google/wiki40b huggingface dataset:
Paul Jewell

Ura pelaaja

Paul Jewell on Liverpoolin kasvatti pelaajana mutta hän ei koskaan pelannut yhtään peliä Liverpoolissa. Liverpoolista hän siirtyi vuonna 1984 Wigan Athleticin pelaajaksi. Vuonna 1988 hän siirtyi Bradford Cityn pelaajaksi, missä hän vietti melkein vuosikymmenen.

Ura valmentajana

Vuonna 1998 hän aloitti valmennusuransa Bradfordissa johtaen joukkueen nousuun valioliigaan. Kauden 2000–2001 hän vietti Sheffield Wednesdayn managerina ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2001 Jewell siirtyi Wigan Athleticin manageriksi. Jewellin johdolla rugbysta tunnettu Wigan nousi myös Englannin jalkapallokartalle. Kaudella 2002/03 Jewell luotsasi Wiganin Englannin 2. divisioonan mestariksi ja kauden 2004/05 päätteeksi seura nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Valioliigaan. Debyyttikausi pääsarjassa sujui odotuksia paremmin ja menestystä tuli myös liigacupissa Wiganin edettyä aina finaaliin saakka. Manchester United oli kuitenkin seuralle liikaa ja pokaali jäi haaveeksi. Jewell erosi tehtävästään keväällä 2007 säilytettyään Wiganin maalierolla Valioliigassa. 
Jewell palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2007, kun valioliigan jumbojoukkue Derby County palkkasi hänet Billy Daviesin seuraajaksi.  Jewell ei onnistunut pelastamaan Derbya putoamiselta, vaan ainoastaan 11 pistettä koko kaudella kerännyt seura putosi kauden 2007/08 päätteeksi Mestaruussarjaan. 
Kausi 2008/09 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla alkoi Jewellin ja Derbyn osalta kehnosti ja lopulta joulukuun lopulla 2008 Jewell jätti tehtävänsä Derbyn päävalmentajana. 
Tammikuussa 2011 Jewell palasi valmennustehtäviin parin vuoden tauon jälkeen, kun Mestaruussarjassa sijalle 19 juuttunut Ipswich Town palkkasi hänet päävalmentajakseen.  Jewellin johdolla Ipswich säilytti sarjapaikkansa ja jatkoi kaudella 2011/12 myös Mestaruussarjassa. Tulokset eivät kuitenkaan juuri parantuneet ja kausi päättyi 15. sijaan. Seuraava syksy oli aiempia murheellisempi ja Ipswichin juututtua Mestaruussarjan jumbosijalle, sai Jewell jättää paikkansa lokakuun lopulla 2012.
Eino Leskinen

Eino Leskinen (1904 Joensuu – 1971) oli suomalainen kielitieteilijä ja yliopistonlehtori.
Leskinen kävi koulua Joensuun lyseossa ja sitten Mikkelin lyseossa. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja suomen sukulaiskieliä ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1928. Vuodesta 1925 alkaen hän oli 12 kesänä kenttätyössä joko Suomen puoleisessa Raja-Karjalassa tai Suomeen muuttaneiden itäkarjalaisten pakolaisten keskuudessa.
Leskinen oli 1930–1940 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palveluksessa karjalaismurteiden sanakirjan toimittajana. Tänä aikana sanakirjasta valmistui käsikirjoitusta noin 350 foliosivua. Leskinen toimitti kolmiosaisen 1932–1936 julkaistun Karjalan kielen näytteitä -sarjan. Sotavuosina 1940–1945 Leskinen johti pääesikunnassa toiminutta Itä-Karjalan ja eräiden sen ääreisalueiden paikannimistön kodifioimista ja normaalistamista suorittanutta toimikuntaa. Sotien jälkeen hän oli suomen kielen lehtorina ensin Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa 1945–1957 ja sitten Helsingin yliopistossa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Lesknen keräsi karjalan kielen aineistoa yhteensä noin 10 000 lippua, Keruupaikkakuntia olivat Tulemajärvi, Impilahti, Paatenen Sellin kylä, Repola, Jyskyjärvi, Oulanka, Pistojärvi ja Kiestinki. Hän julkaisi artikkeleita murteiden keräämisestä, Tulemajärven murteesta ja kansatieteestä.
Ruotilehti

