google/wiki40b huggingface dataset:
Marjatta Väänänen

Helmi Marjatta Väänänen (o.s. Kittilä, s. 9. elokuuta 1923 Jyväskylä) on suomalainen keskustalainen poliitikko. Hän on toiminut kulttuuriministerinä 1972–1975, opetusministerinä 1976–1977, toisena sosiaali- ja terveysministerinä 1982–1983, kansanedustajana 1975–1991 sekä tasavallan presidentin valitsijamiehenä 1978 ja 1982. Hän sai ministerin arvonimen vuonna 1994.
Marjatta Väänänen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1943 ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1949 ja maisteriksi vuonna 1950. Hän toimi Maaseudun uutiskeskuksen, myöhemmin Keskustapuolueen sanomakeskuksen, kulttuuritoimittajana vuosina 1949–1952, teatteriarvostelijana vuodesta 1949 ja Kotilieden toimittajana vuosina 1963–1970. Maaseudun tulevaisuuteen Väänänen kirjoitti kolumneja nimimerkillä Heikintytär vuosina 1978-2013.
1970-luvulla Väänänen oli kiistelty poliitikko. Toimiessaan Sorsan ensimmäisen hallituksen kulttuuriministerinä hän päätti keväällä 1974 karsia melko reippaalla kädellä tiettyjä kulttuurimäärärahoja, minkä vuoksi 52 lähinnä vasemmistolaista kulttuurijärjestöä jätti presidentti Urho Kekkoselle ja pääministeri Kalevi Sorsalle vetoomuksen "demokratian toteuttamisesta maamme taidehallinnossa ja kulttuuripoliittisissa ratkaisuissa". Väänänen sai kuvaavan liikanimen ”hallituksen ainoa mies”. Vastustajat kutsuivat määrätietoista kulttuuriministeriä ”kulttuurin pahimmaksi jarrumieheksi”. 
Väänäsen isä oli Tl Koskelta Varsinais-Suomesta kotoisin ollut opetusneuvos, Maalaisliiton lehtien toimittaja, pakinoitsija ja Maalaisliiton sanomakeskuksen johtaja Urho Kittilä. Väänäsen puoliso oli Maaseudun Tulevaisuuden pitkäaikainen päätoimittaja Jouko Väänänen. Avioliitto kesti vuodesta 1950 vuoteen 1998, hänen miehensä kuolemaan saakka.
Lepakkotuoli

Lepakkotuoli on kevytrakenteinen nojatuoli, joka muodostuu osiin purettavissa olevasta putkirungosta ja sen varaan ripustetusta, nahasta tai markiisikankaasta ommellusta istuinvaatteesta. Tuolista tuli Suomessakin suosittu nuorten kotien ja vapaa-ajanasuntojen kevyt ja siirreltävä kaluste 1950–1960-luvuilla.

