google/wiki40b huggingface dataset:
Apostrofi

Apostrofi (kreikka: apostrophe = 'poiskääntyminen') tarkoittaa kirjallisuudentutkimuksessa kääntymistä poissaolevan puoleen. Se on puheen figuuri, jossa jokin paikka, abstrakti ominaisuus, idea, kuollut tai poissaoleva henkilö esitetään läsnäolevana ja kommunikaation kohteena.
Esimerkkejä apostrofeista ovat muun muassa Tuomas Anhavalta "Jää hyvästi, kotimaa/ ja nuoruus, hyvästi jää" ja Percy Bysshe Shelleyltä "O Wild West Wind, Thou breath of Autumn's being?". Jos apostrofi kohdistuu elottomaan tai ei-inhimilliseen, samalla toteutuu personifikaatio. Apostrofista on myös vetoaminen runottariin tai kuolleisiin suurmiehiin. Englantilaisen romantikon William Wordsworthin (1770–1850) runo "London 1802" alkaa vuonna 1674 kuolleelle John Miltonille omistetulla apostrofilla: "Milton! thou shouldst be living at this hour." Jonathan Culler on tutkimuksessaan The Pursuit of Signs (1981) sanonut, että apostrofisuus kuuluu lyriikan keskeisiin ominaisuuksiin. Barbara Johnsonin mukaan runous on yhtä suurta huutoa: "Äiti!"
Lavansaaren kirkko

Lavansaaren luterilainen kirkko sijaitsi entisessä Lavansaaren kunnassa Suomenlahdella luovutetussa Karjalassa.

Alkuperäinen asu

Lavansaaren kirkko valmistui vuonna 1783 Pohjakylään Kirkonmäelle, saaren korkeimmalle paikalle. Kirkon rakentaja oli eräs mies Seiskarilta, sen enempää hänestä ei tiedetä. Lavansaaren kirkko oli tasavartinen ristikirkko, jonka sakarat kapenivat ulospäin. Sakasti oli itäisen ja pohjoisen ristivarren välissä. Hirrestä rakennettu kirkko oli ulkoa vuorattu vaakalaudoituksella. Kirkossa oli jyrkkä aumakatto. Ikkunat olivat kooltaan pienet. 
Valmistuessaan kirkkoon ei kuulunut kellotornia, vaan sen viereen rakennettiin erillinen viisikulmainen kellotorni vähän ennen itse kirkkoa. Kellotornia kutsuttiin kirkonjaloiksi, koska sen kautta kuljettiin itse kirkkoon.

Korjaustyöt

Kirkon sisätiloissa tehtiin pieniä korjauksia vuosina 1787 ja 1864. Seuraavan kerran kirkkoa korjattiin 1910. Tällöin purettiin erillinen kellotorni ja kirkon läntisen ristivarren päähän rakennettiin uusi kellotorni ja eteinen. Myös kahteen muuhun ristivarteen rakennettiin uudet eteiset. Kirkon ikkunoita suurennettiin. Kirkko myös maalattiin ulkoa vaaleaksi ja paanukatto korvattiin pellikatolla. Sisällä korjattiin alttaria ja lehtereitä.

Sisätilat

Kirkkosali oli yksinkertainen, mutta sisälsi myös koristeellisia yksityiskohtia. Kirkon kaksiosainen alttaritaulun oli Daniel Bergmanin maalaama ja sen yläosan aiheena oli "Kristus ristillä" ja alaosan "ehtoollisen asettaminen". Alttarin yläpuolella olevaa ylälistaa kannattivat pylväät. Alttaritaulu oli korvannut todennäköisesti 1400-luvulta peräisin olevan Madonna-puuveistoksen. Alttarin yläpuolella oli Anders Chierdin maalama aurinko. Hän oli myös koristellut saarnastuolin Jeesuksen ja apostolien kuvilla. Saarnastuolin yläpuolella oli suuri kattokruunu. Kirkossa oli myös kynttiläkruunu. Urkuja kirkossa ei ollut, vaan säestämiseen käytettiin urkuharmonia. Kirkkosalin katosta roikkui myös Juho Piensohon tekemä kirkkolaiva.

