google/wiki40b huggingface dataset:
בית החולים לחיות בר

היסטוריה

תחילתו של בית החולים לחיות בר, בשנת 1990, אז הוקם ביוזמתו של ד"ר יגאל הורביץ ובשיתוף הספארי, רשות הטבע והגנים והעמותה לשיקום חיות הבר בישראל.  בעבר בית החולים שכן באופן זמני בגן הזואולוגי באבו כביר ולאחר מכן בפארק אפק. בית החולים במתכנתו זו פעל שנים אחדות עד לסגירתו והעברתו שנים מאוחר יותר לספארי ברמת גן.   
מבנה בית החולים נחנך בשנת 2010 ובו חדר טיפולים, חדר ניתוח, חדר הדמיה, מעבדה רפואית וחדר התאוששות. ביומן בית החולים ניתן לקרוא על חלק מבעלי החיים שהגיעו לטיפול ולעקוב אחרי תהליך השיקום שלהם. כמו כן, מאז הקמתו של בית החולים טופלו בו למעלה מ-20,000 חיות בר.

בקולנוע ובטלוויזיה

במהלך השנים התפרסמו סרט וסדרה על המתרחש בבית החולים.

להציל את חיות הבר

להציל את חיות הבר היא סדרה תיעודית העוקבת אחר בית החולים לחיות בר של הספארי ורשות הטבע והגנים המשודרת בטלוויזיה החינוכית החל מאפריל 2018.  20 פרקי הסדרה, המקוריינים באופן הומוריסטי על ידי קובי פרג', מלווים את האנשים שעוסקים בהצלת מגוון חיות הבר ובהשבתן בחזרה אל הטבע. הסדרה עוקבת אחר צוות בית החולים, פקחי רשות הטבע והגנים, האזרחים שמוצאים את חיות הבר הפגועות וכמובן אחר בעלי החיים בתהליך החלמתם וחזרתם הביתה אל סביבתם הטבעית.

פרא

במשך שלוש שנים עקבו אוריאל סיני ודנאל אל-פלג אחרי המתרחש בכותלי בית החולים לחיות בר בספארי ברמת גן ובמאבק של המטפלים להציל את חיות הבר הפצועות בתקווה להשיבן בחזרה לטבע. הסרט יצא ב-2018 לסינמטק והוקדש למטפל הראשי שמוליק לנדאו ז"ל, ששימש בתפקיד ראשי בסרט, לצד אריאלה רוזנצוויג, וטרינרית בבית החולים.
ברד

ברד הוא משקע בצורת כדורי קרח אשר נופלים מעננים.

היווצרות

הברד נוצר בתנאי אטמוספירה לא יציבים, המאפשרים התפתחות עננות ערמתית מפותחת וזרימות אנכיות חזקות יחסית. עם זאת, היווצרותו של הברד אפשרית אך ורק בענן הנקרא קומולונימבוס, או כפי שהוא מוכר במינוח המטאורולוגי, גם בשם CB. ענן הקומולונימבוס הוא ענן מפותח מאוד שגובה בסיסו מצוי ברום של פחות מ-1,000 רגל מעל גובה פני הים, או מעל פני השטח וגובה הפסגה שלו, מגיע לכדי 20,000 רגל ויותר. הענן נוצר בתנאי אי יציבות חריפים מאוד באטמוספירה ומצויים בו, הן בתוכו והן מסביב לו כולל מתחתיו, זרמים אנכיים חזקים מאוד, הנקראים קונבקציה.
הקונבקציות, הזרימות האנכיות מעלות את טיפות המים בענן אל מעבר רום הקיפאון - הטיפה עוברת למצב צבירה מוצק המהווה את הגרעין של כל משקע, המתחיל את דרכו כשלג. 
בעת ירידת משקעים, המשקע מתחיל לרדת כשלג ועושה את דרכו לקרקע בהשפעת כח המשיכה, מגיע אל מתחת רום הקיפאון, שם הוא מפשיר והופך לטיפת מים מקוררת ביתר. בתוך כך, הטיפה סופחת אליה טיפות מים נוספות הנצמדות אליה. בשלב זה זרימה אנכית (קונבקציה) חזקה, עשויה שוב "לזרוק" את הטיפה ולהעלותה, אל מעבר לרום הקיפאון ולהביא לקפיאת השכבה החיצונית. 
תהליך זה חוזר על עצמו שוב ושוב, עד אשר כדור הברד המתהווה כבד די הצורך על מנת להתגבר על הקונבקציות החזקות ולרדת לקרקע, או שהוא מוסט על ידי זרמים אופקיים חזקים (הקיימים אף הם בענן) לאזור בענן בו הזרימה האנכית חלשה יותר ואז, יפול כדור הברד אל הקרקע. ככל שהזרימה האנכית חזקה יותר, כך עשוי הברד "להיזרק" בחזרה אל תוך הענן מספר רב יותר של פעמים ובכך, להתפתח לגדלים מרשימים יותר.
בשל אופי התהוותו, הברד עשוי שכבות שכבות, בדומה לבצל, כאשר מספר השכבות מעיד על מספר מחזורי הקיפאון.
סוג נוסף של ברד השכיח בישראל בעיקר באזורי ההרים הוא ברד רך אשר נגרם כתוצאה מקפיאה של טיפות מים בענן או מהתנגשות פתיתי שלג עם טיפות מים שנמצאות במצב של קירור יתר. ברד זה נראה יותר ספוגי, נופל יותר בעדינות ולעיתים נראה דומה מאוד לשלג.