Ruotilehti on kasvin kasvulehti, jossa lehtiruoti muodostaa lehden pääosan ja lehtilapa on surkastunut. Ruotilehti on tavallisesti leveä ja litteä. Sen ulkonäkö ja toiminta muistuttaa usein lehtilapaa, jolloin siitä käytetään nimitystä laakaruoti eli fyllodio. Laakaruoteja on yleisesti esimerkiksi monilla trooppisilla akaasialajeilla.
Aleksandr Grin

Aleksandr Stepanovitš Grin, oikealta sukunimeltään Grinevski (ven. Алекса́ндр Степа́нович Грин, Грине́вский; 23. elokuuta (J: 11. elokuuta) 1880 Slobodskoi, Vjatkan lääni – 8. heinäkuuta 1932 Staryi Krym) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandr Grin syntyi Vjatkan lääniin karkotetun puolalaisen virkailijan perheeseen. Koulun jälkeen hän matkusti Odessaan ja kierteli eri puolilla Venäjää. Hän työskenteli matruusina, kalastajana, kullankaivajana ja palveli sotilaana. Armeijassa Grin liittyi sosialistivallankumouksellisiin. Hän levitti vallankumouksellista propagandaa Sevastopolin varuskunnassa, joutui vankilaan ja karkotettiin kahdesti. Vapauduttuaan vuonna 1912 hän asettui Pietariin. Vuonna 1920 Grin kutsuttiin puna-armeijaan, jossa hän sairastui lavantautiin. Maksim Gorki pelasti Pietariin rahattomana ja sairaana joutuneen kirjailijan. Vuonna 1924 Grin muutti Krimille, jossa hän asui Feodosijassa ja Staryi Krymissä.
Grinin ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi vuonna 1908. Hänen luomansa mielikuvitusmaailma Grinlandia on täynnä sadunomaisuutta ja uskoa ihmisen hyvyyteen. Kirjailijan romanttiset ja eksoottiset seikkailukertomukset olivat yleisön suosiossa, mutta joutuivat pian kirjallisuuskritiikin hampaisiin. Vuodesta 1956 lähtien niitä julkaistiin jälleen miljoonapainoksina. Yksi tunnetuimmista teoksista on vuonna 1923 ilmestynyt pienoisromaani ”Punaiset purjeet” (Alyje parusa).
Reichsführer-SS

Reichsführer-SS (suom. SS-valtakunnanjohtaja) oli natsi-Saksan SS-joukkojen ylipäällikön arvo vuosina 1925–1945. Varsinaiseksi SS:n sotilasarvoksi se otettiin vuonna 1934 pitkien puukkojen yön jälkeen, jolloin siitä tuli Saksan armeijan sotamarsalkan arvoa vastaava.
Reichsführer SS:n mukaan nimettiin myös 16. SS-panssarikrenatööridivisioona Reichsführer SS.
Dmitri Mamin-Sibirjak

Dmitri Narkisovitš Mamin-Sibirjak (ven. Дми́трий Нарки́сович Ма́мин-Сибиря́к, oikea sukunimi Mamin; 6. marraskuuta (J: 25. lokakuuta) 1852 Permin läänin Verhoturjen kihlakunnan Visimo-Šaitanskin tehdas – 15. marraskuuta (J: 2. marraskuuta) 1912 Pietari) oli venäläinen kirjailija.
Dmitri Mamin-Sibirjak syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Permin pappisseminaarissa sekä Pietarin yliopistossa, jonka hän joutui taloudellisista syistä jättämään kesken. Kirjailijan ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1875. Hän tuli tunnetuksi Uralin vuoritehtaiden elämästä kertovista romaaneista Privalovskije milliony (”Privalovin miljoonat”, 1883), Gornoje gnezdo (”Vuoripesä”, 1884), Dikoje štšastje (”Mieletön onni”, 1884), Tri kontsa (”Kolme loppua”, 1890), Zoloto (”Kulta”, 1892) ja Hleb (”Leipä”, 1895) sekä kertomus- ja kuvauskokoelmista Uralskije rasskazy (”Uralin kertomuksia”, 1888–1901) ja Sibirskije rasskazy (”Siperian kertomuksia”).
Mamin-Sibirjak kuvaa työväestön ja kapitalistisen porvariston elämää realistisesti 1860–1880-lukujen vallankumousliikkeen näkökulmasta. Hänet tunnetaan myös historiallisista ja omaelämänkerrallisista teoksista Tšerty iz žizni Pepko (”Piirteitä Pepkon elämästä”, 1894) ja Iz daljokogo prošlogo (”Kaukaisesta menneisyydestä”, 1902) sekä lastenkirjoista ”Metsästäjä-Eemeli” (Emelja-ohotnik, 1884), ”Talvehtiminen Kylmäjoella” (Zimovje na Studjonoi, 1892), ”Harmaakaula” (Seraja šeika, 1893) ja ”Pikku Leenan satuja” (Aljonuškiny skazki, 1894–1896).
Bié

