google/wiki40b huggingface dataset:
KNM Kiel (1809)

KDM Kiel

KDM Langeland, KDM Lügum ja KDM Kiel kohtasivat 31. heinäkuuta 1811 Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Brev Dragerenin ja HMS Algerinen  Norjan rannikolla. Alivoimaiset brittialukset nostivat purjeet ja aloittivat paon, jonka aikana kummankin brittialuksen miehistöstä sai surmansa yksi mies ja lisäksi HMS Brev Dragenin miehistöstä kolme haavoittui.
Englannin kuninkaallinen laivasto valtasi aluksen 1812 Lyngørin taistelussa, mutta aluksen miehistö valtasi aluksensa takaisin 6. heinäkuuta.

KNM Kiel

Kielin sopimuksen perusteella Norja irtautui Tanskasta, jolloin KDM Kiel siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä.
Keski-Egypti

Keski-Egypti on Egyptissä Niilin jokilaaksossa oleva alue, joka ulottuu pohjoisesta El-Aiyatin ja Zawet Dahshurin väliltä eteläiseen Asyutiin. Perinteisen Ylä-Ala-Egypti-jaon mukaan se on Ylä-Egyptin pohjoisosa. Yhden määritelmän mukaan sen eteläraja olisi jo El Minyan, muinaisen Hermopolisin kaupungin tienoilla. Toisen määritelmän mukaan Keski-Egypti ulottuu etelämmäs Asyutin ja Sohagin välimaastoon, josta alkaa Ylä-Egypti, ja kolmannen määritelmän mukaan Assuanin padon kohdalle asti.
Big Brother 2011

Kansainvälinen asukasvaihto

21. lokakuuta 2011 Janica lähetettiin asukasvaihtoon Norjan Big Brotheriin Tukholmaan. Vastaavasti Norjan Big Brotherista tuli Suomeen Siv Anita, joka meni taloon perjantain Big Brother Extran aikana.
Frédéric Dumas

Frédéric Dumas (14. tammikuuta 1913 Albi, Ranska – 26. heinäkuuta 1991 Toulon, Ranska) oli ranskalainen sukeltaja, joka Jacques-Yves Cousteaun ja Philippe Tailliez’n kanssa oli laitesukelluksen pioneereja. Dumas oli mukana monilla Cousteaun myöhemmillä tutkimusmatkoilla.
Dumas tapasi Cousteaun ja Tailliez’n Toulonissa 1930-luvulla. Dumas oli vedenalainen kalastaja. Tapaamisensa jälkeen kolmikko alkoi tutkia sukellukseen vaikuttavia tekijöitä. Cousteaun kuvasi ensimmäiseen elokuvaansa Par dix-huit mètres de fondiin (”Kahdeksantoista metrin syvyydessä”) Dumas’ta pyydystämässä keihäällä kalaa.
Dumas kuului vuodet 1945–1965 siviilijäsenenä Cousteaun ja Tailliez’n perustamaan Ranskan merivoimien vedenalaiseen tutkimusryhmään, joka raivasi miinoja toisen maailmansodan jälkeen. Jäätyään eläkkeelle laivaston ryhmästä Dumas keskittyi vedenalaiseen arkeologiaan.
CLU

Historia

CLU kehitettiin yhdysvaltalaisessa MIT-yliopistossa 1974 professori Barbara Liskovin johdolla. Tarkoituksena oli tutkia abstrakteja tietotyyppejä.
CLU-ohjelmointikielellä on toteutettu muutamia täysin toimivia tutkimusprojekteja (tekstintoimitin, käyttöjärjestelmä), mutta varsinaisessa tuotanto-ohjelmoinnissa sitä ei ole käytetty.
Suomessa on kehitetty CLU:n pohjalta tutkimusprojektissa uusi ohjelmointikieli nimeltä XE vuonna 1989.

Ominaisuuksia

Vaikka CLU:ssa on stattinen käännösaikainen tyypitys, CLU:n tietotyypit ovat melko joustavia ja niille on roskankeruu.