נזקי ברד וגודל כדורי הברד

שכבת האוויר באטמוספירה מאיטה את נפילת הברד. אילו היה הברד יורד ללא חיכוך עם האויר, הייתה מהירותו יכולה להגיע ליותר מ-70 קילומטר לשעה. בכל שנה הברד פוגע בחקלאות בארצות שונות. הברד יכול להיות קטלני לבני אדם. לדוגמה משלחת מדענים מטעם נשיונל ג'יאוגרפיק גילתה בשנת 2004 כי מותם בתקופה הפרה-היסטורית של כ-200 נוודים, שגופותיהם נמצאו בהרי ההימלאיה עם גולגולות שבורות, היה כתוצאה מסופת ברד עם כדורי ענק קטלניים.
תועדו מספר מקרים בהם היו סופות עם כדורי ברד גדולים במיוחד. לדוגמה, בגרמניה ב-28 ביוני 2006 סופת כדורי ברד בגודל 12 סנטימטר ומעלה, גרמה לנזקים של מעל 2 מיליון דולר. באלבמה ב-2006 תועדו כדורי ברד ענקיים כתוצאה מסופת טורנדו, ובאלכסנדריה שבמצרים נפלו ב-1998 כדורי ברד "בגודל אשכולית", כפי שתואר על ידי המרכז הלאומי לחקר מטארולוגי. בסרט "היום שאחרי מחר" מוצגת סופת ברד מסוג זה, כסימן לשינוי כתוצאה מהתחממות כדור הארץ, אך יש מדענים המפקפקים בכך שסופות ברד חריפות מעידות על שינוי אקלימות הקשר להתחממות כדור הארץ. 
סופות ברד חריפות ונזקיהן תועדו לאורך ההיסטוריה. בנוסף, הברד מוזכר בכתבים עתיקים כמו בסיפור מכת הברד במצרים, המתואר בתנ"ך. 
לעיתים הברד יורד בתחילת החורף, לפני שהסתיים קציר השעורה, דבר הפוגע מאוד ביבול. יצוין שנזקי הברד פוגעים גם בעצים ובפירות שטרם נקטפו, ובמיוחד כאשר סופת הברד מתרחשת בסוף החורף עם תחילת הפריחה. בישראל, בשנת 2005 אירעה סופת ברד שפגעה בפרחי הזיתים, וכתוצאה מכך באותה שנה רוב שמן הזית יובא מספרד, בעוד שבשנים כתיקונם, רוב שמן הזית מקומי, וכמות גדולה מיוצאת לחו"ל.
ברטראנד פייטנוד

קריירת מועדונים

פייטנוד החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת פילדלפיה פילד קלאב מליגת הכדורגל האמריקנית, והבקיע שישה שערים בשמונה משחקים. למרות זאת הוא עבר לקבוצת פוטאקט ריינג'רס, וכבר לאחר משחק אחד עבר לקבוצת פול ריבר מרקסמן מעיר הולדתו שבמסצ'וסטס. הוא שיחק בפול ריבר עד קיץ 1930, עת זכה בגביע ארצות הברית הפתוח. לאחר מכן עבר לניוארק אמריקנס. בתחילת עונת 1930/1931 הוא הבקיע שבעה שערים בחמישה משחקים, אך גם הפעם עזב את הקבוצה וחזר למרקסמן. ב-1931 התאחדה פול ריבר מרקסמן עם מועדון הכדורגל ניו יורק, והקבוצה המאוחדת נודעה כניו יורק ינקיס. אולם, פול ריבר כבר החלה להשתתף במשחקי הגביע הפתוח, ולפיכך בעוד שהינקיס היו אלה שזכו בגביע, בטבלת ההישגים רשום שמה של פול ריבר. במשחק הראשון בגמר הגביע הוא אף הבקיע חמישה שערים בניצחון 6 - 2 על קבוצת בריקליירס אנד מייסונס משיקגו, והיה האחראי העיקרי לזכיית קבוצתו בגביע. הוא שיחק עם הינקיס גם באביב 1931, ובסתיו עבר לשחק בשורות הניו יורק ג'איינטס.
בעקבות בעיות ניהוליות בליגה לא ברור מה אירע עם פייטנוד החל משלהי 1931, אך ידוע כי ב-1933 הוא חתם בשורות פילדלפיה ג'רמן-אמריקנס מהליגה השנייה. כעבור שנה הוא חתם בשורות קבוצת סנט לואיס סנטרל ברוריס מליגת הכדורגל של סנט לואיס, שבאותה עת הייתה הליגה המקצוענית היחידה במדינה. סנטרל ברוריס, בשורותיה שיחקו כדורגלנים שהיו עתידים להיכלל בהיכל התהילה, זכתה באליפות הליגה ובגביע ארצות הברית הפתוח ב-1935. באותה שנה נטשה הקבוצה הליגה, דבר שהוביל לאיבוד חסותה של המבשלה המרכזית של העיר. פייטנוד המשיך לשחק בקבוצה, שכעת הייתה ידועה כסנט לואיס שמרוקס. הקבוצה הצליחה להעפיל לגמר גביע ארצות הברית ב-1936, אך פייטנוד לא הצליח לכבוש כלל וקבוצתו הפסידה בסיכום שני המשחקים לפילדלפיה ג'רמן-אמריקנס.
פייטנוד הבקיע למעלה מ-100 שערים בכל הקריירה שלו, חלק ניכר מהם בקדנציה הראשונה (1928 - 1930) בפול ריבר מרקסמן.

