזה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית ליסין.
בית יהונתן

בית יהונתן הוא מבנה  בשכונת סילוואן שבירושלים הנמצא בבעלות עמותת עטרת כהנים.
הבית נבנה על גבי אדמות הקדש בנבנישתי האמון עליו עד היום. ההקדש מיוחס לעולי תימן שהתגוררו במקום החל משנת 1885. במהלך מאורעות 1936–1939, בעקבות פרעות שהוביל חאג' אמין אל חוסייני, אילצו אותם הבריטים בשנת 1938 לעזוב את המקום, והם לא שבו אליו גם לאחר סיום המנדט הבריטי, מאחר שאדמות ההקדש נותרו בשטחי הכיבוש הירדני.
את המבנה בן שבע הקומות בנה עבור העמותה קבלן פלסטיני. הוא נבנה תוך חריגה מחוקי הבנייה במקום, המתירים בנייה לגובה שתי קומות בלבד, ולאחר דיונים במספר ערכאות נפסק כי יש להרוס אותו. בית המשפט הוציא מספר צווים לפינוי ואיטום המבנה, שלא בוצעו על ידי עיריית ירושלים. בראשית 2010 החל שר הפנים אלי ישי בניסיון להכשיר את המבנה.
במקרים רבים יידו ערבים אבנים לעבר הבית וגרמו לו נזק.
פיראנה אדומת בטן

תיאור

זהו דג בינוני מסדרת החריתאים, קרוב משפחה של די הפאקו (Pacu). לעומת רוב בני המשפחה, הנוטים לאכול מזונות צמחיים כמו פירות שנפלו וזרעים וכן רכיכות, הפיראנות בעלות ראש עבה עם שיניים חדות ולסתות חזקות המאפשרות להן לקרוע בשר לגזרים. 
כפי שמרמז שמן, לדג בטן אדומה מעט. שאר הגוף בגוון אפור-כסוף עם קשקשים מעט מנומרים. הזנב, הסנפירים והראש כחולים וקצה הבטן עשוי להיות צהבהב. מכסה הזימים שחור. האורך הממוצע 33 ס"מ והמשקל עד 3.5 ק"ג. צבע הבטן של הנקבות בוהק יותר משל הזכרים.

תפוצה התנהגות

הפיראנות נפוצות ביובלי נהרות ואגמי אמריקה הדרומית בארגנטינה, ברזיל, בוליביה, קולומביה, אקוודור, גיאנה, פרגוואי, אורוגוואי, פרו וונצואלה. הן חיות בנהרות גדולים כמו האמזונאס, הפרגוואי, הפרנה והאסקיבו וכן ביובלים קטנים יותר. בעונה הגשומה הן עשויות לחיות גם ביערות גשם מוצפים. הן אינן נוהגות לנדוד.
הפיראנות ידועות בשל התקפותיהן על חיות קטנות שונות: זוחלים, עופות, יונקים ובעיקר דגים אחרים. הן מתנפלות עליהם וקורעות אותם לגזרים במהירות. אף שאינן חיות בלהקה, הן מתנפלות על טרפן יחד. כיחידות הן ניזונות מתולעים, חרקים, דגים קטנים, צמחים וזרעים. הפיראנות מסוכנות גם לבני אדם. מקרי טריפה כמעט ואינם מתועדים, אך הן עלולות לנשוך אצבעות של דייגים ואף לגרום להם לאובדן אצבעות. 
הפיראנות עלולות להיטרף על ידי דגים גדולים, דולפיני נהרות, קיימנים, עופות מים ולוטרות ענקיות. 
תקופת הרבייה חלה במהלך עונת הגשמים. במהלכה מטילה הנקבה עד 5000 ביצים. הביצים מוטלות בקיני צמחים אותם בונים הזכרים. 
לא ידוע מה מצב שימורה של הפיראנה אך היא עלולה להיות בסכנת הכחדה עקב הפגיעה ביער וזיהום הנהרות והיובלים הגדולים באזור המחיה שלה.
מריו בולאטי

