google/wiki40b huggingface dataset:
נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית)

באמצע שנות ה-90 התפרסם באמצעי התקשורת ברחבי העולם סרטון שחור-לבן באורך 17 דקות ובאיכות ירודה שלכאורה צולם בשנת 1947 ומתעד ניתוח שלאחר המוות שבוצע בארצות הברית בגופת חוצן שנהרג מספר שבועות קודם לכן בתקרית רוזוול.
הסרטון אשר שודר ביותר מ-32 מדינות ברחבי העולם, כולל בפריים טיים בארצות הברית בערוץ פוקס ניוז, עורר ויכוח נוקב בתקשורת בשאלה האם הוא אותנטי או שמא מדובר בזיוף מתוחכם.
בשנת 2006 הודו יוצרי הסרטון כי הסרטון לא היה אותנטי אלא תרמית מתוחכמת.

התרמית

ב-5 במאי 1995 הציג היזם הבריטי ריי סנטילי (Ray Santilli), את הסרטון בפעם הראשונה בפומבי מול נציגי העיתונות וחוקרי עב"מים. לטענתו של סנטילי הוא קיבל את הסרטון מאלמוני ששירת בעבר כצלם צבאי בצבא ארצות הברית אשר גנב את עותק של הסרט ללא ידיעת הממונים עליו.
בסרטון נראה בבירור גופו של חייזר דמוי אדם השוכב על שולחן ניתוחים. לחוצן שבסרט היו שש אצבעות, הוא היה בעל גולגולת מוארכת, עיניים קטנות הרחוקות זו מזו, אף שטוח ושפתיים דקות מאוד. כבר בתחילת הסרט ניתן היה להבחין כי ברגלו הימנית של החוצן ישנו חור גדול וכי ידו הימנית קטועה. בהמשך הסרט נראים שני פתולוגים הבוחנים את הגופה ולאחר מכן מבצעים בה מספר חתכים כאשר הם פותחים את בית החזה ואת הבטן ומסירים מספר איברים פנימיים. לאחר מכן הם מורידים את הקרנית מעיניו של החוצן, ולבסוף הם חותכים את הראש של החוצן ובוחנים את מוחו.
סנטילי הצליח למכור את הסרטון לרשתות טלוויזיה רבות ברחבי העולם והוא שודר ביותר מ-32 מדינות. ב-28 אוגוסט 1995 שודר הסרטון לראשונה בארצות הברית ברשת פוקס בתוכנית ספיישל בשם "Alien Autopsy: Fact or Fiction". התוכנית חוללה סנסציה ועוררה ויכוח נרחב בשאלה האם הסרט אותנטי או מזויף, כאשר טיים מגזין ציין שסרט החובבים עורר דיון כה אינטנסיבי שלא נראה כדוגמתו מאז סרט זפרודר. פוקס שידרו את התוכנית פעמיים נוספות בעקבות העניין הרב בסרט, כאשר בכל פעם זכה הסרט לרייטינג גבוה יותר - כאשר הסרט שודר בנובמבר 1995 צפו בו 11.7 מיליון צופים.

חשיפת התרמית

ב-4 באפריל 2006 שודר בבריטניה הסרט התיעודי "Eamonn Investigates: Alien Autopsy". בתוכנית זו הודו לראשונה ריי סנטילי ועמיתו המפיק גארי שופילד שהסרטון לא היה אותנטי אלא תרמית מתוחכמת שצולמה בסט שנבנה בדירה ריקה בצפון לונדון.
לטענתו של סנטילי, פסל מקומי בשם ג'ון המפריס בנה את גוף החייזר במשך שלושה שבועות, וכי הקרביים של החוצן שבסרטון היו למעשה מוח של כבש, ריבת פטל וקרבי עופות אשר נרכשו אצל קצב מקומי. סנטילי ציין גם כי המפריס גילם בסרטון את התפקיד של המדען הראשי שמבצע את הניתוח.
אף על פי שסנטילי בחר לחשוף את התרמית הוא עדיין טוען כי רכש במקור סרטון נתיחת גופת חוצן מאלמוני ששירת בעבר כצלם צבאי בצבא ארצות הברית. לטענתו של סנטילי, משום שהסרטון המקורי נהרס ברובו מהלחות והחום, הוא בחר לשחזרו בדרך זו ולשלב בו חלקים אחדים מהסרטון האותנטי.
גייל סימון

ראשית הקריירה

סימון החלה את עבודותה בקומיקס כמבקרת של המדיום, במיוחד הקומיקס המיינסטרימי האמריקאי. בשנות התשעים המאוחרות היא כתבה בלוג ושמו נשים במקררים, שביקר את נטייתה של תעשיית הקומיקס להתעלל בדמויות נשים בסיפורים השונים (כשהעלילה כללה אירועי אונס, רצח והפלות) רק כדי להניע או להצדיק את מעשיו של הגיבור הגברי של הסיפור. הצלחת הבלוג הביאה אותה לכתיבת טור שבועי באתר Comic Book Resources בשם You'll all be sorry! (אתם עוד תצטערו!), בו היא יצרה פרודיות קצרות כביקורת על ספרי קומיקס.
עבודותיה הראשונות ככותבת היו בעבור בונגו קומיקס, המותג בו מתפרסמים סיפורי הקומיקס של משפחת סימפסון. בין השנים 2000-2002 היא כתבה ואף איירה חלק מסיפורי בארט סימפסון. עבודתה כללה גם את תכנון רצועת הקומיקס השבועית של הסימפסונים בעיתוני יום ראשון.

