google/wiki40b huggingface dataset:
Alex Fontana

Alessandro "Alex" Fontana (s. 5. elokuuta 1992 Lugano, Sveitsi) on kreikkalaista syntyperää oleva sveitsiläinen moottoriurheilija. Hän kuului F1-talli Lotuksen nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan.

Ura

Hän aloitti karting-uransa vuonna 2005 ja kilpaili kartingissa vuoteen 2008 asti. Vuonna 2009 Fontana kilpaili Formula Azzurra -sarjassa sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Vuonna 2010 hän kilpaili Italian Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2011 Fontana kilpaili European F3 Open -sarjassa voittaen sarjan mestaruuden. Elokuun lopussa Fontana ajoi GP3-sarjassa Belgiassa Vittorio Ghirellin tilalla Jenzer Motorsport -tallissa. Hän onnistui ajamaan kuudenneksi sunnuntain sprinttikilpailussa saavuttaen yhden pisteen.
Vuonna 2012 Fontana kilpaili Formula 2 -sarjassa voittaen yhden kilpailun ja sijoittuen sarjan seitsemänneksi. Samana vuonna hän ajoi GP3-sarjassa neljä kilpailua saavuttaen 8,5 pistettä. Vuonna 2013 Fontana ajoi täyden kauden GP3-sarjassa saavuttaen yhden kolmossijan ja 18 pistettä. Vuonna 2014 Fontana jatkoi GP3-sarjassa siirtyen ART Grand Prix -talliin. Hän saavutti kauden aikana kaksi kolmossijaa ja 43 pistettä sijoittuen sarjan 11:ksi. Vuonna 2015 Fontana jatkoi jälleen GP3:ssa vaihtaen Status Grand Prix -talliin saavuttaen kauden aikana 16 pistettä. Samana vuonna hän ajoi yhden kilpailun Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttaen kaksi pistettä. Kesäkuussa 2015 Fontana osallistui Formula E -sarjan päätöskilpailuihin Trulli GP:n autolla.
G. Gordon Liddy

George Gordon Battle Liddy (s. 30. marraskuuta 1930) oli Valkoisen talon putkimiehet -ryhmän johtaja Richard Nixonin presidenttikaudella. Yhdessä E. Howard Huntin kanssa Liddy suunnitteli murtautumisen demokraattisen puolueen päämajaan Watergate-rakennukseen vuonna 1972. Liddy ei itse ottanut osaa murtoon.
Tapauksesta seurasi Watergate-skandaali, jonka takia presidentti Nixon joutui eroamaan virastaan ja Liddy tuomittiin neljäksi ja puoleksi vuodeksi vankilaan avunannosta murtoon.
Xieng Khouang

