google/wiki40b huggingface dataset:
Dynasty Warriors: Gundam

Pelitilat

Yksinpelissä on kaksi eri pelitilaa: "Official Mode" ja "Original Mode". Ensimmäisessä on käytössä kuusi eri hahmoa, joiden tarinat sijoittuvat Gundam, Z Gundam ja Gundam ZZ animesarjoihin. Jokaisella hahmolla on oma tarina, jonka läpi pelattuaan saa avattua tarinan pääpahiksen, sekä pääsankarin saa käyttöön Original Modeen. Original Mode sen sijaan sijoittuu ei kanoniseen tarinaan ja vaihtoehtoiseen universumiin, joissa hahmot on otettu animesarjoista G Gundam, Gundam W ja Turn A Gundam. Tapahtumat sijoittuvat salaperäisen planeetan tutkimiseen, joka on törmäyskurssilla Maahan.
Versus Modessa on mahdollista pelata kaksinpelinä, jossa on kolme eri pelimuotoa. Normal Match, jossa pelaajat ottelevat toisiaan yksi vastaan yksi pelissä. Warriors Matchissä pelaajat ensin taistelevat omilla pelialueellaan tekoälyn joukkoja vastaan, kunnes he voivat suorittamisen jälkeen otella toisiaan vastaan. Shotdown Constestissa kumpikin pelaajista pyrkii tuhoamaan vihollisjoukkonsa omalta alueelta toista pelaajaa nopeammin.

Vastaanotto ja arvostelu

Gundam sai pääosin keskinkertaisia arvosteluja. Japanilainen videopelilehti Famitsū antoi arvosanaksi 33/40 PS3 versiolle. IGN kritisoi pelin juonta, sillä pelaajan täytyisi olla perehtynyt Gundamiin, jotta ymmärtäisi mitä on tapahtumassa pelin aikana. Kaiken kaikkiaan arvostelun mukaan peli soveltuu parhaiten faneille, sillä pelistä tulee melko nopeasti itseään toistava. 1UP vertasi peliä aivottomaan kesäelokuvaan. Myös kamerakulma sai kritiikkiä, jolla on hankala seurata omaa hahmoa.

Jatko-osat

Gundam sai kaksi jatko-osaa. Ensimmäinen Dynasty Warriors: Gundam 2 julkaistiin joulukuussa 2008 Japanissa ja muualla maailmassa huhtikuussa 2009. Toinen jatko-osa Dynasty Warriors: Gundam 3 julkaistiin Japanissa joulukuussa 2010, Yhdysvalloissa kesäkuussa 2011 ja muualla maailmassa heinäkuussa 2011. Pelille julkaistiin vielä kolmas osa Dynasty Warriors: Gundam Reborn joulukuussa 2013 Japanissa ja muualla maailmassa kesäkuussa 2014.
Yrjö Väisälä

