Cumbria

Maantiede

Cumbria sijaitsee Irlanninmeren rannikolla Morecambenlahden ja Solway Firthin välissä. Sen pinta-ala on 6 767 neliökilometriä, minkä ansiosta se on toiseksi laajin Englannin paikallishallintoalueista. Sitä ympäröivät Skotlantiin kuuluvat Dumfries ja Galloway ja Scottish Borders pohjoisessa, Northumberland koillisessa, County Durham idässä, North Yorkshire kaakossa ja Lancashire etelässä.
Cumbriaan kuuluu valtaosa Englannin järviseudusta, joka on kuuluisa vuoristaan ja järvien täyttämistä laaksoistaan. Eroosio ja virtaava vesi ovat kuluttaneet voimakkaasti Järviseudun vulkaniitista ja saviliuskeesta muodostunutta kallioperää. Siellä kohoaa myös Cumbrian ja koko Englannin korkein huippu Scafell Pike (978 m). Kallioperä vaihtuu nuorempiin kalkki- ja hiekkakivilajeihin Carlislea ympäröivällä alangolla ja Eden- ja Kentjokien laaksoissa. Kreivikunnan itälaidalla on useita korkeita kukkuloita, kuten Cross Fell ja Knock Fell, jotka kuuluvat Penniineihin.

Historia

Cumbrian asutushistoria ulottuu vähintään 3000 vuoden päähän ennen ajanlaskun alkua. Kivikauden ihmisten jäljiltä on löydetty Järviseudulta kivikirveitä ja useita kivikehiä, kuten Castlerigg ja Long Meg and Her Daughters. Seudulle saapui vuorotellen kelttejä, roomalaisia, anglosakseja ja viikinkejä. Roomalaiset rakensivat sinne Hadrianuksen vallin ja linnakkeita, ja viikinkien kiviristejä on yhä monin paikoin pystyssä.
1400–1500-luvuilla seudulle pystytettiin tornilinnoituksia (peel towers) suojaksi rajarosvoja vastaan. Vuonna 1551 Englanti ja Skotlanti sopivat rajalinjasta, jonka vahvistukseksi rakennettiin Scots’ Dike -niminen matala kaivanto. Keskiajalla kreivikunnassa oli kaksitoista luostaria, joista neljä on selvinnyt nykypäiviin Carlislen tuomiokirkon ohella.
1100-luvulta alkaen (mahdollisesti jo aikaisemminkin) Cumbriasta louhittiin kiveä ja mineraaleja, kuten lyijyä, kuparia ja sinkkiä. Keskiajalta 1800-luvulle saakka seudulla toimi kalkkiuuneja, joissa valmistettiin muurilaastia ja myöhemmin lannoitteita. Kveekariliike sai alkunsa 1650-luvulla Cockermouthin maaseutukaupungin lähistöltä, ja myös metodistiliike löysi kreivikunnasta kannattajia.
1800-luvun vaihteessa Cumbrian alueelle kaivettiin kolme kanavaa: Kendal (1797), Ulverston (1796) ja Carlisle (1823). Kanavia pitkin tuotiin alueen teollisuuskeskuksiin hiiltä ja vietiin muualle kalkki- ja liuskekiveä. Kanavat menettivät vähitellen merkityksensä rautatien saavuttua kreivikuntaan 1800-luvulla. 1850-luvulla Järviseudulla valmistettiin jopa puolet maailman tekstiiliteollisuuden käyttämistä lankarullista.

Hallinto

Cumbrian hallinnollisena keskuksena toimii Carlislen kaupunki, jossa sijaitsevassa Cumbria Housessa (2016) kreivikunnanvaltuusto kokoontuu. Vuonna 2017 valitussa valtuustossa on 84 valtuutettua, joista 37 kuuluu konservatiivipuolueeseen, 26 työväenpuolueeseen ja 16 liberaalidemokraatteihin. Kreivikunnan hallinnon vastuulla on tuottaa monia alueen julkisista palveluista, muun muassa sosiaali- ja terveyspalvelut, pelastustoiminta, jätehuolto, tieverkko ja kirjastopalvelut.
Lordiluutnantti Claire Hensman on edustanut Ison-Britannian kuningatarta Cumbriassa joulukuusta 2012 lähtien.

Talous

Historiallisesti Cumbrian tärkein elinkeino on ollut maatalous. Ylängöillä on kasvatettu lampaita, etenkin sitkeitä herdwicklampaita, kun taas alavammilla mailla on viljelty maata. Vuonna 2001 seudulla oli paha suu- ja sorkkatautiepidemia, jonka takia jouduttiin teurastamaan miljoonia lampaita ja rajoittamaan matkailua väliaikaisesti. Myös kalastus on ollut perinteisesti tärkeä elinkeino, mutta se on menettänyt merkitystään EU:n asettamien kalastuskiintiöiden vuoksi. Eden-, Derwent- ja Eskjoista pyydetään kuitenkin edelleen lohta.
Nykyään Cumbrian tärkeimpiä työllistäjiä ovat ydintekniikka, laivanrakennus, kipsituotteet, tuulienergia, kuljetusala ja keksiteollisuus. Suurin yksityinen työnantaja on Irlanninmeren rannalla sijaitseva Sellafieldin ydinjätteen jälleenkäsittelylaitos, jonka palveluksessa työskentelee yli 11 000 ihmistä. Barrow-in-Furnessissa on suuri telakka ja Workingtonissa ja Whitehavenissa on kevyttä koneteollisuutta. Pohjoiseen johtava päätie ja päärata kulkevat Carlislen kautta, ja kaupungista onkin muodostunut tärkeä kuljetus- ja logistiikkakeskus. Myös matkailu on merkittävä työllistäjä kreivikunnassa.

Rautatiet

Lontoosta Glasgow’iin ja Edinburghiin johtava päärata kulkee Cumbrian läpi etelä-pohjoissuunnassa ja ohittaa Carlislen kaupungin. Carlisle on tärkeä risteysasema, josta johtaa radat myös Newcastleen, Leedsiin ja Dumfries ja Gallowayn alueelle Skotlannissa. Cumbrian rannikolla kulkee rata, jota pitkin liikennöidään paikallisjunia Carlislestä Barrow-in-Furnessiin.

Lippu

Cumbrialla ei ole virallista lippua, mutta liputuksessa käytetään joskus kreivikunnanvaltuuston baneeria. Sen keskelle on kuvattu aaltomaisia pystyviivoja ja sahanterämäisiä vaakaviivoja, joiden väliin jää erivärisiä alueita. Väriyhdistelmät symboloivat kreivikunnan vaihtelevia maisemia: sinivalkoinen edustaa merta, sinikultainen järviä ja peltoja, vihreävalkoinen vuoria ja järviä ja vihreäkultainen vuoria ja peltoja. Lipussa on tummanvihreä reunus, johon on kuvattu vuorotellen vilukkoja ja punavalkoisia Tudor-ruusuja.
Cumbriaan kuuluvassa Cumberlandin historiallisessa kreivikunnassa käytetään yhä yleisesti omaa lippua.

Nimikkokukka

Vuonna 2004 Cumbrian nimikkokukaksi valittiin vilukko Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä. Kukka on kuvattu myös kreivikunnan vaakunaan.