Bié on maakunta Angolan keskiosassa. Sen pinta-ala on 70 800 neliökilometriä ja asukasluku noin 1,3 miljoonaa. Bién pääkaupunki on Kuito.
Paolo Conte

Paolo Conte (s. 1937 Asti) on italialainen laulaja-lauluntekijä. Hänen omintakeisessa tyylissään on muun muassa jazzvaikutteita.
Conten nuorempi veli Giorgio Conte on itsekin tunnettu lauluntekijä. Veljekset aloittivat pianonsoiton varhaisella iällä. Paolo kouluttautui isänsä jalanjäljissä juristiksi ja harjoitti ammattiaan yli kolmekymppiseksi samalla, kun soitti vibrafonia useissa jazzyhtyeissä. Hän julkaisi ensimmäisen levytyksensä vuonna 1962 ja ensimmäisen sooloalbuminsa 1974. Hänen hitteihinsä lukeutuvat "Genova per noi", "Onda su onda" ja "Azzurro". Hän on säveltänyt kappaleita yhteistyössä sanoittajien, kuten Vito Pallavicinin, Giorgio Calabresen ja Giorgio Conten kanssa. Niitä ovat esittäneet Conten itsensä lisäksi muiden muassa Adriano Celentano, Caterina Caselli, Patty Pravo, Enzo Jannacci ja Bruno Lauzi.
Conte teki soolourallaan läpimurron kolmannella albumilla Un gelato al limon (1979). Sitä seurasi muun muassa Paris Milonga (1981). Conte on Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristin ritari ja Ordre des Arts et des Lettres'n ritari.
PayPal

Historia

PayPal syntyi kun kaksi yritystä, Confinity ja X.com yhdistyivät maaliskuussa 2000. Confinityn olivat perustaneet joulukuussa 1998 Max Levchin, Peter Thiel, Luke Nosek ja Ken Howery. Yritys kehitti Palm Pilot -maksamista ja kryptografiaa. X.comin perusti puolestaan maaliskuussa 1999 Elon Musk. Se oli Internet-pohjainen finanssipalveluyritys. Molemmat yritykset sijaitsivat Palo Altossa University Avenuella. 
Useat Confinityn ensimmäisistä työntekijöistä olivat The Stanford Review -opiskelijalehden, joka oli myös Peter Thielin perustama yritys, entisiä työntekijöitä. Suurin osa varhaisista ohjelmoijista tuli University of Illinois at Urbana-Champaignista Max Levchinin rekrytoimana. X.comissa Elon Musk palkkasi monia liiketoiminta- ja teknologiapuolen osaajia, jotka olivat kriittisiä yhdistymisen myötä syntyneen PayPalin menestyksen luomisessa. Näihin kuuluivat muun muassa Amy Klement, Sal Giambanco, Roelof Botha, Sanjay Bhargava ja Jeremy Stoppelman.
eBay osti PayPalin vuonna 2002. Kauppa toteutettiin osakevaihdolla, jossa yksi PayPalin osake oikeutti 0,39 eBayn osakkeeseen. eBayn julkaiseman tiedotteen mukaan kaupan arvo oli noin 1,5 miljardia dollaria. Ostohetkellä PayPalia käytti maksutapana jo yli puolet eBayn käyttäjistä. PayPal korvasi eBayn oman BillPoint-palvelun.
Mutakala

Koko ja ulkonäkö

Mutakala kasvaa yleisesti 15 cm pitkäksi, enimmillään jopa 30 cm. Se on väriltään kellertävä.

