google/wiki40b huggingface dataset:
Jean Chevrier

Jean Chevrier (25. huhtikuuta 1915 Pariisi – 13. joulukuuta 1975 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä. Hän esiintyi 50:ssä elokuvassa vuosina 1936–1972. Niiden joukossa ovat Je l'ai été trois fois (1952), Les dents longues (1952), Horizons sans fin (1953) ja Napoleon (1955). Chevrier oli naimisissa näyttelijä Marie Bellin kanssa.
Lontoon terrori-isku 22. maaliskuuta 2017

Tapahtumien kulku

Silminnäkijöiden mukaan terroristi ajoi autolla jalankulkijoiden päälle Westminsterin sillalla. Toistaiseksi vahvistamattomien tietojen mukaan autoa ammuttiin. Tämän seurauksena auto ajautui kaiteisiin parlamentin lähistöllä. Autosta juoksi ulos mies, joka ehti puukottaa poliisia parlamentin luona ennen ampumavälikohtausta.
Parlamentin istunto keskeytyi tapahtumien takia, ja noin kahden tunnin päästä ihmisiä alettiin päästää ulos. Pääministeri Theresa May evakuoitiin parlamenttitalosta tapahtumien seurauksena, minkä jälkeen hän keskusteli tilanteesta myös Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin kanssa puhelimitse.
Tapauksen jälkeen poliisi eristi laajoja alueita tapahtumapaikan ympäristöstä.

Tekijä

Poliisin mukaan hyökkääjä oli 52-vuotias Khalid Masood, alkuperäiseltä nimeltään Adrian Russell Ajao. Hänen tiedetään kuitenkin käyttäneen useita eri nimiä. Masoodin epäillään asuneen Keski-Englannissa. Murha-aseena käytetty auto oli vuokrattu Birminghamista, ja Masood oli syntynyt Kentissä, Kaakkois-Englannissa.
Iskun tekijällä oli mittava rikosrekisteri, sillä hän oli saanut aiemmin tuomion muun muassa pahoinpitelystä, ruumiinvamman tuottamisesta, häiriönteosta sekä laittoman aseen hallussapidosta. Ensimmäinen tuomio Masoodille langetettiin marraskuussa 1983 vahingonteosta. Viimeisin tuomio tuli joulukuussa 2003, 20 vuotta ensimmäistä tuomiota myöhemmin, teräaseen hallussapidosta. Aiemmin häntä ei oltu rangaistu terrorismista, eikä hän ollut virallisesti tutkinnan kohteena. Yhdistyneen kuningaskunnan MI5-turvallisuuselin oli tästä huolimatta tutkinut hänen kontaktejaan väkivaltaisen radikalismin tekijöihin muutamia vuosia ennen Lontoon iskua 2017.
H-indeksi

Perusteet

Määritelmän mukaan tutkijan h-indeksi on kokonaisluku, joka saa arvon h, mikäli kaikista hänen N julkaisustaan h julkaisuun on viitattu muissa julkaisuissa h kertaa tai useammin ja loppuihin (N-h) julkaisuun h kertaa tai vähemmän. Alkuperäisessä julkaisussaan Hirsch esittää, että indeksin tulisi kasvaa likimain lineaarisesti työvuosien suhteen ja samalla arvioi, että h-indeksi jaettuna työvuosien lukumäärällä kuvaa suoraan tutkijan ammatillista kykyä siten että tavallisen tutkijan h-indeksin ja työvuosien lukumäärän osamäärän tulisi olla lähellä yhtä. Hirschin mukaan lähellä kahta oleva osamäärä kertoo poikkeuksellisen kyvykkäästä ja lähellä kolmea, ällistyttävän kyvykkäästä tutkijasta.
Eräänä viitearvona alkuperäisjulkaisussaan Hirsch osoittaa viimeisen kahdenkymmenen vuoden aikana Nobelin fysiikanpalkinnon saaneiden tutkijoiden h-indeksin olevan 84 prosenttisesti yli 30, joskin nobelistien h-indeksin arvon suhde työvuosiin putoaa lähelle ykköstä, pitkälti siksi, että palkinnon saajat ovat parhaat päivänsä nähneitä tutkijoita.
On tärkeää huomata, että h-indeksi on vertailukelpoinen vain saman alan sisällä ja silloinkin vain samaa aihepiiriä tutkivien tutkijoiden keskuudessa.
h-indeksille on myöhemmin esitetty parannuksia. Näistä mainittakoon vaikkapa indeksin arvon muuttaminen rationaaliluvuksi.
Idän lohikäärme