Historiaa

Ensimmäisen lepakkotuolin toi markkinoille argentiinalainen Grupo Austral vuonna 1938, ja tuoli sai yhtiökumppanien Antonio Bonet Castellana, Juan Kurchan ja Jorge Ferrari Hardoy sukunimien alkukirjainten mukaan nimen BKF-tuoli (esp. la silla BKF). Se oli moderni versio alun perin sotilasleirikäyttöön 1870-luvulla tehdystä kokoontaittuvasta Paragon-telttatuolista. 1900-luvun alussa siitä kehitettiin Libyan Tripolissa Italian siirtomaahallinnon tarpeisiin valmistettu Tripolina-tuoli, ja tästä edelleen kehitettiin BKF-tuoli erään Buenos Airesiin valmistuvan modernin asuinkerrostalon sisustuksen osaksi. Aiemmin muun muassa Le Corbusierin kanssa työskennellyt suunnittelijakolmikko korvasi esikuvien puurungon ja metallinivelet teräsputkista taivutetuilla runko-osilla, joiden neljä alataivetta toimivat tuolin jalkoina ja neljä ylätaivetta istuinvaatteen ripustuskulmina.
BKF-tuoli oli näytteillä Salon de Artistas Decoradores -sisustusnäyttelyssä, josta sen keksi New Yorkin Modernin taiteen museon johtaja Edgar Kaufmann Jr. ja otti sen museon kokoelmiin. Tuoli valittiin myös Frank Lloyd Wrightin Kaufmannin perheelle piirtämään Fallingwater-taloon.
Suomalaisen Artekin silloinen yhteistyöyritys Artek-Pascoe Inc. otti tuolin ensimmäisenä tuotantoon Yhdysvalloissa 1941. Yritys joutui kuitenkin vararikkoon 1948, minkä jälkeen lepakkotuolia valmisti Knoll-huonekaluyritys vuoteen 1951 saakka, muttei onnistunut saamaan sille patenttia lukuisten jäljitelmien tultua markkinoille. Tuolityyppi sai kuitenkin yhä useampia muunnelmia valmistajia eri maissa, ja siitä tuli nuorekkaan ja modernin sisustustyylin tärkeä tunnusmerkki 1950–1960-luvuilla. Knoll-museon intendentti Albert Pfeiffer pitää lepakkotuolia 1900-luvun menestyneimpänä tuolimallina.
Vuonna 2013 Bárbara Giménez Weinbaum kehitti BKF-suunnittelijatrion alkuperäisen luonnoksen pohjalta kahdenistuttavan Butterfly Twin Chairin.
HMS Hydrangea (K39)

Palvelus

Alus myytiin 1948.
La Sfera

La Sfera on 1400-luvulla kirjoitettu aikanaan laajalle levinnyt maantieteellinen teos. Sen kirjoittajan uskotaan olleen firenzeläinen renessanssikauppias Gregorio Dati (1336–1425). Myös Datin isoveljeä Leonardoa on arveltu teoksen laatijaksi. Leonardo oli munkki, joka kirjoitti saarnoja ja uskonnollisia kommentaareja. Teos on tehty runomittaan ja siinä on runsaasti kuvituksia. Se koostuu neljästä kirjasta: taivaankappaleet, maanpäälliset ilmiöt (elementit, sade, tuuli, päivä, vuodenajat ja helvetti), purjehtiminen/kaukomaiden kuvaukset ja Välimeren satamakaupungit. Koko teos kattoi 48 sivua. Teoksessa kuvaillaan myös nähtävyyksiä kuten esimerkiksi Araratin vuorta, Baabelin tornin raunioita ja Mekkaa.
Teoksen tiedot ovat liian ylimalkaiset purjehtijoiden käyttöön, joten sen uskotaan loistokkuutensa perusteella olleen viihteellinen, mutta hyödyllistä tietoa sisältänyt, kuvakirja Datin kauppiaskollegoiden käyttöön. Teos kuvaa hyvin renessanssikauppiaan maailmankuvaa ennen suuria löytöretkiä (stereotyyppiset keskiaikaiset käsitykset, kristillisyyden ja tieteellisyyden sopusoinnuttaminen sekä uteliaisuus kaukomaita kohtaan).
Myös suomalainen tutkimusmatkailija ja tiedemies A. E. Nordenskiöld omisti La Sferan, joka on nykyään Kansalliskirjaston kokoelmassa.
Adolf Hitlerin poliittinen testamentti