עבודותיה הבולטות

לאחר עבודותיה בעבור מותג הסימפסונים, החלה סימון כותבת בעבור מארוול קומיקס במאי 2002, תחת מותגי דדפול וסוכן אקס. בעקבות חילוקי דעות עם עורך סדרת דדפול, פרשה סימון ממארוול וערקה לשורות חברת DC קומיקס המתחרה באוגוסט 2003. החוברת הראשונה שכתבה בעבור DC הייתה חוברת 56 של ציפורי הטרף, שעסקה בקבוצת גיבורות על העובדות בגות'אם סיטי. פרט לעבודתה ככותבת הראשית של ציפורי הטרף, עבדה סימון גם במותג אקשן קומיקס.
בשנת 2005 כתבה סימון את נבלים התאחדו - מיני-סדרה שהייתה חלק מאירועי המשבר האינסופי ביקום DC. הצלחתה של המיני-סדרה, בה חידשה סימון את דמותו של קאטמן (איש החתול), גררה את חידושה של סדרת ששת המרושעים העוסקת בקבוצת שישה נבלי-על במשימותיהם כשכירי חרב.
בשנת 2007 גייל סימון השתתפה בכתיבת סדרת הקומיקס Welcome to Tranquility (ברוכים הבאים לשלווה), הסוקרת את חייהם של נבלי-על וגיבורי-על לאחר פרישתם וכניסתם לגיל הזהב. הצלחת החוברת (שהדמות הראשית בה זכתה לפרס גליף) גררה כרך שני ב-2008 ולאחר מכן חוברת נוספת בשנת 2011. 
בין השנים 2007-2009 כתבה סימון את עלילות וונדר וומן, ובכך הייתה האישה הרביעית לכתוב את המותג, והראשונה להיות כותבת ראשית. בשנת 2011 החלה לכתוב את הרצת פיירסטורם בשיתוף עם אית'ן ואן סקייבר ממנה עזבה לאחר 6 חוברות ואת הרצת באטגירל הרביעית.

עבודותיה מחוץ לקומיקס

סימון כתבה מספר תסריטים לסדרות טלוויזיה, רובן נוגעות למותגי הקומיקס בהן עסקה. בין השאר, כתבה פרק בסדרת האנימציה באטמן: האמיצים והנועזים בשנת 2010, התוותה את קו העלילה הראשי לסרט האנימציה "וונדר וומן" בשנת 2009, ואת הפרק "פגישה זוגית" של הסדרה ליגת הצדק ללא גבולות בשנת 2005.

פרסים

גייל סימון הייתה מועמדת לפרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה עקב שיבוץ חוזר ונשנה של דמויות להט"ב בעלילות הקומיקס שכתבה. בין הדמויות נכללים קראוטה בציפורי הטרף וסקנדל סוואג' בשישייה הסודית.
דמותה של תומאסינה, הבלשית האפריקנית אמריקנית מ-Welcome to Tranquility, זכתה בפרס גליף (פרס המוענק לקומיקס שנכתב על ידי או על אודות אנשים בעלי גיוון אתני) לדמות הנשית הטובה ביותר בשנת 2007.
מערות סמך

מערות סמך הוא גן לאומי באזור דרום השפלה, הממוקם כשני קילומטרים מזרחית לנועם ושלושה קילומטרים מערבית ללכיש, בסמוך לכביש 6. בגן שלוחה קירטונית עם מערות פעמון וחורבת סמך שהיה מאוכלס מהתקופה הרומית עד סיום התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. כמו כן, נמצא בו קבר שייח, עבדאללה. הגן בשטח 723.35 דונם הוכרז ב-16 ביולי 2003.
מאיר דב רכניצר