Juoni

Nuori Leroy Green koskettaa viimeistä tasoa taistelulajissaan. Hänen opettajansa kokee ettei voi auttaa Leroyta enää. Leroy lähtee seikkailuun kohti taistelulajinsa viimeistä tasoa ja kohtaa matkallaan vaarallisen tv-tuottajan Eddie Arcadianin (Murney), sekä Harlemin shōgunin, joka haluaa olla taistelijoiden mestari. Lisäksi Leroy joutuu pelastamaan kaunista Laura Charlesia pakkomielteisen tuottajan kynsistä.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi piti elokuvaa vauhdikkaana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Amfion

Amfion oli kreikkalaisessa mytologiassa toinen Zeuksen ja Antiopen kaksoispojista. Hänen veljensä oli Zethos. Molemmat liittyvät olennaisesti myyttiin Theban perustamisesta heidän rakennettuaan kaupungin muurin.

Lapsuus

Amfionin ja Zethoksen äiti oli Antiope, joka Zeuksen maattua hänet väkisin satyyrin hahmossa pakeni häpeäänsä Sikyoniin, jossa hän nai kuningas Epopeuksen. Kuitenkin joko Nykteus tai Lykos hyökkäsi Sikyoniin viedäkseen hänet takaisin Thebaan rangaistavaksi. Voittoisan sotaretken paluumatkalla hän synnytti kaksoset, jotka hänet pakotettiin jättämään Kithairon-vuorelle. Thebassa Lykos antoi Antiopen vaimonsa Dirken käsiin, ja tämä kohteli häntä julmasti monen vuoden ajan.
Lopulta Antiopen onnistui paeta, ja hän löysi poikansa asumasta lähellä Kithairon-vuorta. Kaksosten vakuututtua siitä, että hän oli heidän äitinsä, he lähtivät kostamaan tämän kohtaloa. He tappoivat Dirken sitomalla hänet härän sarviin, kokosivat armeijan ja valtasivat Theban alkaen yhdessä hallitsemaan kaupunkia.

Theban hallitsijat

Amfionista tuli suuri laulaja ja muusikko, kun Hermes oli opettanut häntä soittamaan ja antanut hänelle kultaisen lyyran. Kaksoset rakensivat muurin Kadmean, Theban linnoituksen, ympärille. Zethos joutui ponnistelemaan kovasti kuljettaakseen tarvittavat kivet rakennuspaikalle, kun taas Amfion soitti lyyraansa, jolloin hänen kivensä seurasivat häntä ja liukuivat varovasti paikoilleen.
Amfion nai Nioben, Lyydian kuningas Tantaloksen tyttären. Tämän ansiosta hän oppi soittamaan lyyraansa lyydialaiseen tyyliin, jonka vuoksi hän lisäsi kolme kieltä soittimeensa.

Myöhemmät vastoinkäymiset

Niobe sai monta lasta mutta tuli ylimieliseksi. Hän loukkasi jumalatar Letoa, jolla oli ainoastaan kaksi lasta, Artemis ja Apollon. Niinpä Leton lapset tappoivat Nioben lapset kostoksi. Ovidiuksen mukaan Amfion tappaa itsensä murheen murtamana. Telesilla puolestaan kertoo, että Artemis ja Apollon tappoivat hänet lastensa mukana. Hyginuksen versiossa hän hulluudessaan yrittää hyökätä Apollonin temppeliin, mutta kuolee jumalan ampumaan nuoleen.
Amfionin ja Zethoksen kuoltua Laios palasi Thebaan kuninkaaksi.
Kelkyttee

Maantietoa

Järven pinta-ala on 102 hehtaaria eli 1,0 neliökilometriä, se on 1,4 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 5,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Seppälänjoen valuma-alueeseen (14.175) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 104,7 metriä mpy.
Amaltheia