נבחרת ארצות הברית

פייטנוד זומן לסגל נבחרת ארצות הברית לקראת המונדיאל הראשון, שהיה עתיד להיערך באורוגוואי ב-1930. ארצות הברית פתחה את הטורניר במשחק מול בלגיה, בו הבקיע פייטנוד את שערו הראשון בנבחרת. לאחר מכן פייטנוד היה האחראי להבקעת כל השערים בניצחון 3 - 0 על פרגוואי ב-17 ביולי, שבזכותו העפילה ארצות הברית לחצי הגמר. פייטנוד הבקיע את שערו הראשון בדקה ה-10, וכעבור חמש דקות בעט בכדור שהוסט לתוך השער על ידי אחד משחקני פרגוואי. במשך שנים רבות טענה פיפ"א כי מדובר בשער עצמי, אך בשנת 2006 שינתה את החלטתה וזקפה את השער לזכות פייטנוד. הוא השלים את השלושער בדקה ה-50. המחלוקת על השער השני גרמה לבלבול בעניין השלושער הראשון בתולדות המונדיאלים, כיוון שהכדורגלן הארגנטינאי גיז'רמו סטאבילה הבקיע גם כן שלושער, נגד נבחרת מקסיקו, שלושה ימים בלבד לאחר המשחק בין ארצות הברית ופרגוואי.
בחצי הגמר שיחקה ארצות הברית מול ארגנטינה החזקה, ובמשחק שנערך ב-26 ביולי הובסה בתוצאה 1 - 6. בעקבות ביטול המשחק מול יוגוסלביה על המקום השלישי הוחלט כי בדרך חזרה לארצה תערוך הנבחרת משחק ידידות מול ברזיל ב-17 באוגוסט. היה זה משחקו האחרון של פייטנוד במדי הנבחרת, והוא הבקיע שניים מתוך 3 שעריה של נבחרתו, שהפסידה 3 - 4. רק כעבור 68 שנים הצליחה ארצות הברית להבקיע שער נגד ברזיל.
טום מורלו

מיזמי צד נוספים

מורלו מופיע במשחק המחשב Guitar Hero III:Legends of Rock כ"בוס גיטרה" במועדון לילה, הוא ה"בוס" הראשון מתוך שלושה. על מנת להתקדם בקריירה, על השחקן לעבור בהצלחה "קרב גיטרה", בו עליו לנגן חלק מיצירה ייחודית שמורלו הלחין והקליט במיוחד למשחק. ביצירה מורלו שילב כמה מהאפקטים המפורסמים שלו. לאחר הבסתו השחקן יכול לנגן כדמותו של מורלו ובגיטרה המיוחדת שלו.

טכניקות גיטרה

מורלו ידוע בסגנון הגיטרה שלו, שכולל ריפים מעורבים של פאנק ומטאל וצלילים בהשראת היפ הופ. ניגון הגיטרה שלו מאופיין בשימוש אינטנסיבי של תיבות אפקטים, כגון דיליי, אפקטי מודולציה שונים, ווה, דיסטורשן, שינוי גובה הצליל, פידבק וכן אחרים בדרכים ושילובים יצירתיים. כאשר משבחים אותו, מציינים את שימוש הגיטרה המיוחד שלו. במקום פריטת המיתרים בפשטות, חלק מתמרוניו כוללים מעברים בין שני פיקאפים - אחד דלוק והשני כבוי - בעודו משפשף את ידיו על המיתרים מעל הפיקאפים, באחרים הוא משתמש בפיקאפ של הגשר, שהוא האפקט בו השתמש בשיר המפורסם בגלל צליל השריטות בשיר "Bulls on Parade"). יתר על כן, הוא משתמש בטכניקות כמו פריטה בעזרת עיפרון, כמו בשיר "Cochise" ושפשוף מפתח ברגים על המיתרים למשך כל השיר ("People of the Sun").
לופיטה ג'ונס