Historia

Xieng Khouangin historiankirjoituksen mukaan phuanitaustaisen kuningaskunnan nykyisen Laosin Ruukkujen tasangolla perusti Khun Boromin poika Chet Chuong. Kuningaskunnan pääkaupunki oli nykyinen Muang Khoun (ennen samaan tapaan Xieng Khouang) nykyisessä Laosin Xieng Khouangin maakunnassa. Vuonna 1353 maasta tuli Lan Xangin vasallivaltio. Lang Xang ja Vietnam kilpailivat herruudesta alueella ja Xieng Khouang maksoi tribuuttia ajoittain myös Hanoihin. Yritys liittää alue kiinteäksi osaksi Vietnamia johti Vietnamin ja Lang Xangin sotaan vuonna 1478. Sota ei ratkaissut kiistoja alueesta, vaan sen hallitsijat maksoivat tribuuttia edelleen vaihtelevasti molempiin valtakuntiin. Lähemmät yhteydet kuningaskunnalla voidaan kuitenkin katsoa olleen Lang Xangin kanssa.
Lang Xang jakautui 1700-luvulla kolmeen kuningaskuntaan, Luang Prabang, Vientiane ja Champassak. Lang Xangin kadottua kartalta vietnamilaisvaikutus Xieng Khouangissa kasvoi. 1800-luvulla hallinneella kuningas Chao Noilla oli yhteyksiä sekä Vietnamiin että Siamiin maksaen tribuuttia molempiin valtakuntiin. Siamilaisten vallattua Vientianen vuonna 1827 maan kuningas Anuvong pakeni ensin Vietnamiin ja lopulta Xieng Khouangiin. Chao Noin oli nyt luovutettava paennut kuningas joko Vietnamiin tai Siamiin. Lopulta hän päätti luovuttaa kuninkaan siamilaisille. Kostoksi Vietnamin keisari Minh Mạng lähetti sotajoukon vangitsemaan Chao Noin ja hänet teloitettiin Vietnamin pääkaupunki Huếssa.
Chao Noin kuoleman jälkeen Xieng Khouangia hallittiin suoraan Vietnamin alaisuudessa. Vuonna 1855 vietnamilaiset tekivät kuitenkin Vientianen entisen kuninkaan Anuvongin pojasta Xieng Khouangin hallitsijan arvonimellä keisarillinen valtuutettu prinssi. Vietnamilaisten alainen hallitsija maksoi myös tribuuttia Luang Prabangiin. Siamissa Vietnamin pelättiin yrittävän ulottaa vaikutusvaltaansa myös muualle nykyiseen Laosiin. Vastatoimena siamilaiset valtasivat Luang Prabangin vuonna 1885. Virallinen syy valloitukselle oli paikallisten suojeleminen Kiinasta tulleita sotajoukkoja vastaan. Vietnamissa nyt vaikutusvaltainen Ranska lähetti nootin Siamiin varoittaen heitä loukkaamasta Vietnamin oikeuksia Xieng Khouangissa ja Luang Prabangissa. Ranskan vastaisen sodan uhkaama Siamin kuningas Mongut taipui tekemään vuonna 1886 sopimuksen, jolla Ranskan sallittiin asettavan varakonsulin Luang Prabangiin. Vuonna 1893 Laosista tehtiin puolestaan Ranskan protektoraatti. Xieng Khouang oli ranskalaisten suojeluksessa aina vuoteen 1899, jolloin se liitettiin muuhun Laosiin.
Pirjo Ståhlberg

Pirjo Aulikki Ståhlberg (o.s. Vihonen, s. 20. lokakuuta 1947 Liperi) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Ståhlberg voitti 1 500 metrin juoksussa ja 3 000 metrin juoksussa yhteensä neljä Suomen mestaruutta. Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1974 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Ståhlberg edusti liperiläistä Leppälahden Uskallusta, Joensuun Katajaa ja Turun Urheiluliittoa. Hänen valmentajiaan ovat olleet Aarne Halonen ja Pauli Pakarinen. Hänen aviopuolisonsa on kuulantyöntäjä Reijo Ståhlberg, ja he asuvat Raaseporissa. Ammatiltaan Ståhlberg on ollut liikunnanohjaaja ja -opettaja.
Lahmusen kartano

Lahmusen kartano (viroksi Lahmuse mõis, saks. Lachmes) on kartano  Põhja-Sakalan kunnassa Viljandimaalla Virossa.
Kartanon historia tunnetaan 1590-luvulta alkaen, kun se oli puolalaisen Trojanowski-suvun hallussa. 1700–1800-luvuilla kartano kuului pitkään von Krüdener -suvulle ja 1885–1919 von Bockeille. Vuodesta 1926 alkaen rakennuksessa on ollut koulu, nykyiseltä nimeltään Lahmuse Kool. Toisen maailmansodan lopussa kartanon tiloissa toimi lyhyehkön aikaa Tallinnan konservatorio.
Kartanon päärakennus valmistui vuonna 1838. Myöhäisklassismia edustavan pääosin yksikerroksisen rakennuksen keskiosassa on kaksi kerrosta. Ullakkotilat ovat tosin nykyisin rakennuksen osalta hyötykäytössä.
Lahmusen kartanosta on säilynyt päärakennuksen ohella myös useita kartanon sivurakennuksia, jotka olivat 2010-luvulla hienosti kunnostettu palvelemaan koulun sekä sen oppilaiden ja opettajien tarpeita: punatiilinen tilanhoitajan talo, harmaakivinen suuri vilja-aitta, urheilutilaksi kunnostettu talli-vaunuvaja, paja ja nykyinen käsityötalo. Rakennukset ovat pääosin 1800-luvun puolivälistä.
Afidna

Maantiede

Afidnan kaupunki sijaitsi Attikan pohjoisosassa Dekeleian ja Rhamnuksen kaupunkien ja demosten välisellä alueella. Afidna koostui oikeastaan useasta kaupungista tai kylästä, jotka olivat Eunostidai, Klopidai, Perrhidai, Petalidai, Thyrgonidai ja Titakidai. Nykyisin Afidnan akropolis eli linnavuori tunnetaan Kotrónin kukkulana, ja se sijaitsee lähellä nykyisiä Afídnesta ja Kapandrítia, länteen Marathónaksen tekojärvestä.