Ura

Yrjö Väisälä opiskeli tähtitiedettä Helsingin yliopistossa Anders Donnerin oppilaana. Hän osallistui Ursan perustamiseen 1921. Väisälä nimitettiin uuteen Turun yliopistoon fysiikan professoriksi 1924 ja hoiti oman toimensa ohella myös 1928 perustettua tähtitieteen professuuria. Yrjö Väisälän veli Vilho Väisälä oli myös professori, mutta meteorologian alalla, ja hän perusti mittauslaitteita valmistavan Vaisala oy:n 1936. Yrjö Väisälä nimitettiin Suomen Akatemian jäseneksi 1951. Hän toimi akateemikkona vuosina 1951–1961.
Elinaikanaan Väisälä tunnettiin lähinnä tähtitieteilijänä, mutta pysyvän maineen hän saavutti geodesian alalla kehittämänsä maailmanlaajuiseen käyttöön levinneen valkoisen valon interferenssiin perustuvan pituudenmittauskeinon, Väisälä-komparaattorin, ansiosta. Optiikan alalla hän sai mainetta paitsi teoreetikkona myös taitavana hiojana, kun hän teki muun muassa onnistuneen kokeen teleskoopin pääpeilin valmistamiseksi useasta eri osasta. Yrjö Väisälä on rakentanut muun muassa useita teleskooppeja harrastajien tähtitorneihin. Näitä on Jyväskylän Siriuksella, Kuopion Saturnuksella, Lahden Ursalla, Tampereen Ursalla ja Turun Ursan tähtitornilla. Hän esitti luennoillaan myös niin sanotun Schmidt-teleskoopin periaatteen jo paljon ennen Bernhard Schmidtiä, mutta jätti tämän julkaisematta, koska piti ideaa niin ilmeisenä. Hän kehitti kuitenkin useita menetelmiä optiikan laadun ja peilin pinnan mittaukseen, minkä ansiosta Suomeen tuli laadukkaita Schmidt-teleskooppeja.
Tähtitieteen alalla hän keksi niin sanotun kaksoispistekeinon pikkuplaneettojen etsimiseksi ja julkaisi oman yksinkertaisen ratalaskukeinon, jonka avulla uuden pikkuplaneetan rata saatiin nopeasti lasketuksi. Yhdessä tutkijaryhmänsä kanssa hän löysi Turun yliopiston Iso-Heikkilän tähtitornissa useita komeettoja ja yli 800 asteroidia. Kun toiminta 1950-luvulla Iso-Heikkilässä päättyi ja siirtyi Piikkiössä sijaitsevaan Tuorlan tähtitorniin, ryhtyi Väisälä pikkuplaneettatutkimusten jälkeen tutkimaan maapallon pyörimistä ja siinä erityisesti maantieteellisen leveysasteen pieniä muutoksia. Tähän tarkoitukseen hän kehitti zeniittiputken, joka oli lajissaan ennennäkemättömän tarkka, mutta silti yksinkertainen käyttää. Tuorlan zeniittiputki oli käytössä yli 20 vuotta ja sijoittui lähes jokaisena vuotenaan maailman tarkimpien havaintolaitteiden joukkoon.
Uusista Väisälän löytämistä komeetoista merkittävimmät ovat ehkä säännölliset komeetat 40P/Vaisala ja 139P/Vaisala-Oterma (jälkimmäinen yhdessä Liisi Oterman kanssa).
Myös kaksi Yrjö Väisälän veljeä, Kalle ja Vilho, tekivät merkittävän tieteellisen uran.

Hauta

Väisälä on haudattu Turun hautausmaalle.

Tunnustuksia

Väisälän mukaan on nimetty yksi Kuun kraattereista, samoin asteroidi 1573 Väisälä.

Väisälän palkinto

Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille.
Kitakieleke

Kitakieleke (lat. uvula) on kudoksesta muodostunut pitkulainen elin, joka roikkuu kurkun yllä kiinni pehmeässä suulaessa. Kitakielekkeen merkitystä ei tarkkaan tunneta, mutta sillä on tärkeä tehtävä ihmisen puheen muodostuksessa.
Kitakieleke on yksi monista paikoista, joihin voi ottaa lävistyksen. Kitakielekelävistys on kuitenkin lävistyksistä vaarallisimpia mm. turvotuksen ja tukehtumisvaaran vuoksi.
Murtonen (Kouvola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 72 hehtaaria, se on 2,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sillä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on 3,11 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0013 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,8 metriä ja suurin syvyys on 5,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 8,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,3 metriä mpy.
HMS Ajax (1912)

Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914 HMS Ajax liitettiin osaksi Suurta laivastoa (Grand Fleet), joka muodostettiin pääosin Kotilaivastosta siirretyistä aluksista. Se otti osaa Skagerrakin taisteluun 1916, missä se ei kärsinyt vaurioita.