Abstraktit tietotyypit

CLU-ohjelmointikielessä voidaan totetuttaa abstrakteja tietotyyppejä. Näitä kutsutaan klustereiksi. Klusteri vastaa oliokielten luokkia, mutta CLU ei ole varsinainen olio-ohjelmointikieli vaikka siihen on otettu vaikutteita myös ensimmäisesti olio-ohjelmointikielestä, Simula 67:stä.
Esimerkiksi kompleksiluvut määrittelevä klusteri näyttäisi CLU-ohjelmointikielellä seuraavalta:

     complex_number = cluster is add, subtract, multiply, ....
          rep = record [ real_part: real, imag_part: real ]
          add = proc ... end add;
          subtract = proc ... end subtract;
          multiply = proc ... end multiply;
          ...
     end complex_number;
rep määrittelee tietotyypin sisäisen esitysmuodon eikä siihen ole pääsyä klusterin ulkopuolelta.
C++-ohjelmointikielen mallit (templates) ovat saaneet vaikutteita CLU:n abstraktien tietotyyppien käsittelystä.
CLU:ssa ei ole tietotyyppien perintää.

Iteraattorit

CLUssa on ensimmäisenä toteutettu iteraattorit. Nykyisistä ohjelmointikielistä iteraattorit ovat keskeinen Ruby-ohjelmointikielen rakenne. Myös uusissa Python-ohjelmointikielen toteutuksissa voi käyttää helposti iteraattoreita.
Iteraattori on mekanismi, jolla silmukkarakenteella voidaan käydä läpi abstraktin tietotyypin arvoja.

Syntaktinen sokerointi

CLU-ohjelmointikielessä on esimmäisenä otettu käyttöön termi syntaktinen sokerointi. Se tarkoittaa sitä, että esimerkiksi "1+1" on vain merkintä, joka tulkitaan abstraktin tietotyypin "kokonaisluku" operaatioksi "add". "1+1" tulkitaan jo syntaktisella tasolla samanlaiseksi operaatioksi kuin esimerkiksi nykyaikaisen ohjelmointikielen metodikutsut.
Syntaktinen sokerointi on käytössä sekä Rubyssä että jossain määrin Pythonissa.

Muuttamattomat tietotyypit

CLU:ssa on yleisimmistä tietotyypeistä sekä muutettavissa olevat että muuttamattomat (immutable) tietotyypit. Nykyaikaisista ohjelmointikielistä tämä on otettu käyttöön Pythonissa.

Monisijoitus

CLU oli ensimmäinen ohjelmointikieli missä sijoituksen voi tehdä rinnakkain, esimerkiksi
   x,y = y,x
vaihtaa muuttujien x ja y arvot keskenään.
Myös funktion paluuarvon voi olla useampi arvo, jotka sijoitetaan useampaan muuttujaan (vrt. Pythonissa tuple funktion paluuarvona).

Poikkeukset

CLU tukee poikkeuksia.
Erkki Kannosto

Erkki Kannosto (s. 1945) on suomalainen kuvanveistäjä. 
Hän teki uransa alkupuolella poptaiteeksi luonnehdittavia teoksia, mutta myöhemmin töitä voi sanoa realistisiksi. Sellaisia ovat muun muassa henkilöaiheiset pienoisveistokset ja marmorihahmot. Punavankien muistomerkki vuodelta 1978 Lahden Fellmaninpuistossa on hänen tunnettu veistoksensa.
Theophilus Metcalfe

Theophilus Metcalfe (k. n. 1646) oli 1600-luvulla elänyt englantilainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Metcalfe toimi Lontoossa pikakirjoittajana ja pikakirjoituksen opettajana. Hän julkaisi vuonna 1633 oppikirjan pikakirjoitusjärjestelmästään nimellä Radio-Stenography or Short Writing. Järjestelmä oli pääpiirteiltään samantyyppinen kuin John Willisin, Edmond Willisin ja Thomas Sheltonin hiukan aikaisemmin julkaisemat englantilaiset järjestelmät.
Rauha Kejonen

Rauha Kejonen (s. 17. elokuuta 1955 Nurmes) on suomalainen kirjailija ja runoilija.