Historia

Afidna oli asutettu viimeistään keskihelladisella kaudella, jolta ajalta paikalta on löydetty hautoja, ja se on ollut alueen merkittävä linnoitettu keskus myöhäishelladisella eli mykeneläisellä kaudella.
Perinteen mukaan Afidna oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista (polis) tai kylästä (kōmē), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi. Myös paikan nimi liittyy Theseukseen, sillä sitä pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa paikkana, johon tämä jätti sieppaamansa Helenan ystävänsä Afidnoksen huomaan. Kun Dioskuurit hyökkäsivät Attikaan sisartaan etsiessään, Dekeleian asukkaat osoittivat näille tien Afidnaan, jonka jälkeen Dioskuurit valtasivat ja tuhosivat kaupungin.
Afidnan demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Aiantis ja sillä oli 16 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen ja vuodesta 124/125 jaa. Hadrianis-fyleen.
Peloponnesolaissodan aikana vuonna 412 eaa. spartalaiset valtasivat Afidnan, mikä johti Ateenan ruokahuollon ongelmiin. Ainakin 300-luvulla eaa. kaupunki oli linnoitettu. Afidna oli Attikan toiseksi suurin demos Akharnain jälkeen, mikä näkyy myös sen bule-edustajien määrässä, ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin 4 800 henkeä. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Afidnaios (Ἀφιδναῖος).
Afidnan arkeologisia kaivauksia on suorittanut Ruotsin Ateenan-instituutti.

Rakennukset ja löydökset

Afidnan paikan eli Kotrónin kukkulan koko on noin 125 x 40 metriä, ja sillä on linnoitetun kaupungin raunioita. Paikan lähellä on nykyisin Eläväksitekevän lähteen (Zoodóchos Pigí) kappeli. Helladisen kauden hautoja on montaa eri tyyppiä, ja niistä on löydetty muun muassa minyalaista keramiikkaa sekä pronssi-, kulta- ja hopeaesineitä.
Savon Voima

Omistus

Savon Voima Oyj on 21 kunnan omistaman Savon Energiaholding Oy:n täysin omistama tytäryhtiö. Savon Voima -konsernin muodostavat emoyhtiö Savon Voima Oyj sekä tytäryhtiöt, Savon Voima Verkko Oy ja Savon Voima Salkunhallinta Oy. Savon Voima Oyj:n Tärkeimmät osakkuusyhtiöt ovat Kymppivoima Oy, Kymppivoima Hankinta Oy ja Varkauden Aluelämpö Oy. Savon Voima osti Joroisten Energialaitoksen kaikki liiketoiminnot vuoden 2015 alusta alkaen.

Historia

Savon Voiman juuret ovat Pohjois- ja Keski-Savossa, jossa yhtiön sähkö- ja kaukolämpöverkot sähköasemineen, voimalaitoksineen ja lämpökeskuksineen tuottavat energiapalveluja yli 115 000 sähkönkäyttöpaikkaan ja 2 700 kaukolämpöliittymään. Savon Voima on merkittävä alueellinen investoija.
2000-luvulla keskusteltiin energiayhteistyöstä Savon Voiman ja Kuopion Energian välillä. Neuvoteltu yhteistyösopimus ei kuitenkaan saanut hyväksyntää Kuopion kaupunginvaltuustossa, jonka enemmistö halusi pitää energiahuollon omissa käsissä. Aihe on noussut sittemmin tasaisin väliajoin uudelleen keskusteluun. Vuonna 2018 Savon Voima, Kuopion Voima, Jyväskylän Energia ja Lappeenrannan Energia allekirjoittivat perustamissopimuksen yhteisestä sähkönmyynti- ja energiapalveluyhtiöstä. Täten muodostettu Väre Energia Oy aloitti toimintansa 1.1.2019.