Levinneisyys ja elinympäristö

Mutakala elää makeissa vesissä Keski- ja Itä-Euroopassa Alppien pohjoispuolelta Laatokalle. Se suosii seisovia tai hitaasti virtaavia vesiä, joissa on runsaasti kasvillisuutta.
Huippujengi

Kiipeilijät

Ohjelmassa kilpailivat Antti Reini, Janne Niinimaa, Minna Parikka, Leena Harkimo, Antti Luusuaniemi, Cristal Snow, Lola Wallinkoski sekä Tuija Pehkonen.
Kilpailijoita ohjeisti retkikunta, jonka johtajana toimi Mikko Vermas. Vermaksen tiimiin kuuluivat Antti Inkinen (koulutus- ja varustevastaava), Heikki Karinen (retkikunnan lääkäri), Juha Marttila (kouluttaja, retkikunnan varajohtaja), Arri Leino (kouluttaja), Tomi Myllys (kouluttaja) sekä Juha Ohtonen (kouluttaja).
Yksikään kilpailijoista ei lopulta päässyt etenemään Tocllarajun huipulle. Finaalissa kilpailijat Antti Reini ja Leena Harkimo. Reini joutui luovuttamaan kisan noin kahden tunnin kuluttua matkan alettua kohti huippua, sillä hän sai pahoja vatsakramppeja. Harkimo pystyi etenemään 5 850 metrin korkeuteen, mutta vuorella vallinnut myrsky yltyi liian kovaksi ja Harkimo totesi tuulen koituneen hänelle ylivoimaiseksi.
Arcis-sur-Aube

Arcis-sur-Aube on kunta Auben departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 841 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Arcis-sur-Auben pinta-ala on 9 neliökilometriä.
Suvereniteetti

Suvereniteetti tarkoittaa täydellisen, ehdottoman ja riippumattoman vallan omaamista jollain maantieteellisellä alueella. Suvereeni on toisin sanoen taho: joko konkreettinen (kuten ”keisari”) tai abstrakti, (kuten ”valtio”), jolla on ehdoton valta päättää alueen laista ja hallinnosta. Ulkoinen suvereniteetti tarkoittaa valtion riippumattomuutta toisista valtioista ja sisäinen suvereniteetti oikeutta käyttää omaa valtiovaltaa omalla alueellaan. Etymologisesti sana juontaa juurensa latinankielen sanasta ”super”.
Kansainvälisessä oikeudessa on olemassa kaksi suvereniteetin käsitettä: todelliseen valtaan viittaava de facto -suvereniteetti ja de jure -suvereniteetti, mikä viittaa tämän vallan oikeutukseen. Suvereniteetti de jure on jotain, minkä valtio voi myöntää toiselle tunnustamalla sen itsenäisyyden mutta yhtä hyvin kiistää sen. Suvereniteetti tässä merkityksessä on vain symbolista. De facto kytkeytyy oleellisesti väkivallan monopoliasemaan, sekä sotilaalliseen että taloudelliseen valtaan. Valtiollinen suvereniteetti on de jure kansainvälisen oikeuden näkökulmasta suhteellista, sillä sitä rajoittavat kaikkia valtioita sitovat yleiset kansainvälisen oikeuden normit sekä valtion käyttämä sopimuksenteko-oikeus. De facto -suvereniteetti ei kuitenkaan voi olla suhteellista, vaan suvereniteetin voi de facto kyseenalaistaa vain toinen sen sijalle asettuva suvereeni valta. Esimerkiksi kansainyhteisö voi toimia tällaisena yksittäisten valtioiden yläpuolelle asettuvana tahona.

Suvereniteetti antiikin aikana

Roomalainen Domitius Ulpianus totesi, että laki ei koske keisaria, koska keisarin sana on laki.

Suvereniteetti keskiajalla

Keskiajalla suvereniteetti koski aatelia ja kuninkaallisia, joiden oikeudet oli määritelty de jure. Noin vuosina 1380–1400 julkaisu naisten suvereniteetista oli osoitettu Geoffrey Chaucerin keskienglantilaisessa kokoelmassa Canterburyn tarinoita, erityisesti The Wife of Bath’s Tale. Myöhemmin englantilaisen artturilaisessa romaanissa The Wedding of Sir Gawain and Dame Ragnell (noin 1450), käytettiin paljon samoja elementtejä kuin Wife of Bath Talessa, muutokset on osoitettu kuningas Arthurin ja Pyöreän pöydän ritarien oikeudelle.