Ura

Kejosen vanhemmat ovat Silja (o.s. Korhonen) ja Eino Kejonen. Kirjoittamista Kejonen on opiskellut muun muassa Mikkelin kirjoittajaopistossa (1979) sekä Tove Idströmin, Outi Nyytäjän, Reko Lundánin ja Pauliina Hulkon vetämillä kursseilla.
Kejonen työskenteli Pielisjärven tuomiokunnassa, sittemmin Nurmeksen käräjäoikeudeksi muuttuneessa alioikeudessa toimistosihteerinä vuosina 1974–2009. Vuodesta 2010 lukien hän on ollut vapaa kirjailija. Kirjailijantyönsä ohella Kejonen toimii kirjallisuuskriitikkona. Hän on myös opettanut kirjoittamista Nurmeksen kansalaisopistossa, missä hän veti Luovan kirjoittamisen piiriä  vuosina 2010–2018. Sanomalehti Karjalaisen kolumnistina Kejonen toimi vuosina 1996–2000. Paikallislehti Ylä-Karjalan kolumnistina hän on toiminut vuodesta 2006 lukien.
Kejonen on myös taidemaalari. Nurmeksessa hänellä on ollut kaksi omaa taidenäyttelyä vuosina 1997 ja 2010 sekä runotaulujen näyttely Helsingissä vuonna 1992 ja Nurmeksessa vuonna 1993. Lisäksi hän on osallistunut useisiin Ylä-Karjalan Taideyhdistyksen yhteisnäyttelyihin.
Suomen Näytelmäkirjailijaliiton jäsen Kejonen on ollut vuodesta 1987 lukien, Suomen arvostelijain liiton jäsen vuodesta 1986 ja Suomen Kirjailijaliitto r.y:n jäsen vuodesta 2001.
Risteys

Risteys on paikka, jossa kaksi tai useampi tie tai katu leikkaa toisensa samassa tasossa.
Douglas DC-3

Suunnittelu

DC-3:n suunnitteli Douglasin pääsuunnittelija Arthur E. Raymond American Airlinesin tilauksesta. DC-3:n esiversion, 14:llä makuupaikalla varustetun Douglas Sleeper Transport -mallin ensilento tapahtui 17. joulukuuta 1935, päivälleen 32 vuotta Wrightin veljesten ensilennon jälkeen. Kone vastasi American Airlines -yhtiön vaatimuksiin, joita se halusi käyttämäänsä DC-2-koneeseen. Mallin todellinen käyttökelpoisuus paljastui, kun vähälle merkitykselle jääneen esiversion makuupaikat korvattiin 21:llä istuimella.

Käyttö Suomessa

Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien ylijäämäkoneita hankittiin lukuisiin maihin. Suomessa niitä hankittiin muun muassa Finnairin, Veljekset Karhumäen ja Suomen ilmavoimien käyttöön. Suomen ilmavoimissa DC-3:a käytettiin Kuljetuslentolaivueessa mm. laskuvarjojääkärien hyppykoneena. Koneen lempinimi Ilmavoimissa oli "Dakota". Ilmavoimien sarjanumerointi aloitettiin DO-4:sta, sillä DO-1, DO-2 ja DO-3 olivat jo aikaisemmin käytössä olleita Douglas DC-2-kuljetuskoneita.
Suomessa koneista poistettiin niihin alun perin kuulunut autopilotti, koska katsottiin, että automaatin käyttö pitkillä lennoilla rappeuttaisi lentäjien ohjaustaidot. Lisäksi alkuperäinen autopilotti piti koneen vaakalennossa, mutta ei korjannut korkeusmuutoksia, joten koneita piti ohjata koko ajan käsin.
Matkustajalentokoneena Dakotat korvautuivat vähitellen Convair Metropolitan 340- ja 440 -koneilla vuodesta 1953 alkaen. Ilmavoimat käytti konetta moneen eri tarkoitukseen kunnes Fokker F.27 korvasi Dakotat 1970-luvun lopussa. Viimeisen sysäyksen tähän antoi Rissalan lento-onnettomuus 1978, jossa kuoli lukuisia liike-elämän merkkimiehiä.
Suomen posti on julkaissut 2. kesäkuuta 1988 ja 3. maaliskuuta 2003 DC-3-aiheisen postimerkin.
Suomalaisten DC-3 -koneiden konekohtaiset historiat on lueteltu Ilmailumuseoyhdistyksen Lokki-projektin sivuilla.
Terra Feminarum