Sodan jälkeen

HMS Ajax siirrettiin 1919 Välimeren laivastoon, minä aikana se osallistui purjehduksiin myös Mustalla merellä tukemassa Venäjän sisällissodan valkoisia joukkoja. Alus poistettiin palveluskäytöstä ja siirrettiin Noreen reserviin 1924. HMS Ajax myytiin romutettavaksi 1926.
Endel Puusepp

Endel Puusepp, myös Endel Pusep (ven. Эндель Карлович Пусэп) (1. toukokuuta 1909 – 18. kesäkuuta 1996) oli virolais-neuvostoliittolainen lentäjä. Puusepp osallistui yli 30 yöllä tapahtuneeseen pitkän matkan pommituslentoon natsi-Saksan kohteita vastaan. Hän vastasi Neuvostoliiton lähettiläiden lennättämisestä Moskovan ja Washington DCn välillä ja hänet palkittiin Neuvostoliiton sankari -kunnianimellä.
Korkeakoski (Kotka)

Historia

Korkeakoski on muodostunut kolmen maakirjakylän, eli Laajakosken, Osolan ja Sukulan yhteensulautumisesta. 1550-luvulla Sukula liittyi Osolaan ja 1600-luvun lopulla Osola ja Laajakoski Korkeakoskeksi. Kuninkaantie ylitti Kymijoen Korkeakoskenhaaran Korkeakosken putouksen yläpuolelta. Korkeakosken jyrkässä vesiputouksessa oli luonnontilassaan noin 10 metrin pudotus. Putouksessa on toiminut Kyminkartanon jauhomylly jo ainakin 1550-luvulla ja sinne rakennettiin 1563 sahamylly, joka oli ensimmäinen sahalaitos Kymenlaaksossa.
William Ruthin perustama Korkeakosken puuhiomo aloitti toimintansa vuonna 1888 ja kartongin valmistus alkoi vuonna 1898. Putoukseen valmistui vesivoimala vuonna 1906, joka mahdollisti teollisuuden laajenemisen. Suomen vanhin kuitulevytehdas, Enso-Gutzeitin Insuliittitehdas, aloitti toimintansa 1930-luvun alussa ja sen läheisyyteen rakennettiin yhtenäinen työväenasuntoalue, niin sanottu Pahvikylä. Tehtaanjohtajan funktionaalinen asuintalo vuodelta 1935 tuhoutui tulipalossa 1990-luvun alussa. Veikkolan asuinalue rakennettiin sotien jälkeen nopeasti asuntopulaa helpottamaan.
Korkeakosken puuhiomon työläisten lapsille tarkoitettu kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1896. Kymin kunnan perustama Korkeakosken koulu aloitti toimintansa vuonna 1909 Korkeakoskenhaaran toisella puolella Kierikkalassa. Koulurakennus Korkeakosken puolelle valmistui vuonna 1911.
Korkeakoski kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976.

Liikenneyhteydet

Korkeakoskella sijaitsee Kymin rautatieasema, josta on taajamajunayhteydet Kotkan ja Kouvolan suuntiin. Lisäksi Korkeakoskelta on säännölliset paikallisbussiyhteydet Kotkan keskustaan Kotkansaarelle sekä Karhulaan ja Laajakoskelle.

Palvelut ja vapaa-aika

Pienelle kaupunginosalle tyypillisesti palvelut ovat vähentyneet Korkeakosken ja Kierikkalan alueelta 1990- ja 2000-luvuilla; lähikauppa, apteekki, posti, leipomo ja kolme kioskia on lopetettu. Suurin osa palveluista löytyy Karhulasta 3 kilometrin päästä. Joitakin palveluja on kuitenkin vielä saatavissa (muun muassa baari, lounasravintola ja pizza-ravintola). Korkeakosken vesivoimalaitoksen alapuolinen alue on suosittua jokikalastusaluetta. Voimalaitospadon alapuolella on Kierikkalan puolella 300 metriä pitkä heittolaituri.
Iso-Huilu

Maantieto

Nykyinen järven paikalla sijaitseva kosteikko muistuttaa kolmisormista kättä, jonka 250 metriä pitkä peukalo osoittaa pohjoiseen ja kaksi pitkää sormea osoittavatta molemmat kaakkoon. Pisin sormi on 750 metriä pitkä, toinen on 450 metriä pitkä ja suo on muuten 400 metriä leveä. Suon pituussuuntaan on kaivettu pitkä oja, joka jatkuu metsään Osonojana. Oja muuttuu alajuoksulla Kovelinojaksi ennen yhtymistään Harjunpäänjokeen Kaasmarkussa Ulvilassa.
Mittaamalla vuoden 1856 Kalmbergin kartastosta järven mittoja, voidaan mittakaavan avulla saada summittainen käsitys järven mitoista. Kartassa on järvellä sama muoto kuin nykyisellä suolla. Järven pituus olisi Kalmbergin kartan mukaan noin kilometrin pitkä ja 450 metriä leveä.