קריירה

בולאטי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בלגראנו, וקודם לקבוצה הבוגרת של המועדון ב-2003. ב-2006 הוא סייע לקבוצה לעלות לליגת העל הארגנטינאית, אך כעבור שנה אחת בלבד ירד עמה לליגת המשנה. בעקבות כך החליט בולאטי לעזוב את המועדון, לאחר שערך במדיו 86 הופעות.
ביולי 2007 חתם בולאטי בקבוצת פורטו הפורטוגלית על חוזה לארבע שנים, לאחר שכשרונו משך את עיני הקבוצה. בעונת 2007/2008 היה בולאטי שותף לזכיית הקבוצה באליפות ליגת העל הפורטוגלית לאחר שהשתתף ב-15 משחקים, ובנוסף שיחק פעמיים במסגרת ליגת האלופות. מאחר ששאף לקבל דקות משחק רבות יותר, הושאל בראשית 2009 בחזרה לארגנטינה, אל קבוצת הורקאן.
באליפות הקלאוסורה ב-2009 היה בולאטי לאחד משחקני המפתח של הורקאן, שהציגה סגנון משחק התקפי ונאבקה על הזכייה באליפות הליגה הארגנטינאית, עד שהפסידה לולס סארספילד במחזור האחרון של העונה. בעקבות יכולתו המרשימה זכה בתואר השחקן המצטיין של העונה בארגנטינה מטעם המגזין "Olé". בינואר 2010 עבר בולאטי לפיורנטינה האיטלקית.
בולאטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה במשחק מול רוסיה באוגוסט 2009, תחת המאמן דייגו מראדונה. במחזור האחרון של מוקדמות מונדיאל 2010, באוקטובר אותה שנה מול אורוגוואי, הבקיע את שער הניצחון ל-0-1 של נבחרתו, שבעקבותיו העפילה הנבחרת לטורניר המונדיאל. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל עצמו.
Bang Bang (My Baby Shot Me Down)

היסטוריה

הסינגל של שר זכה להצלחה רבה בכל רחבי העולם מיד לאחר צאתו. במצעד הפזמונים של ארצות הברית הגיעה שר למקום השני (וזה היה הלהיט הגדול ביותר של שר בשנות ה-60), ולמקום השלישי בממלכה המאוחדת. הסינגל עצמו מכר למעלה מ-3 מיליון עותקים בארצות הברית במהלך השנים. בשנת 1987 הפיצה שר את הסינגל בשנית, וכן השמיעה אותו באלבומה "Cher" מאותה שנה, אולם בפעם זו לא הגיע למצעדי הפזמונים.

גרסאות כיסוי

בשנת 1966 יצרה ננסי סינטרה גרסת כיסוי של השיר, באלבומה "How Does That Grab You". גרסה זו לא זכתה להצלחה, ולא הגיעה למצעדי הפזמונים עד שנת 2003 עת שימשה הפסקול של סצנת הפתיחה בסרט המצליח "להרוג את ביל". בעקבות הסרט גרסת סינטרה כוסתה על ידי הלהקה "Audio Bullys" בשנת 2005 - גרסת כיסוי שהגיעה לראש מצעד הפזמונים הבריטי באותה שנה.
אמנים רבים נוספים יצרו גרסת כיסוי לשיר ובהם: דלידה (שאף שרה גרסה באיטלקית של השיר); סטיבי וונדר באלבומו "Down to Earth", שנת 1966; פטולה קלארק באלבומה "I Couldn't Live Without Your Love", מאותה שנה; ונילה פאדג' באלבומם הנושא את שם הלהקה, משנת 1967; טרי ריד באלבומו משנת 1968 "Bang Bang You're Terry Reid"; פרנק סינטרה באלבומו משנת 1981 "She Shot Me Down"; קליף ריצ'רד באלבומו משנת 2003 "Fly On The Wall - B Sides And Rarities", ואיסובל קמפבל באלבומה משנת 2005 "This Is Just The Same".
בישראל, ביצעו גרסאות כיסוי לשיר חוה אלברשטיין והפרברים, והילה רוח הוציאה גרסה עברית בשם "בום בום".
בשנת 1966 ביצעה שילה, זמרת פופ צרפתיה, גרסת כיסוי לשיר בצרפתית. בסרטו הקצר של פרנסואה אוזון, "שמלת קיץ" (Une robe d'été), פותח שיר זה את הסרט ומניע את העלילה כשאחד מגיבורי הסרט מבצע ליפ סינק לשיר תוך כדי ריקוד, למורת רוחו של חברו.
בשל פופולריות השיר נעשה בו שימוש בפרסומות רבות. בין היתר, הזמרת והדוגמנית קרלה ברוני, רעייתו של ניקולא סרקוזי, הנשיא ה-6 של צרפת, שרה את השיר בפרסומת ללנצ'יה בשנת 2008.
בשנת 2014 ביצעו טוני בנט וליידי גאגא את הסינגל מחדש, והוא נכלל במהדורה מיוחדת של האלבום "Cheek to Cheek". לאחר מכן בשנת 2017, הוציאה דואה ליפה גרסת כיסוי נוספת, אשר נכללה באלבום הבכורה שלה שנקרא על שמה, "Dua Lipa".
מריו גארסיה מנוקל