Adolf Hitlerin poliittinen testamentti (Mein politisches Testament) oli testamentin muotoon puettu viimeinen kaksiosainen ohjeistus Saksan kansalle ja johtajille, jonka Adolf Hitler saneli sihteerilleen Traudl Jungelle noin vuorokautta ennen itsemurhaansa bunkkerissaan Berliinissä huhtikuun 28. ja 29. välisenä yönä 1945.
Poliittisen testamenttinsa ensimmäisessä osassa Hitler selittää, ettei tahtonut toisen maailmansodan syttymistä ja panee sodan alkamisen kansainvälisen juutalaisuuden syyksi.
Toisen osan alussa Hitler erottaa vanhat toverinsa Hermann Göringin ja Heinrich Himmlerin. Kuultuaan Hitlerin päätöksestä jäädä Berliiniin loppuun asti Baijeriin paennut Göring yritti ottaa Saksan johdon käsiinsä. Himmler puolestaan oli yrittänyt antautua länsiliittoutuneille ruotsalaisen diplomaatin kreivi Folke Bernadotten välityksellä. Saatuaan tietää tästä Hitler raivostui ja määräsi Göringin sekä Himmlerin erotettavaksi ja pidätettäväksi. Ajan käydessä vähiin Hitler jätti käskyn testamenttiinsa.
Hitler jatkoi testamenttinsa toista osaa määräämällä uuden hallituksen, jonka johtoon presidentiksi tuli amiraali Karl Dönitz, kansleriksi Joseph Goebbels ja valtionvarainministeriksi Lutz Schwerin von Krosigk. Dönitz johti Saksaa antautumiseen saakka, mutta Goebbels teki vaimoineen itsemurhan myrkytettyään ensin kuusi lastansa pian johtajansa jälkeen, vastoin tämän toivetta.
Viimeisissä kappaleissa Hitler jätti dramatiikkaa pursuavan ohjeistuksen uudelle hallitukselle ja Saksan kansalle, ja määräsi heidät jatkamaan vastarintaa ja juutalaisuuden vastustamista.
Kirjassaan Viimeiseen saakka Traudl Junge muisteli Hitlerin tuijottaneen tyhjää karttapöytäänsä sanellessaan testamentin. Puna-armeijan tykkituli oli häirinnyt sanelua. Hitler piti kiirettä ja odotti puhtaaksi kirjoitettuja versioita malttamattomana. Kun Junge sai tekstit valmiiksi, Hitler, Goebbels ja Martin Bormann allekirjoittivat ne nopeasti. Tämän jälkeen kolme kappaletta lähetettiin eri suuntiin. Kuriireina toimivat Hitlerin ilmavoimien adjutantti eversti Nicolaus von Below, Hitlerin lehdistösihteeri Heinz Lorenz ja Bormannin avustaja SS-eversti Wilhelm Zander.
Ennen poliittisen testamentin sanelua Hitler saneli Jungelle myös viimeisen tahtonsa.
Saluunojen sulotar

Juoni

Tanssisalityttö Rosie Velez (Divine), joka on eksynyt aavikolle, saa apua asemies Abel Woodilta (Tab Hunter). Chili Verden pikkukaupungin Marguerita Venturan (Lainie Kazan) saluunassa leviää sana kulta-aarteesta, ja se johtaa Abelin konfliktiin lainsuojattoman Hard Case Williamsin (Geoffrey Lewis) ja hänen jenginsä kanssa.
Kyminlinna (kaupunginosa)

Liikenne

Kyminlinnan tieliittymä on tärkeä tieliikenteen solmukohta, josta on yhteys valtatieltä 7 Kotkan keskustaan Kotkansaarelle valtatien 15 eteläistä osaa Hyväntuulentietä pitkin ja Kymintietä pitkin vanhan Kuninkaantien suuntaisesti Kierikkalaan ja Korkeakoskelle. Liittymän vieressä on Kotkan radan Kyminlinnan seisake.
Taimisto

Taimisto eli taimitarha on paikka, missä viljellään puiden, pensaiden tai perennojen taimia. Monet taimitarhat ovat puutarhoja, mutta on myös metsän kasvatusta varten olevia taimitarhoja. Taimet myydään esipakattuina, paakkutaimina tai astiataimina ja entisaikaan myös paljasjuuritaimina. Paljasjuuritaimet ovat kasvaneet maassa ja ne on ennen myyntiä yksinkertaisesti nostettu maasta ja mullat on ravisteltu pois. Näin myytiin ennen monia havupuiden taimia. Esipakattuihin taimiin on laitettu muovikelmu ympärille ennen myyntiä. Paakkutaimien juuria ympäröi multapaakku, joka on pakattu kankaaseen, muoviin tai verkkoon. Astiataimet kasvatetaan ja myydään ruukuissa tai muissa viljelyastioissa. Näin myydään perennojen ja muiden puutarhakasvien taimia.