Historiaa

Silloisen Kokemäen ja nykyisen Harjavallan Niuttalasta kotoisin oleva Jacob Hermu ja muut osalliset anoivat vuonna 1816 lupaa kuivattaa Iso-Huilujärven. Päätös annettiin vasta 1825 ja sen jälkeen Iso-Huiluna nykyään tunnettu järvi on kuivatettu avosuoksi. Myös Vähä-Huilujärven kuivatuspäätöksessä on samat päivämäärät.
Hermun anomuksessa järveä kutsuttiin "Iso-Huilujärveksi". Kalmbergin kartastosa 1855-56 järven nimi kirjoitettiin "Huilujärvi" ja sen vieressä ollutta Vähä-Huilua taas "Wähäjärveksi".
South Boston

South Boston, tunnettu myös nimellä Southie, on kaupunginosa Bostonissa Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. South Boston oli huonomaineista aluetta, jonka väestö koostui enimmäkseen työväenluokkaisista katolilaisista amerikanirlantilaisista, mutta gentrifikaation myötä alueelle on muuttanut paljon korkeakoulutettuja asukkaita.
Lucian Gogonel

Elämäkerta

Lucian Gogonel syntyi Romaniassa, jossa hän kiinnostui jo nuorena kamppailulajeista. Romania oli kuitenkin vahva kommunistimaa tuolloin ja Budo-lajien harjoittaminen oli kiellettyä. Sen sijaan hän harrasti nuorena muun muassa Kreikkalais-roomalaista painia, ammuntaa ja yleisurheilua. Gogonel oli lukiossa Romanian vallankumouksen aikana, jonka päätyttyä kommunismi poistui ja Gogonel alkoi harjoitella Kyokushinia 17-vuotiaana kotikaupungissaan Galațissa. Hänen ensimmäinen ohjaaja oli tuolloin senpai Lucian Ungureanu, vyöarvoltaan 5. dan. Ungureanu oli keskittynyt enemmän Kyokushinin henkiseen puoleen ja Gogonelin mukaan auttoi häntä opettelemaan kunnioitusta kamppailulajeissa. Gogonel oppi myös hänen kauttaan arvostamaan kataa ja kihonia.

Kilpaura

1990 Gogonel osallistui ensimmäisen kerran paikalliseen turnaukseen Romaniassa ja seuraavana vuonna hän voitti Romanian nuorten mestaruuden alle 70-kiloisten sarjassa.
1992 Gogonelin ensimmäinen ohjaaja Ungureanu antoi opetusvastuun yhdelle vanhimmalleen oppilaalleen Sorin Fechetille, joka auttoi Gogonelia ottelemaan. Ja 1994 hän saavutti pronssia Romanian alueellisessa mestaruuskisoissa kevytsarjassa. Viidensissä Romanian mestaruuskilpailuissa Gogonel voitti kevytsarjan mestaruuden Sibiussa. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisiin kansainvälisiin kisoihin unkarissa, Szolnok Cupiin, mutta ei saavuttanut suurta menestystä.

Romanian mestaruus (1994–1997)

Gogonel osallistui 1995 kuukauden kestäneeseen leiriin Poiana Brasovissa, Romaniassa, jota piti entinen Kyokushinin Euroopan-mestari Nicholas Pettas. Gogonel itse piti leiriä erittäin arvokkaana kehityksensä kannalta. Menestystä tuli myös samana vuonna, kun Gogonel voitti Romanian alueellisen mestaruuden kevytsarjassa, sekä Romanian mestaruuden toisen kerran peräkkäin. Hän voitti myös ensimmäisen järjestetyn Apullum Cupin Romaniassa, jossa Gogonel voitti kaikki neljä otteluaan kevytsarjassa. Hän osallistui myös ensimmäisen kerran EM-kilpailuihin, jotka järjestettiin Romaniassa.
Gogonelin menestys jatkui Romaniassa myös 1996, kun hän saavutti jälleen Romanian alueellisen mestaruuden, sekä Romanian mestaruuden kevytsarjassa. Gogonel voitti pronssia pienimuotoisessa Balkanian mestaruuskilpailuissa, jossa hän voitti yhden kamppailun. Gogonel puolusti myös viime vuoden Apullum Cupin mestaruutta kevytsarjassa, jonka hän voitti toistamiseen.
28-vuotiaana hän muutti Bukarestiin ja sieltä pian Ranskaan, jossa hän on asunut siitä asti.
Stūra māja