Sota-aika ja nykytila

Lavansaari evakuoitiin pääasiassa ennen talvisotaa. Suurin osa kirkon irtaimistosta saatiin pelastettua. Nykyisin ne sijaitseva pääasiassa Kotkassa ja Kymenlaakson maakuntamuseossa. Kirkon kello on käytössä Ilomantsin Kivilahden rajaseutukirkossa. Suomi valtasi jatkosodassa Lavansaaren takaisin, mutta siviilejä ei saarelle päästetty ja näin ei myöskään kirkkoa päästy kunnostamaan. Kun lavansaarelaiset pääsivät ensimmäisen kerran vierailemaan kotisaarellaan vuonna 1992, todettiin venäläisten hävittäneen koko kirkon.

Lavansaaren ensimmäinen kirkko

Lavansaarella oli ollut ennen viimeiseksi jääneen kirkon valmistumista, pieni puukirkko, jonka olivat rakentaneet joko espanjalaiset tai englantilaiset haaksirikkoutuneet 1600-luvulla. Kirkon rakennusaineena he käyttivät haaksirikkoutuneen laivansa osia. Tämä kooltaan pieni (6 x 8 metriä) sijaitsi Vanhankirkonmäellä. Kirkko oli kuitenkin rakennettu lentohiekalle, mikä ei ollut paras mahdollinen vaihtoehto. Pikkuhiljalleen kirkko hautautui lentohiekkaan ja luhistui.
Ricki Herbert

Ura pelaajana

Herbert aloitti pelaajauransa University Mount-Wellingtonin joukkueessa vuonna 1978. Hän pelasi sekä kotimaassaan että Australian sarjoissa 1980-luvulla voittaen Mount-Wellingtonin joukkueessa Uuden-Seelannin mestaruuden 1980 ja 1982. Vuonna 1984 hän siirtyi englantilaisseura Wolverhampton Wanderersiin. Joukkuetta valmensi tuolloin Sydney Olympicista tuttu Tommy Docherty. Menestys jäi kuitenkin vaatimattomaksi ja Wolves putosi liigasta 1985. Herbert itse jätti seuran maaliskuussa 1986 ja palasi Mount Wellingtoniin, jossa lopetti uransa vuonna 1989.
Maajoukkuetasolla Herbert edusti Uuden-Seelannin maajoukkuetta 61 ottelussa.  Hän oli mukana Uuden-Seelannin selviytyessä ensimmäiseen MM-lopputurnaukseensa 1982.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Herbert aloitti Papakura Cityn joukkueessa 1990. Hän valmensi tämän jälkeen Papatoetoeta kunnes siirtyi Central Unitedin peräsimeen 1996. Hän johdatti seuran Uuden-Seelannin mestariksi 1999 sekä kahteen Chatham Cupin mestaruuteen 1997 ja 1998. 
Menestys kotimaassa nosti Herbertin Uuden-Seelannin olympiajoukkueen peräsimeen vuonna 1999. Vaikka paikka olympialaisissa 2000 jäikin haaveeksi, nousi Herbet maajoukkueen apuvalmentajaksi vuonna 2001. Kaksi vuotta myöhemmin hänestä tuli alle 17-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja. Hän jatkoi työtään myös olympiajoukkueen parissa, mutta paikka olympialaisissa 2004 jäi myös haaveeksi. 
Helmikuussa 2005 Herbert nousi A-maajoukkueen päävalmentajaksi.  Hän aloitti uransa räväkästi ja toukokuussa 2006 Uusi-Seelanti kaatoi Georgian 3–1 Saksassa pelatussa ottelussa, mikä oli Uuden-Seelannin ensimmäinen voitto Euroopassa.  Vuonna 2007 Herbert valittiin Uuden-Seelannin vuoden valmentajaksi. 
Vuonna 2008 Herbert luotsasi Uuden-Seelannin OFC Nations Cupin mestariksi. Uusi-Seelanti selvisi näin mukaan FIFA Confederations Cupiin 2009, jossa sen ainoaksi pisteeksi jäi tasapeli Irakia vastaan. Historiaa Herbert teki luotsaamalla Uuden-Seelannin toista kertaa MM-kisoihin 2010. Lopputurnauspaikka ratkesi, kun Bahrain kaatui karsintafinaalissa. 
Maajoukkuevalmentamisen ohella Herbert on työskennellyt myös seurajoukkuevalmentajana. Joulukuussa 2006 hän aloitti New Zealand Knightsin päävalmentajana. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja maaliskuussa 2007 hän siirtyi Wellington Phoenixin päävalmentajaksi.  Seura pelaa A-Leaguessa yhdessä australialaisseurojen kanssa. 
MM-lopputurnauksessa 2010 Herbertin luotsaama Uusi-Seelanti esiintyi edukseen. Heittopussiksi ennakoitu joukkue pelasi kaikki lohkonsa ottelut tasan, mutta putosi siitä huolimatta jatkosta pisteen erolla Slovakiaan. Sensaatiomaisin tulos oli 1–1-tasapeli Italiaa vastaan ja lopulta Uusi-Seelanti sijoittuikin lohkossaan heidän edelleen.  Helmikuussa 2012 Herbert allekirjoitti vuoteen 2014 ulottuvan jatkosopimuksen Uuden-Seelannin jalkapalloliiton kanssa. 
Herbert jätti tehtävänsä Wellington Phoenixin päävalmentajana helmikuussa 2013 joukkueen juututtua A-Leaguen jumboksi.  Uuden-Seelannin maajoukkueen valmentajana hän epäonnistui luotsaamaan maata MM-kisoihin 2014, kun Meksiko voitti ratkaisevan karsintaotteluparin yhteismaalein 4–2. Herbert erosi maajoukkuevalmentajan paikalta marraskuussa 2013.
Lasten Eurovision laulukilpailu 2016

