google/wiki40b huggingface dataset:
Southern Cross -retkikunta

Southern Cross -retkikunta oli brittien etelämantereen tutkimusmatka vuosina 1898–1900. Tällöin talvehdittiin ensi kertaa mökissä mantereella ja käytettiin koirarekiä sisämaassa. Retkeä johti Norjassa syntynyt, mutta myöhemmin Australiassa asunut Carsten Borchgrevink. Borchgrevink oli ollut ensimmäisten Etelämantereella todistetusti käyneiden joukossa valaanpyyntiretkellä vuonna 1894. Borcgrevinkiä ajoi retkelle muun muassa halu saada ennätyksiä. Tämän Etelämantereelle suuntautuneet tieteellisen tutkimusretken tarkoituksena tehdä magneettisia tutkimuksia, säähavaintoja sekä paikallistaa magneettinen etelänapa ja mahdollisesti käydä siellä.

Retkikunta

Norjalais-englantilainen Carsten Borchgrevink oli ollut mukana Henryk Bullin valaanpyyntiretkellä ja oli ollut mukana ensimmäisten maihin nousseiden ryhmässä. Vuonna 1899 Borchgrevink ja hänen retkikuntansa olivat ensimmäiset suunnitellusti Etelämantereella talvehtineet ihmiset.
Retkikunta nousi laivasta maihin ja rakensi talvehtimismajakseen pienen mökin. Siihen jäi talveksi kymmenen miestä ja 75 koiraa. Miehien joukossa oli pari Lapin suomalaista koira-asiantuntijaa. Aurinko laski etelän syksyllä talveksi horisontin taakse, ja ainoa merkki auringosta 75 päivään oli pieni valonkajastus pohjoisessa keskipäivän aikaan. Rymä teki säähävaintoja ja magneettisia mittauksia. Borchgrevinkin ja tiedemiesten välillä oli riitoja. Palamaan unohtuneesta kynttilästä syttyi talvella tulipalo, joka saatiin sammumaan. Kolme miestä oli kuitenkin vähällä saada kytevästä hiilikasasta häkämyrkytyksen. Yksi miehistä, suomalainen, putosi jäärailon pohjalle, mutta pääsi ylös hakkaamalla jäähän veitsellä askelmia. Lääkäri Nicholai Hansen kuoli retken aikana.
Etelämantereen kesällä saapui SS Southern Cross -laiva, ja kapteeni Jensen toi majaan postia. Miehet siirtyivät mökistä laivaan, jonka risteillessä vesillä tutkijat tekivät edelleen magneettisia ja muita havaintoja. Keväällä miehistö purjehti itään Rossin jäähyllyn lähelle, Paikassa 164 läntistä pituutta, 78 35 eteläistä jään reuna oli niin matala, että laiva saattoi laskea miehiä jäälle. Täältä Mount Terror -vuoren läheltä Borchgrevink teki lyhyen noin 16 km rekiretken etelään leveysasteelle 78°50’. Eteläisin piste saavutettiin 17. helmikuuta 1900. Retkellä oli mukana kolme muuta miestä, joista yksi oli suomalainen. Se oli ensimmäinen rekiretki Antarktiksella sisämaahan. Todettiin jään reunan tarkassa kartoituksessa Rossin jäätikön reunan peräytyneen huomattavasti etelään noin 50 vuodessa Rossin retken ajoista.
Henneken kuntoluokitus

Henneken kuntoluokitusjärjestelmä hevoselle on numeerinen asteikko, jolla ilmaistaan rasvan määrää hevosen kehossa. Se on kehitetty 1980-luvun alussa tohtori Don Henneke Teksasin A&M Yliopistossa. Se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1983 Henneken (et. al.) tutkimuksessa, jossa vertailtiin kuntoluokituksen, vartalonmittojen ja rasvaprosentin yhteyttä tammoilla. Henneken luokitus on standardoitu järjestelmä, jota voidaan käyttää kaikenrotuisille hevosille ilman erikoislaitteita silmämääräisesti ja tunnustelemalla. Asteikon arvot ovat välillä 1-9, jossa yksi on erittäin laiha ja yhdeksän on erittäin lihava; ihanteellinen luokitus useimmille hevosille on 4-6.
Kuparisulfaatti