Terra feminarum eli "Naistenmaa" on keskiaikaisen historioitsija Adam Bremeniläisen mainitsema pohjoinen maa, joka joidenkin tulkintojen mukaan olisi tarkoittanut jotakin Suomen osaa. Hän kuvasi Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum -teoksessaan viikinkiajan Skandinaviaa. On spekuloitu, että Adam olisi tulkinnut kainulaisten eli kveenien maan ruotsinkielisen nimen (Kvenland) väärin, mikä johti kuvitelmiin pohjoisesta amatsonien asuttamasta maasta.
Eva Christensen

Ura

Christensen aloitti ääninäyttelemisen animaatioissa tekemällä aluksi sivuääniä Pokémoniin ja sai myöhemmin merkittävämmän roolin Ginreinä Giant Robo: The Animationissa, jonka hän myöhemmin uusi Grinrei Specialissa vuonna 2005. Christensenillä oli pääosa myös animesarjassa Shrine of the Morning Mist. Ensimmäisen alkuperäisroolin hän teki Teini-ikäisiin mutanttininjakilpikonniin, toimiessaan sarjan kuudennen tuotantokauden aikana Viralin äänenä, joka oli yksi Turtlesien vihollisista.
Ylioppilaiden Sosialidemokraattinen Yhdistys

Ylioppilaiden Sosialidemokraattinen Yhdistys (YSY) oli maaliskuussa 1905 toimintansa aloittanut poliittinen yhdistys, jonka tarkoituksena oli tuoda nuoret ylioppilaat mukaan sosialidemokraattisen työväenliikkeen toimintaan. Sen perustaminen liittyi läheisesti aikakauden äänioikeusliikkeeseen
Salaseurana aloittaneen yhdistyksen perustivat Helsingin yliopiston Hämäläisen osakunnan opiskelijat Sulo ja Väinö Vuolijoki, Edward Gylling, Martti Kovero ja Otto Ville Kuusinen, jotka olivat vanhoja koulutovereita jo Jyväskylän lyseosta. Työväenaatteesta ja sosialismista he olivat innostuneet kotiseutujensa sosiaalisten ongelmien johdosta, joista merkittävin oli torpparien vaikea asema. YSY:n ensimmäinen puheenjohtaja oli Eero Haapalainen ja sen ydinryhmään kuuluivat lisäksi muun muassa Kullervo Manner ja Yrjö Sirola. Yhdistyksen jäseniä kutsuttiin yleisesti myös nimillä "nuorsosialistit" tai "marraskuun sosialistit". Jälkimmäisen nimityksen he saivat liityttyään SDP:hen marraskuussa 1905 päättyneen suurlakon jälkeen. Joulukuussa 1906 YSY oli Tampereella mukana perustamassa Suomen sosialidemokraattista nuorisoliittoa yhdessä Helsingin Nuorisoseuran ja neljäntoista SDP:n paikallisyhdistysten nuoriso-osaston kanssa.
Vuoden 1918 sisällissodan jälkeen YSY:n jäsenillä oli merkittävä rooli SDP:n toiminnan uudelleenorganisoinnissa. Sisällissodan jälkeisinä vuosina yhdistyksen johtohahmoja kuitenkin siirtyi SDP:stä vasemmalle syntyneisiin puolueisiin ja YSY:n toiminta hiipui vuoteen 1925 mennessä, jolloin sen jatkajaksi perustettiin Akateeminen sosialistiseura.
Hirtettyjen kettujen metsä (elokuva)