Amaltheia (muinaiskreikaksi Ἀμάλθεια) oli kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä nymfi, joka imetti Zeusta Kreetassa. Amaltheia on esitetty myös vuohena, joka imetti Zeusta. Hänen sarveaan pidetään runsaudensarvena.
Erään tarinan mukaan pelästynyt vuohi oli katkaissut toisen sarvistaan. Amaltheia täytti sarven kukkasilla ja hedelmillä ja ojensi sarven Zeukselle, joka asetti sekä sarven että vuohen tähtien joukkoon Kauriin tähdistöksi (lat. Capricornus, "vuohi").
Toisessa tarinassa Zeus katkaisi itse nymfi-vuohen sarven ja ojensi sen takaisin Amaltheialle, luvaten että se tuottaa kaiken yltäkylläisyyden, jota hän janoaa.
Vähä Toritunjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,7 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummenen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä mpy.
Gambian lippu

Gambian lippu otettiin käyttöön 18. helmikuuta 1965. Lipun punainen väri kuvaa aurinkoa ja savannia, sininen Gambia-jokea, vihreä maata ja metsiä sekä valkoinen rauhaa. Sommittelultaan se seuraa Botswanan lippua.
Pinkjärvi

Lähijärviä

Järven pohjoispuolella sijaitsevat pienempi noin 40 hehtaarin kokoinen Rekojärvi, jonka kapea kannas erottaa Pinkjärvestä ja noin 25 hehtaarin laajuinen Riihijärvi, jota suo-oja yhdistää Pinkjärveen. Lännestä Pinkjärveen laskevat Natura-alueella kokonaan sijaitsevat Iso Ylistenjärvi ja Vähä Ylistenjärvi. Isoon Ylistenjärveen laskee koillisesta Eurajoella sijaitseva, Lastensuon Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluva pieni Lastensuonjärvi.
Fatima Mernissi

Fatima Mernissi, (arab.  فاطمة مرنيسي‎)(synt. 27. syyskuuta 1940 Fèsi, Marokko – 30. marraskuuta 2015 Rabat, Marokko) oli marokkolainen kirjailija, esseisti, sosiologi ja feministi. Hän uudisti islamilaista feminismiä ja edisti ihmisoikeuksia ja demokratiaa muslimimaailmassa. 
Mernissi opiskeli sekä kotimaassaan että Pariisissa ja Yhdysvalloissa, jossa hän teki vuonna 1975 väitöskirjan, alan klassikoksi etenkin islamilaisissa maissa muodostuneen Beyond the Veil. 
Lisäksi Mernissi kirjoitti ranskaksi ja englanniksi viitisentoista kirjaa, jotka käsittelivät sukupuoli-identiteettiä, yhteiskunnan sosiopoliittisia rakenteita ja naisen asemaa islamissa. Häneltä on suomennettu osin fiktiivinen omaelämäkerrallinen teos Unelma vapaudesta. Hänen tunnetuin teoksensa on Le harem politique – Le Prophète et les femmes (1987), joka on ilmestynyt englanniksi nimellä The Veil and the Male Elite.
Mernissi opetti vuodesta 1980 Rabatin Mohammed V:n yliopistossa.
Green Care

Green Care eri maissa

Iso-Britannia ja Ruotsissa on etupäässä keskittynyt sosiaaliseen ja terapeuttiseen puutarhanhoitoon ja puutarhaterapiaan. Suomessa, Norjassa ja osin Saksassa ja Itävallassa eläinavusteiset palvelut ovat yleisimpiä. Alankomaissa, Belgiassa Tanskassa hoivamaatalous ovat yleisiä.

Green Care Suomessa

Green Care -toiminta Suomessa on suhteellisen nuori toimiala. Tästä syystä alalla on paljon tutkimus- ja hanketoimintaa, jolla pyritään kehittämään ja luomaan Suomessa toimivia toimintamalleja. Green Care -palvelut jaetaan Suomessa kahteen luokkaan Luontohoivan ja Luontovoiman palveluihin.

Luontohoiva

Luontohoiva-palvelut ovat sosiaali- ja terveysalan lakeja ja säädöksiä noudattavia palveluja, joissa hyödynnetään esimerkiksi luonto- tai eläinavusteisia menetelmiä. Palveluntuottajalta vaaditaan sosiaali- ja terveysalan tutkintoa tai yhteistyötä kyseisen tutkinnon omaavan kanssa.