הרב מאיר דב (בערל) רכניצר (נולד י"ב באייר תשי"ח, 2 במאי 1958) הוא ראש ישיבת בעלז "אהל יהושע" בחיפה, ורב קהילת בעלז המקומית.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לשמעון יצחק רכניצר, יוצא פראונקירכן שבאוסטריה, תלמידו של מהרי"צ דושינסקי. למד במוסדות החינוך של חסידות בעלז בירושלים. נישא לחנה לבית בלזם, נכדת הרב מנחם מנדל למברגר שהיה רבה של טיסה פולגר. 
מאז נישואיו מתגורר בחיפה בסמוך להורי אשתו. אחר נישואיו למד בכולל של הרב יואל קלופט. בהמלצת חברו לכולל, הרב שאול אלתר, מונה לכהן כר"מ בישיבת אור שמחה של חסידות גור בעיר. הוא היה לתלמיד של ראש הישיבה, הרב מנחם מנדל שפרן. 
כיהן כשנתיים כר"מ בישיבת בעלזא בבני ברק. עם פתיחת ישיבת בעלז בראשון לציון בסוף שנת תשנ"ד, מונה לר"מ. כעבור שנתיים, הועמד בראש ישיבת בעלז "אהל יהושע" בחיפה שנפתחה אז. הוא מונה גם לרב ודיין בקהילת בעלז בעיר.
הרב רכניצר מדגיש את הלימוד העיוני ומחנך את תלמידיו להמשיך בלימודי העיון גם לאחר נישואיהם. הוא מרבה להדריך את תלמידיו בצורת הלימוד. הוא מוסר גם שיחת חסידות מדי שבוע בישיבה וכן שיעור בשפת אמת לקבוצת בחורים. בשיעוריו הוא מרבה להביא מושגים מתחום הקבלה וציטוטים מספר הזוהר. האדמו"ר מבעלז מינהו להדריך את נכדו הבכור, הרב שלום.
לרב רכניצר 12 ילדים. בנו הרב משה נטע מכהן כראש כולל של מוסדות "אור הרשב"י" במירון. בתו אסתר, היא כלתו של הרב יעקב גרינוולד, דיין בבד"ץ מחזיקי הדת, רב בית הכנסת קהילות יעקב בבני ברק, וראש כולל עיון בבני ברק. בת נוספת נשואה לרב ישראל אהרן למברגר, בנו של רבי מנדל ממאקווא ירושלים. בתו שפרה לאה, נשואה לאברהם שמואל צבי רוקח, בנו של הרב אהרן מרדכי רוקח בנו של האדמו"ר מבעלזא.
אחיו הרב יונה, ראש ישיבת צ'רנוביל. אחיו הרב יוסף צבי, דומ"ץ בבית הכנסת "בית פנחס" של חסידי בעלזא באשדוד ור"מ בישיבה של חסידי בעלזא בבני ברק.
דוד עמית

ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם של משה ואלידע פרוינד. שירת בגדוד 50 של ה"נח"ל מוצנח" והשתתף במלחמת ששת הימים בקרבות סיני. במלחמת ההתשה שימש כסגן מפקד במוצב המזח שבקצה הדרומי של קו התעלה. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד מחלקה בדרגת סרן ונטל חלק בקרב העיר סואץ. לאחר שכל המפקדים הבכירים נפצעו נטל לידיו את הפיקוד על הכוח הנצור במשטרה שבעיר סואץ. על כך קיבל את עיטור המופת. במלחמת לבנון הראשונה שימש כסמג"ד במילואים.
היה בן קיבוץ בארות יצחק, והגיע בסוף שנות ה-60 לכפר עציון, ובשנות ה-80 שימש מזכיר הקיבוץ. היה ממייסדי בית ספר שדה כפר עציון וניהל אותו בשנותיו הראשונות. ערך עשרות חפירות ארכאולוגיות וסקרים מטעם רשות העתיקות במדבר יהודה, ירושלים, הר חברון ושפלת לוד. בין השאר חפר יחד עם צבי אילן בדרום הר חברון וגילה שני בתי כנסת קדומים בחורבת ענים ובמעון. חפר כפר מימי הבית השני ליד מזור, מחצבה תת-קרקעית ובית מלאכה לכלי אבן מימי הבית השני במדרון הר הצופים בירושלים, סמוך לבריכת ממילא בירושלים, ועוד. 
ד"ר עמית שימש מרצה לארכאולוגיה במכון שכטר למדעי היהדות. ערך קובצי מאמרים רבים בתחום ההיסטוריה והארכאולוגיה של ארץ ישראל. פרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם קתדרה, אריאל ועת-מול. זמן קצר לפני מותו הוציא עם אשתו, חנה עמית, את הספר "רחוב  בירושלים: מסע בזמן מתקופת המקרא ועד היום".
בשנותיו האחרונות התגורר בירושלים. נפטר בשנת 2013 ונקבר בקיבוץ כפר עציון.
בשנת 2014, יצא בהוצאת יד יצחק בן צבי, ספר המקבץ מבחר רחב של מאמרים שפרסם עמית.
דוקטור ת'ורן (סדרת טלוויזיה)

הפצה

הסדרה נרכשה בארצות הברית על ידי חברת Weinstein Company. החל מ-20 במאי 2016 מופצת הסדרה ב-Amazon Prime.
רצח המוני