Valtion suvereniteetti

Käsitettä itsemääräämisoikeus käytetään kansallisessa oikeudessa ja oikeustieteessä määrittämään valtion korkeimman toimielimen vallankäyttöä. Kun valtiossa toimivalta on vain yhdellä henkilöllä, puhutaan suvereenista, kun taas demokraattisessa valtiossa on kyseessä itsemääräämisoikeus. Valtion suvereniteetti luo perustan sille, että kansansuvereenisuus toteutuu valtion puitteissa.
Valtiosuvereniteetti on kansainvälisestä oikeudesta valtiosääntöoikeuteen omaksuttu käsite, jolla tarkoitetaan valtion itsenäistä ja tasa-arvoista asemaa suhteessa muihin valtioihin. 
Valtion suvereniteetti on yleistetty yksilön itsemääräämisoikeudesta.
Turpa kiinni, krokotiili!

Juoni

Elokuvassa italialainen poliisitarkastaja (Spencerin useissa komedioissa esittämä Piedone eli ”Lättäjalka”) koheltaa hölmöine apulaisineen ja söpöine pikkupoikineen Egyptissä kansainvälistä huumejengiä taltuttamassa.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi luonnehti elokuvaa mainiosti paikallista väriä hyödyntäväksi irrotteluksi, mutta antoi sille vain yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Kennäälänlampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,5 metriä mpy.
HMS Fantome (J224)

Palvelus

HMS Fantome liitettiin tammikuussa 1943 12. Miinanraivaajalaivueeseen, kun se oli otettu palvelukseen. Alus matkasi vastaanottokokeiden jälkeen Tobermoryyn koulutettavaksi ja valmistautumaan miinanraivaustehtäviin. Koulutuksen päätyttyä helmikuussa alus matkasi Port Edgariin raivaamaan miinoja Forthin alueelta. Alus valmistautui siirtymään maaliskuussa Välimerelle.
HMS Fantome siirtyi huhtikuussa Bisertaan liittyäkseen laivuueeseen, jossa se korvasi ilmahyökkäyksessä joulukuussa 1942 pahoin vaurioituneen HMS Algerinen. Alus suojasi laivueen mukana saattueita ja valvoi merenkulkua Pohjois-Afrikan rannikolla Bisertan ja Algerin välillä. Laivue liitettiin toukokuussa 13. Miinanraivaajalaivueeseen raivaamaan miinoja operaatio Antidotessa Galitan- ja Sisiliansalmesta. Alus vaurioitui 20. toukokuuta pahoin, kun miina räjähti raivaimessa. HMS Cadmus hinasi vaurioituneen aluksen Bisertaan, jossa se poistettiin tutkimusten jälkeen palveluksesta.
Aluksella suoritettiin Bisertassa tilapäiskorjaukset, jotka mahdollistivat sen hinaamisen kotimaahan. Alusta ei kuitenkaan lähdetty hinaamaan ennen kuin Välimeren tilanne rauhoittuisi. Kun uudet miinanraivaajat saapuivat alueelle, korjaustarve poistui ja alus todettiin korjauskelvottomaksi. Se sijoitettiin poistolistalle Japanin antaudutta.
HMS Fantome myytiin tammikuussa 1947 BISCOlle, joka siirsi aluksen romuttamisen T. W. Wardille Milford Haveniin. Alus saapui 22. toukokuuta hinattuna romutettavaksi.
Auranmaan Viikkolehti

Historia

Vuonna 1926 ilmestyi ensimmäinen lehti, silloiselta nimeltään Kunnallinen Viikkolehti. Vuonna 1998 Kunnallinen Viikkolehti muutti nimensä nykyiseksi Auranmaan Viikkolehdeksi.