קורות חייו

מריו גארסיה מנוקל נולד בחגואיי גראנדה שבמחוז מטאנסס. בהיותו בן 13 נשלח לפנימיות בארצות הברית, תחילה במדינת ניו יורק ואחר כך במרילנד. בין 1884 ל-1888 למד בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת קורנל.
עם שובו לקובה, נטל מנוקל חלק במאבק לעצמאותה של קובה, ולאחר שזו הושגה, היה מבכירי המפלגה השמרנית.
ב-1912 נבחר לנשיאה השלישי של קובה, לאחר קדנציה אחת בה כיהן בתפקיד חוסה מיגל גומס מהמפלגה הליברלית. מנוקל הנהיג מדיניות כלכלית שנועדה לתמוך בתאגידים ובעסקים, וחרף ביקורת ומאבק צמוד עם המפלגה הליברלית, ניצח גם בבחירות שנערכו ב-1916. ב-7 באפריל 1917 הכריז מנוקל מלחמה על גרמניה, יום לאחר שעשתה זאת ארצות הברית. קובה אמנם לא נטלה חלק פעיל במלחמת העולם השנייה, אך שימשה כבסיס למלחמה בצוללות הגרמניות שאיימו על איי הודו המערבית.
שתי תקופות כהונתו אופיינו בגידול בשחיתות ובתופעות של שוחד במגזר הציבורי. חוקת קובה מנעה ממנו להתמודד על כהונה שלישית, וב-1921 פינה את כסאו לאלפרדו סיאס מהמפלגה הליברלית.
ב-1924 ניסה מנוקל להתמודד שוב על נשיאות המדינה, אך הפסיד לחרארדו מצ'אדו מהמפלגה הליברלית. ב-1931 היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד מצ'אדו, שבעקבותיו הוגלה לארצות הברית. עם שובו לקובה, ב-1936, ניסה שוב להתמודד על משרת הנשיא, אך הפסיד למיגל מריאנו גומס.
ב-1941 מת מנוקל בסנטיאגו דה קובה.
מוחנגה

גאוגרפיה

העיר נמצאת כ-45 ק"מ מבירת המדינה קיגאלי, כ-85 ק"מ מהעיירה הקטנה קיבחו  וכ-40 ק"מ מהעיירה ניאנזה .

תנועה ותחבורה

העיר נמצאת ליד הכבישים RN1 ו-RN7. בנוסף, בעיר נמצא מספר רב של תחנות דלק.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא מאי (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 989 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (150 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).

מוסדות בעיר

בעיר יש בית חולים, אצטדיון, תחנה מרכזית, מרכז לאמנויות, תחנת משטרה ובית כלא. בנוסף יש מספר רב של סניפי בנק, כנסיות, סופרמרקטים, בתי מלון, מכללות ובתי ספר.
פאראנאק מרגוליס

ביוגרפיה

מרגוליס נולדה במנצ'סטר, אנגליה, ב-1972. היא נינתו של הרב הראשי לשעבר של טהרן. היא גדלה בלוס אנג'לס להורים שהיגרו מאיראן, בבית ספרדי מסורתי. למדה בבית הספר התיכון של "ישיבה יוניברסיטי" בלוס אנג'לס. היא בעלת תואר BA בפילוסופיה מ-Stern College ותואר שני בכתיבה עיונית מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בין 1995 ל-1997 שימשה כמרצה שלא מן המניין בישיבה יוניברסיטי ובקווינס קולג', שם לימדה כתיבה עיונית.
שימשה כעורכת מהדורת 1999 של Freedom in the World, הדוח השנתי שמפרסם Freedom House. כמו כן שימשה כעורכת ב-Los Angeles Jewish Times.
עלתה לישראל ב-2002 עם בעלה דייוויד מרגוליס וכיום מתגוררת בירושלים.