ביוגרפיה

ג'ונס נולדה בבאחה קליפורניה ולמדה מנהל עסקים באוניברסיטה.
ב-1990 זכתה בתואר מלכת היופי של מקסיקו (Señorita México), בתחרות מיס תבל שנערכה בלאס וגאס היא הייתה המועמדת המועדפת על השופטים מהרגע הראשון, היא זכתה בתואר לאחר שדורגה במקום הראשון בכל שלושת שלבי התחרות (בגדי ים, שמלות ערב וראיון) ובמהלך התחרות היא בלטה בתשובות הרהוטות שנתנה במהלך הראיון איתה. היא הפכה למיס תבל המקסיקנית הראשונה. 
ב-1992 היא הקימה חברה בבעלותה וב-1994 ייסדה תחרות יופי הנקראת "מקסיקו היופי שלנו" שהזוכות בתחרות מייצגות את מקסיקו בתחרויות מיס תבל, מיס עולם ומיס אינטרנשיונל. התחרות תומכת גם בילדות במצוקה במדינה תחת תוכנית לרווחה במשפחה שהקימה כרמן רומנו, הגברת הראשונה שלעבר של מקסיקו ורעיית הנשיא חוסה לופס פורטייו. 
משנת 2000 היא משמשת כשגרירה של רצון טוב של ארגון האומות המאוחדות למען חיי משפחה ובריאות לאוכלוסיית העולם. 
ב-2008 היא החלה לשמש כשופטת בתוכנית מציאות העוסקת במלכות יופי מרחבי אמריקה הלטינית. 
ג'ונס שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה וטלנובלות במקסיקו.
רצון הלוי

רצון הלוי (1922, תרפ"ב - 12 במרץ 2007, כ"ב באדר תשס"ז) היה משורר ישראלי.

ביוגרפיה

רצון הלוי נולד בשרעב שבתימן בשנת 1922, והתייתם מאביו בגיל 5. בתימן למד חמש שנים עם מורי בתלמוד תורה מקומי. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, התגורר בדרום תל אביב ועבד כסבל בשוק ועובד בניין בעבודות מזדמנות. באותה עת החל לכתוב בתשלום מכתבי אהבה בשם נערים לנערות. בארץ ישראל לא למד במסגרת חינוכית מסודרת, אך קרא בשקיקה ספרות ושירה ולמד באופן אוטודידקטי את שירת ספרד ותימן ובעיקר את שירתו של רבי שלום שבזי. הלוי החל לפרסם שירה בשנת 1949, ולצד זאת התמיד בעבודתו כפועל בניין עד גיל 74. 
ספר שיריו הראשון, "המי יונת לב", פורסם בשנת 1967, עם הקדמה מאת פרופ' אהרן מירסקי. לדברי אלמוג בהר: "כבר בספר שיריו הראשון השתמש הלוי בידענות רבה בצורות השיריות של שירת החול העברית מאז ימי דונש בן לברט ועד השירה בתימן, בעלת משקל היתדות והתנועות, באוצר הלשוני הכביר של הפיוט המוקדם והמאוחר, ובז’אנרים שונים כשירי ידידות, יין ודודים, וזאת במקביל להיכרות מעמיקה עם השירה החדשה". במהלך חייו פרסם הלוי עוד שבעה קובצי שירה פרי עטו. בספרו "מראש ומקדם" כלל פואמה ארוכה בשנים-עשר פרקים על השואה, שהיא למעשה סיפור של ניצול שואה אשר שירת בצה"ל לצד הלוי בזמן מלחמת העצמאות.
אחד ממפעליו החשובים ביותר של הלוי הוא דיוואן בן שלושה כרכים של שירת תימן ("שירת ישראל בתימן : ממבחר השירה השבזית-תימנית") שיצא לאור בעריכתו. שלושת כרכי הדיוואן הכילו הן שירה עברית, חלקה מתוך כתבי יד נדירים, והן שירה בערבית יהודית, אשר הלוי הוסיף לה תרגום לעברית. בהקדמה לדיוואן סיפר על שהניע אותו לקבץ מבחר משירת תימן ולהוציאה לאור: "עניין זה של השירה השבזית-תימנית תפס אותי מאז גיל הילדות... פעמים הייתי פורש באמצע המשחק, נכנס הביתה, פורש לפני עיני דיוואנים כתובי יד, וצולל בתוך אותן מלים נפלאות, שנחרתו בתודעתי מראשית ילדותי. מביט החוצה אל חברי הנערים המשתוללים במשחקם, ושואל עצמי: האם אלה מודעים, ויהיו מודעים לערך השירים הללו, שהיו מנסרים בכפרים ספוני ההרים השגיאים של ‘ארץ התימן’?... כבר בגיל נערות החלו תהיות מעיקות לפרפרני: מה יהיה על הדברים הללו הכתובים בדיוואנים? מה צריך לעשות למען מורשת אבות זו?" 
מלבד תרגום שירת קודש מערבית יהודית לעברית, במהלך חייו תרגם הלוי גם שירי עם מפי נשים יהודיות מתימן, שירים ערביים קלאסים מתקופת הג'אהליה (מֻעַלַּקַאת) ופסוקים מהקוראן. הלוי התעניין גם בשירה הערבית בת ימינו, ובין היתר תרגם שירים פמיניסטיים של שוקייה עַרוּק, משוררת צעירה מנצרת וכן התפלמס באחד משיריו עם קביעתו של המשורר הסורי המפורסם ניזאר קבאני כי "היהדות הנה תופעה חולפת ותחלוף לאין".
הלוי פיתח באחדים מספריו את מסורת "השילוב" שהייתה נהוגה במידה מעטה בתימן, לפיה משורר צעיר מוסיף ומשלב שורות מקוריות לשירים של משוררי עבר. כך עשה הלוי לעשרות רבות של שירים, בעיקר של משוררי ספרד מימי הביניים, אך גם משוררים עבריים חדשים כגון אלתרמן וכן כותבים מערביים כשייקספיר, ביירון והיינה. כדרך משוררי תימן, הוסיף בית נוסף לשיר על כל בית קיים. 
הלוי היה שותף להקמת כתב העת אפיקים בשנת 1964 וממייסדי מכון אבא שלם שבזי לחקר מורשת יהדות תימן. נישא בגיל 18 והיה אב לשישה ילדים. נפטר בכ"ב באדר תשס"ז (12 במרץ 2007).
ז'גוב