רצח המוני הוא מעשה רצח של מספר גדול של אנשים, המבוצע בדרך כלל באותו הזמן או במשך תקופה קצרה יחסית של זמן. על פי ה-FBI, רצח המוני הוגדר כארבעה מקרי רצח או יותר אשר מתרחשים במהלך אירוע מסוים ללא המתנה מרובה בין הרציחות. רצח המוני מתרחש בדרך כלל במקום אחד בו הקורבנות נהרגים בידי אדם אחד.
רצח המוני עשוי להיות מבוצע על ידי יחידים הפועלים על דעת עצמם או על ידי פעילים בארגוני טרור. המונח עשוי גם להתייחס לרציחות המבוצעות במספר מקומות על ידי אותו הגורם (spree killing) או לרוצחים סדרתיים אשר עשויים לרצוח מספר גדול של אנשים במשך תקופות זמן ארוכות. הרציחות ההמוניות הגדולות בהיסטוריה היו הניסיונות להשמיד קבוצות אוכלוסייה שלמות או קהילות של אנשים, בדרך כלל על בסיס השתייכותם האתנית או הדתית - חלק מהרציחות ההמוניות הללו נחשבים לרצח עם ואחרים לפשעים נגד האנושות, אך לעיתים קרובות פשעים מסוג זה הובילו להרשעות אחדות או לשום הרשעות.
PlayerUnknown's Battlegrounds

משחקיות

המשחק נפתח כאשר עד 100 שחקנים (בודדים או בקבוצות) צונחים ממטוס אל מפה בגודל של 8 על 8 ק"מ. מסלול הטיסה של המטוס משתנה ממשחק למשחק, מה שמצריך את השחקנים לחשוב במהירות מתי המועד והמקום הנבון ביותר לצנוח. השחקנים מתחילים ללא ציוד וצריכים לאסוף ציוד (כגון נשקים, תחמושת, קסדות, תיקים, אפודי מגן, ציוד רפואי וכדומה) מבלי שיהרגו אותם. אם שחקן נהרג, שחקנים אחרים יכולים לקחת את הציוד שהוא אסף במשחק.
בחלק מהאתרים במפה יש סיכויים גבוהים יותר למצוא ציוד טוב יותר מאשר באתרים אחרים. ניתן לשחק במשחק בגוף ראשון או בגוף שלישי.
כל מספר דקות, האזור במפה בו ניתן לשחק מתכווץ לעבר נקודה אקראית. שחקנים שנמצאים מחוץ לאזור 'החדש' שבו ניתן לשחק יסבלו מירידת נקודות חיים בקצב מסוים, עד למותם או עד שייכנסו לאזור 'החדש' (play zone) שבו ניתן לשחק. במהלך המשחק, אזורים מסוימים במפה מופצצים על ידי ארטילריה במשך מספר שניות. כאשר פוגעת בשחקן פצצה הוא מת ומפסיד במשחק. ניתן לדעת היכן נמצאים אזורי ההפצצות הללו - הם מסומנים במפה כעיגולים אדומים.
המשחק מסתיים כאשר נשאר רק שחקן אחד או קבוצה אחת. בממוצע, סיבוב אחד של משחק אורך כ-30 דקות.
בסוף כל משחק או כאשר השחקן מת, הוא מקבל סכום מסוים של כסף ווירטואלי אשר מחושב לפי כמות הזמן שהשחקן שרד במשחק, כמות האנשים שהוא הרג והמקום אליו הגיע. ניתן להשתמש בכסף הווירטואלי לרכישת 'תיבות', שבהן בגדים, סקינים לנשקים ואביזרים שניתן ללבוש או למכור בחנות הווירטואלית של סטים.

ביקורות

אתרים רבים שיבחו את המשחק על הרעיון המקורי וכמות האקשן וההנאה שבו. המשחק מכר למעלה מ-15 מיליון עותקים בחצי השנה הראשונה ליציאתו, והפך למשחק הנמכר ביותר בחנות המשחקים Steam. נכון לשנת 2018, המשחק הוא משחק הווידאו החמישי הנמכר ביותר בכל הזמנים עם 50 מיליון עותקים שנמכרו. אתר הבידור IGN נתן למשחק ציון של 9.5 מתוך 10.
תלונות השחקנים כוללות, בין היתר, מיעוט שרתים שגורם למשחק איטי מדי וכוח עיבוד (מעבד) חזק מדי שנדרש להרצת המשחק.
חצאית האבל

חצאית האבל (hobble) היא חצאית באורך מידי שהמאפיין הבולט שלה הוא היצרות מתחת לברכיים. החצאית הייתה באופנה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. פירוש השם האבל הגיע מהביטוי לרסן סוסים.
חצאיות דומות הופיעו לראשונה בספרות ב-1880 אך המושג חצאית האבל הופיע רק ב-1910-1913, אז התפתחות סגנון החצאיות הפכה אותן לצרות יותר ויותר, מתוך מטרה להבליט את מבנה האגן והחמוקיים של האישה. מעצב האופנה הפריזאי פול פוארה נחשב כמעצב חצאית האבל.
מאחר שהחצאית צרה מתחת לגובה הברכיים היא מנעה מהאישה לפסוע בצעדים גדולים ולכן בתחילת המאה נקרעה פעמים רבות כאשר האישה לא הקפידה על צעדים קטנים מספיק. כדי לפתור בעיה זו נהגו נשים לפעמים לקשור את רגליהן ברצועת עור שתמנע מהן לפסוע פסיעה גדולה מדי. עיצוב שהופיע מאוחר יותר פתר את הבעיה על ידי יצירת שסע המאפשר גמישות תנועה טובה יותר ופחות לחץ על הבד. חצאיות צרות וארוכות הופיעו במגוון צורות לאורך המאה והיו נהוגות בעיקר כלבוש ערב מכובד או אירועים יוקרתיים כדוגמת האוסקר. 