Off the Derech

מרגוליס קיבלה את הרעיון לכתיבת Off the Derech: Why Observant Jews Stop Practicing Judaism, How to Respond to the Challenge כאשר התגוררה בניו יורק, ושמה לב שרבים מבין חבריה שגדלו בבתים אורתודוקסיים הפסיקו לקיים מצוות. במשך חמש שנים היא חקרה את הנושא, קיימה ראיונות עם אנשים שהפסיקו לקיים אורח חיים אורתודוקסי, וערכה סקר מקוון בו נטלו חלק רבים נוספים. היא אף ראיינה רבנים, מחנכים, פסיכולוגים וראשי ארגונים קהילתיים.
הספר דן בסיבות שהביאו אותם לכך, ומציע צעדי מנע שבהם יכולה לנקוט הקהילה היהודית. מרגוליס כותבת כי "זהו האתגר הגדול ביותר העומד כיום בפני העולם היהודי."
מבקרים שיבחו את מרגוליס על שכתבה את "הספר החשוב הראשון הבוחן את תופעת ההתבוללות בימינו מנקודת מבטם של היוצאים בשאלה". הרב אברהם טברסקי אמר כי מדובר ב"ספר חובה לכל רב, מורה והורה". בכתב העת Publisher's Weekly נכתב כי "מסקנתה של מרגוליס ("איננו יכולים לצמצם את גדולתו של אלוהים למידותיו של הנתיב בו אנו פוסעים") תעורר הד חיובי בליבם של קוראים מכל הדתות."

"היוצאים"

בשנת 2017, לאחר הוצאת המהדורה האנגלית, יצא ספרה של מרגוליס "היוצאים", בהוצאת סלע מאיר. זהו תרגום של הספר Off the Derech, Israel edition. בדומה לספרה הקודם אשר יצא ב-2005, גם כאן מרגוליס ניסתה לברר מהן הסיבות ליציאה בשאלה. אך בניגוד לספרה "off the derech", בספר זה בחרה להתמקד בתושבי מדינת ישראל ולרכז את הממצאים ואת ההבדלים השונים בספר נפרד. הספר מבוסס על מחקר שערכה מרגוליס, שבמסגרתו ראיינה מאות יוצאים בשאלה, רבנים, פסיכולוגיים, אנשי חינוך וראשי תוכניות.
יחסי ברזיל–קניה

סחר ושותפות כלכלית

ביולי 2010 ערך נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה ביקור ממלכתי בקניה, במהלכו חתם על מספר הסכמי שיתוף פעולה דו צדדיים. ההסכמים כללו שיתוף פעולה בין המדינות בנושאי טכנולוגיית דלק ביו, חקלאות, אנרגיה, חקר משאבי טבע ודיור.
באפריל 2014 חתמו שתי המדינות על הלוואה למען חיזוק המכניזם של החקלאות בקניה. בעסקה קידמה ברזיל הלוואה של 80 מיליון דולר. העסקה נחתמה על ידי שר החקלאות הקנייתי ושר הפיתוח, התעשייה וסחר החוץ הברזילאי.
בשנת 2010 ייצאה ברזיל לקניה סחורה בשווי 121 מיליון דולר, וקניה ייצאה לברזיל סחורה בשווי 740,000 דולר. בשנת 2012 גדל היקף הסחר משמעותית, כשברזיל ייצאה סחורה בשווי 289 מיליון דולר, וקניה ייצאה סחורה בשווי 1.1 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של ברזיל לקניה כולל כלי טיס, מכשירי חשמל ביתיים ותעשייתיים, מכונות כבדות לכרייה ובנייה, ציוד חקלאי, טרקטורים וחוטי אלומיניום.
קניה היא הקונה הגדולה ביותר באפריקה של מטוסי אמבראר הברזילאים.

ייצוג דיפלומטי

לברזיל יש שגרירות בניירובי.
לקניה יש שגרירות בברזיליה, המשמשת גם כשגרירות בוונצואלה.
יחסי סנט לוסיה–שווייץ