Formaatti

Tänä vuonna kilpailun äänestystä muutettiin enemmän lapsivaltaisemmaksi. Jokaisen maan lasten tuomaristo ja kilpailun kolme aikuista päätuomaria saavat käyttöönsä 12, 10, 8-1 pisteet ja valitsevat kilpailun voittajan. Tämän vuoden kilpailussa päätuomareina toimivat Christer Björkman, Mads Grimstad ja Jedward.
Toivo Eloranta

Toivo Johannes Eloranta (27. toukokuuta 1896 Paimio – 1. toukokuuta 1956 Jamaica, New York, Yhdysvallat) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja rakennusurakoitsija. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Fredrik Eloranta ja Edla Maria Hauska. Hänet vihittiin ensimmäisen kerran avioliittoon vuonna 1921 Lisbeth Margaretha Pillin (Pill) kanssa ja hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1961 hän avioitui Astrid Winterin kanssa.

Jääkäriaika

Tämä kansakoulun ja Salon maamieskoulun käynyt raisiolainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 3. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan.
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahden ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan 11. heinäkuuta 1917.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 18. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 1:een, josta muodostettiin ensin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5 ja myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi sen 9. ja 17. lokakuuta 1918 alkaen sen 2. komppaniassa joukkueenjohtajana. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmentin I pataljoonaan ja 2. helmikuuta 1921 rykmentin 3. erilliseen konekiväärikomppaniaan. Hän erosi armeijasta 4. tammikuuta 1922 ja siirtyi syksyllä 1922 Yhdysvaltoihin, missä toimi rakennusurakoitsijana New Yorkissa. Hänet on haudattu New Yorkiin.
Hasselblad