Teollinen valmistus

Suuriin sylinterin mallisiin säiliöihin kerätään kupariromua, säiliöitä huuhdellaan laimealla lämpimällä rikkihapolla. Rikkihapon lisäksi säiliöihin puhalletaan ilmaa. Kun reaktiota on tapahtunut määrätyn aikaa, muodostuu kylläinen kuparisulfaattiliuos, josta CuSO₄-kiteet erottuvat sen jäähdyttyä.
Cu + H₂SO₄ + 1/2 O₂ → CuSO₄ + H₂O

Käyttö

Kidevedellistä kuparisulfaattia käytetään nahkateollisuudessa, levämyrkkynä, sähköparistoissa ja väriaineiden valmistuksessa. Se on myös sallittu apuaine viinin maku- tai hajuvirheiden poistamiskäsittelyssä. EU hyväksyi aiemmin (heinäkuuhun 2015 asti)  kuparisulfaatin käytön luomuviinien viinirypäleiden kasvitautien torjunnassa.
Arabia Petraea

Historia

Nabatealaisten kuningaskunta sijaitsi tärkeiden kauppareittien varrella, jota pitikin kulki muun muassa mausteita. Nabatealaiset mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 312 eaa. paimentolaisina. Myöhemmin nabatealaiset vaurastuivat ja perustivat useita kaupunkeja, muun muassa Petran ja Bostran.
Erkki Aalto

Erkki Tauno Aalto (22. marraskuuta 1904 Jämsä – 27. huhtikuuta 1984 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, vesivoimalaitosrakentaja ja Rautatiehallituksen pääjohtaja.
Erkki Aalto valmistui ylioppilaaksi vuonna 1925 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1930. Hän toimi aluksi Oy Consulting Ab:n palveluksessa suunnittelijana ja työpäällikkönä vuosina 1930−1934 ja sen jälkeen Rouhiala Oy:n pääkonstruktöörinä vuosina 1934−1937. Vuonna 1937 Aalto siirtyi Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n palvelukseen rakennusosaston johtajaksi, josta hän siirtyi vuonna 1943 Pohjolan Voima Oy:n toimitusjohtajaksi. Hän osoitti Pohjois-Suomen vesivoimavarojen rakennusmahdollisuuden ja hänen johdollaan rakennettiin muun muassa Jumiskon voimalaitos ja Isohaaran voimalaitos Kemijokeen sekä useita suuria Etelä- ja Keski-Suomen vesivoimaloita. Rautatiehallituksen pääjohtajana hän toimi vuosina 1957−1966 ja ajoi tarmokkaasti rautateiden sähköistämistä, joka käynnistyi kuitenkin vasta hänen seuraajansa Esko Rekolan kaudella. Yritysjohtajana Aaltoa luonnehdittiin energiseksi, aloitekykyiseksi ja perusteellisiakaan uudistuksia kaihtamattomaksi, vaikkakin usein omavaltaiseksi ja esiintymiseltään kulmikkaaksi.
Syksyllä 1965 eduskunnan valtiovarainvaliokunta kiinnitti huomiota rautatiehallituksen osoittamaan piittaamattomuuteen eduskunnan budjettipäätöksiä kohtaan VR:n veturihankintojen yhteydessä. Saman vuoden joulukuussa VR:n rikosetsivät kävivät eduskunnassa kuulustelemassa joitakin kansanedustajia Rautatiehallituksesta kadonneeksi ilmoitetun ääninauhan löytämiseksi. Nauhaan oli tallennettu erään Rautatiehallituksessa pidetyn kokouksen kulku. Tämän tapauksen vuoksi eduskunta katsoi, että sen perustuslaillista koskemattomuutta oli loukattu ennenkuulumattomalla tavalla ja erityisesti SDP:n kansanedustaja Eino Raunio alkoi vaatia Aallon erottamista. Silloinen pääministeri Johannes Virolainen, jonka tehtäväksi tuli Aallon irtisanominen, joutui vaikeaan välikäteen, koska Aallon tiedettiin kuuluvan presidentti Urho Kekkosen lähipiiriin. Niinpä Virolainen kehotti Aaltoa anomaan virkavapautta Rautatiehallitusta koskevien tutkimusten ajaksi ja varautumaan siihen, ettei hän enää voisi palata työhönsä. Virkaatekeväksi pääjohtajaksi määrättiin valtioneuvoston kanslian kansliapäällikkö Esko Rekola. Oikeuskansleri Jaakko Enäjärven tutkimukset asiassa johtivat lopulta siihen, että hän kehotti kesäkuussa 1966 Helsingin hovioikeuden kanneviskaalia nostamaan syytteen Aaltoa vastaan jatketuista, osaksi tahallisista virkarikoksista. Aalto erotettiin rautatiehallituksen pääjohtajan virasta heinäkuun alussa 1966.
Erkki Aalto siirtyi vielä eläkevuosinaan politiikkaan. Liityttyään 1970-luvulla Perustuslailliseen kansanpuolueeseen hän asettui kansanedustajaehdokkaaksi vuosien 1975 ja 1979 eduskuntavaaleissa tulematta kuitenkaan kummallakaan kerralla valituksi. Vuodet 1977−1980 hän kuului PKP:n edustajana Espoon kaupunginvaltuustoon. Vuoden 1978 presidentinvaaleissa Aalto oli PKP:n ehdokkaan Ahti M. Salosen valitsijamiehenä.
Trisquel