Historia

Ensimmäiset todistettavat tiedot puun taimia kasvattavista taimitarhoista ovat Rooman valtakunnan ajalta, 200-luvulta eaa. Saksasta oli 1500-luvulla eräänlaisia taimikenttiä, jotka olivat taimitarhojen esivaihe. Tanskassa 1670 alkaen valtio velvoitti istuttamaan uudet taimet hakatun metsän tilalle ja 1680 alkaen valtio vaati taimitarhojen perustamista. Ruotsissa metsänviljelyä alettiin arvostaa 1700-luvun puolivälissä, jolloin vallitsi niin kutsuttu hyödyn aikakausi. Tällöin tutkittiin, miten puulajeja pitää kylvää ja istuttaa ja mukana oli muun muassa kasvitieteilijä Carl von Linné. Suomessa Evon metsäoppilaitoksen perustamisen 1860-luvulla jälkeisinä vuosikymmeninä perustettiin Suomen ensimmäiset taimitarhat, joita olivat opiston kotitaimitarha sekä Evon-, Vesijaon- ja Punkaharjun kruununpuistot. Yksityisien metsien puun hoitoa alettiin edistää 1800-luvun puolivälistä saakka. 1900-luvun alussa yksityismetsiin alettiin tilata istuttajia. Metsätaimitarhatuotanto keskittyi suuriin keskustaimitarhoihin 1950-luvulla ja vuosittaiset metsänistutusalueet moninkertaistuivat. Paakkutaimien kasvatustekniikkaa kehitettiin 1900-luvun lopulla ja 2000-luvulla paakkutaimet syrjäyttivät paljasjuuritaimet metsätaimitarhoilla.
Destin Sandlin

Tausta

Sandlin suoritti konetekniikan kandidaatin opinnot Alabaman yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui diplomi-insinööriksi lentotekniikasta Alabaman yliopiston Huntsvillen yksiköstä.
Hän työskentelee nykyään ohjusten testi-insinöörinä Redstone Arsenalissa.
Destin asuu Huntsvillessä vaimonsa ja neljän lapsensa kanssa. Hän on aktiivinen kristitty ja kiittää isoisäänsä maailmannäkemyksensä muovaamisesta ja hänen rohkaisemisestastaan rakastamaan tiedettä.
Vuodesta 2012 Sandlin on tukenut 'Not Forgotten' hyväntekeväisyysjärjestöä, joka auttaa orpolapsia Perussa.
Hän mainitsee kiinnostuksensa tieteellisistä menetelmistä ja työstään raketti-insinöörinä inspiraatioksi tekemilleen videoille.

Smarter Every Day

Sandlin aloitti opetuksellisten videoiden julkaisemisen vuonna 2007. Hänen ensimmäinen videonsa saavutti miljoona katselukertaa 10. heinäkuuta 2009.
Smarter Every Day aloitti muodollisesti 24. huhtikuuta 2011 videolla, otsikolla "Detonation vs Deflagration - Smarter Every Day 1", joka johti säännöllisiin videoiden julkaisuihin.
Videoiden aiheet pyörivät tieteellisen tutkimuksen ympärillä. Sandlinia kiehtoo lentäminen ja avaruus, jota hänen kanavansa heijastaa. Toisaalta videoissa käsitellään laajalti myös muita aiheita, kuten hapenpuutteen vaikutuksia ihmisen aivoihin, Prinssi Rupertin lasikyyneliä ja perunatykin fysiikkaa.
Elokuussa 2017 kanavalla oli yli 5 miljoonaa tilaajaa ja yli 390 miljoonaa katselukertaa.
Destin päättää jokaisen videonsa lainaukseen Raamatun luvusta tai jakeesta. Nämä jakeet liittyvät usein videon aiheeseen.
André Chéron