Hasselblad on ruotsalainen valokuvausalan yhtiö. Vuonna 1841 nimellä F. W. Hasselblad & Co perustettu sekalaista tavaraa maahantuova yritys perusti valokuvauksen suosion kasvaessa kameroita myyvän osaston. Kun toiminta laajeni valokuvausalaa varten perustettiin 1909 itsenäinen yritys Hasselblads Fotografiska AB.
Nimen nosti maailmanmaineeseen Victor Hasselblad (1906-1978). Hän otti isänsä jälkeen haltuunsa sekä tukkuliikkeen että valokuva-alan tytäryhtiön. Hän oli isoisänsä vaikutuksesta kiinnostunut valokuvauksesta ja kuvasi lintuja. Hän perusti 1937 Göteborgiin kameraliikkeen Victors Foto, jossa hän aloitti projektorien ja kameratarvikkeiden valmistuksen.
Kun toista maailmansotaa käytiin Ruotsin ympärillä, Ruotsin ilmavoimat tilasi silloin jo nimekkäältä Hasselbladilta ilmakuvauskameroita. Myös maavoimat tilasi häneltä kameroita, ja Hasselblad toimitti Ruotsin puolustusvoimille yhteensä 342 kameraa. Kameroita valmistava yritys toimi nimellä Ross AB, mutta pian nimeksi tuli Victor Hasselblad AB. Yritys valmisti kelloja ja Saabille hammaspyöriä, kun niitä ei sodan vuoksi voinut tuoda ulkomailta, mutta koko ajan oli haaveena siviilikameran valmistus.
Vihdoin 1948 esiteltiin yrityksen peiliheijastuskamera kuvakokona 6 × 6 cm, Hasselblad 1600F. Objektiivit kameraan valmistettiin Rochesterissa. 1957 julkistettiin Hasselblad 500C, joka sai suosiota erityisesti ammattivalokuvaajien keskuudessa.
Yrityksen uusin digitaalijärjestelmäkamera on Hasselblad H4D-60, jossa on 40,2 × 53,7 mm:n, 60 megapikselin CCD-sensori.
Varsinkin Gemini-lentojen alkuaikoina, Kuussa otetut ja suuri osa avaruudessa (kiertoradalla) kuvatuista valokuvista on otettu Hasselbladin kameroilla. Hasselblad on NASA:n ja osittain myös ESA:n suurimpia yhteistyökumppaneita.
Yrityksen vaihtuvien omistusten aikana sillä alkoi alamäki, eikä se päässyt kunnolla mukaan digiaikaan.
Hasselbladin edustajana monissa Aasian maissa ollut Shriro Group osti tammikuussa 2003 yrityksestä enemmistöosuuden. Elokuussa 2004 Hasselblad osti tanskalaisen yrityksen Imacon A/S, ja yritykset sulautettiin yhteen ja nimeksi tuli Hasselblad Imacon. Omistaja on edelleen Shriro ruotsalaisen holdingyhtiönsä Shriro Swedenin kautta. Sen jälkeen se on keskittynyt kalliiden ammattilaistason digikameroiden valmistukseen.
Samedan

Talous

Matkailulla on Samedanissa pitkät perinteet: ensimmäinen hotelli rakennettiin 1830-luvulla, ensimmäinen golfkenttä avattiin vuonna 1893 ja Albulan rautatie yhdisti Samedanin pohjoiseen vuonna 1903.

Liikenne

Samedan on Engadinin alueen liikenteen solmukohta. Innjoen varressa kulkeva päätie 27 (saks. Hauptstrasse) kulkee kunnan läpi. Myös Berninasolan ylittävän ja Italiaan kulkevan päätien 29 lähtöpiste on Samedanissa. 
Samedanista on junayhteys muun muassa kantonin pääkaupunkiin Churiin, Celerinan kautta Sankt Moritziin, Pontresinan ja Berninasolan kautta Italian Tiranoon sekä Engadinin laakson itäosiin. Matkailujunat Glacier Express ja Bernina Express kulkevat Samedanin kautta. 
Samedanissa on Euroopan korkeimmalla sijaitseva (1 707 m mpy.) kansainvälinen lentokenttä, jonne on tilaus- ja yksityisliikennettä.
Emurano