Luontovoima

Luontovoima-palvelut ovat ennalta ehkäiseviä ja terveyttä ylläpitäviä tavoitteellisia luontoperustaisia palveluja. Luontovoiman palveluihin kuuluvat esimerkiksi virkistys ja hyvinvointipalvelut, harrastus-, kasvatus- ja opetuspalvelut sekä luontomatkailupalvelut.
Skotlannin lippu

Skotlannin lipussa on sinisellä kentällä valkoinen Andreaan risti; Pyhää Andreasta pidetään Skotlannin suojeluspyhimyksenä. Lippu on yksi maailman vanhimpia yhä käytössä olevia lippuja, sen käyttöönottovuodeksi on mainittu 832, 815 ja jopa 761.
Málagan lentoasema

Sijainti

Málagan lentoasemalta on yhteydet Málagaan sekä Fuengirolaan, Benalmádenaan ja Torremolinokseen Renfen Cercanías-junalla. Matkustajaterminaalia palvelevan aseman nimi on Aeropuerto, lentoaseman rahtiterminaalia palvelee Terminal Cargo.
Lentoasemalta on myös linja-autoyhteydet muun muassa Marbellaan.
Amalia Wallenius

Amalia Wallenius (o.s. Forsman, 6. elokuuta 1867 Lohja – 24. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli pitkäikäinen suomalainen. Hän syntyi Lohjan Hiiden kartanon mailla, jossa isänsä Johan Fredrik Forsman oli muonatorpparina ja kuoli Helsingissä 107 vuoden ja 230 päivän ikäisenä.
O-Diklooribentseeni

Ominaisuudet

o-Diklooribentseeni on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste ei liukene käytännöllisesti katsoen veteen, mutta kuumennettaessa emäksisissä olosuhteissa se hydrolysoituu o-kloorifenoliksi ja pyrokatekoliksi. Paremmin se liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. o-Diklooribentseenin reaktiot ovat tunnusomaisia aromaattisille yhdisteille ja se reagoi muun muassa elektrofiilien kanssa elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla 3- tai 4-asemista.
o-Diklooribentseenin myrkyllisyys on bentseeniä alhaisempi, mutta yhdiste ärsyttää silti voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengityselimiä. Yhdisteen höyryt voivat aiheuttaa hengitysvaikeuksia, tajunnantilan heikentymistä tai tajuttomuuden.

Valmistus ja käyttö

o-Diklooribentseeniä valmistetaan klooraamalla bentseeniä tai klooribentseeniä. Katalyyttinä reaktiossa voidaan käyttää esimerkiksi rauta(III)kloridia tai alumiinikloridia. Reaktiossa muodostuu diklooribentseenin isomeerien seos, jossa o-isomeeria on noin 25 massaprosenttia, ja se voidaan erottaa m- ja p-isomeereistä tislaamalla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on bentseenin ja vedettömän vetykloridin välinen reaktio.
o-Diklooribentseeniä voidaan käyttää muun muassa halogenointi- ja nitrausreaktioiden liuottimena, liuottimena maaleissa, lakoissa, metallien puhdistukseen ja kiillotukseen, rasvan poistamiseen nahasta ja villasta, hyönteismyrkkynä termiittien hävittämiseen, lämmönsiirtonesteenä sekä muiden orgaanisten yhdisteiden kuten 3,4-dikloorinitrobentseenin, 3,4-dikloorianiliinin, diklofenamidin ja rikkaruohomyrkkyjen valmistamiseen.
Johnny Grande

John A. Grande (14. tammikuuta 1930 – 3. kesäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka toimi Bill Haleyn taustayhtye Bill Haley & His Cometsin pianistina sekä harmonikansoittajana. Hän toimi yhtyeessä vuodesta 1949 vuoteen 1963 asti.
Apóstolos Véllios

Seurajoukkueura

Véllios aloitti ammattilaisuransa Iraklis FC:ssä kotikaupungissaan Thessalonikissa. Talvella 2011 hän siirtyi Valioliigan Everton FC:hen. Hän teki debyyttinsä joukkueessa huhtikuussa 2011 Aston Villaa vastaan. Saman vuoden syyskuussa hän teki ensimmäisen Valioliiga-maalinsa Wigan Athleticia vastaan. Hän teki myöhemmin Chelsea FC:tä vastaan maalin oltuaan kentällä vain 18 sekuntia. Vuonna 2014 hän siirtyi kauden loppuun kestävälle lainalle Mestaruussarjan Blackpool FC:hen.
Heinäkuussa 2014 Véllios siirtyi Belgian Jupiler Pro Leaguen Lierse SK:hon, jossa hän pelasi syyskauden 2014 aikana 13 ottelua tehden yhden maalin. Tammikuussa 2015 hän siirtyi lainalla Tanskan Superliigan FC Vestsjællandiin.