KGB:n talo

Neuvostomiehityksen aikana talo oli KGB:n hallinnassa. Pidätetyt vietiin talossa olevaan huoneeseen, jossa heidät riisuttiin puolipukeisiksi. Tämän jälkeen heidät vietiin kellarikerroksen vankiselleihin. Selleissä pidätetyillä olivat epäinhimilliset olosuhteet. Selleissä oli neljä rautasänkyä ja ämpäri tarpeita varten. Sellit ahdettiin usein täyteen ja pidettiin kesälläkin lämmitettyinä. Valot pidettiin aina päällä ja nukkua sai vain selällään, siten että valo häikäisi silmiä. Jos joku pidätetyistä kääntyi nukkuessaan kyljelleen, vartijat kävivät tönimässä hereille. Vartijoilla oli käytävässä pehmustettu matto, jotta pidätetyt eivät voineet kuulla heidän liikkeitään. Pesulle pidätetyt pääsivät kerran viikossa, jolloin he saivat vain tilkan vettä. Ulkoilua oli kerran noin puolessatoista viikossa. Silloin pidätetty pääsivät kiertämään sisäpihalla olevaa noin 30 askeleen ympyrää jonossa pää alaspäin painettuna. Näillä keinoilla yritettiin pidätettyjä murtaa kuulusteluissa. Kellarikerroksessa oli myös huone, jossa heidät kuulustelujen päätteeksi ammuttiin. Ne joita ei ammuttu, kyyditettiin Siperiaan. Tässä käytössä talo oli vuoteen 1990 saakka.

Opastetut kierrokset

Talossa on pidetty opastettuja kierroksia kesäaikaan vuodesta 2014 lähtien. Kierroksilla pääsee tutustumaan kuulustelu- ja kidutushuoneisiin sekä vankiselleihin. Lisäksi rakennuksessa rekonstruoitu huone joka kertoo talon alkuperäisestä tarkoituksesta. Huoneessa työskenteli Latvian ensimmäisen itsenäisyyden ajan rajavartiolaitoksesta vastannut kenraali Ludvigs Bolšteins.
Third Lanark AC

Historia

Lanarkshiren 3. kiväärirykmentin jäsenet perustivat Third Lanarkshire Rifle Volunteersin vuonna 1872. He olivat nähneet Skotlannin ja Englannin välisen maaottelun hieman aikaisemmin, josta innostuneena perustivat uuden seuran. Vuonna 1889 Third Lanark voitti ensimmäisen kerran Skotlannin cupin. Finaalissa se voitti Celticin, joka tunnetaan lumifinaalina (engl. snow final): kentällä oli lunta nilkan korkeudelle asti, mutta tuomari päätti, että ottelu pelataan kuitenkin. Third Lanark voitti ottelun 3–0. Ottelu määrättiin pelattavaksi uudestaan, mutta Third Lanark voitti uusintaottelun 2–1 ja voitti näin historiansa ensimmäisen Skotlannin Cupin. Vuonna 1903 nimeksi vaihdettiin Third Lanark Athletic Club. Vuonna 1904 joukkue voitti historiansa ainoan Skotlannin mestaruuden. Samana vuonna seura muutti uudelle stadionille New Cathkin Parkiin. Seuraavana vuonna seura voitti toistamiseen Skotlannin cupin voittaen loppuottelussa Rangersin 3–1. Third Lanark pelasi viimeisen ottelunsa 28. huhtikuuta 1967 Dumbartonia vastaan. Lakkauttaminen johtui rahaongelmista.
USS Thornhill (DE-195)