Emurano on maasaiden rituaali, jonka myötä pojista tulee sotureita. Rituaali käydään läpi 18–24 vuoden iässä. Siinä soturi menee metsään, jossa viipyy yksin ja välillä muiden sotureiksi tulevien kanssa yli vuoden. Hiuksien annetaan kasvaa ja ne värjätään punaisiksi sekä rasvataan. metsässä olemisen ja muiden kanssa toimimisen tarkoituksena on oppia miten voi olla hyvä isä ja miten toimia yhteiskunnassa, sekä tietenkin puolustaa sitä. Sotilaan on myös tarkoitus oppia muut tärkeät ominaisuudet kuten luotettavuus, viisaus ja rohkeus. Ryhmässä harjoitellaan karjan ryöstöretkiä. Yöllä juostaan porukalla jopa yli 300 kilometriä muiden laitumille ja ryövätään lehmät mukaan. Päivällä vaan vakoillaan toisten tiloja. Lopullinen koe on leijonan metsästys, jonka nuorukainen tekee noin 3 kuukautta ennen sotilaaksi tulemista. Leijonanmetsästyksestä on tosin nykyään jouduttu luopumaan, niiden vähäisyyden takia.
Virpiniemen golfkenttä

Virpiniemen golfkenttä sijaitsee Haukiputaalla Oulussa Kellon kaupunginosassa. Golfkenttää hallinnoi Virpiniemi Golf Oy. Osakeyhtiön toimitusjohtajana toimii Petri Heikkinen ja kenttämestarina Pasi Voutilainen. Kentällä on yhteensä 18 väylää, jotka jakautuvat 9 merelliseen väylään ja 9 harjumaiseen väylään. Golfkentän pohjana on Pohjanlahden merellinen hiekkakangas. Kentän on suunnitellut ruotsalainen Jan Sederholm.
Mary Peters

Biography

Peters syntyi Englannissa, mutta muutti Ballymenaan, Pohjois-Irlantiiin 11-vuotiaana. Nykyään hän asuu Belfastin lähellä ja edusti Pohjois-Irlantia Kansainyhteisön kisoissa vuosina 1958–1974 viidesti voittaen kaksi kultaa viisiottelussa sekä yhden kullan ja yhden hopean kuulantyönnössä.
Peters sijoittui Belgradin EM-kisoissa 1962 viisiottelussa viidenneksi (4 586 pistettä) ja Tokion olympialaisissa 1964 neljänneksi (4 797 pistettä). Budapestin EM-kisoihin 1966 hän osallistui kuulantyöntäjänä, mutta jäi yhdenneksitoista. Méxicon olympialaisissa hän oli jälleen mukana viisiottelussa sijoittuen yhdeksänneksi (4 803 pistettä). Vuosien 1969 ja 1971 EM-kisoihin hän ei osallistunut, mutta voitti kuulantyönnön ja viisiottelun kansainyhteisön kisoissa 1970.
Münchenin olympialaisissa 1972 Peters otteli elämänsä sarjan ja voitti olympiakultaa uudistuneen pistetaulukon ME-tuloksella 4 801. Voiton ratkaisivat kuulatulos 16,20 m ja korkeuden 182 cm. Sadan metrin aitajuoksussa Petersin tulos oli 13,29 s, pituushypyssä 598 cm ja 200 metrin juoksussa 24,08 s. Heide Rosendahl hävisi vain 10 pistettä, joten juoksemalla sekunnin kymmenyksen hitaammin viimeisessä lajissa 200 metrillä Peters olisi jäänyt hopealle.
Peters voitti vielä 1974 Kansainyhteisön mestaruuden ja päätti sitten uransa osallistumatta saman vuoden EM-kisoihin. Moskovan olympialaisissa hän toimi Ison-Britannian naisjoukkueen johtajana.
Vuonna 1990 Peters sai arvokkaan OBE-kunniamerkin. Pohjois-Irlannin tärkein yleisurheilustadion Belfastin lähellä on nimeltään Mary Peters Track hänen kunniakseen.
Kalle Kukkonen