Levikin kehitys

Auranmaan Viikkolehden levikki vuosina 2006–2014:
Voitto kotiin

Formaatti

Ohjelmassa kahden joukkueen piti päätellä sadan eri ihmisen vastaukset erilaisiin kysymyksiin. Mitä useampi sadasta ihmisestä oli vastannut samalla tavalla, sitä enemmän joukkue sai pisteitä. Aiheet vaihtuivat kilpailun edetessä. Visailun pääpalkintona oli Renault Kangoo ja Fiat Punto -henkilöautoja. Lohdutuspalkinnoksi hävinnyt joukkue voitti Delverde-pastatuotteita tai Blue Dragonin itämaisia ruokia. Palkinnot ilmoitti Keijo-niminen kuuluttaja, jota ei koskaan nähty.
Pelissä on kaksi joukkuetta, joissa oli kummassakin viisi jäsentä. Pelissä pelataan ensin kaksi normaalikierrosta, kolmas kierros on niin sanottu Tuplakierros, josta oikein vastaamalla saa pisteet kaksinkertaisena. Neljäs kierros on Triplakierros, jossa pisteitä jaetaan kolminkertaisina. Voittajajoukkueesta kapteeni sekä yksi kilpailija pääsivät niin sanotulle Ässä-kierrokselle, jossa heidän piti vastata samantapaisiin kysymyksiin kuin alkukierroksilla. Kierroksen tarkoituksena oli kerätä Ässä-arpoja vastaamalla kysymyksiin, joiden pisteet ratkaisivat sen, montako arpaa joukkue voittaa. 10 pistettä vastasi yhtä Ässä-arpaa.
Jungfraujoch

Jungfraujoch on Mönchin ja Jungfraun vuorenhuippujen välissä sijaitseva sola Bernin ja Valais’n kantonien rajalla Sveitsissä. Se on osa Unescon maailmanperintöluetteloon nimensä saanutta Jungfrau-Aletsch-suojelualuetta. Harjanteen matalin kohta on 3 466 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.

Rautatie

Jungfraujochilla sijaitsee 1. elokuuta 1912 avattu Jungfraujochin rautatieasema, joka on Euroopan korkeimmalla sijaitseva rautatieasema (3 454 m). Jungfraubahn kulkee Jungfraujochille Kleine Scheideggistä, jonne on Wengernalpbahn AG:n junayhteys Interlakenista kahta kautta, sekä Grindelwaldin että Lauterbrunnenin kautta.

Nähtävyys

Jungfraujoch on Sveitsin suosituimpia nähtävyyksiä, jossa käy vuosittain yli 800 000 matkailijaa (v. 2012).

Tutkimusasema

Jungfraujochilla sijaitsee rautatieaseman, ravintoloiden ja kauppaliikkeiden lisäksi Hochalpine Forschungsstationen Jungfraujoch und Gornergrat -säätiön (HFSJG), (engl. International Foundation High Altitude Research Stations Jungfraujoch and Gornergrat), vuonna 1931 aloittanut tutkimusasema sekä vuonna 1937 aloittanut Sphinx-laboratorio muun muassa tähtitieteellisiä ja meteorologisia tutkimuksia varten.
Accademia delle Arti del Disegno

Accademia delle Arti del Disegnon historiaa

Cosimo I de' Medici perusti Accademia delle Arti del Disegnon 13. tammikuuta vuonna 1563. Alun perin nimenä oli Accademia e Compagnia delle Arti del Disegno ja laitos oli jaettu kahteen osaan. Seuraan (Compagnia) kuuluivat kaikki Toscanan alueen taiteilijat, mutta akatemia koostui Cosimon hovin maineikkaimmista taiteilijoista. Akatemian tehtävänä oli myös valvoa kaikkea taiteellista tuotantoa Medicien valtion alueella.
Akatemian maineikkaat taiteilijat, kuten Michelangelo Buonarroti, Agnolo Bronzino, Benvenuto Cellini, Giorgio Vasari, Tizian, Tintoretto ja Palladio toivat instituutiolle arvovaltaa, joka ei rajoittunut Medicien alueelle. Ensimmäinen akateemikkojen joukkoon hyväksytty nainen oli Artemisia Gentileschi.
Leopold II vähensi vuonna 1784 instituution vastuita siirtäen ne Accademia di Belle Artille. Taiteellisen tuotannon valvonta Toskanan herttuakunnassa säilyi silti.
Akatemian toimisto on nykyisin Palazzo dell'Arte dei Beccailla. Toiminta on jaettu kuuteen osaan, maalaus-, kuvanveisto-, arkkitehtuuri- ja taidehistorialuokkaan sekä humanististen aineiden ja tiedeiden luokkaan. Akateemikot jaetaan kolmeen luokkaan. Akatemia jakaa myös Accademico d'Onore-palkintoa, jonka ovat saaneet muun muassa Jasper Johns ja Rita Levi-Montalcini.
Coandă-ilmiö