André Chéron (25. syyskuuta 1895 Colombes, Ranska – 12. syyskuuta 1980 Leysin, Sveitsi) oli ranskalainen shakinpelaaja ja shakkitehtävien laatija sekä shakkikirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1959 laadinnan kansainvälisen mestarin arvonimi samana vuonna, jolloin arvonimi perustettiin. Hän oli myös merkittävä loppupeliteoreetikko.
Nuoruudessaan Chéron muutti heikon terveytensä takia Sveitsiin. Hän asui siellä sittemmin useita vuosia. Terveydentilansa vuoksi Chéron ei myöskään paljon pelannut shakkia, vaan keskittyi enimmäkseen shakkitehtävien laatimiseen. Pelaajana hän kuitenkin voitti Ranskan mestaruuden kolme kertaa (1926, 1927 ja 1929). Lisäksi hän edusti Ranskaa Lontoon shakkiolympialaisissa 1927. Amatöörien maailmanmestaruuskisoissa Haagissa vuonna 1928 hän sijoittui 16 pelaajan joukossa 9.:nneksi.
Arenbergin linna

Arenbergin linna on linna lähellä belgialaista Leuvenin kaupunkia. Linnan rakennutti 1500-luvulla Antoon van Croy 1100-luvulta peräisin olleen linnan paikalle. Vanhasta linnasta säilyi ainoastaan yksi torni. Nykyisen linnan rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1515. Linna, jota ympäröi Arenbergin puisto, on nykyisin Leuvenin katolisen yliopiston omaisuutta ja avoinna yleisölle. Linna toimii insinööritieteiden tiedekunnan istuimena.
1944 (elokuva)

Juoni

Vuonna 1944 Viron kansa oli jakaantunut kahtia, sillä virolaisia miehiä oli sodan aikana värvätty niin Neuvostoliiton kuin Saksankin joukkoihin. Pian virolaiset sotilaat huomaavat taistelevansa omia maamiehiään vastaan. Riippumatta siitä, voittaako Saksa vai Neuvostoliitto sodan, Virolle todennäköisesti käy huonosti.
Xavier Espot Zamora

Elämä

Xavier Espot Zamora syntyi vuonna 1979 ja kävi koulua sekä Andorrassa että Sveitsissä. Korkeakoulutuksensa hän hankki Ramon Llull -yliopistosta, mistä hänellä on maisterintutkinto oikeustieteestä ja alempi korkeakoulututkinto humanistisista tieteistä.
Espotin ura Andorran oikeuslaitoksessa alkoi vuonna 2004, kun hänestä tuli haastemiehen lainopillinen avustaja. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2008, jolloin oli avustajana myös Andorran korkeimmassa oikeudessa. Hän oli vuonna 2009 harjoittelijana Toulousen käräjäoikeudessa ja Barcelonan alioikeudessa.
Espotin poliittinen ura alkoi vuonna 2011, kun hänet valittiin Antoni Martín johtaman hallituksen oikeusministeriön valtiosihteeriksi. Seuraavana vuonna hän korvasi Marc Vilan Andorran oikeus- ja sisäministerinä. Hän sai vielä vuonna 2016 Rosa Ferreriltä vapautuneet sosiaaliministerin tehtävät. Espot johdatti puolueensa Demòcrates per Andorran vuoden 2019 vaalivoittoon, ja hänet valittiin toukokuussa 2019 Andorran pääministeriksi.
Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä

Historiaa

Vasemmistoliiton eduskuntaryhmä aloitti toimintansa vuonna 1990, kun Vasemmistoliitto perustettiin. Kansandemokraattinen eduskuntaryhmä vaihtoi nimensä Vasemmistoliiton eduskuntaryhmäksi. Kansandemokraateista aiemmin irtautuneen SKP:n vähemmistön vaalipuolueen Demokraattisen Vaihtoehdon kansanedustajat liittyivät ryhmään myöhemmin samana vuonna.
Vuonna 1995 eduskuntaryhmästä erotettiin Esko-Juhani Tennilä, Mikko Kuoppa ja Veijo Puhjo, jotka äänestivät Lipposen I hallituksen esityksiä vastaan. Tennilä ja Kuoppa muodostivat Vasemmistoryhmä-eduskuntaryhmän, joka toimi vuoteen 1999. Puhjo liittyi ryhmään 1996 muodostettuaan ensin oman yhden hengen ryhmänsä.
Ryhmässä aloitti eduskuntavaalien 2011 jälkeen 14 edustajaa, mutta Markus Mustajärvi ja Jyrki Yrttiaho erotettiin 30. kesäkuuta 2011, koska he äänestivät epäluottamusta Kataisen hallitukselle. He muodostivat saman vuoden syyskuussa oman Vasenryhmä-nimisen eduskuntaryhmän.
Vuonna 2015 ryhmä oli 12 hengen suuruinen. Puolue menetti ainoan paikan Keski-Suomesta sekä yhden paikan Uudenmaan sekä Oulun vaalipiiristä. Puolue oli yhtenäisenä oppositiossa Sipilän hallitusta vastaan. 
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vasemmistoliitto sai 16 kansanedustajaa. Vapaaehtoisesti luopuivat Annika Lapintie ja Kari Uotila. Uusina valittiin muun muassa Helsingin vaalipiiristä eläinaktivistina profiloitunut Mai Kivelä ja sosiaalipoliitikko Veronika Honkasalo, Uudeltamaalta Jussi Saramo ja Pia Lohikoski. Varsinais-Suomesta paikan sai Li Anderssonin lisäksi Johannes Yrttiaho. Keski-Suomesta valittiin puolueen varapuheenjohtaja, ammattiyhdistysaktiivi Juho Kautto. Oulun vaalipiiristä valittiin lisäpaikan turvin uutena kansanedustajana europarlamentaarikko Merja Kyllönen, jota sijaistaa ainakin alkuvaiheessa Kyllösen ollessa vielä europarlamentissa hänen varaedustajansa Risto Kalliorinne.
Tsim Sha Tsui

Tsim Sha Tsui (yksink.: 尖沙咀; perint.: 尖沙嘴 ) on kaupunginosa Yau Tsim Mong -piirissä eteläisessä Kowloonissa Hongkongissa. Aluetta rajaa pohjoisessa Austin Road ja idässä Hong Chong Road.
Hongkongin metron Tsuen Wan -linjan Tsim Sha Tsuin asema sijaitsee alueella. Kowloon-Canton Railwayn East Rail -linjaa laajennettiin vuonna 2004 ulottumaan Hung Hom -asemalta East Tsim Sha Tsuin asemalle, josta on tunneliverkosto Tsim Sha Tsuin metroasemalle.
Santiago de Compostela

Katedraali

Santiago de Compostelan katedraalin paikalla on ollut kirkollista toimintaa 800-luvun alusta. Nykyisen katedraalin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1075, ja ne jatkuivat jaksoittain vuoteen 1211 saakka 
Katedraali edustaa vahvasti romaanista arkkitehtuuria. Sen pilarit ovat perusmuodoltaan neliöitä, ja niiden sivuissa on kiinni neljä puolipylvästä. Pylväät kannattavat tynnyriholvia sekä jakavat tilan osiin. Keskikäytävän puoleisin puolipylväs kohoaa koko käytävän korkuiseksi kannattelemaan holvikattoa. Sivuikkunat toimivat epäsuorana valonlähteenä.
Pentti Kouri

Pentti Juha Kalervo Kouri (12. helmikuuta 1949 Kemijärvi – 22. tammikuuta 2009 Los Angeles, Yhdysvallat) oli suomalainen taloustieteilijä ja pääomasijoittaja. Hän oli Suomen ensimmäisiä sijoitusalan julkisuuden henkilöitä.