Palvelus

Alus lähti merelle 18. helmikuuta 1944 ja sen vastaanottotestit sekä koulutus pidettiin Bermudalla, mistä se palasi New Yorkiin tasan kuukautta myöhemmin. Huhtikuun alus oli koululaivana Norfolkissa ja toukokuussa se palasi New Yorkiin suojatakseen osan saattueesta UGS42 Norfolkiin. Saattue, johon kuului 108 alusta, lähti Hampton Roadsista 13. toukokuuta kohti Pohjois-Afrikkaa. Thornhill saapui Bizerteen 1. kesäkuuta ja se palasi New Yorkiin 29. kesäkuuta suojaten länteen matkannutta saattuetta. Heinäkuussa alus suojasi toisen saattueen Pohjois-Afrikkaan palaten New Yorkiin 7. syyskuuta.
Seuraavien kahdeksan kuukauden aikana alus teki neljä matkaa Britteinsaarille ja Ranskaan. Se lähti 9. kesäkuuta 1945 saattajadivisioona 55:n mukana Guantanamonlahdelle, mistä se jatkoi matkaansa Panaman kanavan kautta  Yhdysvaltain länsirannikolle. Divisioona saapui 9. heinäkuuta San Diegoon, mistä se jatkoi matkaansa viisi päivää myöhemmin saapuen Pearl Harboriin 19. heinäkuuta liittyen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston hävittäjäosastoon.
USS Thornhill lähti 8. elokuuta divisioonan mukana suojaten SS Empress of Australiaa Marshalleille. Osasto saapui Eniwetokille vuorokausi Japanin antautumisen jälkeen. Alus viipyi Marshalleilla 7. joulukuuta saakka, jolloin se aloitti USS Wingfieldin kanssa paluumatkan Havaijille. Alukset saapuivat 13. joulukuuta Pearl Harboriin, jossa Thornhill palveli tammikuun 1946 sääaluksena.
Alus lähti 2. helmikuuta Pearl Harborista Yhdysvaltoihin. Vierailtuaan San Diegossa alus saapui Bostonin laivastontelakalle 7. maaliskuuta. Viikkoa myöhemmin alus ankkuroitiin Green Cove Springsiin Floridaan. Alus poistettiin palveluksesta 17. kesäkuuta 1946 ja se liitettiin Atlantin laivaston reserviin.
USS Thornhill luovutettiin 10. tammikuuta 1951 MDAP-ohjelman perusteella Italialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Aldebaran runkonumerolla F-950. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston alusluettelosta 26. maaliskuuta.
Räätikäsvuori

Vuorilinna

Räätikäsvuori sijaitsee 4,6 kilometriä pohjoiseen Huittisten kirkosta ja se jää valtatien 12 ja yhdystien 12819 väliin. Kokemäenjoelle on matkaa 900 metriä. Vuori on laajahko ja epätasainen kallioalue, jonka sisin laki on muodostanut linnavuoren. Kallion laki kohoaa noin 40 metriä Kokemäenjoen vedenpintaa ja metsässä yli 5 metriä ympäristöään korkeammalle. Vuorella on useita huippuja ja sillä on luontaisesti suojaa antavat jyrkänteet koillis-, kaakkois- ja länsisivuilla. Muilta sivustoilta on löytynyt kolme kivivallin jäännöstä. Etelän loivassa rinteessä sijaitsee 35 metriä pitkä vallimainen jäännös. Sen leveys on kaksi metriä ja korkeus muutama kymmenen senttiä. Loivassa luoteis- ja pohjoisrinteessä sijaitsee noin 25 metriä pitkä kivivalli. Nämä sulkevat sisäänsä linnapihan, joka on 50×70 metriä suuri.