Myynti

Nykyisin Savon Voimalla on asiakkaita ja sähköntuotantokapasiteettia kaikkialla Suomessa. Savon Voima toimii myös energia- ja ympäristöhyödykkeisiin liittyvien rahamarkkinakauppojen vastapuolena ja välittäjänä. Yhtiö on yksi aktiivisimmista salkunhallintapalvelujen myyjistä Suomessa.

Tuotanto

Savon Voima omistaa voimalaitoksia ja tuotanto-osuuksia vesi- ja tuulivoimasta bio-, maakaasu-, hiili- ja ydinvoimaan. Savon Voiman 11 vesivoimalaitosta sijaitsevat Pohjois-Savossa. Yhtiö omistaa sähköä ja lämpöä tuottavat voimalaitokset Iisalmessa ja Pieksämäellä. Savon Voiman osakkuusyhtiö Kymppivoima Oy on osakkaana Pohjolan Voima Oy:ssä ja Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:ssä, ja sen myötä Savon Voimalla on tuotanto-osuuksia muun muassa Olkiluodossa, Kotkassa, Porissa, Seinäjoella, Vaasassa, Tampereella ja Torniossa. Savon Voima on myös 20 prosentin osuudella mukana PVO-Innopower Oy:n Kemin Ajoksen tuulipuistossa. Lisäksi Joroisten Energialaitoksen liiketoimintojen siirtyessä Savon Voimalle, sai yhtiö Joroisista kaksi uutta vesivoimalaitosta.

Pääkonttori

Savon Voiman pääkonttori siirtyi vuoden 2011 alussa Kuopiosta Siilinjärven puolelle, Rissalassa lentoaseman yhteydessä olevaan yrityspuistoon. Kiinteistön rakensi YIT Rakennus Oy ja omistaja on Osuuskunta KPY. Savon Voima on päävuokralainen ja lisäksi rakennukseen sijoittui Voimatel Oy:n pääkonttori, Enfo Oyj:n toimintoja sekä Juhlapalvelu Remar Oy:n ravintola ja keittiö.
Geber

Abu Musa Jābir ibn Hayyān al-Bariqi al-Azdi  (arabiaksi جابر بن حيان) (n. 721–n. 815), tunnettu lännessä latinalaistetulla nimellään Geber  oli persialaissyntyinen yleisnero, jota on kutsuttu "kemian isäksi".  Geber oli myös alkemisti, astrologi, tähtitieteilijä, filosofi, fyysikko ja apteekkari.
Geber syntyi Umaijadien hallitsemassa nykyisessä Iranissa noin vuonna 721 tai 722. Hänen isänsä tuki Abbasidejä, jäi kiinni ja teloitettiin. Perhe pakeni Jemeniin, missä  Jābir ibn Hayyān kasvoi ja opiskeli Koraania, matematiikkaa ja muita tieteitä. Abbasidien noustua valtaan Jabir palasi Kufaan, missä hän vietti pääosan elämästään.
Hän kehitti monia kemian menetelmiä, ja kirjasi muun muassa ensimmäisenä typpihapon synteesin  noin vuonna 800.
Senja Rummukainen

Senja Rummukainen (s. 1994) on suomalainen sellisti.

Opinnot

Rummukainen aloitti soittamisen 6-vuotiaana ja valitsi instrumentikseen sellon viulun sijaan, sillä ei lapsena pitänyt jälkimmäisen korkeasta äänestä.
Rummukainen aloitti vuonna 2017 maisteriopintojen suorittamisen Berliinin taideyliopistossa pääasiallisena opettajanaan Jens Peter Maintz. Hän on lisäksi ollut Marko Ylösen sekä Young-chang Chon ohjauksessa ja saanut vaihto-opiskelijana opetusta Truls Mørkiltä Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Lisäopetusta Rummukaiselle ovat antaneet muiden muassa David Geringas, Reinhard Latzko ja Wolfgang Boettcher.