Historia

Trisquel GNU/Linux alkoi perustajansa Rubén Rodrí­guez Pérezin yliopistoprojektina 2004. Trisquel 1.0 julkaistiin 2005.
Elin Larsson

Elin Larsson (s. 5. marraskuuta 1984) on ruotsalainen saksofonisti. Hänellä on oma yhtye nimeltään Elin Larsson Group, joka on julkaissut kaksi albumia.
Elin Larsson on soittanut saksofonia 14-vuotiaasta lähtien. Vuonna 2005 hän aloitti opinnot Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa. Samana vuonna perustettu Elin Larsson Group on palkittu Ruotsissa muun muassa vuoden uutena artistina 2009 sekä vuoden jazzyhtyeenä 2011.
Juhani Sorri

Juhani Sorri (s. 25. lokakuuta 1941) on suomalainen shakinpelaaja, joka on pelannut sekä lähišakkia että kirješakkia. Hän sai kirješakin suurmestarin arvon 1982. Lähišakissa Sorri on peliluokaltaan FIDE-mestari (FM).

Lähišakki

Peliuransa alussa Sorri edusti Lahden Shakkikerhoa (toimii nykyisin nimellä Lahden Shakki (LahS)). Hän voitti 18-vuotiaana vuonna 1960 Suomen shakkiliiton II luokan turnauksen. Voiton ansiosta hän korottui I luokkaan. Nuorten suomenmestaruusturnauksessa 1960 hän oli 4. sijalla. Mestaruuden tuolloin voitti Erkki Havansi. Lappeenrannassa huhtikuussa 1961 pelatussa liittoturnauksessa Sorri voitti I luokassa oman ryhmänsä tuloksella 4,5/5. Hän voitti I luokan ryhmän myös Hämeenlinnassa 1964 pelatussa turnauksessa. Myöhemmin samana vuonna hän kohosi mestariehdokasluokkaan. Elokuussa 1965 Sorri voitti Raumalla mestariehdokasluokan ryhmän ja korottui šakkimestariksi. Lähipelin suomenmestaruusturnauksessa Sorri on voittanut hopeaa 1967 ja 1972.
Sorri edusti Lahden Shakkikerhoa vielä vuonna 1989, jolloin hän oli Suomen Shakkiliiton 10. ketjukilpailussa kokonaiskisan 4. sijalla. Ketjukilpailusarjassa pelattiin kauden 1989 aikana 32 turnausta. Eniten ketjukilpailupisteitä keräsi suurmestari Heikki Westerinen. FIDE-mestarin arvon saamiseksi vaaditaan, että kansainvälinen vahvuusluku (eloluku) on vähintään 2300 pistettä. Sorrin elo-luku kohosi vuoden 1989 aikana vaadittavaan 2300 pisteeseen ja hänelle myönnettiin kyseinen FIDE-mestarin arvonimi.