Juoni

Juoppo majuri Remes (Aarno Sulkanen) turhautuu kasarmilla ja pyytää virkavapaata. Siihen suostutaan sillä ehdolla, että Remes vetää vielä yhdet sotaharjoitukset. Niiden aikana Remes törmää ovelaan ammattirikolliseen Oiva Juntuseen (Markku Toikka), joka piilottelee kultaharkkoja metsässä. Roisto saa Lemmenjoelle kullanhuuhdontaan majurista apulaisen, joka suostuu melkein mihin tahansa, kun näkee tilaisuutensa tulleen ja vapauden koittavan.

Muuta tietoa

Jouko Suikkari (s. 1948) oli valmistunut ohjaajaksi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-linjalta vuonna 1977, käynyt Yleisradion ohjaajakurssin ja työskennellyt valokuvaajana, tv-toimittajana ja tv-ohjaajana. Hän kertoi lukeneensa Paasilinnan Hirtettyjen kettujen metsän heti romaanin ilmestyttyä vuonna 1983 ja ryhtyneensä välittömästi suunnittelemaan aiheesta elokuvaa. Alun perin Hirtettyjen kettujen metsästä piti tulla televisioelokuva, mutta lopulta se valmistui Yleisradion ja Suikkarin oman yrityksen, keravalaisen Studio Artesis Oy:n yhteisenä tuotantona ja se päätettiin esittää ensin elokuvateattereissa. ”Tätä suunniteltiin kolme vuotta, filmattiin kolme kuukautta ja lopulta se piti saattaa teatterikuntoon kolmen päivän varoitusajalla”, Suikkari totesi ensi-illan kynnyksellä (Iltalehti 15.3.1986).
Esikoiselokuvansa ensi-illan aikaan Suikkarilla oli valmiina käsikirjoitus myös Paasilinnan romaanista Isoisää etsimässä, mutta TV2:n vetäydyttyä hankkeesta elokuva ei koskaan toteutunut. Suikkarin seuraava pitkä näytelmäelokuva Rundi valmistui 1990.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Helena Ylänen ihmetteli ensi-ilta-arviossaan, miksi näin kömpelö ja visuaalisesti osaamaton ohjaus sinänsä hauskasta tarinasta on tuotu elokuvateattereihin. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-uusinnan alla 1994 sen vaikuttavan yllättävän hyvältä. Hänestä Jouko Suikkari ohjaa varmasti, käsikirjoitus on hyvin laadittu käsikirjoitus ja toteutus pohdittu. Sulkanen ja Toikka näyttelevät Fräntin mielestä hyvin, ja tarina tulee yhä kiinnostavammaksi loppua kohti.
Louis Renault

Louis Renault (21. toukokuuta 1843 Autun – 8. helmikuuta 1918 Barbizon) oli ranskalainen professori ja kasvattaja, joka toimi aluksi roomalaisen oikeuden ja kauppaoikeuden professorina Dijonin yliopistossa. Tämän jälkeen vuodesta 1873 lähtien hän toimi professorina Pariisissa Sorbonnen yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa, jossa hänestä tuli vuonna 1881 kansainvälisen oikeuden professori. Tässä tehtävässä hän toimi aina kuolemaansa asti.
Hänet kutsuttiin jäseneksi ranskalaiseen akatemiaan Académie des Sciences Morales et Politiques vuonna 1901. Hän sai yhdessä Ernesto Teodoro Monetan kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1907.
Flaked

Vastaanotto

Flaked on saanut kriitikoilta negatiivisen puoleisia arvosteluita. Rotten Tomatoes -sivustolla Flaked on 23:n arvostelun perusteella saanut arvosanakseen 35 %. Metacriticissä arvosana on 43/100.
Kultarannikko (alue)

Kultarannikko on kultarikas alue, joka sijaitsee nykyään Ghanassa. Alue sijaitsee myös maaöljyä sekä maakaasua täynnä olevalla Guineanlahdella Länsi-Afrikassa.