Maajoukkueura

Véllios on pelannut Kreikan eri nuorisomaajoukkueissa. Vuodet 2011-2014 hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa hän pelasi 24 ottelua tehden niissä neljä maalia.
Issi Baran

Issi Israel Baran (4. marraskuuta 1927 Helsinki – 25. huhtikuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija, joka kuului Suomen maajoukkueeseen 1950-luvun alkupuoliskolla. Baran edusti Suomea Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Taustaltaan juutalainen Baran toimi aktiivisesti Helsingin juutalaisyhteisön parissa.

Tausta

Baran syntyi Helsingissä 4. marraskuuta 1927. Baranin äiti oli syntynyt Venäjällä, ja Issi sai veljensä tavoin Suomen kansalaisuuden vasta vuonna 1949. Baran ei nuoren ikänsä vuoksi sotinut toisessa maailmansodassa, mutta hän osallistui laivastossa Israelin itsenäisyyssotaan 1940-luvun lopussa: hän saapui Palestiinaan päivää ennen kuin Israel julistautui itsenäiseksi. 180-senttinen ja noin 70-kiloinen Baran oli juutalainen ja edusti urheilu-urallaan Urheiluseura Makkabia, vaikka esimerkiksi Helsingin Kisa-Veikot yritti houkutella häntä vaihtamaan seuraa.

Pikajuoksu-ura

Baran luotti urheilijana lahjakkuuteensa eikä harjoitellut runsaasti. Hän saavutti SM-pronssia Helsingissä järjestettyissä vuoden 1951 Kalevan kisoissa ja voitti vuonna 1952 järjestetyn Helsingin olympiakisojen karsintakilpailun. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Baran kilpaili 100 metrillä ja Suomen pikaviestijoukkueessa 4×100 metrillä. 100 metrillä kahden ensimmäisen edettyä toisiin alkueriin hän jäi alkuerässään neljänneksi sekunnin kymmenyksen erolla jatkopaikasta. Pikaviestissä Baran juoksi Adolf Turakaisen, Voitto Hellstenin ja Pauli Tavisalon kanssa ajan 42,0 ollen alkueränsä neljäs joukkue kolmen ensimmäisen edettyä välieriin viimeisen jatkopaikan mentyä Puolalle kaksi sekunnin kymmenystä nopeammalla ajalla.
Vuosina 1952–1954 Baran edusti Suomea myös viidessä maaottelussa. Hän voitti yhdeksän piirinmestaruutta ja kolmesti Marskin kisat. Makkabiadien EM-kilpailuissa Baran voitti Kööpenhaminassa 1959, 31-vuotiaana, kultaa 100 metrillä ajalla 10,8 ja vietissä hopeaa. Hänen ennätyksensä 100 metrillä oli vuonna 1953 juostu 10,8 sekuntia. Hänet valittiin Makkabin parhaaksi urheilijaksi vuosina 1952–1960.

Myöhemmät vuodet

Baran työskenteli Suomen Turkisteollisuudessa ja myöhemmin tekstiiliagentuuriliike Rainer Oy:ssä, missä hän nousi enemmistöosakkaaksi ja toimitusjohtajaksi ennen kuin myi yhtiön Helkamalle. Baran oli myös aktiivinen Helsingin juutalaisen seurakunnan jäsen ja toimi myös Urheiluseura Makkabin johtokunnan jäsenenä vuodet 1962–1967, Juutalaisessa sairasapuyhdistyksessä, Juutalaisessa hautajaisyhdistyksessä, Juutalaisessa opintoyhdistyksessä ja varainhoitoyhdistyksessä. Baran kuoli Helsingissä 90-vuotiaana 25. huhtikuuta 2018.
Kalevi Alén