Vuonna 1990 Sorri liittyi Etelä-Vantaan Shakin (EtVaS) jäseneksi  Hän osallistui 1990 Suomen Shakkiliiton mestaruusturnaukseen, mutta kovatasoisessa kisassa (osallistujien joukossa oli unkarilainen suurmestari Peter Lukacs ja useita kansainvälisiä mestareita) sijoitus oli vaatimaton 10. sija. Vuonna 1991 Sorri voitti Suomen Shakkiliiton mestaruuden. Hän teki kisassa samalla KvM-tuloksen eli saavutti yhden kansainvälisen mestarin arvonimeen vaadittavan osatuloksen. Lähišakin kansainvälisen mestarin arvon saavuttamiseen tarvitaan vähintään kahdesta kiinnityksestä eli saavutetusta KvM-tuloksesta yhteensä 27 peliä ja pelaajan kansainvälisen vahvuusluvun (eloluku) on oltava vähintään 2400 pistettä. Sorri edusti Suomea šakkiolympialaisissa Skopjessa 1972 ja saavutti 4. pöydällä tuloksen 9,5/14. Nykyisin Sorri on jo lopettanut aktiivisen peliuransa. Hän pelasi Helsingin Shakkiklubin joukkueessa shakin SM-liigaa vielä kaudella 2004-2005 ja sai kauden aikana 3 pistettä 6 pelistä.
Pelaamisen ohella Juhani Sorri on osallistunut myös šakin järjestötyöhön. Hän toimi Suomen Shakkiliiton varapuheenjohtajana vuosina 1980-1982. Šakillisista ansioistaan hän sai 1982 šakin hopeisen ansiomerkin.

Kirješakki

Kirješakissa Sorri voitti Suomen mestaruuden 1974. Hän sai 1975 kirješakkimestarin arvonimen. Kirješakin kansainvälisen mestarin arvon hän sai 1977. Vuosina 1977-1982 pelattiin Eino Heilimon I kansainvälinen muistoturnaus. Sorri voitti kisan tuloksella 10/14 ja sai tuloksen perusteella kirješakin suurmestarin arvonimen.
Ruskopääsirkku

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–16½ cm ja paino noin 25 g. Ruskopääsirkku on läheistä sukua mustapääsirkulle, ja ne risteytyvät keskenään Kaspianmeren kaakkoispuolen esiintymisalueella. Jotkut tutkijat pitävät näitä samana lajina.
Naaras ja nuori ruskopääsirkku ovat niin samanlaisia kuin mustapääsirkut, että maastomääritys on useimmiten mahdotonta. Juhlapukuinen koiras on komea: alapuolelta se on keltainen, pää ja kurkku ovat punaruskeat, selkä on vihertävä ja raidallinen sekä yläperä kellertävä. Äänet ovat samankaltaisia kuin mustapääsirkun.
Sekä vanhoilla että nuorilla ruskopääsirkuilla on täydellinen sulkasato talvella.

Esiintyminen

Keskiaasialainen laji, joka esiintyy Volgalta ja Kaspianmereltä Länsi-Kiinaan. Lajin esiintymisalue on laaja, 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Euroopan populaatio pesii Volgalla ja on kooltaan 500–2000 yksilöä. Muuttolintu, joka talvehtii Intiassa.
Suomessa laji on toistaiseksi tavattu kolmesti, 26.–27.5.1996 Kirkkonummella,7.6.–5.7.1996 Mustasaaressa ja Salon Halikonlahdessa n.19-22.6.2019. Näiden lisäksi on 7 havaintoa naaraspukuisista linnuista, jotka ovat olleet joko ruskopää- tai mustapääsirkkuja.