ההיסטוריה המודרנית

חצאיות האבל הופיעו שוב במהלך המאה ה-20 בצורות שונות, במיוחד בתחום שמלות ערב. החצאיות גם היוו השראה לחצאיות קשירה באופנת פטיש,  והיו לעיתים קרובות עשויות מעור, PVC, או לטקס. חצאיות האבל עדיין קיימות היום בסגנון אופנה גותית ובקהילות BDSM .
מגמת אופנה עכשווית הדומה לחצאית האבל היא "שמלת בת הים" המכונה כך בגלל הדמיון לזנב של דג.
ניו סקול

ניו סקול (באנגלית: The New School, מילולית: בית הספר החדש) היא אוניברסיטה פרטית בעיר ניו יורק הממוקמת בעיקר בגריניץ' וילג'. 
מאז ייסודה ב-1919 ולאורך רוב שנותיה, נודעה האוניברסיטה בשם "ניו סקול למחקר חברתי". בין 1997 ו-2005 שמה היה "אוניברסיטת ניו סקול".
כיום לומדים בה כ-9,300 סטודנטים במגוון רחב של נושאים אקדמיים כולל מדעי החברה, מדעי הרוח, אדריכלות, אמנות, עיצוב, מוזיקה, דרמה, פסיכולוגיה ומנהל ציבורי.
אוניברסיטה זו נודעה בשל שיטות ההוראה החדשניות שלה ובשל צוות החשיבה הבינלאומי בשם "המוסד לחקר המדיניות הבינלאומית".
ב-1933 הוחל בתוכנית לימודים לתואר שני ושלישי, באוניברסיטה בגלות שנוסדה על ידי מדענים שנמלטו מגרמניה הנאצית. ב-1934 הוסמכה אוניברסיטה זו על ידי מדינת ניו יורק בשם "הפקולטה למדעי החברה ולמדעי המדינה" כחלק של בית הספר למחקר חברתי.
הברית הצרפתית-רוסית

הברית הצרפתית-רוסית הייתה ברית הגנה בין הרפובליקה הצרפתית השלישית ובין האימפריה הרוסית אשר התקיימה בין השנים 1892–1917. הברית שמה קץ לבידוד המדיני של צרפת לאחר תבוסתה במלחמת פרוסיה-צרפת (1870–1871) וערערה את העליונות של האימפריה הגרמנית באירופה.
הברית המשולשת משנת 1882 בין הקיסרות הגרמנית, האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת איטליה הותירו את האימפריה הרוסית בעמדה פגיעה, בזמן שתבוסתה של צרפת במלחמתה מול פרוסיה משנת 1870 (פרוסיה הפכה בשנת 1871 לגרמניה בעקבות איחוד גרמניה) הובילה לבידודה בזירה הדיפלומטית. בניגוד להבדלים בין צורות המשטר בין שתי המדינות, צרפת הרפובליקנית ורוסיה האוטוקרטית, נוצר בין השתיים חיבור מהיר וחזק.
כבר משנת 1888 החלה צרפת להזרים הלוואות זולות לתעשייה הרוסית באמצעות הבורסה בפריז.
בשנת 1890 פקע הסכם הברית בין רוסיה לגרמניה אשר נחתם על ידי אוטו פון ביסמרק ב-1887. הקיסר הגרמני, וילהלם השני, אשר פיטר את ביסמרק מתפקידו, לא הגיב לבקשות הרוסים לחדש את ההסכם. בכך עורר את חשדם כי פניו אינם לשלום ודחף ליצירת הברית עם הצרפתים, שנתפסה כברית הגנה מול הגוש המרכז-אירופאי החזק. על פי אחד מסעיפי הברית הוסכם כי הברית הצרפתית-רוסית תתקיים כל עוד מתקיים ההסכם המשולש במרכז היבשת.
בשנת 1891 ביקרה משלחת של הצי הצרפתי ברוסיה והתקבלה בחמימות על ידי הצאר אלכסנדר השלישי. היה זה ביקור היסטורי אשר סימל את הפסקת העוינות בין שתי המדינות אשר התקיימה ביניהן מאז כיבושי נפוליאון. הברית שנחתמה ב-1892 נכנסה לתוקף ב-1894 והחזיקה מעמד עד לתום מלחמת העולם הראשונה.
הברית הצרפתית-רוסית יצרה בנוסף בעקיפין גם הבנה מוסכמת ומשולשת עם בריטניה, אשר הייתה קשורה בהסכמי הבנה עם רוסיה בנושאים נוספים שהיו במחלוקת בין המדינות. יחד עם ההסכמה הלבבית בין צרפת לבריטניה, הפכו שלוש המדינות למאוגדות תחת ברית משותפת שכונתה ההסכמה המשולשת.
נבחרת הונג קונג בכדורגל