Kalle Kukkonen (14. tammikuuta 1889 Karttula – 23. marraskuuta 1954) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka käytti nimimerkkejä Eetu Ollikainen, Eljas Saarelainen ja Urpo.
Kukkosen vanhemmat olivat mäkitupalainen Taavetti Kukkonen ja Eeva Kustaava Jäntti. Hän kävi Kuopion tietopuolisen meijerikoulun.
Malmön satama

Malmön satama (ruots. Malmö hamn) on Ruotsin eteläosassa Skånen läänin Malmön kaupungissa sijaitseva, rahtimäärällä mitattuna Ruotsin kymmenen suurimman joukkoon kuuluva merisatama. Se on merkittävä autokaupan tuonti- ja kauttakulkusatama. Satamalla on myös matkustajaliikennettä. Sataman omistaa Kööpenhaminan sataman tavoin Copenhagen Malmö Port -osakeyhtiö (CMP).
Jaguars Spirit Athletes

Jaguars Spirit Athletes (JSA) on jyväskyläläinen kilpacheerleadingiin ja cheertanssiin erikoistunut seura. Cheerleadingilla on pitkä historia Jyväskylässä, sillä lajin ensimmäiset harrastajat tulivat jo vuonna 1986 amerikkalaisen jalkapallon seura Jyväskylä Rangersin alle. Rangersien tilalle perustettiin Jyväskylän Seudun Jaguaarit vuonna 1995, josta cheerleaderit ja naisten amerikkalainen jalkapallo perustivat vuonna 2005 oman seuran, Jyväskylä Jaguarsin. Vuonna 2012 cheerleaderit perustivat oman seuran, Jaguars Spirit Athletes ry.:n. 
Vuonna 2019 JSA:lla on lähes 650 jäsentä, joista suurin osa on urheilijoita. JSA on siis jäsenmäärältään suuri cheerleadingseura. Seurassa on yksitoista cheeleading kilpajoukkuetta ja kymmenen harrastejoukkuetta sekä kaksi cheertanssin kilpajoukkuetta ja yksi harrastejoukkue. Nuorimmat harrastajat ovat nelivuotiaita ja vanhimmat viisikymppisiä. JSA:n edustusjoukkueet ovat saavuttaneet edustuspaikkoja niin kansallisiin kuin kansainvälisiinkin kilpailuihin. Seuran joukkueiden nimet noudattavat avaruusteemaa, ja myös seuran värit ovat musta, hopea ja valkoinen.
Yhdistyksellä on kokopäiväinen toiminnanjohtaja sekä valmennuspäällikkö. Toimintaa johtaa yhdistyksen jäsenten sääntömääräisessä syyskokouksessa valitsema hallitus. Seuran arvoihin kuuluu avoimuus, tasavertaisuus, turvallisuus, yksilöllisyys ja vastuullisuus. Vuonna 2018 JSA palkittiin  Olympiakomitean vuoden Tähtiseurana.
Miloš Forman