תולדות היישוב

האזכור הראשון של היישוב הוא משנת 1378, ובשנת 1476 הוענקו לו זכויות עיר.

יהודי ז'גוב

בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה קהילה יהודית קטנה. באמצע יולי 1940, בעת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו יהודים מיישובי הסביבה.
במרץ 1941 גורשו מספר מיושבי הגטו שבעיירה לאיזביצה קויאווסקה. באוקטובר 1941 חוסל הגטו בעיירה, כאשר כל יהודי המקום נקברו חיים בבורות סיד ביערות קז'ימייז' ביסקופי הסמוכים.
דולפין וילסון

תולדות המחקר אודותיו

דולפין וילסון סווג לראשונה ב-1824 על ידי Qouy ו-Galmard, על סמך איור שבוצע בדרום האוקיינוס השקט ב-1820. זהו הליוויתנאי היחיד שסווג על סמך עדות ראייה בלבד, ותיאורו התקבל באופן רחב בקהילה המדעית. עד 1960, למרות שנים רבות של ציד לווייתנים, זוהה ונבדק מין זה רק שלוש פעמים. עד 2010 נבדקו באופן מלא רק שישה פרטים ממין זה, ו-14 פרטים נבדקו באופן חלקי. מידע נוסף אודות המין נאסף באמצעות ארבע עמדות או סירות, שהוצבו בקוטב הדרומי בחיפוש אחר הדולפין, באזורים אליהם ספינה לא יכולה להגיע. 
למרות שדולפין וילסון מסווג לסוג Lagenorhynchus, בדיקות מולקולריות שנערכו לאחרונה מצביעות על כך שייתכן כי הוא קרוב יותר אל הסוג Cephalorhynchus.

מאפיינים פיזיים

צבעו של דולפין וילסון הוא שחור ולבן; לכן הוא כונה בקרב ציידי לווייתנים בשם "פרת הים". בכל צד בגופו קיים כתם לבן מלפנים, לאורך המקור והעין ועד הסנפיר, וכתם נוסף קיים בפלג גופו האחורי. כתמים אלו מחוברים באמצעות פס לבן דק, כך שנוצרת מעין צורת שעון חול (באנגלית: Hourglass), שבגללה ניתן לדולפין זה כינויו באנגלית - Hourglass dolphin. משמעות השם המדעי הלטיני של הדולפין, cruciger, היא "נושא הצלב" (cross-carrier); כינוי זה מתייחס לצורתם של החלקים השחורים בגוף הדולפין, שבמבט מלמעלה דומים לצורת צלב מלטה או צלב פאטה. 
אורכו של דולפין וילסון נע בין 1.8 - 1.6 מטר, ומשקלו בין 120 - 90 ק"ג. הזכרים קטנים מעט מהנקבות בגודלם, אם כי קשה להסיק זאת בהתבסס על מיעוט הפרטים שנמצאו ונבדקו על ידי בני אדם לאורך השנים.

תפוצה

הדולפין נפוץ באזור הקוטב הדרומי, מאנטארקטיקה ועד קו הרוחב 45 דרום. המקומות הצפוניים ביותר בהם הוא נצפה היו קו הרוחב 36 בדרום האוקיינוס האטלנטי, וקו הרוחב 33 בדרום האוקיינוס השקט, ליד העיר ולפראיסו שבצ'ילה. הוא נצפה בעבר בעיקר בדרום ניו זילנד, ליד איי שטלנד הדרומיים וליד ארץ האש בדרום ארגנטינה.