Elinympäristö

Pesimäalueena ovat pensaikkoiset tai harvaa puustoa kasvavat avomaat, arot, vuorenrinteet, puoliaavikot, peltoaukeat.

Lisääntyminen

Myöhäinen pesijä, sillä pesii tavallisesti vasta kesäkuussa. Pesä on matalalla pensaassa tai varvikossa. Munia on 3–6, joita naaras hautoo 10–14 päivää.

Ravinto

Syö pääasiassa siemeniä ja ruokailee yleensä maassa. Kesällä syö myös selkärangattomia, jotka ovat poikasten pääasiallista ravintoa.
Lestikalat

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat lestikalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimo jaetaan 4 alaheimoon ja lähteestä riippuen sukuja on 27–32 ja lajeja noin 350–400. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat suuripäisiä, pitkänomaisia ja ruumis suippenee voimakkaasti pyrstöä kohden ja pyrstö on useilla lajeilla siimamainen. Kooltaan lestikalalajit ovat tyypillisimmin 20–80 cm:n pitkiä, mutta suurin laji Albatrossia pectoralis voi kasvaa yli 150 cm pitkäksi. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret silmät, 1 tai 2 selkäevää, joista etumainen on korkea ja kolmionmuotoinen ja taaempi pitkä, matala ja yhtynyt pyrstöevän ja pitkän peräevän kanssa. Macrouroidinae-alaheimon lajeilla ei ole vatsaeviä. Lestikalojen suomut ovat pienikokoiset ja väritykseltään kalat ovat harmaita, ruskeita tai mustia. Eräillä lajeilla on vatsassaan elimiä, joissa elää symbioottisia valoatuottavia bioluminoivia bakteereja.

Levinneisyys ja elintavat

Lestikalalajeja tavataan kaikista valtameristä Eteläiseltä jäämereltä aina Jäämerelle saakka. Heimon kalat elävät syvissä vesissä tyypillisesti 250–6 000 metrin syvyydessä. Lestikalojen ravintoa ovat toiset kala, äyriäiset, piikkinahkaiset ja nilviäiset. Ne voivat syödä myös muiden eläinten jättämiä haaskoja. Lestikalojen lisääntymisestä tiedetään vain vähän. Ne kutevat lähelle pohjaa, ja munat kelluvat vapaasti vedessä.
Monien lestikalojen lihaa pidetään mauttomana ja vetisenä ja niitä saadaan lähinnä sivusaaliina muiden kalojen troolauksen mukana ja käytetään eläinten rehuna. Eräät kookkaat kylmien vesien lestikalalajit ovat kuitenkin tärkeitä kaupallisenkin kalastuksen kohteita.
Hyytelö

Hyytelö on läpinäkyvää, puolijähmeää ainetta: jähmeämpää kuin neste mutta herkkäliikkeisempää kuin kiinteät aineet. Se sisältää yleensä runsaasti vettä ja vähän rasvaa.  Kosmetiikassa käytettyjä hyytelöitä kutsutaan usein geeleiksi.
Ruoanlaitossa hyytelön valmistukseen käytetään joko eläinperäistä liivatetta tai kasvisperäisiä aineita, kuten agar tai inuliini. Runsaasti pektiiniä sisältävät happamat marjat voivat hyytelöityä ilman apuaineitakin. Aladobi on erityisnimitys lihahyytelölle.
Kari Sallamaa