Coandă-ilmiö on virtauksen pyrkimys kääntyä kohti sitä lähellä olevaa pintaa.  Ilmiötä tutki ensimmäisenä tieteellisesti romanialainen Henri Coandă 1900-luvun alussa, joka sai vuonna 1934 ranskalaisen patentin "Method and apparatus for deviation of a fluid into another fluid" -tutkimuksestaan.
Ilmiö johtuu siitä, että kun virtaus ei rakenteen kohdalla pysty aikaansaamaan nesteen ylöstaitetta, virtaus kääntyy itse kohden rakennetta.
Coandă-ilmiötä käytetään nostovoimaa lisäävissä laipoissa. Ilman sitä virtaus irtoaisi.
Gojong

Elämäkerta

Gojong oli Koreaa hallinneen Joseon-dynastian 26. hallitsija. Hallitsijasuku oli jo kahdensadan vuoden ajan pyrkinyt eristämään Korean kaikilta ulkoisilta vaikutteilta. Gojong nousi valtaistuimelle vuonna 1863 ollessaan vielä lapsi ja aluksi todellista valtaa käytti hänen sijaishallitsijana toiminut isänsä Daewongun, joka pyrki vahvistamaan Koreaa ja suhtautui vihamielisesti kaikkiin ulkomaalaisiin. Gojong ryhtyi hallitsemaan itse vuonna 1873. Kolme vuotta myöhemmin Japani lähetti sotalaivansa Korean vesille ja pakotti Gojongin avaamaan kolme korealaista satamaa japanilaisille aluksille sekä myöntämään japanilaisille Koreassa eksterritoriaalioikeudet. Soulissa puhjenneiden japanilaisvastaisten mellakoiden jälkeen Japani voimisti vuonna 1882 otettaan Koreasta, mikä sai Kiinan ryhtymään vastatoimiin. Samana vuonna Daewongun siepattiin ja vietiin vankina Kiinaan, minkä jälkeen valta hovissa siirtyi vanhoilliselle kuningatar Minille. Vuonna 1884 Korean japanilaismieliset yrittivät vallankaappausta, missä yhteydessä Gojong otettiin vangiksi ja useita hänen ministereitään surmattiin. Kiinasta lähetetyt sotilaat kuitenkin kukistivat kaappauksen ja vapauttivat hänet. Seuraavana vuonna Kiinan ja Japanin hallitus sopivat jaetusta vaikutusvallasta Koreassa.
Keväällä 1894 puhjenneen Donghak-kapinan aikana Gojong pyysi jälleen sotilaallista apua Kiinalta. Japani vastasi tähän lähettämällä Koreaan moninkertaisen määrän sotajoukkoja ja miehitti koko maan. Seurannut Kiinan–Japanin sota päättyi Japanin voittoon ja Shimonosekin rauhassa 1895 Kiinan oli tunnustettava Korean itsenäisyys. Kun Korean hallitus ei tämän jälkeen suostunut tottelemaan japanilaisten ohjeita yhteiskunnallisten uudistusten toteuttamisesta, Japanin edustaja organisoi lokakuussa 1895 salaliiton, jonka jäsenet tunkeutuivat kuninkaalliseen palatsiin ja surmasivat kuningatar Minin. Maahan syntyi jälleen Japanin vastaisia levottomuuksia, ja Gojong joutui pakenemaan Venäjän lähetystön turviin. Hän joutui myöntämään venäläisille monia kaupallisia etuja Koreassa ennen kuin pääsi palaamaan palatsiinsa helmikuussa 1897. Lokakuussa 1897 hän julisti Korean keisarikunnaksi ja itsensä sen keisariksi korostaakseen itsenäisyyttä Kiinan keisarista.
Vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sodan aikana Japani miehitti Korean ja pakotti Gojongin allekirjoittamaan sopimuksen, jolla Japani sai oikeuden sijoittaa joukkojaan pysyvästi Koreaan sekä nimittää edustajiaan Korean hallitukseen. Sodan jälkeen Koreasta tuli käytännössä Japanin protektoraatti. Kun japanilaisille paljastui, että Gojong oli lähettänyt edustajiaan Haagin konferenssiin vetoamaan Korean itsenäisyyden puolesta, hänet pakotettiin vuonna 1907 luopumaan kruunusta poikansa Sunjongin hyväksi. Korea liitettiin virallisesti Japanin valtakuntaan vuonna 1910. Gojong kuoli vuonna 1919. Keisarin kuoltua levisi huhu, jonka mukaan japanilaiset olivat myrkyttäneet hänet. Hautajaisten yhteydessä alkoi myös Koreassa japanilaisvastainen maaliskuun 1. päivän liike.