Ura

Rummukainen voitti ensipalkinnon Turun sellokilpailussa vuonna 2014, eteni kahden muun osallistujan kanssa finaaliin Portugalin Guilhermina Suggia -palkintokilpailussa 2015 ja osallistui kansainväliseen Paulon sellokilpailuun 2018. Kesäkuussa 2019 Rummukainen sijoittui kuudenneksi kansainvälisessä Tšaikovski-sellokilpailussa.
Vuonna 2017 Rummukainen sai Helsingin kaupunginorkesterin toisen soolosellistin paikan. Hän on soittanut solistina useiden muidenkin suomalaisten ja ulkomaisten orkesterien kanssa sekä toiminut kamarimuusikkona muun muassa Borea-kvartetissa. Vuonna 2017 hän voitti Norjan valtiollisen musiikkikorkeakoulun kamarimusiikkikilpailun jousitrion jäsenenä. Hän on esiintynyt monissa musiikkitapahtumissa, kuten Kuhmon Kamarimusiikissa ja Grieg in Bergen -festivaalissa.

Muuta

Rummukaisen instrumentti on Jorma Panulan lainaama Stefano Scarampella -sello vuodelta 1897.
Rummukaisen miesystävä on hänen sellistikollegansa Klaus Mäkelä.
Grjazovets

Grjazovets (ven. Гря́зовец) on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ržavka-joen rannalla 47 kilometriä Vologdasta etelään. Kaupunki on Grjazovetsin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Arkangelin välinen M8-valtatie sekä Moskovan ja Vologdan välinen rautatie (Grjazovetsin asema). Asukkaita on 15 500 henkeä (vuonna 2008).
Paikalla sijainnut kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1538. Vuonna 1780 siitä tuli kaupunki ja ympäröivän kihlakunnan keskus. Vuonna 1872 rakennettiin sen kautta kulkeva rautatie. 1800–1900-lukujen vaihteessa Grjazovets oli huomattava pellavan ja voin tuotannon keskus, joka oli tunnettu myös pitsinnypläyksestä. Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.
Saharanvarpuskiuru

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on vain 10–12,5 cm ja siipien kärkiväli 20–22 cm. Läntisen palearktisen alueen pienin kiuru, vain vihervarpusen kokoinen. Kesäpukuinen koiras on omalaatuisen värinen: vatsapuoli on musta, selkäpuoli harmaanruskea ja pää mustan ja valkoisen kirjava. Naaras ja nuori lintu ovat alapuolelta vaaleita ja päältä harmaanruskeita, ja siiven keskimmäisistä peitinhöyhenistä muodostuu siivelle tumma juova. Nokka on vaalea, voimakas ja kartiomainen.

Esiintyminen

Saharanvarpuskiuru on levittäytynyt Afrikkaan Saharan eteläreunaan ja Sahelin alueelle sekä Arabian niemimaalle ja Afganistanin ja Pakistanin alueelle. Nimialalaji nigriceps elää Kap Verden saarilla, albifrons manner-Afrikassa ja melanauchen Punaisenmeren rannikoilla ja siitä itään. Lajin maailman populaation koko on noin 10 miljoonaa yksilöä ja sen kanta on elinvoimainen. Laji on paikkalintu tai lyhyen matkan muuttaja, eikä sitä ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Saharanvarpuskiurut elävät karuilla hiekkamailla, usein suolapitoisilla ja kivisillä tai kallioisilla seuduilla, missä kasvaa vaatimatonta pensaikkoa tai heinikkoa. Pesimäajan ulkopuoella ne elävät tavallisesti pikku parvissa, mutta parvessa voi joskus olla tuhansia lintuja.

Lisääntyminen

Pesä on maassa mättään tai ruohotupsun suojassa. Munia on 2 tai joskus 3, joita pääasiassa naaras hautoo 11–12 päivää. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä 8 päivän ikäisinä. Kumpikin emo huolehtii omasta poikasesta, joka oppii lentämään noin 12–14 päivää vanhana. Lajilla on tavallisesti vain yksi pesye kesässä.

Ravinto

Syö siemeniä, hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
NMS Sborul (1888)

Valmistus

Alus tilattiin Le Havresta Ranskasta ja se laskettiin vesille 1888.