Kari Sallamaa (s. 19. maaliskuuta 1942 Helsinki) on suomalainen professori ja runoilija.
Sallamaa opiskeli Helsingin yliopistossa pääaineena kotimainen kirjallisuus. Jatko-opinnot hän suoritti Oulussa. Filosofian tohtoriksi Sallamaa väitteli 1994.
Toimittajana Sallamaa on toiminut Oulussa ja Helsingissä vuosina 1968–1979. Kirjailija- ja taiteilijaryhmä Kiilan puheenjohtajana hän oli 1975–77 ja sanomalehti Kalevan kirjallisuusarvostelijana vuodesta 1980. Vuodesta 1980 Sallamaa on toiminut eri tehtävissä Oulun yliopistossa, sittemmin kirjallisuuden professorina. Nykyään kirjallisuuden dosentti.  Kari Sallamaa on kirjoittanut useita kirjallisuudentutkimuksen ala julkaisuja ja kymmeniä artikkeleita sekä yleistajuisissa että tieteellisissä lehdissä. Sallamaa on myös suomentanut virolaista lyriikkaa ja julkaissut runoja kotimaisissa ja ulkomaisissa lehdissä.
Kadonnut prinssi

Juoni

Prinssi John kärsii epileptisistä kohtauksista ja autismin kaltaisesta kehityshäiriöstä. Minisarja kuvaa kuningasperheen, etenkin kuningatar Maryn ja isonveljen prinssi Georgen suhdetta pikku Johniin keskellä poliittista myllerrystä ensimmäisen maailmansodan vuosina. Keskeisessä roolissa on myös Johnin lastenhoitaja Charlotte Bill.

Vastaanotto

Kaksiosainen draamasarja sai Britanniassa paljon katsojia, julkaistiin VHS- ja DVD-tallenteina ja uusintaesitettiin tammikuussa 2004, tammikuussa 2006 ja marraskuussa 2009. Nykyisin sitä esittää satunnaisesti BBC:n kaapelikanava UK History.
Miranda Richardson sai sarjasta Golden Globe -ehdokkuuden. Lisäksi Richadson ja Gina McKee olivat ehdokkaina parhaan naisroolin Bafta-palkinnon saajiksi. Sen lisäksi sarja oli ehdolla parhaasta leikkauksesta (Clare Douglas), musiikista (Adrian Johnston) ja kuvauksesta (Barry Ackroyd). Yhdysvaltojen ensiesityksen lokakuussa 2004 jälkeen sarja voitti parhaan minisarjan Emmy-palkinnon.
Suomessa Kadonnut prinssi on esitetty Yle Teemalla 2005 ja 2011.
Paini

Paini on yleisnimitys aseettomille kaksinkamppailumuodoille, joissa kamppaillaan ilman lyöntejä ja potkuja erilaisia otteita, sidontoja, nostoja, heittoja ja mahdollisesti lukkoja käyttäen. 
Nykyisin painista puhuttaessa tarkoitetaan useimmiten olympiakisojen ohjelmassa olevia kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia (nykyisin mukana myös naispaini) sekä näytösluonteista showpainia. Paini oli mukana jo antiikin olympialaisissa. Painia harrastettiin antiikin Kreikassa miehisen sotilaskunnon parantamiseksi. Nykyisin kilpaillaan myös erilaisissa painimuodoissa kuten brasilialaisessa ju-jutsussa, lukkopainissa, rantapainissa ja venäläisessä sambossa. Monilla kansoilla on omat perinteiset painimuotonsa, kuten mongolialainen paini ja turkkilainen öljypaini. Useiden painilajien maailmanlaajuinen kattojärjestö on kansainvälinen painiliitto UWW. Painissa erityisesti tarvitaan lihasten kuntoa, kestävyyttä, räjähtävyyttä ja koordinaatiota.
Luca Badoer

Ura

Luca Badoer  voitti Italian mestaruuden kartingissa ja menestyi sen jälkeen Italian Formula 3 -sarjassa. Hän nousi edelleen Formula 3000 -sarjaan ja voitti sen vuonna 1992. Lupaavan nuorukaisen tie vei Formula 1 -sarjaan. Kauden 1993 hän ajoi kilpailukyvyttömässä Scuderia Italia-tallissa, mutta yhden välivuoden jälkeen hänet palkattiin Minardille, jonka autolla hän ylsi kolmessa kisassa kahdeksanneksi. Badoerin uran paras sijoitus on seitsemäs (San Marinon GP 1993). Tuohon aikaan kuitenkin vain kuusi parasta kuljettajaa sai pisteitä MM-osakilpailusta.
 