התנהגות

דולפיני וילסון נוטים לנוע בלהקות של 5-10 פרטים. באחד המחקרים דווח על קבוצה אחת של כ-60 פרטים שנעה יחדיו. הם חולקים באזורי האכילה עם יונקים ימיים אחרים, דוגמת גלובי שחור ולווייתן מינקי. הם מסתובבים לעיתים קרובות בחברת לווייתנים מצויים; ציידי לווייתנים מצויים אף נהגו להיעזר בנוכחותם של דולפיני וילסון כסימן להימצאות לווייתנים אלו בסביבה הקרובה.
בדיקות שנערכו לתכולת קיבתם של דולפיני וילסון, העלו כי הם ניזונים מדיונונים ומדגים קטנים.
יורם הסל

יורם הסל (4 במרץ 1946 - 21 בדצמבר 2018) היה איש מערכת הביטחון הישראלית.
נולד בחיפה ליוסף וטוני, יוצאי יהדות גליציה. אביו היה מראשוני עובדי חברת החשמל. לחם במלחמת ששת הימים ונפצע במהלך הקרב על ירושלים בסמוך למוזיאון רוקפלר. בהמשך עבר לאנגליה ללימודים אקדמאיים, והחל לפעול כסוכן המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. לאחר תקופה זו שירת יחד עם אשתו ובנו התינוק כסוכן חשאי במדינה מוסלמית עימה לא היו לישראל קשרים דיפלומטיים. בהמשך שירת כראש אגף תבל במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים ומקיים קשרי עבודה קבועים עם גופי מודיעין מקבילים של מדינות אחרות. 
לאחר פרישתו מן המוסד פנה לעסקים. כיהן כדירקטור בחברות רבות בהן מעריב החזקות, מספנות ישראל, אשטרום, בנק אוצר החייל, לוג'יק וקווינקו. 
היה בעל תואר ראשון ושני ביחסים בינלאומיים וכלכלה מאוניברסיטת לונדון.
היה נשוי לשלווה ואב לשניים. נפטר ב-21 בדצמבר 2018. נקבר בבית העלמין במושב חיבת ציון.
הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדות

הפדרציה הבינלאומית של ארגוני ספריות ומוסדותיהן (The International Federation of Library Associations and Institutions), הידועה בראשי התיבות "IFLA", היא איגוד בינלאומי של ארגוני ספריות. היא כלי הביטוי הגלובלי של ספריות ומקצוע המידענות, והכינוס השנתי שלה מספק מקום מפגש לספרנים ללמוד אחד מהשני. פורום IFLA מקדם שיתוף פעולה בינלאומי, מחקר והתפתחות בתחומים הקרובים לפעילות ספרנית.

היסטוריה

IFLA נוסדה באדינבורו סקוטלנד ב-1927 כאשר איגודי ספריות מ-14 מדינות באירופה וארצות הברית חתמו על החלטה בזמן חגיגות היובל של איגוד הספריות של בריטניה. איזק קולין (Isak Collijn) מנהל הספרייה הלאומית של שוודיה נבחר כנשיאה הראשון. החוקה הראשונה אושררה ברומא ב-1929 בזמן הקונגרס העולמי לספרנות וביבליוגרפיה.
בשנות ה-30 הצטרפו הספריות הראשונות שלא באירופה או ארצות הברית: סין, הודו, יפן, מקסיקו והפיליפינים. עד 1958 גדל מספר החברות ל-64 אגודות מ-42 מדינות. הוקמה מזכירות קבועה ב-1962. ב-1970 היו 250 חברים מ-52 מדינות. המזכירות הועברה להאג ב-1971. ב-1974 הפכה IFLA לארגון עולמי עם 600 חברים ב-100 מדינות.
ב-1976 הורחבו הקריטריונים לחברות וכללו גם מוסדות, כלומר, ספריות, בתי ספר לספרנות ומוסדות ביבליוגרפיים. באותה תקופה הוספה המילה מוסדות לשם הארגון. מאז נוספו קטגוריות חדשות לחברות בארגון וכללו גם שלוחות אישיות.
IFLA גדלה ובעשור השני של המאה ה-21 מספר חבריה עולה על 1,600 ואלו מגיעים מ-150 מדינות. המרכז שלה נמצא בספרייה הלאומית של הולנד בהאג.
שותף קרוב של IFLA הוא אונסק"ו. חלק מגילויי הדעת שהוכנו על ידי ועדות של IFLA הוכרו כגילויי דעת של אונסק"ו.
הנשיאה הנוכחית של הארגון היא גלוריה פרס סלמרון (ספרד).
אמיל פאיול