Akateeminen ura

Kouri oli toinen kahdesta suomalaisesta, jotka saivat 1966 Suomen Kulttuurirahaston kaksivuotisen opiskelustipendin kansainväliseen Atlantic Collegeen. Vuonna 1970 hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi, ja hänet palkattiin Kansainväliseen valuuttarahastoon. Valuuttarahaston tutkimusorganisaatiossa hän tapasi australialaisen taloustieteilijä Michael G. Porterin, jonka kanssa hän myöhemmin kehitti kansainvälisiin valuuttaliikkeisiin liittyvän Kouri–Porter-mallin. Kourin ja Porterin siteeratuin tieteellinen artikkeli on 1974 yhdysvaltalaisessa Journal of Political Economy -lehdessä julkaistu "International Capital Flows and Portfolio Equilibrium". Kouri suoritti tohtorintutkinnon taloustieteestä vuonna 1974 MIT:ssa. Sen jälkeen hän toimi taloustieteen professorina Stanfordin, Yalen, Helsingin ja New Yorkin yliopistoissa.

Liikemies ja sijoittaja

1980-luvulla Kouri sai hoidettavakseen suursijoittaja George Sorosin Suomeen kohdistuvat sijoitukset. Hän nousi julkisuuteen 1980-luvun lopun mittavien osakekauppojen yhteydessä, kun Kansallis-Osake-Pankki ja Pohjola yrittivät saada haltuunsa Suomen Yhdyspankin. Pankit rahoittivat tätä nurkanvaltausta "kilpimieheksi" nostamansa Kourin avulla. Yritys oli suurisuuntainen, ja siinä käytettiin rahaa miljardeja markkoja ja kuljetettiin kuorma-autolasteittain osakekirjoja. Julkisuudessa Kourista alettiin puhua "Suomen omistajana", vaikka hän tosiasiassa oli pelkkä bulvaani. Kansallispankki ei voinut enää lain puitteissa lisätä omistuksiaan, joten se joutui käyttämään välikäsiä.
Kouri-kauppoina tunnettu valtaushanke epäonnistui. Pankkitarkastusvirasto tulkitsi myöhemmin, että kauppojen rahoituksessa oli toimittu liikepankkilain vastaisesti, sillä sijoittaja ja pankki olivat sopineet voitonjaosta keskenään. Epäselvyydet johtivat lopulta KOP:n pääjohtajan Jaakko Lassilan eroon.
Kouri oli yksi hakukone Hakian perustajista ja rahoittajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana.

Kouri taiteen kerääjänä

Kouri kokosi 1980-luvulla mittavan nykytaiteen kokoelman, joka siirtyi velkojen takia Postipankin kautta opetusministeriölle. Sittemmin se päätyi Nykytaiteen museo Kiasman kokoelmiin. Kourin kokoelmissa oli muun muassa minimalismia ja arte poveraa edustavia taiteilijoita ja suuri kokonaisuus Helsinki Schoolin valokuvaajien teoksia. Kourin asiantuntemuksesta kertoo, että hänet valittiin Tate Galleryn kansainvälisen työvaliokunnan jäseneksi.

Yksityiselämä

Ensimmäisestä avioliitosta Maria Kourin kanssa Pentti Kourilla on poika Janne Kouri. Toisesta liitosta Elly Kourin kanssa Pentti Kourilla on lapset Laila, Clarissa, Nicole ja Kyle. Pentti Kourin sisar Marjatta Huuhtanen on naimisissa Kelan entisen pääjohtajan Jorma Huuhtasen kanssa. Lisäksi Pentillä oli veljet Pekka ja Mauri. Myös Pentti Kourin iäkäs äiti eli poikansa poismennessä.
Casey Kasem

Ura radiossa

Kasem aloitti uransa DJ:nä 1950-luvun puolessavälissä Detroitissa WJBK-radioasemalla. Sittemmin hän työskenteli pitkin Yhdysvaltoja eri radiokanavilla muun muassa Buffalon WBNY:llä. 1960-luvulla hänet tunnettiin Oaklandin KEWB:n myötä. Kasem tuli kuitenkin tunnetuksi suositun American Top 40 -radio-ohjelmasta oltuaan sen isäntänä vuosien 1970–1988 aikana. Tämän jälkeen hän isännöi Casey’s Top 40, Casey’s Hot 20 ja Casey’s Countdown -radio-ohjelmia. Kasem palasi uudestaan American Top 40:een vuosiksi 1998–2004. Ohjelman jälkeen hän jatkoi radio-ohjelmien isännöimistä. Vuonna 1992 Kasem pääsi Radio Hall of Fameen radiotyöstään.