Elämä ja ura

Formanin vanhemmat olivat juutalainen isä ja protestanttinen äiti. Hänen vanhempansa kuolivat toisen maailmansodan aikaan Auschwitzissa: isä pidätettiin tämän vastarintatoiminnan ja äiti salakuljetuksen takia.
Forman haaveili jo nuorena elokuvien teosta ja hakeutui Prahan elokuva-akatemiaan. Opiskelijaelämää väritti turhauttava taistelu taidebyrokraattien kanssa. Toisaalta hän tutustui Václav Haveliin ja Milan Kunderaan. Forman nousi tšekkiläisen uuden aallon mestariksi.
Neuvostoliiton miehittäessä Tšekkoslovakian vuonna 1968 Forman oli Pariisissa neuvottelemassa ensimmäisen amerikkalaisen elokuvansa ohjaamisesta. Formanin työnantaja, tšekkiläinen studio, erotti hänet väittäen hänen lähteneen maasta ilman lupaa. Forman muutti New Yorkiin, Yhdysvaltoihin. Siellä hän toimi Columbian yliopiston elokuvataiteen osaston professorina. Hänen oppilaanaan oli muun muassa James Mangold, joka oli pyytänyt häneltä käsikirjoitusapua.
Forman aloitti ohjaajanuransa uudessa kotimaassaan, ja vuonna 1975 hänen Ken Keseyn kirjaan perustuva elokuvansa Yksi lensi yli käenpesän sai viisi Oscar-palkintoa. Vuonna 1977 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen.
Forman palasi synnyinmaahansa kuvaamaan Peter Shafferin näytelmään perustuvaa Mozart-muotokuvaa Amadeus (1984) totalitaarisen kommunistihallinnon pitäessä Tšekkoslovakiaa edelleen otteessaan. Yleisö- ja arvostelumenestykseksi muodostunut Amadeus hyödyntää vanhan Prahan maisemia niin taitavasti, että kaupunkimiljöö on elokuvassa melkeinpä tärkeimmässä sivuosassa. 
Forman osallistui vuonna 1997 Karlovy Varyn kansainvälisille elokuvajuhlille. Kesällä 2008 hän oli yksi Sodankylän elokuvajuhlien päävieraista.
Sosialismin kaaduttua ensimmäinen Formanin kotimaassaan ohjaama tšekkielokuva A Walk Worthwhile sai ensi-iltansa Karlovy Varyssa vuonna 2009. Elokuva on taltiointi oopperasta, jonka Forman on ohjannut Tšekin kansallisteatterille. Musiikkikomedia kertoo eroa tekevästä pariskunnasta, joka saa tietää, että jos heillä olisi lapsi, tämä saisi miljoonaperinnön.

Yksityiselämä

Forman oli vuosina 1958–1962 naimisissa näyttelijä-kirjailija Jana Brejchován ja vuosina 1964–1999 näyttelijä Vera Kresadlován kanssa ja heillä on kaksi poikaa, Petr ja Matěj.
Forman oli kolmannen kerran naimisissa vuodesta 1999 Martina Formanin kanssa ja heillä on kaksoispojat, Andrew ja James (s. 1999).
Katherine Johnson

Katherine Johnson (s. 26. elokuuta 1918 Länsi-Virginia, Yhdysvallat) on afroamerikkalainen matemaatikko, jonka laskelmat olivat tärkeässä osassa Nasan astronauttien lähettämisessä kiertoradalle 1960-luvun alussa ja kuuhun vuonna 1969.
Vuonna 2015 Yhdysvaltain silloinen presidentti Barack Obama myönsi Johnsonille Presidential Medal of Freedom -kunniamerkin.

Populaarikulttuurissa

Taraji P. Henson näytteli Johnsonia vuoden 2016 elokuvassa Hidden Figures – varjoon jääneet.
Egil Cederlöf

Egil Johannes Cederlöf (12. huhtikuuta 1917 Helsinki – 24. marraskuuta 1984 Parainen) oli suomenruotsalainen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja, joka julkaisi suuren määrän musiikkipedagogista kirjallisuutta 1950-luvulta alkaen sekä ruotsiksi että suomeksi muun muassa Erkki Pohjolan kanssa. Cederlöf vaikutti suuresti muun muassa nokkahuilunsoiton opetuksen tuomiseen koulujen musiikinopetukseen ja Sibelius-Akatemian musiikinopettajakoulutukseen toimiessaan akatemian koulumusiikkiosaston lehtorina 1966–1974.
Cederlöf johti muun muassa Yleisradiossa toiminutta Radion lapsikuoroa 1954–1960. Hän toimi Martin Wegelius -instituutin rehtorina 1964–1966 ja sitä ennen sen säätiön toiminnanjohtajana 1957–1964.
Egil Cederlöf opiskeli Sibelius-Akatemian kapellimestarikursseilla ja opettajaseminaarissa.
Anny Ondra

Yksityiselämä

Anny Ondran isä oli Itävalta-Unkarin armeijan upseeri. Hän syntyi Tarnówissa nykyisen Puolan alueella, mutta vietti lapsuutensa Pulassa ja Prahassa. Hän oli jo nuorena ollut kiinnostunut teatterista ja opiskelikin tanssijaksi Svanda-teatterissa.
Hän oli naimisissa kaksi kertaa. Ensin tšekkiläisen ohjaajan Karel Lamacin kanssa, joka ohjasi Ondraa noin 15 mykkäelokuvassa. He erosivat 1933 ja samana vuonna Ondra avioitui nyrkkeilijä Max Schmelingin kanssa. Avioliitto kesti Ondran kuolemaan asti.

Ura

Anny Ondra sai ensimmäisen elokuvaroolinsa 1920, mutta vasta Karel Lamacin ohjaamissa elokuvissa hän pääsi osoittamaan kykynsä. Lamac ohjasi häntä noin 15 mykkäelokuvassa. Heidän yhteistyönsä jatkui myös avioeron jälkeen (1933) äänielokuvissa.
1929 hän näytteli kahdessa Alfred Hitchcockin elokuvassa: Man-saaren tuomari ja Puhtauden lunnaat (kumpikin 1929). Kun Puhtauden lunnaista tehtiin ääniversio, Ondran ääni jouduttiin dubbaamaan, sillä hänellä oli erittäin vahva aksentti. Useimmat äänielokuvansa Onra tekikin Saksassa.
Carl Nyrén

Carl Johan Albert Nyrén (s. marraskuu 1917 Sandseryd, Jönköpingin lääni – 9. marraskuuta 2011 oli ruotsalainen arkkitehti.

Ura

Carl Nyrén perusti 1948 Tukholmaan edelleen toimivan, nykyisin henkilökunnan omistaman toimiston Nyréns Arkitektkontor. Vuonna 1967 hän sai juuri perustetun Träpriset-palkinnon "hyvästä ruotsalaisesta puuarkkitehtuurista". Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1985 ja hän sai 1994 Ruotsin insinööritieteiden akatemian suuren kultamitalin, jonka mukaan hän on "tiedon levittämisen, laajan materiaalintuntemuksen, psykologisen eläytymiskyvyn ja hallinnollisen kyvykkyyden avulla yhdistänyt parhaan ruotsalaisessa rakennusperinteessä".
Carl Nyrén sai Kasper Salinin palkinnon neljä kertaa, ensimmäisen kerran 1965 Malmön opettajakorkeakoulun suunnittelusta ja viimeisen kerran Klarahusetista Tukholmassa 1990.
Nyrénin vanhemmat olivat Ruotsin lähetyskirkon (Svenska Missionkyrkan) entinen lähetysjohtaja Johan Albert Nyrén ja Hilda Lundkvist. Hän suunnitteli muun muassa kirkkorakennuksia useille kirkon seurakunnille, esimerkiksi Västerortskyrkanin Vällingbyssä, jonka hiekkapuhallettusta betonista tehty sisus sai arkkitehti Le Corbusierin luonnehtimaan sitä yhdeksi kolmesta maailman kauneimmasta kirkosta. Myös niin sanottu lähetyskappeli Svenska Missionkyrkanin pappiskoulussa sai kiitosta, kun Arkitektur-lehti nimesi sen yhdeksi Ruotsin kauneimmista jumalanpalvelustiloista. Sen suunnittelusta Nyrén sai Träpriset-palkinnon.
Michael Grais

Michael Grais on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja ja -ohjaaja. Hänen käsikirjoittamiaan ja tuottamiaan elokuvia ovat muun muassa Death Hunt (1981), Poltergeist (1982), Poltergeist II: The Other Side (1986), Great Balls of Fire! (1989), Kuoleman merkki (1990), Cool World (1992), ja Sleepwalkers (1992). Graisin tähän mennessä ainoa ohjaus on vuonna 2006 ilmestynyt Lakeshore Drive.
Grais omistaa Mark Victorin kanssa tuotantoyhtiön Victor & Grais.