Minardilta Badoerin tie vei Fortille, jota on pidetty yhtenä Formula 1 -historian huonoimmista talleista. Kaudella 1999 Badoer palasi vielä Minardin rattiin, mutta ei onnistunut vieläkään hankkimaan pisteitä, vaikka neljäs sija oli jo lähellä vuonna 1999 Euroopan Grand Prix’ssa ennen kuin auto hyytyi radanvarteen. Badoerin kyvyt oli kuitenkin huomattu, ja hänet valittiin Ferrarin testikuljettajaksi 1997.
Badoer on lähtenyt kaikkiaan 50 Formula 1 -kilpailuun, joista 26 on päättynyt keskeytykseen. Badoer pitää hallussaan kyseenalaista ennätystä: hänellä on tilillään eniten GP-kilpailuja ilman ainuttakaan pistettä. Badoer sai Ferrarin kolmoskuljettajana mahdollisuutensa heinäkuussa 1999, kun Michael Schumacher loukkaantui Britannian GP:ssä. Badoeria harkittiin vakavasti Schumacherin tuuraajaksi, mutta hänen karvaaksi pettymyksekseen talli päätyi lopulta suomalaiseen Mika Saloon.
Elokuussa 2009 Ferrari-talli vahvisti Badoerin paluun F1-kilpakuljettajaksi tuuraamaan Unkarin GP:ssä loukkaantunutta Felipe Massaa. Alun perin Massan tuuraajaksi pestattu seitsenkertainen maailmanmestari Michael Schumacher joutui perääntymään moottoripyöräkilpailussa aiemmin saamansa niskavamman takia. Ensimmäisessä aika-ajossaan Valenciassa Badoer jäi koko joukon viimeiseksi ja kisassakin hän oli vain 17:s, kun tallitoveri Räikkönen otti kuudennen lähtöpaikan ja palkintopallisijan. Belgiassa hän lähti jälleen viimeisestä ruudusta liikkeelle ja sijoittui neljänneksitoista samalla, kun hänen tallikaverinsa Räikkönen voitti. Tämän jälkeen spekulaatiot Badoerin korvaamisesta kuljettajana kasvoivat entisestään, kunnes Ferrari ilmoitti seuraavalla viikolla Giancarlo Fisichellan korvaavan hänet kauden lopuissa kilpailuissa. Marraskuussa 2010 Ferrarin puheenjohtaja Luca di Montezemolo ilmoitti pitämässään puheessa Badoerin irtisanotuksi testikuljettajan tehtävästään.
Rajapalayaminvinttikoira

Ulkonäkö

Rajapalayaminvinttikoira on kookas, erittäin uljas ja siro vinttikoira, joka tulisi pitää parhaassa mahdollisessa työkunnossa. Se on raskasluustoisempi kuin suurin osa muista vinttikoirista, mutta sen rinnan syvyys ja perusrungonrakenne ovat samanlaiset kuin niillä. Pään rakenne on huomattavasti erilainen kuin mudholinvinttikoiralla. Häntä on hieman kiertynyt. Liikkeet muistuttavat täysiverisen hevosen ravia.
Karvapeite on lyhyt ja hieno. Arvostetuin väritys on maidonvalkoinen, jossa on lihanvärinen (vaaleanpunainen) kirsu ja kullankeltaiset silmät. Myös muita värejä kuten täplikäs, musta ja ruskea tunnetaan. Aiemmin muut kuin valkoiset pennut yleensä tapettiin, koska ostajat suosivat puhtaanvalkoisia koiria. Säkäkorkeus on tavallisesti 65-75 cm.

Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on omistajaansa kohtaan erittäin rakastava ja omistautunut, vaikka ei usein sitä näytäkään. Se ei pidä vieraiden kosketuksesta tai ohjauksesta, vaan on yhden miehen koira. Se on tuntemattomia kohtaan aggressiivinen ja vihamielinen ja hyökkää tunkeilijoiden kimppuun. Tämän vuoksi sosiaalistaminen pentuiässä on tärkeää. Rajapalayaminvinttikoira ei yleensä tule toimeen muiden lemmikkien kanssa, koska sillä on vahva metsästysvietti. Se tarvitsee energisyytensä vuoksi ympärilleen laajan, avoimen tilan.