Palvelus

Aluksen kaksi yhden naulan tykkiä vaihdettiin 1907 yhteen konekivääriin.
Säärisuoja

Säärisuoja on monessa eri urheilulajissa käytettävä urheilijaa suojaava esineväline. Sitä pidetään säären kohdalla. Säärisuojaa käytetään etenkin jalkapallossa, baseballissa, jääkiekossa, maahockeyssä, lacrossessa, rugbyssä, kriketissä, mutta myös monessa muussa lajissa.
Säärisuojat antavat suojaa säärelle osumia ja kolhuja vastaan. Joissakin säärisuojissa, etenkin jalkapallon säärisuojissa, on myös nilkkaa tukeva osa. Säärisuojia valmistavat monet muitakin urheilutuotteita valmistavat yritykset, kuten adidas ja Nike.

Säärisuojien materiaalit

Nykyisen ajan säärisuojat tehdään pääosin synteettisistä kuiduista. Seuraavan listan materiaalit ovat yleisimpiä, mutta myös muista materiaaleista voidaan säärisuojia valmistaa.
Kithara

Kithara (m.kreik. κιθάρα) oli pitkä kielisoitin antiikin Kreikassa. Se ei ole nimestään huolimatta sukua kitaralle vaan lyyralle. Kitaran nimi on kuitenkin peräisin kitharasta.
Kreikkalaisessa mytologiassa kithara yhdistetään Apolloniin, mutta sen keksijäksi mainitaan Hermes.
Kitharassa oli 7–12 kieltä. Yleisin oli seitsenkielinen malli. Litteään kaikukoppaan oli kiinnitetty sivukaaret, joiden taipuisuus tuotti aaltomaisen äänen. Kaikki kielet olivat yhtä pitkiä.
Kokonaisia soittimia ei ole säilynyt, eikä soittimen ääntä tai soittotapaa tiedetä tarkasti. Vanhoista kuvista päätellen kitharaa soitettiin lennokkain liikkein, joskus erityisellä näppäimellä tai plektralla. Kitharansoittaja käytti soitinta usein oman laulunsa säestykseen. Sen soittaminen vaati suurta taitoa, ja soittimen opettelu kuului kreikkalaismiesten koulutukseen. Kitharaesitykset olivat hyvin suosittuja Kreikan festivaaleilla ja musiikkikilpailuissa.
Kate Walsh (laulaja)

Kate Walsh (s. 20. helmikuuta 1983 Burnham-on-Crouch) on englantilainen laulaja. Hän on kotoisin Burnham-on-Crouchista Essexistä, Englannista.
Walshin julkaisi ensimmäisen albuminsa Clocktower Park vuonna 2003 pienelle indie-levy-yhtiölle nimeltä Kitchenware Records. Vuonna 2007 Walsh julkaisi toisen albuminsa Tim's House omakustanteena, oman levy-yhtiönsä Blueperry Pien kautta. Walsh äänitti levyn ystävänsä kotona ja nimesi levyn hänen kunniakseen. Aluksi levy oli saatavilla Walshin MySpace-sivulta mutta myöhemmin hän laittoi sen myyntiin iTunes-verkkokauppaan ja levy kohosi nopeasti Ison-Britannian iTunesin myydyimpien levyjen joukkoon ollen jopa listan kärjessä.
Matti Parmasalo

Matti Palmroos, kirjailijanimi Matti Parmasalo (s. 10. syyskuuta 1923 Tottijärvi) on suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija.
Denis George Browne

Denis George Browne (s. 21. syyskuuta 1937 Auckland) on uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Aucklandin hiippakuntaan 30. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin Rarotongan hiippakunnan johtoon 21. maaliskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Hubert Macey Rodgers, jota avustivat Reginald John Delargey ja John Mackey.
Browne sai 6. kesäkuuta 1983 nimityksen Aucklandin ja 19. joulukuuta 1994 Uuden-Seelannin Hamiltonin piispaksi.
Mikko Mäkelä (jalkapalloilija)

Mikko Mäkelä (s. 5. toukokuuta 1979 Tampere) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi Kakkosessa pelanneen Tampere Unitedin päävalmentajana kausilla 2017–2018, mutta luopui pestistään kesken kauden 2018 ja siirtyi kaudeksi 2019 Kolmosessa pelaavan Nokian Palloseuran päävalmentajaksi. Pelaajaurallaan hän oli pelipaikaltaan kärkipelaaja.
Mäkelä pelasi Veikkausliigassa 14 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Mäkelä pelasi MyPassa kymmenen ottelua ja teki yhden maalin vuosina 2005–2006 ja KooTeePeessä vuonna 2006 neljä ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2005 Mäkelä oli voittamassa MyPassa Suomen-mestaruutta. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 28. huhtikuuta 2005 FC Lahtea vastaan.
Mäkelä pelasi myös PP-70:ssä, NoPS:ssa, TPV:ssä, Tampere Unitedissa, Pyry Nokiassa ja Tampereen Ilveksessä. Juniorina Mäkelä edusti Messukylän Tovereita ja TPV:tä.
Haukivaho