היסטוריה

משחקה הראשון של הנבחרת היה בשנת 1949 כנגד נבחרת קוריאה הדרומית. הניצחון הראשון של הנבחרת היה בשנת 1953, נגד נבחרת קוריאה הדרומית, והתוצאה בסיום המשחק הייתה 4:0 לטובת נבחרת הונג קונג. 
הונג קונג העפילה לשלושה טורנירים של גביע אסיה בכדורגל, כולל הטורניר של 1956 שאותו אירחה וסיימה במקום השלישי.
נבחרת הונג קונג מעולם לא העפילה לגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, הונג קונג נתנה את הופעתה המרשימה ביותר במוקדמות מונדיאל 1986. ב-19 במאי 1985, בבייג'ינג שיחקה הונג קונג כנגד נבחרת סין החזקה כאשר נבחרת הונג קונג הייתה צריכה ניצחון כדי לעלות משלב הבתים לשלב ההצלבה ונבחרת סין הייתה זקוקה לתיקו בלבד על מנת לעלות. במשחק ניצחה נבחרת הונג קונג 2:1 ולכן עלתה לשלב ההצלבה ובו הפסידה לנבחרת יפן החזקה. הפסד זה נחקק בזכרונם של אוהדים רבים בסין כההפסד המביש ביותר בתולדות הנבחרת בעוד שחקני הנבחרת של הונג קונג התקבלו בכבוד רב בהונג קונג.
ב-9 בפברואר 2005, לחגיגת 90 שנה לשני המועדונים, התאחדות הכדורגל של הונג קונג והתאחדות הכדורגל של ברזיל אירחה הונג קונג את זוכת גביע העולם ב-2002, נבחרת ברזיל למשחק ידידות. נבחרת ברזיל ניצחה במשחק בתוצאה 7:1.
איל מגד

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב, בנם של הסופר אהרן מגד והסופרת אידה צורית. את שרותו הצבאי עשה בגל"י צה"ל. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. עבד כעורך בקול ישראל.
בתחילת שנות השבעים החל לפרסם שירה, ובמהלך שנות השבעים והשמונים הוציא עשרה קובצי שירים. בשנות ה-90 החל לכתוב רומנים.
בשנת 2004 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
בשנת 1977 אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2008 אימץ אורח חיים טבעוני. מגד נוהג להפיץ את משנתו הטבעונית במאמרי דעה.
מגד פרסם ב-2019 מאמר נגד השר אורי אריאל ובו כינה אותו "אייכמן של בעלי החיים". בתגובה אריאל ביקש מהיועץ המשפטי לפתוח בחקירה.
מתגורר בשכונת דניה (חיפה)
נשוי בשנית לסופרת והעורכת צרויה שלו ולהם בן משותף. למגד שני ילדים נוספים מנישואיו הראשונים.
אמיל ברנאר

צייר בצרפת

נולד בעיר ליל וחלק ניכר מילדותו העביר במחיצת סבתו (אותה גם צייר ב-1887 באחד מציוריו הנודעים, La Grand mère‏). בשנת 1878 עבר לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן. בשנת 1884 הצטרף לאטלייה של פרנן קורמון  באקול דה בוזאר, שם פגש את לואי אנקטן ואנרי טולוז לוטרק. כן ראה תערוכה של פול סזאן והפך למעריץ שלו והתיידד עם וינסנט ואן גוך. באביב 1886 סולק מהאקול דה בוזאר עקב מרדנותו ויצא במסע רגלי לחבל ברטאן. באוגוסט אותה שנה נפגש עם גוגן בפונט אוון והשניים נדברו להפגש בשנית. בחורף שב לפריז, שם עבד עם ון גוך, אנקטן וטולוז לוטראק בשדרת קלישי. באותה תקופה נטש ברנאר את הריאליזם לטובת קווי מתאר חזקים, אזורים שטוחים של צבע וצורות מפושטות. את סגנונו זה, שהיה פרי החיפוש אחר דרך ביטוי אקספרסיבית יותר ושיקף השפעות של אמנות יפנית, אמנות ימי הביניים והרנסאנס המוקדם, אמנות עממית וכן תאוריה ספרותית סימבוליסטית, כינה קלואזוניזם.
באביב 1888 שב ברנאר לפונט אוון והחל לעבוד עם גוגן לאור סגנון הקלואזוניזם ויחד עמו ביטא את רעיונות הסינתטיזם עז הביטוי, שנועד לשלב בין בטוי רעיונות ורגשות תוך הבלטת הדו-ממדיות של הציור, הצורות והערך האסתטי (כמו כרזה). גוגן התרשם מיכולתו של ברנאר לתת ביטוי מילולי לרעיונות אמנותיים. בין הציורים שצייר באותה עת, דיוקן עצמי שלו עם דיוקן של ואן גוך התלוי על הקיר, אותו שלח כהוקרה לידידו. הוא המשיך לחלק את זמנו בין פריז ופונט אוון. בפריז יצר קשר עם גלריית Le Barc de Boutteville, בה ארגן תערוכות אוונגרד משל יצירות חבריו ומשלו.
באפריל 1892, כשנתיים לאחר מותו של ואן גוך, ארגן ברנאר את התערוכה הראשונה של יצירותיו, הוא גם יצר את קטלוג התערוכה בעצמו.