Etymologia

Kultarannikko, Orjarannikko, Pippurirannikko sekä Norsunluurannikko nimettiin kaikki siellä sijaitsevien suurimpien tuontitavaroiden mukaan. Kultarannikko sijaitsi Norsunluunrannikosta itään ja Orjarannikosta länteen.
Kultarannikko-termin aikaisimmat maininnat viittaavat kirjaimellisesti alueen rannikkoon eivätkä juurikaan sen sisäosiin. Vasta 1800-luvulla Kultarannikko kuvasi rannikon lisäksi myös suurempaa aluetta.

Historia

Kultarannikko tuli ensin Portugalin siirtomaaksi vuonna 1482, jolloin aluetta kutsuttiin Portugalin Kultarannikoksi. Vuonna 1642 samainen alue tuli osaksi Alankomaiden Kultarannikkoa, joka oli ollut Alankomaiden siirtomaana vuodesta 1598. Alankomaalaiset pysyivät alueella vuoteen 1871, kunnes Brittiläinen Kultarannikko otti haltuunsa heidän siirtokuntansa. 
Oli myös Brandenburgin Kultarannikko, joka perustettiin siirtomaana alueelle vuonna 1682. Tästä alueesta tuli myöhemmin Preussin Kultarannikko, joka myytiin vuonna 1721 Alankomaille. Myös Ruotsilla oli asutuksia Kultarannikolla; Ruotsin Kultarannikko perustettiin vuonna 1650, mutta Tanska-Norja otti sen haltuunsa vuonna 1663 ja liitti sen osaksi Tanskan Kultarannikkoa. Tanskalaiset olivat olleet Kultarannikolla vuodesta 1658. Vuonna 1850 kaikista näistä siirtokunnista tuli osa Brittiläistä Kultarannikkoa.
Paskolammi (Ylöjärvi, Viljakkala)

Maantietoa

Lampi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3.6 hehtaaria. Sen ympäristö on metsässä oleva painauma, jossa ranta on soistunutta ja paikoin avosuota. Siihen laskee metsäoja idästä ja Harhalanlammin laskuoja. Sen oma laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä ja se laskee kilometrin verran Alhonlahteen Kyrösjärven Vilajakkalanselällä. Rantaviivan pituus on 750 metriä. Ranta on rakentamatonta aluetta, johon ei johda teitä.

Luonnonsuojelualue

Alue on vuonna 2007 rauhoitettu yksityinen luonnonsuojelualue, jonka raja seuraa tiiviisti lammen rantoja ja jonka pinta-ala on 5 hehtaria. Se on perustettu yhdessä Harhalanlampeen ja Alhonlahden-Lippaanlahden suojelualueiden kansa tukemaan toisiaan lintujärvinä. Alueella sijaitsee joitakin rantaluhtia, joissa viihtyvät esimerkiksi ruokokerttunen, satakieli ja taivaanvuohi.

Historiaa

Vuoden 1796 isojakokartassa lammen nimi kirjoitettiin "Paskalammi" ja vuoden 1090 vesienjakokartassa "Tarpilanlampi". Harhalanlammin ja Paskolammin välinen ojan ympäristö oli tuolloin avattu niityille. Ennen vuotta 1841 suoritettiin ylempänä olleessa Harhalanlammilla järvenlasku, jota ei ole voitu tehdä perkaamatta järvien välistä uomaa ja todennäköisesti perkaamatta Paskolammin uomaa.
Sturebyn metroasema