Ääninäyttelijänä

Radion ohella Kasem teki useita mainosjuontoja televisioon ja toimi muun muassa NBC:n kuuluttajaäänenä. Parhaiten hänet muistetaan radion ohella Scooby-Doo-sarjoista tutun Shaggyn ääniroolista. Kasem oli hahmon roolissa ensimmäisestä sarjasta lähtien lukuun ottamatta muutamissa elokuvissa. Tämän ohella hän teki äänirooleja animaatiosarjoihin vuodesta 1964 lähtien muun muassa The Transformersiin, Superystäviin, Seesamtiehen ja Johnny Bravoon. Lisäksi Kasem esiintyi satunnaisesti näytelmärooleissa.
Nuorronjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,3 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja se on peltomaiden ympäröimä, vaikka rannat ovat suoja-aluetta ja ne  ovat metsittyneet. Rantojen lähellä sijaitsee kuusi maatilaa ja rannoille on rakennettu yli 10 vapaa-ajan asuntoa. Seututie 325 ohittaa järven sen pohjoispuolelta.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,5 metriä mpy. Siihen laskee kolme pelto-ojaa ja sen laskuoja laskee 250 metrin päässä Längelmäveden Villikanselkään.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoittiin ”Nuortojärvi”. Se oli silloinkin peltojen ja niittyjen ympäröimä ja sen itärannalla sijaitsi talo nimeltään ”Nuordo”. Vasta vuoden 1957 peruskartassa kartassa näkyi seututie 325.
Karl Mölder

Karl Mölder (21. tammikuuta 1899 Kõo, Viljandimaa, Viro – 9. tammikuuta 1975 Helsinki) oli virolaissyntyinen geologi, joka toimi Geologisen tutkimuslaitoksen maaperägeologina vuosina 1946–1966. Hän oli kansainvälisesti tunnetuimpia piilevien tuntijoita. Hän koulutti Suomeen piilevätutkimuksen huippuasiantuntijoita. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Risto Tynni ja Tuulikki Grönlund.
Mölder opiskeli Tarton yliopistossa ensin vuoden eläintiedettä, ja vuodesta 1922 kasvitiedettä. Hän valmistui maisteriksi 1928. Myöhemmin 1942 hän väitteli tohtoriksi Berliinissä Friedrich Wilhelms Universitätistä ja 1944 Helsingin yliopistosta.
Mölder muutti Suomeen 1935 ja sai turvapaikan Suomesta 1948.
Keskinenlampi (Ikaalinen)

Maantietoa

Lammen pituus on 150 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee Latoveden koillispuolella keskellä harvakseen ojitetulla suolla suolla. Siihen on kaivettu viisi suo-ojaa, joista yksi laskee Latoveteen. Rantaviivan pituus on 450 metriä. Lampi on autio eikä sinne johda teitä. Lähin tie on kärrypolku, joka ohittaa lammen 50 metriä päässä etelässä.
Arial

Arial on sans serif -kirjasintyyppi, joka on yleinen etenkin tietokoneissa. Se tulee Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän ja useiden Microsoft-sovellusten, sekä Apple Mac OS X -käyttöjärjestelmän mukana. Arial perustuu Monotype Grotesque -kirjasintyypille. Se muistuttaa paljon Helveticaa, mutta on sitä pyöreämpi. Microsoft otti Arialin käyttöön ensimmäistä kertaa Windows 3.1:een