Steve Larmer

Ura

Chicago Black Hawks varasi Larmerin NHL:ään numerolla 120 varaustilaisuuden 1980 kuudennella kierroksella. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1980–1981, jolla edusti Black Hawksia neljässä runkosarjaottelussa, mutta suurin osa kaudesta kului junioriliiga OHL:n Niagara Falls Flyersissa, jossa hän oli pelannut myös kaksi edellistä kautta. Hän aloitti OMJHL:ssä (OHL:n nimi vuoteen 1980) vuonna 1977, jolloin edusti kotikaupunkinsa seuraa Peterborough Petesiä. Kaudella 1981–1982 Larmer pelasi kolme ottelua Black Hawksissa ja 74 ottelua sen silloisessa farmijoukkueessa New Brunswick Hawksissa AHL:ssä. Hän oli voittamassa vuonna 1982 Calder Cupia, AHL:n mestaruutta, ja hänet myös nimettiin tuona vuonna AHL:n toiseen tähdistökentälliseen. 
Larmer nousi Black Hawksin vakiokokoonpanoon kaudella 1982–1983, jolla ei pelannut enää yhtään ottelua farmissa, kuten ei myöskään myöhemmällä urallaan. Hän pelasi tuolla kaudella täydet 80 runkosarjaottelua ja teki 90 tehopistettä, 43 maalia ja 47 syöttöpistettä, voittaen näin tulokkaiden pistepörssin. Hänet palkittiin ensimmäisen täyden NHL-kautensa päätyttyä vuoden tulokkaan palkinnolla Calder Memorial Trophylla ja nimettiin NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Larmer kuului Black Hawksin, sittemmin Blackhawksin, avainpelaajiin yhdentoista kauden ajan ollen kolmella kaudella seuran paras pistemies (1988–1989, 1989–1990 ja 1990–1991) ja yhtä monella seuran paras maalintekijä (1984–1985, 1988–1989 ja 1990–1991). Hänen uransa pisteiden valossa paras kausi oli kausi 1990–1991, jolla hän ylitti ensimmäisen ja ainoan kerran NHL-urallaan sadan runkosarjapisteen rajan tehtyään yhteensä 101 tehopistettä, 44 maalia ja 57 syöttöpistettä. Larmerilla on edelleen hallussaan useita Blackhawksin seuraennätyksiä, muun muassa tulokkaiden yhden kauden maali- ja piste-ennätys sekä oikeiden laitahyökkääjien yhden kauden maali-, syöttö- ja piste-ennätys. Larmer pelasi vuosien 1982–1993 välillä 884:ssä peräkkäisessä runkosarjaottelussa ilman yhtään väliin jäänyttä ottelua, mikä on Chicago Blackhawksin seuraennätys ja kolmanneksi eniten NHL:n historiassa Doug Jarvisin ja Garry Ungerin otteluputkien jälkeen. 
Kesällä 1993 Larmer ilmoitti haluavansa siirtyä pois Blackhawksista ja oli sivussa syksyn 1993 harjoituskauden ja kauden 1993–1994 alun. Marraskuussa 1993 Chicago lopulta kauppasi Larmerin Hartford Whalersiin yhdessä Bryan Marchmentin kanssa vaihdossa Eric Weinrichiin ja Patrick Pouliniin, ja myöhemmin samana päivänä Whalers kauppasi Larmerin eteenpäin New York Rangersiin yhdessä Nick Kypreosin, Barry Richterin ja kuudennen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Darren Turcotteen ja James Patrickiin. Larmer pelasi Rangersissa kahden kauden ajan ja oli voittamassa seurassa Stanley Cupin mestaruutta vuonna 1994. Hän oli pelannut Stanley Cupin loppuotteluissa kerran aikaisemmin, vuonna 1992, jolloin Chicago Blackhawks hävisi loppuottelusarjan Pittsburgh Penguinsia vastaan suoraan neljässä ottelussa. Larmer lopetti pelaajauransa 34-vuotiaana syyskuussa 1995. Hän pelasi NHL-urallaan 1006 ottelua runkosarjassa tehoin 441 maalia ja 571 syöttöpistettä, yhteensä 1012 tehopistettä, ja pudotuspeleissä 140 ottelua tehoin 56 maalia ja 75 syöttöpistettä, yhteensä 131 tehopistettä. 
Kansainvälisissä otteluissa Larmer edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta kahdessa turnauksessa, maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1991 ja Kanada-cupissa niin ikään vuonna 1991. Ensiksi mainitussa turnauksessa hän oli voittamassa hopeaa ja Kanada-cupissa turnauksen mestaruutta. Hän teki Kanada-cupissa 11 tehopistettä kahdeksassa ottelussa, kuusi maalia ja viisi syöttöpistettä, ja maailmanmestaruuskilpailuissa kahdeksan tehopistettä, viisi maalia ja kolme syöttöpistettä, kymmenessä ottelussa.
Pelaajauransa jälkeen Larmer työskenteli vuodesta 1998 lähtien pelaajasuhteiden johtajana NHL:n pelaajayhdistyksessä NHLPA:ssa, josta tehtävästä hän erosi vuoden 2005 lopussa. Myöhemmin hän toimi NHLPA:n neuvottelukunnan (advisory board) jäsenenä, kunnes erosi tehtävästä vuonna 2009.