Sturebyn metroasema on Tukholman metron asema Sturebyssä. Metroasema avattiin 9. syyskuuta vuonna 1951. Tuolloinen asemarakennus oli kuitenkin vain väliaikainen, ja pysyvä, nykyinen asema avattiin lopulta 1. lokakuuta vuonna 1953. Sturebyn asema on osa metron T-bana 1 -linjaa (vihreä linja), ja se sijaitsee Svedmyran ja Bandhagenin metroasemien välissä. Slussenin asemalle on Sturebyn asemalta matkaa 5,8 kilometrin verran.
Vuonna 2013 asemaa käytti arkisin 3 800 matkustajaa päivässä.
Intian ja Pakistanin suhteet

Intian ja Pakistanin suhteet ovat yleensä olleet jännittyneet historiallisista ja poliittisista syistä. Välillä maat ovat yrittäneet liennyttää välejään, välilä on ollut sotia ja pienempiä yhteenottoja. Perimmäinen syy maiden väliseen konfliktiin lienee erilaisissa uskonnoissa ja näitä hyödyntävässä politiikassa. 
Kun Brittiläinen Intia itsenäistyi, se jakautui muslimienemmistöiseen Pakistaniin ja 
hinduenemmistöiseen Intiaan. Vuosina 1947-1948 käytiin Ensimmäinen Intian–Pakistanin sota.  Tällöin muslimit ja hindut karkoittivat eriuskoisia toistensa alueilta tappaen joukoittain. Kashmirista syntyi kiistaa, kun Pakistanin ja Intian itsenäistyessä muslimienemmistöisen Kashmirin maharaja, joka oli itse hindu, päätti liittyä Intiaan. 
Kun Pakistan pyrki valtaamaan Kashmirin, toinen sota puhkesi maiden välillä vuonna 1965.  Kun vuonna 1971 Itä-Pakistan itsenäistyi Bangladeshiksi, syttyi  kolmas sota,
 . Vuonna 1999 käytiin Kargilin alueella pieni rajasota. 2000- ja 2010-luvulla maiden välillä on ollut pieniä välikohtauksia, kun Pakistanista on tullut terroristeja Intian alueelle.
Intian ja Pakistanin välit kylmenivät  vuoden 2006 ja vuoden 2008 Mumbain terrori-iskujen takia. Kashmirin alueen kapinointi vuonna 2016 lisäsi maiden välistä jännitettä.  Kun islamistit tekivät vuonna 2019 terrori-iskun Kashmirissa, niin maiden välillä oli rajoitettu lyhyt aseellinen konflikti.
Niittyrengaskehrääjä

Koko ja ulkonäkö

Niittyrengaskehrääjä on helposti tunnistettava perhonen, jonka sukupuolet ovat kuitenkin huomattavan erinäköiset. Koiraan etusiivet ovat vaalean kellanruskeat, ja niissä on kaksi lämpimänruskeaa poikkijuovaa, jotka koskettavat toisiaan siiven keskiosassa. Poikkijuovista sisempi kaartuu siiven puolivälissä suoraan kohti perhosen ruumista. Takasiivet ovat lämpimän ruskeat hieman vaaleammalla keskustalla. Naaras on selvästi koirasta kookkaampi ja ruumiiltaan rotevampi. Naaraan siipien pohjaväri on pähkinänruskea, ja etusiivessä on kaksi leveää, lähes suoraa, vaaleaa poikkijuovaa, joiden siiven keskiosan puoleinen reunus on terävä. Takasiipi on etusiiven värinen, mutta siinä on vain yksi vaaleampi, epäselvä poikkijuova. Molemmilla sukupuolilla siiven reunassa on jaksoittain vaaleita ja tummia ripsiä. Naaraan ruumis on kokonaan tummanruskea, koiraan pää ja keskiruumis ovat kellanruskeat ja takaruumis tumma. Siipiväli on koiraalla 24–32 mm ja naaraalla 34–40 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Niittyrengaskehrääjän levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja edelleen Etelä-Siperiaan, Mongoliaan ja Kiinaan. Pohjoismaissa se on eteläinen, ja merkittävimmät esiintymät löytyvät Ruotsin Öölannista ja Gotlannista. Suomessa lajia tavataan melko yleisenä vain Ahvenanmaalla ja lounaisrannikolla sekä harvinaisempana etelärannikkoa pitkin Venäjälle. Esiintymät ovat melko paikallisia ja havainnot häviävät hyvin nopeasti sisämaahan mentäessä. Perhoset lentävät heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.