חיים במזרח ומשפחתו

ב-1893 יצא לטיול גדול, הוא ביקר בפירנצה ורומא. מאיטליה עבר לטורקיה וביקר בסמרנה וסאמוס, משם יצא ליפו, ירושלים, קהיר ואלכסנדריה והתיישב בקהיר. בין היתר יצר פרסקו לקתדרלה של קהיר.
ב-1894 נשא לאשה את חנאן סאט, ילידת לבנון והחל להתלבש כערבי. באותה עת שקע בקריאת כתבים פילוסופיים משל אוגוסטינוס, תומאס אקווינס, אריסטו, אפלטון והגל. ב-1895 נולד בנו הראשון, אוסטה. ב-1896 עברה המשפחה לספרד, שם חלתה חנאן בשחפת והמשפחה שבה לקהיר. ב-1897 נולד בנו השני. שני הבנים נפטרו משחפת. שנה לאחר מכן נולד בנו השלישי, אודילון. ב-1900, בעת נסיעה לצרפת, מת אודילון בעת שהות המשפחה בחניה בונציה. באותה שנה נולד בן רביעי, אנטונין וב-1902 נולדה בתו אירן. ב-1903 נפרד מחנאן ושב לצרפת עם שני ילדיו.

שארית חייו

ב-1904 שהה עם סזאן באקס-אן-פרובאנס. בין השנים 1905 ל-1912 נע בין פריז לאקס-אן-פרובאנס והניב שפע של יצירות בפרוזה, סיפורים, מחזות ומאמרי ביקורת. 
ב-1922 הציג בביאנלה של ונציה תערוכת ציורים, וחיתוכי עץ בסגנון מסורתי. עד 1925 שהה באיטליה.
ב-1937 מתה חנאן וברנאר נשא לאשה את מאהבתו לאורך השנים, אנדראה פור (Andrée Fort) והמשיך לחלק את ימיו בין פונט אוון לפריז.
ב-16 באפריל 1941 מת בפריז.
חלי אברהם איתן

ביוגרפיה

רחלי אברהם-איתן נולדה במושב עמקה שבגליל המערבי. את הדוקטורט שלה היא קיבלה מאוניברסיטת בר-אילן וקיבלה את פרס המחלקה ע"ש ישראל אפרת. עסקה בתחומי חינוך והוראה ובמחקר הספרות העברית. שיריה ומסותיה על שירה מתפרסמים בכתבי העת הספרותיים ובמדורי הספרות בארץ ובעולם שיריה תורגמו לשפות רבות, בין היתר: אנגלית, צרפתית, רוסית, ספרדית, רומנית, טורקית, מונגולית, סינית וערבית.
ייסדה את בית הסופר מודיעין והסביבה ואת כתב העת לספרות ולאמנות "שבילים" אותו היא עורכת בשיתוף עורכים-אורחים.
רחלי אברהם-איתן מופיעה בתוכניות המיועדות לתלמידים ומבוגרים גם בשיריה המולחנים: בשירי הדיסק והספר "מחזור אור, שיר ואישה", שהלחין ניסן פרידמן, בשירי אלבום השירים והספר: "שירת השחרור" שהולחנו על ידי המוזיקאי, עודד גדיר ובשירים מולחנים רבים מכל ספריה, שהולחנו על ידי המוזיקאי-המשורר דוד ברבי וע"י המוזיקאי זאב אולמן ומבוצעים על ידי מקהלת "קולות מודיעין" וכן על ידי המוסקאית רחלי וולשטיין ואחרים.
ספרה הראשון "בוקר ירוק" (ספריית פועלים 1997) זכה בפרס שר החינוך לספרי בכורים, בפרס אדלר ובפרס אח"י. ספרה השני זכה בפרס האגודה לטיפוח חברה ותרבות ובפרס אח"י.
ב-2012 קיבלה תואר דוקטור כבוד מטעם הקונגרס הבינלאומי למשוררים ובציון לשבח על שירתה.
ב-2016 זכתה במקום השני בתחרות השירה הבינלאומית של קונגרס השירה העולמי ה-36 בפראג.
כלת פרס ראש הממשלה ליצירה לשנת תשע"ז 2017.
ב-2018 זכתה במקום הראשון בתחרות השירה הבינלאומית של קונגרס המשוררים העולמי ה-38 בסין.
¿Qué Hago Aquí?