Maantiede

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 250 metriä. Se sijaitsee Tammelan puolella keskellä tiheästi ojitettua Haukivahonsuota, jonka johto-oja on Haukivahon laskuoja. Se virtaa Keskilammin ja Korpilammin läpi ja yhtyy Suojärvenjokeen, joka laskee Suojärvestä Uljasjärveen. Johto-oja lähtee järven pohjoisrannalta ja on kokonaisuudessaan 1,7 kilometriä pitkä.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on suomaastoa. Järvi on autio ja Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ohittaa sen 450 metrin etäisyydeltä.

Historia

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Iso Haukilammi" erotukseksi nykyisestä Keskilammista, jonka nimi kirjoitettiin silloin "Wähä Haukilammi".
Unbreakable – särkymätön

Juoni

David Dunn selviytyy tuhoisasta junaonnettomuudesta ainoana henkiinjääneenä täysin naarmuitta. Häneen ottaa yhteyttä sarjakuvagallerian pitäjä Elijah Price, joka kärsii synnynnäisestä sairaudesta: hänen luunsa murtuvat äärimmäisen helposti. Pricella on hämmästyttävä teoria, johon Dunn ei aluksi usko. Hän nimittäin väittää Dunnin olevan supersankari. Ja kuten supersankareilla yleensä hänellä on erikoiskykyjä: hän on voimakas ja kykenee vaistoamaan toisten ajatukset kosketettuaan heitä eikä hän sairastu koskaan; sekä heikkous: vesi; ja särkymättömän vastavoimana arkkivihollinen joka on erittäin herkkä särkymään: Elijah Price.
FS Émeraude (S604)

Palvelus

Alus on palveluksessa 2013.
Täpläbulbuli

Levinneisyys

Täpläbulbulia tavataan laajalla alueella Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen levinneisyysalue ulottuu Guineasta Nigerian ja Keski-Afrikan kautta Ugandaan ja Angolan pohjoisosiin. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tymidiini

Ominaisuudet ja biosynteesi

Huoneenlämpötilassa tymidiini on valkoisia neulamaisia kiteitä. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa helposti tymiiniksi, joka sublimoituu. Tymidiini liukenee hyvin veteen ja kuumaan etanoliin, kuumaan etyyliasetaattiin, pyridiiniin, jääetikkaan ja hieman kuumaan kloroformiin. Tymidiini on optisesti aktiivinen ja sen ominaiskiertokyky on +30,6 °.
Tymidiiniä muodostuu eliöissä lähinnä sen fosfaattijohdannaisina ja vapaan tymidiinin määrä soluissa on pieni. Tymidiinin fosfaattijohdannaisia muodostuu joko tymidiinistä tymidiinikinaasin katalysoimana tai uridiinidifosfaatista.

Valmistus ja käyttö

Aikaisemmin tymidiiniä valmistettiin lohen tai sillin spermasta saadusta DNA-hydrolysaatista, mutta ongelmana on lähtöaineen vaihteleva saatavuus, vaikea puhdistusprosessi ja jätettä syntyy runsaasti. Yhdisteen tuottamiseksi on kehitetty sekä kemiallisia, että mikrobiologisia menetelmiä, mutta ongelmana on melko heikko saanto ja kemiallinen prosessi on monimutkainen ja kallis. Tämän takia on pyritty kehittämään tehokkaampia mikrobiologisia menetelmiä tymidiinin valmistamiseksi suuressa mittakaavassa.
Tymidiiniä käytetään valmistettaessa eräitä HIV:n hoidossa käytettäviä viruslääkkeitä kuten stavudiinia ja tsidovudiinia. ¹¹C-isotoopilla leimattua tymidiiniä voidaan käyttää merkkiaineena tehtäessä syöpätutkimuksia positroniemissiotomografian avulla.