קריירה מוקדמת

אמיל פאיול נולד ב-14 במאי 1852 בלה פוי-אן-ולה. בשנת 1873 התגייס פאיול לצבא הצרפתי ושירת בחיל התותחנים. בשנת 1914 פרש פאיול מהצבא בדרגת גנרל של חטיבה.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה מונה פאיול למפקד דיוויזיית המילואים ה-70, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. במאי 1915 מונה פאיול למפקד הקורפוס ה-33, ופיקד עליו במהלך קרב ארטואה השני. ב-26 בפברואר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום. ב-19 בדצמבר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה הרביעית, וב-31 בדצמבר מונה למפקד הארמייה הראשונה. ב-4 במאי 1917 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, וב-16 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי באיטליה. ב-14 בפברואר 1918 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות של המילואים, ופיקד עליה בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמהלך מתקפת מאה הימים.

לאחר המלחמה

בשנת 1920 מונה פאיול כחבר במועצת המלחמה העליונה, ובשנת 1921 מונה למפקח הכללי על התעופה. ב-19 בפברואר 1921 קיבל פאיול את דרגת מרשל צרפת, כאות הוקרה על פעולותיו במהלך המלחמה.
ב-27 באוגוסט 1928 מת פאיול בביתו שבפריז.
צו כרמיה

צו כרמיה, או פקודת כרמיה, צו שניתן ב-1870 בצרפת והעניק לכ-35 אלף יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית. הצו נקרא על שמו של אדולף כרמיה, שר המשפטים הצרפתי-יהודי שיזם אותו. 
על פי הצו נקבע כי:
היהודים ילידי מחוז אלג'יריה מוכרזים כאזרחים צרפתים. עקב כך נקבע מעמדם המציאותי ומעמדם האישי מיום פרסום הדקרט הנוכחי. לפי החוק הצרפתי, כל הזכויות שנרכשו עד היום הזה נשארו בעינן, וכל הוראה מחוקקת, צו, תקנה או פקודה מנוגדים - מבוטלים. ניתן בטור ביום 24 באוקטובר 1870.

הרקע

צרפת פלשה לאלג'יריה וכבשה אותה בשנת 1830. בעת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה חיו בה כ-16,000 יהודים, מרביתם בארבעת הערים הגדולות, אלג'יר, אוראן, קונסטנטין ותלמסן. תחת השלטון העות'מאני, ששרר עד הכיבוש הצרפתי, היהודים חיו במעמד של ד'ימים, מעמד נחות לעומת בני האוכלוסייה המוסלמית.

ביטול האוטונומיה המשפטית של יהודי אלג'יריה

הקהילה היהודית נהנתה בתקופה העות'מאנית מאוטונומיה פנימית בענייני דת ומשפט. לאחר הכיבוש הצרפתי השלטון החדש החל להתערב בנושאי ניהול הקהילה וגבולות האוטונומיה עד שב-28 בפברואר 1841 הוצא צו חדש שביטל את בתי הדין הרבניים והכפיף את היהודים לחוק האזרחי הצרפתי - לא נערכו שינויים דומים לגבי האוכלוסייה המוסלמית
קבלת הצו תרמה רבות להתקדמותם של היהודים באלג'יריה בכל תחומי החיים והחברה. עם זאת, בעקבות הצו גברה באופן משמעותי האנטישמיות של אנשי המנהל והמתיישבים האירופיים, שהתקשו להשלים עם העובדה שילידים - היהודים האלג'יראים - הפכו להיות שווים להם. רגש העליונות וכן החישוב הכלכלי בהפסידם כוח עבודה זול, יצרו גילויי אנטישמיות כלפי היהודים. גם המוסלמים תושבי אלג'יריה גילו ביטויי שנאה ליהודים, לאחר שהם עצמם לא הוכרזו כאזרחים צרפתים ונשארו במעמדם החברתי הנמוך. 
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-7 באוקטובר 1940, ביטל ממשל וישי שהוקם בצרפת את צו כרמיה, ונשללה אזרחותם הצרפתית של יהודי המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה. 
ב-20 באוקטובר 1943 הושבה האזרחות הצרפתית ליהודי אלג'יריה.
ג'ובאני אלבר