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי סרגיו האנדרד מלהקת לייפהאוס. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל. בסך הכל, נמכר האלבום בכל רחבי העולם בכ-2,000,000, מה שהופך אותו לאחד מאלבומי הבכורה הלטיניים הנמכרים בהיסטוריה.
בין היתר, יצא השיר "¿Qué Hago Aquí?" כסינגל הראשון מתוך האלבום, וכשיר הנושא מתוכו.
יוסף ברסקי

קורות חיים

ברסקי נולד באודסה שם גם למד בבית הספר לאדריכלות. ב-1906 סיים את חוק לימודיו במחלקת האדריכלות באקדמיה הקיסרית לאמנויות  בסנקט פטרבורג, וב-1907 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בירושלים החל לבנות מספר בתים, בהם תחילת התכנון של בית חולים "ביקור חולים". התכנון הראשון של הבניין כלל אלמנטים אירופיים כדוגמת גג רעפים, אך ברסקי החליפו בכיפה מזרחית מרכזית. רעיון דומה תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בטכניון בחיפה, שבבנייתו שימש ברסקי כעוזרו של ברוולד.
עם הקמת אחוזת בית הוזמן ברסקי יחד עם בוריס שץ לתכנן את בניין גימנסיה הרצליה. לא הייתה זאת עבודתו היחידה של ברסקי בשכונה הצעירה: הוא גם תכנן את מגדל המים החשוב ואת הקיוסק הראשון. הקיוסק בשדרות ירושלים, בין הרחובות הרצל ונחלת בנימין, היה מבנה קטן בצורת משושה בקוטר שני מטרים בלבד שתוכנן ב-1910, וגם הוא עוצב בצורה אקלקטית כשאר הבתים של אחוזת בית. על אף היות בית הספר מוסד חילוני עיצבו השניים חזית שהתבססה על אחד השחזורים של בית המקדש, תוך שילוב אלמנטים ששאבו את מקורם מהאדריכלות המוסלמית. במרכז הבניין תוכנן שער מונומנטלי שמשני צדדיו צריחים כעדות ליכין ובועז - עמודי הנחושת שהקים שלמה המלך בבית המקדש. בקצהו של כל צריח הציבו השניים ארבע קרניים סמל לקרנות המזבח ולאורך העמודים חלונות בצורת 'חור מפתח' מוסלמיים. באגפים הצדדיים היו מרפסות עמוקות עם קשתות מזרחיות מקומרות. בצידי המבנה בנו השניים צריחים משוננים עם חלונות כבבית החלל המרכזי. שץ וברסקי המשיכו לשתף פעולה גם אחרי סיום בניית הגימנסיה; כך למשל תכננו את מתחם בצלאל ליד מוזיאון רוקפלר, בניין מחלקות השטיחים, הציור והחיטוב (ב-1910), ביתן בצלאל ליד שער יפו ועוד. בבניינים שילב ברסקי מוטיבים עבריים אך הבניינים נשאו, עדיין, גוון אירופי.
סמוך ל-1910 עבר ברסקי לחיפה. שם עבד לצדו של ברוולד בבניית הטכניון (בעיקר בצדדים ההנדסיים שלו). כמו כן בנה בחיפה מספר בניינים כבית סמסונוב בשדרות בת גלים, בית עבד אל רחמן אל חאג' ובניין דירות ברחוב הנזירות 5 (כיום רחוב התשעים ושלוש - יחד עם המהנדס אהרון ינוביץ'). ברסקי גם הרחיב את תחומי פעולותיו מחוץ לחיפה כדוגמת מסגד ובית ספר בדמשק (בעת מלחמת העולם הראשונה). אחר כך פנה לתכנון בסגנון הבינלאומי.
כנדלנו

כנדלנו היה מלך בבל בין השנים 627-648 לפנה"ס.

תקופת מלוכתו

כנדלו מונה לתפקיד מלך בבל על ידי המלך האשורי אשורבניפל. המלכתו נעשתה לאחר שאשורבניפל הצליח לדכא את המרד של אחיו שמש-שום-אוכין שהיה מלך בבל במשך 20 שנה, וטען שהוא היורש האמיתי של מלכי האימפריה המסופוטמית. באותה עת בבל הייתה מדינה וסאלית של אשור. שטח שליטתו לא כלל את העיר ניפור שנשלטה ישירות על ידי אשורבניפל.
המקורות ההיסטוריים מתקופה זאת הם מעטים. אין מידע מי היה אביו. שמו מופיע ברשימת מלכי אורוכ. ייתכן והוא היה בן נוסף של אסרחדון, או אציל בבלי שנשאר נאמן לאשור בתקופת המרד של שמש-שום-אוכין. כנדלנו המשיך למלוך על בבל גם לאחר מותו של אשורבניפל, בכל תקופת מלוכתו של יורשו אשור-אתיל-אילני. הוא מלך 21 שנים ומת בשנת 627 לפנה"ס. 
סוף תקופת מלכותו על בבל הייתה בימיה האחרונים של שליטת אשור על בבל. בשנת 626 לפנה"ס נכבשה בבל למשך תקופה של 3 חודשים על ידי סין-שום-לישיר, שהיה רב-סריס בתקופתם של אשורבניפל ואשור-אתיל-אילני. הוא כבש את הערים בבל וניפור ומלך שלושה חודשים בבבל עד שהובס על ידי צבאו של סין-שר-אישכון מלך אשור. האנרכיה שהשתררה באשור נוצלה על ידי הממלכות, שהיו מדינות וסאליות של אשור, להשתחרר מעולה של אשור, ולעלייתו של נבופלאסר הכשדי לשלטון בבבל ותחילת תקופת האימפריה הנאו-בבלית בבבל.