Alkuperä

Rajapalayaminvinttikoiran alkuperä on tuntematon, mutta jotkut uskovat sen olleen yksi roduista joita käytettiin nykyisen dalmatiankoiran jalostamiseen. Se oli kuninkaallisten ja aristokraattien seuralainen Etelä-Intiassa, erityisesti Rajapalayamin kaupungissa josta se on saanut nimensä. Sitä käytettiin lähinnä villisian metsästykseen ja vahtikoirana. Sitä tiedetään käytetyn karnaattisotien aikana myös hyökkäämään brittiläisen ratsuväen talleihin.
Saidapetissä, Chennaissa perustettiin koiranjalostusyksikkö vuosina 1980–81. Se edustaa lähinnä alkuperäisrotuja kuten rajapalayaminvinttikoiraa, kombaita ja chippiparainvinttikoiraa, mutta myös dobermannia ja labradorinnoutajaa. Pennut myydään kansalle kohtuulliseen hintaan. Tiedon lisäämiseksi ja rohkaistakseen koiraihmisiä ottamaan alkuperäisrodun, Tamil Nadun hallituksen eläin- ja maatalousjaosto osallistuu koiranäyttelyihin. Paikalliset ovat perustaneet osuuskunnan ja kiinnostuneille perheille annetaan narttukoiria ja asiantuntemusta jota vaaditaan suuren mittakaavan kasvattamiseen. Intian posti on julkaissut postimerkkejä rajapalayaminvinttikoirasta, mudholinvinttikoirasta, rampurinvinttikoirasta ja himalajanpaimenkoirasta. Intian kennelliitto on nostanut esille rajapalayaminvinttikoiran tapauksen. Yhteistyöllä kennelliiton kanssa ollaan aloitettu Save the Rajapalayam-projekti.

Terveys

Vaikka rotu on muutamia vuosisatoja vanha, sen kehittäjät tulivat tahattomasti jalostaneeksi albiinon koiran, jolla on vaaleanpunainen kirsu ja jolta puuttuu pigmentti. Tästä seuraa että kuten monilla muillakin kokovalkoisilla koirilla, sillä on suuri alttius kuuroudelle. Pennut joilla on syntyessään valkeat tai siniset silmät ovat kuuroja. Moni yksilö kärsii kapista, vaikka se ei yleensä olekaan vakava ongelma.
Gumboot

Gumboot (suom. Kumisaappaat) on eteläafrikkalaiseen työväenkulttuuriin kuuluva tanssi, joka sai alkunsa Witwatersrandin kultakaivoksissa apartheidin aikana. Tanssin nimi tulee kaivostyöläisten työasuun kuuluvista kumisaappaista, joita tömistämällä työläiset kommunikoivat toistensa kanssa työnantajien kiellettyä keskustelun työaikana. Tavasta kehittyi ajan mittaan tanssi, jota esitettiin vapaa-aikana työläisten elämästä kertovien laulujen tahdissa. Gumboot-tanssi on nykyisin suosittu taidemuoto, jota esitetään ympäri maailmaa. Monien muiden kansantaiteen muotojan tapaan sitäkin sovelletaan uusiin sosiaalisiin yhteyksiin.
Gumboot-tanssin juuret ovat zulujen ja xhosien umgangela ja uphenge -keppitaistelutansseissa. Tanssijoita on tavallisesti 6-8 ja he seisovat suorassa rivissä. Ryhmä johtaja ilmoittaa suoritettavat tanssiliikkeet tai esittää seuraavan liikesarjan lyhyellä sooloesityksellä. Liikesarjojen nimet kuten dayinja (vaara), amaphoyisa (poliisi) tai GwazamaZulu (puukota zulua) juontuvat kultakaivostyöläisten elinoloista.