קריירת מועדונים

בגיל 18 חתם היישר בקבוצת הבוגרים של מועדון הפאר האיטלקי מילאן, בשנת 1990, אחרי שגדל במחלקת הנוער של מועדון עיר הולדתו לונדרינה. בעונתו הראשונה בסרייה א, כמעט שאף אחד לא שם לא בכלל אל החלוץ הצעיר במילאן, ועקב כך עבר לשחק בשווייץ במדי גראסהופרס, תחילה במסגרת עסקת השאלה. במהרה הראה ניצוצות של שחקן התקפי כישרוני. אחד הרגעים בהם התפרץ כישרונו היה אחרי שסייע לקבוצתו לעלות של במסגרת גביע אופ"א בעונת 1992-1993, לאחר ניצחון חוץ מרשים מול ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, משחק בו כבש צמד שערים. לאחר מעבר מ-50 שערים רשמיים עבור קבוצתו מציריך, אלבר חתם במועדון הבונדסליגה שטוטגרט, בקיץ 1994.
הוא כבש כבר במשחק הבכורה שלו בגרמניה, בניצחון הביתי של שטוטגרט במסגרת הבונדסליגה 2-1 מול המבורג. את עונת הבכורה שלו סיים עם 8 שערים, כאשר בשבע העונות שלאחר מכן סיים עם מספר דו ספרתי של כיבושים. בעונת 1996-1997, אלבר כבש 17 שערי ליגה ו-3 שערי גביע עבור שטוטגרט, כולל צמד בגמר הגביע הגרמני בו ניצחה קבוצתו 2-0 את אנרג'י קוטבוס. שלשת ההתקפה של שטוטגרט בניצוחו נקראה בזמנו "משולש הקסמים" (בגרמנית:Magisches Dreieck) יחד עם קרסימיר בלאקוב ופרדי בוביץ'.
בקיץ שלאחר מכן, חתם בבאיירן מינכן, בה בחמש מתוך שש עונות סיים ככובש המצטיין במועדון (מלבד עונה אחת בה קארסטן יאנקר עקף אותו). בבאיירן, זכה בארבע אליפויות בונדסליגה (כולל שני דאבלים), ליגת האלופות, הגביע הביניבשתי ועוד מספר גביעים. אחרי 6 שנים רוויות הצלחה במינכן, עזב את אלבר את גרמניה.
הוא חתם באולימפיק ליון בגיל 31, כאשר החליף את סוני אנדרסון שעבר לשחק בספרד. הוא זכה עם קבוצתו הצרפתית באליפות השלישית (מתוך 7) ברציפות, אבל לרוע מזלו סבל מפציעות שהשביתו אותו למשך כמעט שנה שלמה, בה ליון זכתה באליפות נוספת.
בינואר 2005, עשה אלבר קאמבק לגרמניה, לאחר שחתם בבורוסיה מנשנגלדבאך. אחרי 4 משחקי ליגה בלבד, חזר לשחק בינואר 2006 בברזיל, לאחר היעדרות של 15 שנה. קבוצתו החדשה הייתה קרוזיירו. 3 מחזורים לסיום עונתו הראשונה בקבוצה, הודיע בצער רב על פרישה עקב פציעות ואובדן אביו.

קריירה בינלאומית

עקב תחרות חזקה וקשה בסגל הברזילאי, אלבר לא הצליח לתרגם את הצלחותיו במסגרת המועדונים לרמה הבינלאומית. בעונתו הראשון כשחקן נבחרת ברזיל, 1998, כבש 6 שערים ב-6 משחקים. אמנם, בשלוש השנים שלאחר מכן, שותף רק בעוד 9 משחקים עבור ברזיל, בהם הוסיף למניין כיבושיו שער בודד נוסף.
פיטר טשייני

חייו

טשייני חי רק 55 שנים ובמהלך חייו עבד ככתב משטרתי וחוקר פשיעה ועד שהפך לסופר מותחנים חי חיי עוני לעיתים קרובות. החל מ-1936 כשפרסם את ספרו הראשון "איש זה מסוכן" בכיכובו של למי קושן ובהמשך את ספרו "התליין הממהר" ב-1938, בכיכובו של סלים קאלאהן החלה הקריירה הספרותית שלו. פרסומם הוביל לקריירה מוצלחת כסופר מותחנים וטשייני זנח את עיסוקיו האחרים.
כחוקר יסודי, אסף טשייני חומר רקע רב על תיקי פשע ששימש אותו כרקע לעלילות ספריו. ב-1941 במהלך הבליץ על לונדון נשרפה ספריתו שכללה מאות תיקי פשיעה אך לאחר המלחמה המשיך טשייני וצבר חומר רב נוסף שהמשיך לשמש אותו בכתיבתו. 
טשייני נהג להכתיב את עבודותיו למזכירתו, לעיתים תוך שהוא מציג בפניה את הפעולות המסופרות, והיא הייתה מעלה זאת על הכתב.
טשייני חי מבחינות רבות כמו גיבורי ספריו - "חיים על הקצה", עבודה מאומצת, חוסר דאגה לבריאות והזנחה כללית, שהובילו לבסוף למותו בגיל צעיר.
גיבור ספריו, למי קושן, סוכן FBI קשוח וציני, הונצח על ידי שחקן הקולנוע הצרפתי אדי קונסטנטין במספר עיבודים קולנועיים. 
ספריו נקראו בקלילות, העלילה מהירה וסוחפת והדיאלוגים שנונים וחדים. מעריציו בני ימינו מתקשים להשיג את ספריו שאינם מודפסים עוד.
בישראל תורגמו בשנות השישים מספר רב מספריו בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין.