google/wiki40b huggingface dataset:
Tcho-tchot

Tcho-tchot on Cthulhu-mytologiassa esiintyvä fiktiivinen kansa ja ihmisrotu tai ihmisen kaltainen laji. Tcho-tchot ovat taikauskoista kansaa ja palvovat mytologian pelottavia jumalolentoja Suuria muinaisia. Heidän katsotaan yleensä elävän Kaakkois-Aasiassa.
Tcho-tchoja kuvataan ensimmäisen kerran August Derlethin novellissa "The Thing That Walked on the Wind", jossa mainitaan burmalaisen kansan "kirotut ja kielletyt teot". Derlethin myöhempi, yhdessä Mark Shorerin kanssa krjoittama "Lair of the Star-Spawn" kuvaa heidät lyhyenä, kaljuna kansana joka palvoo Lloigor- ja Zhar -nimisiä valtavia lonkerojumalia. Cthulhu-mytologian luojana tunnettu H. P. Lovecraft kuitenkin mainitsi tcho-tchot ensimmäisen kerran jo 1932 novellissaan "The Horror in the Museum", joka kuitenkin mainitsee vain ohimennen heidän elävän Indokiinassa; myöhemmin Lovecraft kuvasi tcho-tchoja "iljettävänä" kansana novellissaan "Menneisyyden varjo".
Frank Belknap Long kertoo romaanissaan "The Horror from the Hills" kuinka elefanttimainen jumala Chaugnar Faugn loi ensin ihmisen ja kalan välimuotoa muistuttavan miri nigri -rodun. Kun miri nigrit lisääntyivät esihistoriallisten ihmisten kanssa syntyivät tcho-tcho-kansan esi-isät.
T. E. D. Kleinin pienoisromaani "Musta torvensoittaja" kuvailee tcho-tchoja kohtalaisen tarkasti: tarinassa amerikkalainen lähetyssaarnaaja on juuri palannut Malakan niemimaalta, jossa hänen lähetysmatkansa tcho-tchojen parissa on epäonnistunut. Tcho-tchot väittävät ulospäin olevansa sunnimuslimeja, mutta todellisuudessa he vaalivat yhä vanhan uskontonsa rituaaleja ja jumalia, joita he ovat Malakan vuoristoseudulla eristyksissä asuessaan jo vuosisatoja palvelleet. Lähetyssaarnaaja kuvailee tcho-tchoja "ilkeimmiksi ihmisiksi joita on koskaan elänyt". Heidän uskontonsa keskeinen hahmo on Shugoran eli Shoo Goron -niminen paholaishahmo, joka on musta, osin kalaa muistuttava, kärsäinen ihmishahmo. Olento haistelee torvimaisella kärsällään ja enteilee kuolemaa. Paikallisille heimoille Shugorania käytetään myös mörkömäisenä hahmona, jolla pelotetaan lapsia käyttäytymään hyvin.
Cthulhu-mytologiaan merkittävästi vaikuttanut roolipeli Call of Cthulhu kuvailee tcho-tchojen olevan degeneroitunut ja kannibalismia harjoittava kansa, joka palvoo alkukantaisia jumalia. Kansan mainitaan elävän Kaakkois-Aasiassa. Myös Call of Cthulhun maailmassa Shugoran kuuluu tcho-tchojen uskontoon.
Bergen-Belsenin keskitysleiri

Bergen-Belsen oli natsien keskitysleiri Ala-Saksissa lähellä Bergenin kaupunkia. Vuosien 1943 ja 1945 välisenä aikana siellä kuoli arvion mukaan ainakin 50 000 ihmistä. Tunnetuin leirin uhreista lienee Anne Frank.

Leirin vaiheet

Bergen-Belsen perustettiin vuonna 1940 sotavankileiriksi vangiksi jääneitä belgialaisia ja ranskalaisia sotilaita varten. Vuonna 1942 leiri muutettiin keskitysleiriksi ja asetettiin SS-joukkojen alaisuuteen huhtikuussa 1943. Leirillä ei ollut kaasukammioita, koska se ei ollut varsinainen tuhoamisleiri, joita perustettiin kauemmas itään.
Helmikuussa 1945 leirillä puhkesi pilkkukuume-epidemia. Tilannetta pahensi se, että Bergen-Belseniin siirrettiin viimeisien kuukausien aikana sairaita vankeja toisilta leireiltä. Bergen-Belsen nimitettiin Sairasleiriksi (Krankenlager) – se oli siis tarkoitettu lähinnä kroonisesti sairaille vangeille.
Adolf Hitler käski purkaa leirin ja marssittaa vangit 300 kilometriä itään uudelle leirille. Hän kumosi käskynsä, koska alaiset todistivat hänelle, ettei kukaan vangeista pystyisi kävelemään edes 300 metriä. Lopulta leiri päätettiin jättää liittoutuneille, koska arveltiin, että se osaltaan hidastaisi näiden etenemistä. Lisäksi pidettiin mahdollisena, että tautiepidemia leviäisi myös hyökkääjiin haitaten näiden etenemistä. Epidemia riehui leirissä edelleen sen joutuessa liittoutuneiden käsiin keväällä 1945.
Leirin valtauksen jälkeen britit polttivat alkuperäisen leirin maan tasalle tautien takia, ja perustivat asukkaille uuden leirin läheiseen sotilastukikohtaan. Alkuperäisen vankileirin paikka on nykyään avoinna yleisölle ja siellä sijaitsee uhrien muistomerkki sekä vierailijakeskus.
Tammisuo

Tammisuo (ven. Таммисуо) oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se oli alun perin Viipurin maalaiskuntaan kuuluva kylä, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1932. Tammisuo sijaitsi noin viisi kilometriä Viipurin keskustan pohjoispuolella vanhan Karjalan radan eli Viipuri–Joensuu-radan varrella.

Historia

Tammisuon kylässä oli vielä 1800-luvun puolivälissä vain muutama torppa, jotka kuuluivat Saarelan kartanon maihin. Sen omistajiin lukeutui muun muassa Suomen kenraalikuvernöörinäkin toiminut Fabian Steinheil. Vuonna 1893 avatun Karjalan radan myötä Tammisuolle syntyi teollisuutta ja samalla myös asutusta. Liikemies Juho Hallenberg hankki Saarelan kartanon omistukseensa vuonna 1898 ja perusti samalla Tammisuolle tiilitehtaan. Myöhemmin aloittivat toimintansa vielä saha, puusepäntehdas, mylly ja konepaja. Hän rakennutti myös kapearaiteisen Tammisuon radan, joka johti Papulanlahden rannalla olleelle lastauslaiturille. Siellä Tammisuolla tuotetut tavarat lastattiin Uuraan satamaan tai Saimaan kanavalle meneviin proomuihin.
1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Tammisuolle syntyi runsaasti myös muuta teollisuutta ja vuoteen 1939 mennessä oli väkimäärä noussut jo 2 500 asukkaaseen. Tammisuo jakaantui kahteen osaan, työntekijöiden asuntoalueeseen, jota kutsuttiin nimellä Etukylä ja Tammisuon rautatieaseman ympäristöön eli Peräkylään. Rautatieaseman läheisyydessä olivat muun muassa SOK:n ja Hankkijan suuret varastorakennukset. Peräkylään rakennettiin myös kansakoulu sekä työväenyhdistyksen talo. Vuoden 1932 liitoksen myötä maalaismainen elämä Tammisuossa väheni, kun kaupungin järjestyssääntö kielsi lemmikkejä lukuun ottamatta muiden kotieläinten pidon. Samalla alue sai myös Otto-Iivari Meurmanin suunnitteleman asemakaavan, jonka mukaan Tammisuosta piti kasvaa suuri kaupunginosa. Se kuitenkin tuhoutui lähes kokonaan talvisodan aikaisissa taisteluissa.
Vuonna 1917 otettiin käyttöön noin puolentoista kilometrin päässä rautatieasemalta sijainnut Tammiston hautausmaa. Yhdeksän hehtaarin laajuisesta alueesta tuli 1930-luvulla Viipurin yleisimmin käytetty hautausmaa, jolla on myös vuosien 1939–1944 sotien sankarihautoja. Paikalla ei kuitenkaan ole muistomerkkiä. Tammiston siunauskappelin suunnitteli vuonna 1937 arkkitehti Jalmari Lankinen.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Tammisuolla oli 630 asukasta, joista 622 oli suomenkielisiä, 6 ruotsinkielisiä ja 2 muunkielisiä.

Nykypäivä

Nykyään Tammisuon rautatieaseman ympäristö on edelleen teollisuusalueena ja vanhalla asuinalueella on joitakin kesäasuntoja. Myös Tammiston hautausmaa on yhä käytössä. Vuonna 1948 Tammisuon kylän viralliseksi venäläiseksi nimeksi annettiin "Moskvina" (Москвино), Viipurin taisteluissa kaatuneen luutnantin mukaan, mutta rautatieasema säilytti alkuperäisen nimensä.
Anders Zorn

Teoksia

Sommarnöje myytiin 26 miljoonalla kruunulla vuonna 2010, mikä tekee siitä Ruotsin kaikkien aikojen kalleimman maalauksen.
Chinook-jargon

Kielen piirteet

Kielen sanoista noin 30 % tuli chinookin kielestä. Noin 20 % sanoista oli nootkasta, 20 % englannin kielestä, 20 % ranskan kielestä ja loput muista alkuperäiskansojen puhumista kielistä. Uusia sanoja kielessä on 2 % kaikista sanoista. Brittiläisessä Kolumbiassa on käytössä edelleen joitakin chinook-jargonista tulleita slangisanoja, kuten merta tai suolavettä tarkoittava termi the salt chuck ja ystävyksiä tarkoittava sana tillikums.

Historia

Kieli kehittyi luultavasti turkiskaupan myötä. Mahdollisesti kieltä edelsi jokin toinen samankaltainen pidginkieli, josta chinook-jargon sitten kehittyi. Myöhemmin sitä käyttivät myös uudisasukkaat ja virkamiehet. Kielen huippuaikoina vuonna 1900 sitä käytti ehkä jopa 100 000 henkilöä. Kielen puhuma-alue ulottui tuolloin Brittiläisen Kolumbian keskiosista Kalifornian pohjoisosiin. Vuosina 1891-1904 ilmestyi kielellä tehty lehti Kamloops Wawa. Englannin kieli kuitenkin korvasi sen käytöstä 1900-luvulla.
None of Us Live in Glass Houses

Kokoonpano

Petri Mäkelä - Laulu, Kitara

Tuomas Lammi - Basso

Antti Loponen - Kitara

Petri Valkiala - Rummut, Kosketinsoittimet
Perihelikiertymä

Perihelikiertymä eli periheliliike on ilmiö, joka tarkoittaa, että planeetan tai muun taivaankappaleen periheli eli sen radan Aurinkoa lähimpänä oleva kohta ei pysy aina samalla puolella Aurinkoa.

Maan perihelikiertymä ja sen vaikutus ilmastoon

Myös Maan radan periheli kiertyy siten, että Maan perihelin argumentti kasvaa noin 0,27 astetta vuosisadassa. Kestää 134 000 vuotta, ennen kuin Maan radan periheli on jälkeen samalla puolella Aurinkoa kiinto­tähtien suhteen.
Samaan aikaan Maan pyörimis­akseli kiertyy eli suorittaa prekessio­liikettä, ja kestää noin 25 771 vuotta, ennen kuin se on jälleen samassa asennossa tähtien suhteen. Samassa ajassa ne kohdat Maan radasta, jossa Maa on tiettyinä aikoina vuodessa esimerkiksi kevät- ja syys­päivän­tasauksena, tekevät täyden kierroksen Auringon ympäri. Nämä kaksi ilmiötä, periheli­kiertymä ja prekessio, saavat yhdessä aikaan, että noin 21 000 vuoden välein Maa on perihelissä samaan aikaan vuodessa.   Nykyisin Maa on perihelissä vuosittain 4. tammikuuta, mutta 5000 vuotta sitten tämä tapahtui syys­päivän­tasauksen, 5000 vuoden kuluttua kevät­päivän­tasauksen aikoihin.
Näiden ilmiöiden vuoksi eri vuoden­aikojen pituus vaihtelee, ja niiden arvellaan osaltaan vaikuttaneen ilmaston vaihteluihin ja esimerkiksi jääkausien syntyyn. Tämä 21 000 vuoden jakso onkin yksi ilmastonmuutosten selitykseksi esitetyistä Milankovićin jaksoista.
Oheinen kaavio esittää ilmiön vaikutusta vuoden­aikojen pituuksiin pohjoisella pallon­puoliskolla. Keplerin toisen lain mukaan vuoden­aikojen pituudet ovat verrannollisia niitä vastaavien, radan sisäpuolelle jäävien alueiden pinta-aloihin. Kun radan eksentrisyys on suurimmillaan, ne päivän­tasausten ja -seisausten mukaan määritellyt vuoden­ajat, jolloin Maa kulloinkin on kauimpana Auringosta, ovat merkittävästi muita vuoden­aikoja pidempiä.
Kadotetut enkelit

Kadotetut enkelit (Lost Angels) on Michael Wellerin kirjoittama elokuva vuodelta 1989. Elokuvassa näyttelevät Donald Sutherland, Amy Locane sekä Beastie Boys -yhtyeen Adam Horovitz ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Noin 116-minuuttisen elokuvan on ohjannut Hugh Hudson.

Juoni

Tavallisen amerikkalaisperheen poika Tim viedään tyttöystävineen yksityiseen psykiatriseen sairaalaan heidän jouduttuaan ongelmiin kotikaupungissaan. Tim on aluksi hämmentynyt, mutta pian hän ystävystyy tohtori Charlesin (Sutherland) kanssa, jolla tuntuu olevan omiakin ongelmia selvitettävänä.
Otto Henrik Igelström

Otto Henrik Josif (Osip) Andrejevitš Igelström, myös Otto Heinrich Igeström (1737–1817) oli venäläinen diplomaatti ja kenraali, alkujaan ruotsalaista sukua. Vuonna 1790 hän sai nimityksen Suomeen joukkojen komentajaksi Venäjän ja Ruotsin välisessä sodassa.Hän allekirjoitti Gustaf Mauritz Armfeltin kanssa Värälän rauhan vuonna 1790. Vuonna 1791 hän sai nimityksen lähettilääksi Tukholmaan, joskaan ei saapunut sinne. Hän oli vuodesta 1792 kenraalikuvernöörinä ensin Pihkovassa, sitten Kiovassa ja Tšernigovissa ja vuodesta 1794 Puolassa olevien venäläisten joukkojen komentajana, kun sitten Varsovassa puhkesi vallankumous. Sen jälkeen hänellä ei vuosia 1796–1798 lukuun ottamatta ollut virkatehtäviä. Hän jätti jälkeensä muistiinpanoja, joilla on merkitystä Värälän rauhaa koskevien tietojen kannalta.
NrI

Historia

NrI-raitiovaunut olivat HKL:n ensimmäiset nivelraitiovaunut ja maailman ensimmäiset tyristorisäätöiset raitiovaunut. Ne pohjautuvat saksalaisiin Düwagin valmistamiin GT6-vaunuihin, mutta ovat uudempina tekniikaltaan kehittyneempiä. NrI-vaunuja tilattiin 40 kappaletta, ja ne valmisti Valmet vuosina 1973–1975. Vaunut saivat numerot 31–70. Ensimmäinen NrI-raitiovaunu aloitti kaupallisen liikennöinnin Helsingissä 16. joulukuuta 1973 linjalla 10.
Vuosina 1983–1987 Valmet valmisti 42 kappaletta NrI:een pohjautuvia ja lähes täysin samannäköisiä NrII-raitiovaunuja.
NrI-vaunuihin on tehty vuosien varrella lukuisia ulkonäköön ja sisustukseen vaikuttaneita muutoksia. Rahastajanaitiot poistettiin vuodesta 1982 alkaen. Vuosina 1993–2003 kaikki vaunut nykyaikaistettiin, jolloin vaunujen tekniikkaa ja sisustusta uusittiin. Kaikki penkit vaihdettiin uudenmallisiin ja sisälle lisättiin digitaalinäytöt kertomaan seuraavan pysäkin nimen. Vuosina 2005–2010 alkaen vaunuille on tehty laajamittaista peruskorjausta. Niiden sisustusta ja tekniikkaa uusitaan, ja kori hiekkapuhalletaan ja pintakäsitellään uudenveroiseksi. 17 vaunulle tehdään peruskorjaus Saksassa.
Vuosina 2012–2013 kymmenen vaunua peruskorjattiin varustettiin MLNRV2-vaunujen tavoin matalalattiaisella väliosalla Saksassa. Yksiköt saivat samalla uudet tunnukset 113-122.

Väritys

NrI-sarjan raitiovaunuja varten HKL päätti suunnitella uuden värityksen. Perinteisestä vihreä-keltaisesta värityksestä poiketen vaunut maalattiin valmistuessaan puna-harmaiksi. Vuonna 1986 HKL kuitenkin päätti hylätä uuden värimallin, ja kaikki NrI-vaunut maalattiin perinteisiin vihreä-keltaisiin väreihin. Viimeinen puna-harmaa vaunu maalattiin vihreäksi vuonna 1995.
Vaunussa 45 kokeiltiin uutta vihreä-keltaista väritystä, jossa keltaisen värin määrää oli lisätty. Uutta väritystä ei maalattu muihin vaunuihin, ja vaunu 45 sai takaisin normaalin värityksen.
Đồng Nai

Đồng Nai on maakunta Vietnamin etelärannikolla Đông Nam Bộin alueella, lähellä Hồ Chí Minhin kaupunkia. Sen pääkaupunki on nimeltään Biên Hòa. Maakunnan pinta-ala on 5 904 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 2,48 miljoonaa asukasta.
Alueen vauraus perustuu kumiin, kahviin, kalastukseen ja vesivoimaan.
Beverley Mitchell

Beverley Ann Mitchell (s. 22. tammikuuta 1981) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja countrylaulaja. Hänet tunnetaan varsinkin Lucy Camden-Kinkirkin roolista televisiosarjassa Seitsemäs taivas. 
Mitchell esiintyi myös kauhuelokuvassa Saw II (2005). Hän syntyi Arcadiassa, Kaliforniassa, ja oli high school -aikanaan cheerleader. 
Mitchellin ensimmäinen single "Angel" julkaistiin vuonna 2006. Debyyttialbumi Beverley Mitchell (23.1.2007) nousi nopeasti Yhdysvaltain countrylistoille.
M/S Pauline Russ

Käyttöhistoria

6. heinäkuuta 1999 alus laskettiin vesille ja 26. elokuuta se luovutettiin Ernst Russin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Antigua ja Barbudan lipun alle. Kotisatamaksi tuli maan pääkaupunki St. John's. 11. syyskuuta Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella, linjalla Hamina–Tilbury.

Pohjakosketus

Pauline Russ oli 20. tammikuuta 2005 matkalla Tilburystä kohti Hangon satamaa. Aluksella oli 13 henkeä käsittävä puolalainen miehistö. Matkustajia ei laivalla ollut. Kello 01.09, Gustavsvärn -saaren luona saapui luotsi alukselle. Paikalle, jossa alus oli määrä kääntää, saapui se kello 01.24. Alus käännettiin Hangon sataman aallonmurtajan ulkopuolella, sillä aluksen päällikkö oli päätynyt tähän ratkaisuun, luotsin ehdotettua, että alus olisi ollut mahdollista kääntää myös aallonmurtajan sisäpuolella, sillä satama oli tyhjä.
Pauline Russin kääntämisen jälkeen sitä alettiin peruuttaa kohti laituria. Aallonmurtajan laiva sivuutti kello 01.30. Samaan aikaan luotsi ilmoitti aluksen päällikölle, että laiva ajautui kohti punaisia poijuja, jotka sijaitsivat turvallisen vesialueen pohjoispuolella. Päällikkö oli huomannut saman asian.
Kun Pauline Russ saapui ensimmäisen punaisen poijun kohdalle, ehdotti luotsi päällikölle vauhdin lisäämistä tai sitten satamasta ulos ajoa. Päällikkö kuitenkin päätti jatkaa peruuttamista kohti laituria, eikä vastannut mitään luotsin ehdotukseen.

Onnettomuus tapahtuu

Kello 01.35 laivan perä oli jo lähellä laituria. Keulaa Pauline Russin keulapotkuri ei kuitenkaan jaksanut täydellä tehollaan nostaa kohti laituria, vasten tuulta. Tämän jälkeen päällikkö lähti satamasta ulos. Hän käänsi ensimmäiseksi peräsimen vasemmalle, jonka jälkeen potkurin nousukulman 60 % eteen. Näillä muutoksilla hän toivoi saavansa keulan käännettyä vasemmalle. Kuitenkin nämä saivat aikaan sen, että aluksen perä liikkui satamasta katsottuna ensimmäistä punaista poijua kohti. Tämän jälkeen päällikkö käänsi ruorin oikealle. Tästä huolimatta Pauline Russin perä ajautui poijun päälle ja alus sai lievän pohjakosketuksen.
Syy onnettomuuteen oli komentosiltayhteistyön puute. Tämän vuoksi tuuliolosuhteiden vaikutuksen arviointi aluksen ohjailukykyyn oli puutteellista.
Nykyisin Pauline Russ liikennöi Suomen ja Venäjän Pietarin välillä.
Syvänoja (Pukkila)

Syvänoja on kylä Pukkilassa Itä-Uudellamaalla Askolan ja Pukkilan rajalla. Syvänojan läpi kulkee Porvoonjoki ja kylä on maatalousvaltainen. Syvänojan naapurikyliä Pukkilassa ovat Naarkoski, Torpinkylä ja Pukkilan kirkonkylä sekä Askolan puolella Korttia.

Syvänojan kosket

Syvänojalla on kaksi Mallusjärvestä Porvoonjoen varrella olevaa koskea, Syvänojan ylikoski ja Syvänojan alikoski. Molempien valuma-alue on 920 km2, järvisyys 2%. Syvänojan ylikoski otettiin voimalaitoskäyttöön 1873 ja siellä on ollut mylly ja saha.
Andreas Johnson

Andreas Johnson (s. 22. maaliskuuta 1970 Bjärred) on ruotsalainen pop/rock -laulaja ja lauluntekijä.
Debyyttialbuminsa, Cottonfish Tales hän julkaisi vuonna 1997. Vuonna 1999 hän teki kansainvälisen hitin "Glorious", jota on käytetty myös mm. Volvon, Nutellan ja Vauxhallin mainoksissa. Single julkaistiin hänen toisella albumillaan Liebling.
Johnsonin kolmas albumi Deadly Happy, julkaistiin vuonna 2002, ja neljäs albumi Mr Johnson, Your Room Is On Fire vuonna 2005. Vuonna 2006 Johnson osallistui Ruotsin Euroviisukarsintaan, Melodifestivaleniin, jossa hän sijoittui kolmanneksi.
24. helmikuuta 2007 Johnson osallistui toistamiseen Ruotsin Melodifestivalen -kilpailuun, kappaleella "A Little Bit of Love", joka selviytyi kilpailun finaaliin. 10. maaliskuuta 2007 kappale sijoittui toiseksi Ruotsin karsinnassa, häviten The Arkin kappaleelle "The Worrying Kind".
Vuonna 2008 hän osallistui Melodifestivaleniin yhdessä Carola Häggkvistin kanssa. Heidän esittämä kappale ei selviytynyt Ruotsin karsinnan finaaliin. Vuoden 2010 Melodifestivaleniin hän osallistui kappaleella "We Can Work It Out", joka sijoittui finaalissa kuudenneksi. Hän osallistui kilpailuun myös vuosina 2012 ja 2015, kappaleilla "Lovelight" ja "Living to Die", mutta ei päässyt kummallakaan kerralla finaaliin.
Midnight Sun

Vuotaminen internetiin

Elokuussa 2008 osa teoksen luonnoksista postitettiin luvattomasti internetiin, minkä jälkeen Meyer lopetti Midnight Sunin kirjoittamisen ja kertoi keskittyvänsä perheeseensä ja muihin mahdollisiin projekteihin. Hän ei ole kertonut kuka vuosi tekstin, mutta on sanonut ettei usko tekijän tarkoittaneen teolla pahaa. Midnight Sunin kyseessä olevat luonnokset ovat nähtävissä Meyerin kotisivuilla. Keväällä 2009 teoksen julkaisusta ei ole varmuutta. Marraskuussa vuonna 2008 Meyer kertoi haastattelussa ettei ollut sopivassa mielentilassa kirjoittaakseen teosta ja suunnittelevansa kirjan kirjoittamista vasta muutaman vuoden päästä ollessaan varma, että "kaikki ovat jo unohtaneet sen". Ennen kirjan vuotamista internetiin Meyer antoi Houkutus-kirjan pohjalta tehdyn vuoden 2008 elokuvan Twilight – Houkutus ohjaajan Catherine Hardwicken ja Edwardia näytelleen Robert Pattinsonin lukea elokuvan kuvausten aikana osan Midnight Sunista, jotta he saisivat paremman kuvan Edwardin hahmosta.
Ponta de Pico

Historiaa

Tunnetun historian aikana Pico ei ole koskaan purkautunut varsinaisesta pääkraatteristaan. Vuosina 1562–1564 sattunut purkaus vuoren kaakkoissivustalta synnytti laavavirran, joka ylsi mereen asti. Vuoden 1718 purkauksen laavavirta pysähtyi rannikolle. Viimeisin purkaus on tapahtunut joulukuussa 1720, minkä jälkeen vuori on viettänyt enemmän tai vähemmän hiljaiseloa.
29. syyskuuta 2009 raportoitiin vuoren huipulla olevan fumarolin tupruttelevan ilmaan vulkaanisia kaasuja. CIVISAn ( port. Centro de Informação e Vigilância Sismovulcânica dos Açores) raporttien mukaan ilmiö tapahtui aikaisin aamulla ja oli havaittavissa useissa kohdin Picon saarella sekä naapurisaarella Faialilla. Kaasupurkausta lukuun ottamatta kaikki muut sensorit näyttivät kuitenkin normaaleja arvoja, joten ilmiölle ei löytynyt varsinaisesti selitystä.

Geologiaa

Pico on osa Madalenan vulkaanista ryhmää, yhtä kolmesta vulkaanisesta yksiköstä, jotka muodostavat Picon saaren. Alueella tunnetaan kolme historiallisella ajalla tapahtunutta purkausta, vuosina 1562, 1718 ja 1720. Pinnanmuotojen perusteella vuori on syntynyt holoseenikaudella ja radiohiilimittaukset viittaavat myös vahvasti siihen, että vuori on alle 6 000 vuotta vanha. Strukturaalisesti alue voidaan jakaa kahteen osaan: itse vuoreen ja sen itäpuolella olevaan repeämään (engl. Fissural Zone).
Kraatteri Pico Alto on halkaisijaltaan noin 500 metriä ja syvyydeltään noin 30 metriä. Sen vieressä on Piquinho, noin 70 metriä korkea vulkaaninen keko, joka muodostaa vuoren varsinaisen huipun.
Sagelvan kalliopiirrokset

Nykyinen ja muinainen sijainti sekä ajoitus

Piirrokset on piirretty hiomalla gneissisen silokallion pinta rikki käyttäen kivityökaluja. Piirroskohde sijaitsee nykyisen Sagelvan joen läntisellä rannalla, joka viettää jyrkästi jokeen. Sagelva laskee Nervatnetin järven vedet Sagfjordeniin merelle.
Norjassa vallitsee melko suuri yksimielisyys siitä, että kalliopiirrokset tehtiin useimmiten veden äärelle. Kuvioiden piirtämisen aikaan merenpinta oli nykyistä ylempänä. Jääkauden jälkeinen maankohoaminen on nostanut piirroskentän korkeuteen, joka on 48 metriä merenpinnan yläpuolella. Jos piirrokset tehtiin aivan vedenpinnan yläpuolelle, ne on voitu tehdä siihen kun meri ulottui tälle korkeudelle tai koska tahansa maankohoamisen laskettua merenrannan kauaksi pohjoiseen. Kuvien tyyli puolestaan viittaa norjalaisiin vanhoihin piirroksiin, joita tehtiin siellä mesoliittisen kivikauden aikana. Jos meri ulottui piirrosten alapuolelle, levisi se myös Nervatnetiin ja sen yläpuolisiin järviin, joita on 9 kilometrin matkalla useita.
Piirrokset ajoitetaan tyylinsä perusteella ja maankohoamisen avulla noin 8700 BP eli 7800 eaa.. Skandinavian mannerjäätikkö oli siihen mennessä sulanut Islannin kokoiseksi jäätiköksi, jonka reuna sijaitsi tämän paikan lähettyvillä. Seutu itsessään oli ollut jäätöntä aluetta kauan, joka mahdollisti kasvillisuuden ja eläimistön vallata takaisin Norjan rannikon muita seutuja aikaisemmin. On siten hyvinkin todennäköistä, että myös täällä olisi voinut metsästää peruoja lisäelinkeinona. Vähän matkan päässä sijaitseekin preboreaalisen ilmastokauden asuinpaikka , jolla asian voi todistaa oikeaksi. Pyyntimenetelminä olisivat olleet peurojen pyyntikuoppien käyttö sekä vedestä metsästäminen. Nervatnetin vuono loi peuroille esteen niiden vaelluksilla ja niiden oli ylitettävä se yhdestä neljästä mahdollisesta kapeikosta. Sagelvan kohta oli kapeana siihen paras, ellei vuorovesi aiheuttanut virtauksia. Vuoroveden virtaukset aiheuttivat kapeikossa koskimaisen vuolteen, joka oli vaarallinen peuroille. Silloin olivat muut paikat mahdollisia, mutta ne vaativat pidemmän uintimatkan. Uivia peuroja metsästettiin todennäköisesti veneillä tai kajakeilla. Peuran kuvat liittynevät juuri tällaiseen metsästystapahtumaan.

Piirrokset

Peurat on piirretty naturalistisesti ja oikean kokoisiksi. Läntinen kuva on 2,77 metriä pitkä ja 1,47 leveä korkea. Toinen peura on osittain sammaleen ja jäkälän peittämä. Se on 2,34 metriä pitkä ja 1,41 metriä leveä.
Kobona

Kobona (ven. Кобо́на) on kylä Leningradin alueen Kirovskin piirin Suhojen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kobonajoen suussa Laatokan rannalla lähellä Laatokan kanavaa.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Perinteinen elinkeino oli kalastus. 1700-luvulla vanhan Laatokan kanavan rakentamisen jälkeen asukkaat harjoittivat myös kaupankäyntiä. Toisen maailmansodan aikana Kobonasta alkoi piiritetyn Leningradin ulkomaailmaan yhdistänyt "Elämän tie". Siellä sijaitsi evakuointikeskus ja satama, jonne oli vedetty rautatielinja.
Kobonassa on toimiva Nikolaos Ihmeidentekijän kirkko. Elämän tielle ja runoilija Aleksandr Prokofjeville omistettu museo tuhoutui huhtikuussa 2010 sattuneessa tulipalossa. Seutu on suosittu virkistyskalastuskohde.