Tutkimukset

Räätikäsvuorella ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia. Sitä on kuitenkin tutkittu pintapuolisesti vuosina 1987 (Unto Salo), 1988 (Jussi-Pekka Taavitsainen), 1997 (Susanna Lehtinen) ja 2001 (Tiina Jäkärä). Vuonna 2001 paikalle kaivettiin kolme koekuoppaa, jotka olivat löydöttömiä.
Willie ”Big Eyes” Smith

Willie ”Big Eyes” Smith (19. tammikuuta 1936 – 16. syyskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko. Smith sai Grammy-palkinnon vuonna 2011 parhaasta bluesalbumista.
Grammy-palkittu levy oli Joined at the Hip, jonka hän äänitti Joe Willie ”Pinetop” Perkinsin kanssa. Perkins kuoli aiemmin samana vuonna.
Jukka Mallinen

Mallinen Venäjästä

Mallinen sanoo, että opiskeluaikana Moskovassa hänen silmänsä avautuivat, kun hän tutustui kirjalliseen alamaailmaan, jonne hän lähti kommunistina mutta josta hän palasi antikommunistina. Nyky-Venäjästä hänellä on kuva, että siellä on vallalla henkinen neuvostovallan ennallistaminen.
Mallinen on kirjoittanut näkemyksistään Venäjästä esikoisteoksessaan Varastettua ilmaa (2008). Hänen mielestään Venäjän nykytila on huolestuttava. Hän rinnastaa Putinin Iivana Julmaan ja näkee nyky-Venäjässä yhtäläisyyksiä natsi-Saksaan. Venäjän hallintotapa on kansalaisvapaudet tukahduttava. Venäjän valtiojohto edustaa ”uusbarbarismia”, jota luonnehtii voiman kultti, hierarkkisuus ja oikeudenmukaisuuden puuttuminen. Valtion edistämä kansallismielinen yhtenäisyyskulttuuri tukahduttaa monikulttuurisuuden ja johtaa pysähtyneisyyteen ja kulttuurin kivettymiseen. Ortodoksinen kirkko on liittoutunut militarismin ja valtiojohdon kanssa, ja isänmaallisuuteen kutoutuu rasismi ja muukalaisviha.
Mallisen mukaan Venäjällä rasistiset mielipiteet ovat valtavirtaa. Hänen mukaansa venäläinen valtavirta edustaa Samuel Huntingtonin tyylisistä kulttuurista rasismia, joka ei luokittele ihonväriä, vaan arvomaailmaa. Mallisen mukaan myös suomalainen islam-kritiikki, kuten Timo Vihavaisen ja Jussi Halla-ahon edustama, on kotoisin Venäjältä.
Mallisen mukaan Venäjän historiassa erityisesti suomensukuiset vähemmistökansat ovat vaiennettuja vähemmistöjä.
Suomi–Venäjä-Seuraa Mallinen pitää "Kremlin käsikassarana", joksi sen ovat muuttaneet Heikki Talvitie ja Paula Lehtomäki. Venäjän Aika -lehdessä Mallinen on hänen mukaansa rinnastettu dosentti Johan Bäckmaniin ja näiden käymä keskustelu "kinasteleviin kylähulluhin".

Mallinen Suomen Penin johdossa

Mallinen oli vuosina 2006–2009 Suomen Pen-klubin puheenjohtaja. Hän nosti Penin profiilia aktiivisella osallistumisellaan, muun muassa Venäjän ja IVY-maiden asioiden kommentoijana. Pen oli muun muassa järjestämässä kynttilämielenosoitusta Venäjän suurlähetystön edessä vuonna 2006 toimittaja Anna Politkovskajan murhan jälkeen. Penissä syntyi Mallisen johdon aikana ristiriitoja muun muassa suhtautumisesta Venäjään.
Erityisesti Mallisen toimintaa arvosteli varapuheenjohtaja Rita Dahl, ja myös johtokunta jakaantui asiassa kahtia. Dahl piti Mallisen toimintaa julkisuushakuisena ja syytti tätä sananvapauden rajoittamisesta ja ”uussuomettumisesta”.
Mallinen sanoi joutuneensa Tiedonantaja-lehden vainoamaksi ja ”putinistien sylkykupiksi” ja ”autoritääristen ja diktatoristen tahojen” yrittävän soluttaa Pen-järjestöä. Mallinen jätti PEN-järjestön johdon vuonna 2009.