Elinympäristö ja elintavat

Niittyrengaskehrääjä on elinympäristönsä suhteen vaatelias ja viihtyy pääasiassa matalakasvustoisilla, avoimilla ja lämpimillä paikoilla, joilla on kalkkipitoinen maaperä. Lisäksi sitä tavataan hiekkaisilla rannoilla. Perhoset lentävät iltahämärästä alkaen ja se saattaa olla paikoitellen erittäin runsaslukuinen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle. Päivisin ne lepäävät kasvillisuuden joukossa, mutta lähtevät häirittyinä lentoon silloinkin. Naaras tuottaa 500–700 munaa, jotka se asettaa kasvien varsille lajille tyypillisiin, noin 40mm pitkiin, kasvin vartta spiraalimaisesti kiertäviin ryhmiin ja kuolee heti saatuaan munat laskettua. Munat talvehtivat.
Munat kuoriutuvat toukokuun alussa. Toukat viihtyvät ryhminä ja oleskelevat lähellä maanpintaa kehräämänsä seitin suojissa. Siirtyessään uuteen paikkaan toukat etenevät maastossa peräkanaa, muodostaen pitkiä jonoja. Toukkien kasvunopeus vaihtelee paljon ja yhdessä toukkapesässä voi olla hyvinkin erikokoisia toukkia. Täysikasvuisena toukka tekee kasvillisuuteen, lähelle maanpintaa läpikuultavan kotelokopan, jonka sisälle se erittää kirkasta, keltaiseksi jauheeksi kuivuvaa nestettä. Kotelovaihe kestää kolmisen viikkoa.

Ravintokasvi

Toukat syövät pääasiassa erilaisia ruohovartisia kasveja, mutta myös vadelmaa ja pajuja.
Kylmäveto

Metallin kylmävedolla tarkoitetaan muokkausprosessia, missä pitkä metallituote vedetään kartiomaisen reikätyökalun, vetokiven, läpi. Prosessissa metallituotteen poikkipinta-ala pienenee. Tyypillinen kylmämuokkausaste vedossa on 10-30%.
Tyypillisiä vedettyjä tuotteita ovat esimerkiksi kuparilanka, metalliputket ja -tangot.

Vetolaitteet

Yksinkertaisin vetolaitteisto on kultaseppien käyttämä reikälevy. Levyssä on lukuisia, halkaisijaltaan erikokoisia reikiä. Hopealanka pakotetaan työntämällä sopivan reiän läpi, läpitulleesta päästä tartutaan hohtimilla ja vedetään loppu lanka läpi. 
Kaikki vetolaitteistot on varustettu pääntekoasemalla. Päänteko on työvaihe missä vedettävän tuotteen pää supistetaan niin pieneksi, että se voidaan pujottaa vetokiven läpi. Yleisin pääntekolaite on epäkeskovalssi.
Teolliset vetokoneet voidaan jaotella jatkuvatoimisiin ja syklisesti toimiviin.

Sykliset vetolaitteet, vetopenkit

Vetopenkeissä tuote vedetään vetokiven läpi kelkalla, joka kulkee edestakaisin. Pisimmät suprajohdeteollisuudessa käytettävät vetopenkit ovat jopa 50 metriä pitkiä. Yleisimmin kelkkaa vedetään ketjulla, mutta myös hydraulisylinteri- ja hammastankovetoisia penkkejä on valmistettu erikoistarkoituksiin.

Vetokivi

Vetokivi on työkalu, jonka läpi metallituote vedetään.
Vetokivien materiaalina käytetään joko kovametallia tai teollista timanttia. Kaavinvetokivi poistaa vedettävän tuotteen pinnalta ohuen materiaalikerroksen.