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין הקונפדרציה ההלווטית לבין סנט לוסיה כוננו ב-1979 - השנה בה קיבלה סנט וינסנט והגרנדינים עצמאות מלאה מהממלכה המאוחדת. על פי משרד החוץ השווייצרי: "היחסים בין המדינות הם יחסים חמים וטובים, אך אינם נרחבים ואין שיתופי פעולה בתחומים מגוונים".
בשנת 2013, חתמו שתי המדינות על הסכם הדדי של פטור מאשרה, דהיינו, אזרחי סנט לוסיה יכולים להיכנס באופן חופשי לשווייץ ואזרחי שווייץ יכולים להיכנס באופן חופשי לסנט לוסיה עם ביקורת דרכונים בלבד וללא אשרת כניסה ושהייה במדינה. ההסכם תקף למשך תשעים ימים ולאשרת תייר בלבד.
על פי מפקד האוכלוסין של סוף שנת 2018, 24 שווייצרים חיו בסנט לוסיה. הסחר הכולל שבין המדינות הגיע בשנת 2018 ל-2.6 מיליון פרנקים שווייצרים.
אן לקי

קריירה

לקי גדלה בסנט לואיס, מיזורי, והייתה מעריצת ז'אנר המדע הבדיוני מגיל צעיר. בשנות העשרה והעשרים לחייה שלחה סיפורים פרי עטה לפרסום ללא הצלחה. רק סיפור אחד בסגנון "רומן רומנטי" פורסם ללא שמה בצהובון.
לאחר שכבר נישאה ונולדו לה שני ילדיה ב-1996 ו-2000, השעמום שהרגישה בתור עקרת בית בפרברים הוביל אותה לחזור לכתיבה, והיא חיברה במסגרת "חודש כתיבת הרומן הארצי" לשנת 2002 את מה שעתיד היה להיות הטיוטה הראשונה של הספר "יושרה שניונית". ב-2005 היא השתתפה בסדנה לכתיבה "קלריון" תחת הדרכתה של אוקטביה באטלר, והמשיכה לעבד את ספרה במשך שש שנים נוספות. 
לקי פרסמה סיפורים קצרים רבים במגזינים למדע בדיוני ופנטזיה. סיפוריה נכללו באוספים, כולל "מיטב השנה במדע הבדיוני ובפנטזיה" בעריכת ריץ' הורטון.
היא ערכה את המגזין המקוון למדע בדיוני ופנטזיה, Giganotosaurus, בין השנים 2010-2013, והיא עוזרת העורכת בפודקאסט PodCastle. היא שמשה כמזכירת אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה באמריקה מ-2012 עד 2013.

טרילוגיית הרַדְש האימפרי

ספר הביכורים של לקי, "יושרה שניונית", הראשון בטרילוגיית אופרת החלל "הרַדְש האימפרי", פורסם לביקורות מהללות באוקטובר 2013, ואף זכה בכל הפרסים המובילים בתחום המדע הבדיוני בשפה האנגלית - פרס הוגו, פרס נבולה, והפרס על שם ארתור סי. קלארק. למעשה, לקי היא הסופרת הראשונה שזכתה ב"טריפקטה" זו. הספר מספר את הסיפור של בּרֶק, הניצולה היחידה מהרס ספינת חלל בשירות האימפריה, אשר נושאת בתוכה את הבינה המלאכותית של ספינת המלחמה. - המבקשת לנקום את השמדתה. בנות האדם שמשרתות בספינה הן "פוסט-מגדריות", כלומר חיות בחברה בה אין מגדר, ואף השפה שלהן אינה מבדילה בין זכר לנקבה, ומשתמשת בלשון אישה ללא קשר לגוף הדמות המיוחסת. הספר נחשב לביקורת נוקבת על החברה המגדרית העכשווית, ושפות מבוססות מגדר.
הספר השני בטרילוגיה, "חרב שניונית", יצא באוקטובר 2014, וספר הסיום, "חמלה שניונית" ראה אור באוקטובר 2015.
בנוסף, פרסמה לקי שני סיפורים קצרים המתרחשים בעולם אימפריית הרדש: Night's Slow Poison" ו-"She Commands Me and I Obey".

ספרים עתידיים

הוצאת Orbit רכשה מלקי שני ספרים נוספים. הראשון, שאף הוא מתרחש בעולם של "הרדש האימפרי" עתיד לצאת ב-2017, ולשני, אשר אינו קשור לאותו העולם, אין עדיין תאריך פרסום.

חיים אישיים

ללקי תואר במוזיקה מאוניברסיטת וושינגטון (1989). היא עבדה במגוון עבודות, כולל כמלצרית, פקידת קבלה, וטכנאית הקלטות. היא נשואה לדייוויד הארה, וביחד יש להם בן ובת. המשפחה מתגוררת בסיינט לואיס, במיזורי.