Jorma Kalevi Alén (16. marraskuuta 1930 Helsinki – 14. tammikuuta 2012 Vantaa) oli tullivirkailija ja kunnallisneuvos, joka toimi Vantaalla sekä pitkään kunnallispoliitikkona että useita vuosia apulaiskaupunginjohtajana.  
Kalevi Alén syntyi myymälänhoitaja Emil Alénin ja siivooja Lyyli Johanna Vileniuksen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1953 oli Kirsi Johanna Angelin. Alén oli tullimestari, joka toimi Tullin palveluksessa 1951–1987. Vantaan apulaiskaupunginjohtaja hän oli 1987–1993. Apulaiskaupunginjohtajana Alén vastasi kaavoitus- ja kiinteistöäasioista. Alén oli  SDP:n puoluetoimikunnan jäsen 1984–1987. Kunnallisneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1993. Alén oli Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen 1974–1987, kaupunginhallitukseen hänet valittiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1967 ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän toimi yli kymmenen vuotta, 1974–1987.
Haukilampi (Ähtäri, Myllymäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisjoen alaosan alueeseen (35.471) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 179 metriä mpy.
Polyksenos

Polyksenos (muinaiskreikaksi Πολύξενος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Agastheneen ja Peloriin poika ja kotoisin Aitoliasta. Hän oli Eliin kuningas ja johti 40 tai 10 alusta sotaan Troijaa vastaan. Tähän hänet velvoitti vala, jonka hän oli antanut kosittuaan Helenaa
Surmattuaan Elektryonin pojat yhtä lukuun ottamatta ja varastettuaan tämän karjan tafoslaiset uskoivat saaliinsa Polyksenoksen huomaan. Amfitryon maksoi karjasta lunnaat saadakseen ne takaisin Mykeneen.
Viirupääsirkku

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viirupääsirkku on noin 14 cm. Selästään viirupääsirkku on väritykseltään oliivinvihreä. Pää on harmaa, päälaella on kastanjanruskea viiru ja myös silmäkulmajuovat ovat kastanjanruskeat. Viirujen värissä on jonkin verran vaihtelua alalajien välillä. Kurkku on harmahtava ja myös vatsan höyhenet ovat väriltään vaalean harmaat. Isoviirusirkku (Arremonops conirostris) muistuttaa ulkonäöltään viirupääsirkkua, mutta isoviirusirkku on kookkaampi, päälaeltaan musta ja vatsastaan tummemman harmaa.

Levinneisyys ja elinympäristö

Viirupääsirkkua tavataan Yhdysvalloissa Texasin osavaltion eteläosissa. Lisäksi lajin toisistaan eristäytyneitä populaatioita esiintyy Meksikon, Costa Ricaa, Guatemalassa ja Jukatanin niemimaalla. Osaa alalajeista voidaan pitää omina lajeinaan. Texasissa lajin elinympäristöä ovat kuivien metsien pohjakerrokset ja kuivat pensaikot. Keski-Amerikassa lajia tavataan kuivien metsien tiheiköissä. Laji välttelee kosteampia metsiä.

Elintavat

Viirupääsirkun ravinto koostuu hyönteisistä ja siemenistä ja hyönteisten arvellaan muodostavat suurimman osan lajin ruokavaliota. Ravintonsa lintu etsii maasta tiheikköjen alta. Viirupääsirkkuparit voivat kokoontua yhteen etsiessään syötävää.
Viirupääsirkun pesimäekologiasta tiedetään melko vähän. Lajin pesä on ruohoista, tikuista ja puun kuoresta tehty kuppi, jolla on kupolimainen katto. Pesän sisäänkäynti on sivusta. Viirupääsirkkunaaras munii kolmesta viiteen kiiltävän valkoista munaa. Molemmat vanhemmat ruokkivat kuoriutuneita poikasia.
Edith Wharton

