Satakunnan rintama

Satakunnan rintama oli Suomen sisällissodan aikainen rintamalinja nykyisten Satakunnan ja Pirkanmaan maakuntien alueella. Se oli osa punaisten ja valkoisten välistä rintamalinjaa kulkien Porin pohjoispuolelta Kankaanpään eteläpuolelle ja siitä edelleen Ikaalisten kautta Hämeenkyröön ja Kuruun.
Valkoisten keskuspaikka oli Kankaanpää. Heidän tukialueinaan toimivat sodan alkaessa lisäksi Merikarvia ja Ikaalinen. Punaisten keskuspaikka puolestaan oli Pori, jonka ohella tukialueita olivat Noormarkku, Suodenniemen ja Lavian seutu sekä Hämeenkyrö ja Kyröskoski. Satakunnan rintamalla ei sodan aikana käyty kovinkaan merkittäviä taisteluja, vaan se oli kokonaisuuden kannalta lähinnä sivunäyttämö. Sotatoimissa kaatui yhteensä 506 punaista ja 234 valkoista. Määrät olivat osapuolten sodan aikana taisteluissa kokemista kokonaistappioista noin 9 (punaiset) ja 7 prosenttia (valkoiset).

Komentajat

Punaiset olivat jakaneet rintamalinjan läntiseen, keskiseen ja itäiseen rintamaan. Satakunnan rintama muodosti Hämeen rintaman kanssa läntisen rintamaan, jonka komentaja oli Hugo Salmela. Punaisten päällikkönä Satakunnan rintamalla toimi aluksi Turun seudulta kotoisin ollut maalari Kustaa Salminen. Hänen jäätyään saarroksiin Tampereelle, oli johdossa sodan loppuvaiheessa toimittaja Hannes Uksila. Keskisen rintamalohkon päällikköinä toimivat Helsingin punakaartiin kuulunut Aksel Nikanor Aarre-Davidsson sekä Porin punakaartin jäsen Armas Honkasalo. Peräytymisvaiheessa rintaman itälohkolla toimi päällikkönä virolainen matruusi Jan Tuckman.
Valkoisten sotatoimista Satakunnan rintamalla oli vastuussa niin sanottu Satakunnan Ryhmä, jota komensi eversti Ernst Linder. Sen vastuualue ulottui Porin pohjoispuolelta Näsijärvelle. Muita Satakunnan ryhmän johtavia upseereita olivat muun muassa jääkäriluutnantit Paavo Talvela ja Gunnar von Hertzen.

Sotatoimet

Satakunnan rintama oli jaettu neljään eri lohkoon, jotka olivat rannikko, keskinen lohko, itälohko sekä punaisten vetäytymisvaiheessa syntynyt Karkun lohko. 27. tammikuuta käynnistyneen sisällissodan varsinaiset sotatoimet Satakunnan rintamalla alkoivat vasta noin kolme viikkoa myöhemmin. Punaisten sodanjohdon määräysten mukaisesti myös Satakunnassa oli ryhdyttävä yleishyökkäykseen 20. helmikuuta. Hyökkäyksen piti tapahtua kolmessa suunnassa; rannikkoa pitkin valkoisten tukialueelle Merikarvialle, Laviasta kohti valkoisten Satakunnan rintaman päämajaa Kankaanpäätä sekä Hämeenkyröstä toiselle valkoisten tukialueelle Ikaalisiin.

Keskinen lohko

Keskisellä lohkolla onnistuivat punaiset 21. helmikuuta etenemään noin 10 kilometrin päähän Kankaanpäästä. Heidän etenemisensä kuitenkin pysäytettiin seuraavana päivänä käydyssä Sampakosken taistelussa. Punaisten tappiot olivat ainakin 40 miestä, joihin sisältyy myös kuusi teloitettua vankia. Valkoisia kaatui ainoastaan 10.
Maaliskuun alussa valkoiset valloittivat Lavian, jonka jälkeen keskisestä lohkosta tuli osa Tampreen valtauksen operaatiota. 16. maaliskuuta valkoiset yrittivät edetä Suodenniemelle, mutta onnistuivat siinä vasta kymmenen päivää myöhemmin punaisten vetäydyttyä Mouhijärvelle ja sieltä edelleen Karkkuun, valkoisten vallattua Häijään 2. huhtikuuta.

Karkun lohko

Karkun rintamalohko syntyi 4. huhtikuuta, kun punaiset olivat menettämässä Tamperetta. Sen tarkoituksena oli suojata punaisten vetäytymistä kaupungista. Taistelut kiihtyivät vasta puolitoista viikkoa Tampereen antautumisen jälkeen 17. huhtikuuta kun valkoiset hyökkäsivät Karkun kirkonkylään. Punaiset joutuivat vetäytymään Tyrväälle ja edelleen Vammalaan.
Karkun taistelussa tuli tunnetuksi erityisesti Maarian naiskomppania, joka oli Maarian pitäjästä kotoisin olleista tehdastyöläisistä ja piioista koottu yksikkö.