Elämä

Jones syntyi 24. tammikuuta 1862 New Yorkissa hienostoperheeseen. Perheen viettäessä paljon aikaa Euroopassa tyttärellä oli kotiopettaja. Ajan tapojen mukaisesti perheen yhteiskuntaluokassa ei arvostettu taiteellisia tai älyllisiä pyrkimyksiä eikä koulutusta pidetty tarpeellisena, vaan naisen tehtävä oli löytää sopiva aviomies omasta yhteiskuntaluokastaan ja hoitaa sen jälkeen kotia ja lapsia. Wharton hylkäsi nämä arvot jo nuorena ja vietti mieluummin aikaa isänsä kirjastossa.
Vuonna 1885 Wharton meni naimisiin itseään 13 vuotta vanhemman bostonilaisen Edward Whartonin kanssa. He asuivat yhdessä 28 vuotta, mutta avioliitto ei ollut onnellinen. Edith haki eroa vuonna 1913 miehensä aviorikoksen vuoksi.
Vuonna 1911 Wharton muutti erilleen miehestään ja asettui asumaan Ranskaan, jossa hän vietti loppuelämänsä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän järjesti hätäapua pakolaisille ja orvoille ja oli mukana toimikunnissa ja järjestöissä, jotka pyrkivät korjaamaan sodan tuhoja. Hän kirjoitti laajasti matkoistaan eturintamalle, ja näitä raportteja julkaistiin vuonna 1915. Ranskan hallitus myönsi hänelle Ranskan Kunnialegioonan kunniamerkin tunnustuksena rohkeudesta ja työstä ranskalaisten hyväksi.
Whartonin ystäväpiiriin kuului aikakauden älymystöä, kuten Egerton Winthrop, Paul Bourget ja Walter Berry.

Kirjallinen tuotanto

Wharton alkoi kirjoittaa jo nuorena, ja hän oli 16-vuotias, kun kaksi hänen runoaan julkaistiin Atlantic Monthly -lehdessä. Hänen runojaan julkaistiin myöhemmin myös Scribner's, Harper's ja Century -lehdissä. Wharton alkoi kuitenkin keskittyä kirjoittamiseen enemmän vasta 1890-luvun lopulla. Useat hänen teoksistaan kuvailevat aikansa joutilasta amerikkalaista yläluokkaa ja sen psykologiaa ja moraalia.
Wharton sai Pulitzer-palkinnon vuonna romaanista Viattomuuden aika (1920). Hän oli ensimmäinen nainen, jolle palkinto myönnettiin.
Vuonna 1924 Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemia myönsi Whartonille kultaisen mitalin. Wharton oli ensimmäinen nainen, jolle palkinto myönnettiin.
Whartonin omaelämäkerta A Backward Glance ilmestyi vuonna 1934.
Whartonin tuntematon näytelmä The Shadow of a Doubt vuodelta 1901 löytyi vuonna 2017 texasilaisen yliopiston arkistosta.

Säätynsä uhri

Säätynsä uhri (engl. House of Mirth, 1905) kertoo kauniista, mutta epäonnisesta Lily Bartista. Hänet on opetettu yläluokkaiseksi vaimoksi, mutta hän ei kykene myymään itseään kuin kauppatavaraa.
Tässä kirjassa tulevat esiin Whartonin keskeiset tapahtumapaikat, juonet ja teemat: New Yorkin vanha yläluokka ristiriitatilanteessa uusrikkaiden kanssa sekä hahmojen turha kamppailu heitä suurempien sosiaalisten voimien ja heitä moraalittomampien hahmojen vangitsemana.
Santiago Carrillo

Santiago Carrillo Solares (18. tammikuuta 1915 – 18. syyskuuta 2012) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kommunistipuolueen (PCE) pääsihteerinä vuosina 1960–1982. Carrillo kuului eurokommunismin kehittäjiin. 
Carrillo vietti 38 vuotta maanpaossa, pääosan ajasta Ranskassa. Hän palasi Espanjaan vuonna 1976 Francisco Francon kuoltua. Hänet valittiin Espanjan parlamentin alahuoneeseen vuonna 1977, ja hänet valittiin uudelleen vuosina 1979 ja 1982.
Carrillo erotettiin kommunistipuolueesta, ja hän perusti 1985 oman Partido de los Trabajadores de España-Unidad Comunistan, joka kuitenkin lakkautettiin vuonna 1991. Myöhempinä vuosinaan Carrillo ei kannattanut enää kommunismia, ja syyskuussa 1991 hän mainitsikin aatteen tulleen tiensä päähän. Hän julkaisi uransa aikana lukuisia kirjoja ja sai 2005 Madridin autonomisen yliopiston kunniatohtorin arvon.
Niko-Petteri Kuukasjärvi

Niko-Petteri Kuukasjärvi (s. 9. syyskuuta 1999 Tornio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on TP-47 :n kasvatti ja edustaa tällä hetkellä PS Kemi Kingsiä. Niko-Petteri teki Veikkausliiga-debyyttinsä kesällä 2017. Pelipaikaltaan hän on keskuspuolustaja.