google/wiki40b huggingface dataset:
Amandine Henry

Seurajoukkueura

Henry aloitti uransa vuonna 2004 Hénin-Beaumontissa, jossa hän pelasi 20 ottelua tehden 11 maalia. Vuodet 2005–2007 Henry pelasi CNFE Clairefontainessa 32 ottelua tehden 22 maalia. Vuodesta 2007 alkaen Henry on edustanut Lyonia. Hän on voittanut joukkueen kanssa Mestarien liigan neljä kertaa kausilla 2010–2011, 2011–2012, 2015–2016 ja 2017–2018, Ranskan pääsarjan 11 kertaa ja Ranskan cupin kuusi kertaa.

Maajoukkueura

Henry edusti Ranskan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vuoden 2006 MM-kilpailuissa. Ranskan maajoukkueessa hän teki debyyttinsä vuonna 2009. Henry kuului Ranskan joukkueeseen vuoden 2015 MM-kilpailuissa Kanadassa, jossa hänet palkittiin turnauksen toiseksi parhaimman pelaajan Silver Ball -palkinnolla ja nimettiin turnauksen tähdistökentälliseen. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi joukkueensa kapteenina kaikki viisi ottelua alusta loppuun ja teki kaksi maalia. Hän on pelannut Ranskan paidassa myös vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa.
Paskojärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee metsäalueella, Harovuoren juurella sijaitsevan Oinasjärven ja koilisessa sijaitsevan Tuulijärven välissä, kallioisella mäkialueella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven itäpuolelta sen ohittaa valtatieltä 9 alkava ja Tuulijärvelle kulkeva metsäautotie.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,6 metriä mpy. Siihen on johdettu pieni metsäoja ja sen laskuoja laskee etelässä kahden kilometrin päässä Koljonselän Karviansalmeen.
Luxeuil-les-Bains

Nähtävyyksiä

Kaupunki on vanha perinteinen kylpyläkaupunki. Roomalaiset rakensivat kylpylän alueen kuumien lähteiden ympärille ja perustivat kaupungin nimeltä Luxovium. Roomalaisten asutuksesta on yhä jäänteitä kylpylän puistossa. 1700- ja 1800-luvuilla rakennettiin nykyinen kylpylä, joka listattiin Ranskan historialliseksi monumentiksi vuonna 1862.
1400-luvulla rakennetussa kaupungintalon tornissa (Tour des Échevins) on ollut vuodesta 1865 lähtien kaupungin taidetta, historiaa ja arkeologiaa esittelevä museo.
HMS Persian (J347)

Palvelus

Alus palautettiin Yhdysvaltain laivastolle 1946. Se myytiin Kreikalle, joka myi sen edelleen kauppalaivastolle nimellä Kikiades. Alus oli matkustaja-rahtialuksena Kreikan saaristossa. Vuonna 1954 aluksen moottorit vaihdettiin ja se nimettiin 1958 Cycladesiksi. Vuonna 1961 alus myytiin ateenalaiselle Kavounides Shipping Companylle, joka nimesi sen Adriakseksi ja edelleen Athiniaksi. Vuonna 1960 alus sai lopulta nimen Polikos. Kreikan vuoden 1971 merilain mukaan lukuisa joukko vanhoja matkustaja-aluksia kuten Polikos poistettiin Kreikan rannikkoliikenteestä. Alus makasi ankkurissa Perzamanlahdella jokusen vuoden ennen romuttamistaan.
Syklinen adenosiinimonofosfaatti

Syklinen AMP ja soluviestintä

Syklinen AMP on toisiolähetti. Kun solun ulkopuolinen signaalimolekyyli (esimerkiksi adrenaliini-hormoni) kiinnittyy reseptoriinsa solukalvolla, johtaa se syklisen AMP:n solunsisäiseen tuotantoon. Syklinen AMP puolestaan aktivoi eteenpäin proteiinikinaasi A -entsyymiä tai vaikuttaa suoraan esimerkiksi solukalvon ionikanavaproteiineihin.

Syklisen AMP:n toiminta toisiolähettinä

Syklinen AMP on tyypillinen toisiolähetti viestiketjussa, joka lähtee G-proteiinikytkentäisestä hormonireseptorista. Kun hormoni sitoutuu reseptoriin, reseptori aktivoituu ja G-proteiinin αₛ-alayksikkö stimuloi adenylaattisyklaasia (AS) tuottamaan cAMP:tä ATP:stä.
Signaali vahvistuu, koska yksi ulkoisen ärsykkeen reseptori aktivoi useita G-proteiineja, jotka aktivoivat useita AS-proteiineja, jotka puolestaan syntetisoivat useita cAMP-molekyylejä.
Syklinen AMP irrottaa proteiinikinaasi A:sta (PKA) katalyyttisiä alayksiköitä, niin että ne aktivoituvat. Kinaasientsyyminä katalyyttinen alayksikkö kiinnittää fosfaattia joihinkin solussa oleviin proteiineihin kuten entsyymeihin, mikä vaikuttaa niiden toimintaan ja saa aikaan vasteita solussa (fosforylaatio). PKA fosforyloi myös CREB-proteiineja, jotka vaikuttavat geenien luentaan. 
Aistielimissä syklinen AMP avaa Na⁺-kanavia johtaen solukalvon depolarisaatioon ja informaation etenemiseen hermoa pitkin aivoihin.

Syklisen AMP:n poistaminen

cAMP-fosfodiesteraasi-entsyymi katalysoi cAMP:n muuttamista 5’-AMP:ksi. Tämä on tärkeää, jotta solu voi reagoida ärsykkeeseen uudestaan.
Esimerkiksi kofeiini inhiboi fosfodiesteraasia johtaen cAMP:n kertymiseen. Tämä voi esiintyä hallitsemattomana lihastärinänä, koska cAMP toimii toisiolähettinä mm. signaalikaskadissa, joka johtaa glykogeenin hajottamiseen glukoosiksi. Tämä kaskadi toimii usein yhteistyössä lihaksen supistumiseen johtavan kaskadin kanssa, jonka laukaisee puolestaan hermostollinen ärsyke (asetyylikoliini) riittävän glukoosikonsentraation varmistamiseksi lihaksen supistuessa.
Bakteeri Vibrio cholerae voi kerryttää cAMP:tä. Se erittää koleramyrkkyä, joka sitoutuu G-proteiinin -alayksikköön estäen sen GTPaasi-toiminnan. Tämä johtaa GTP:n jatkuvaan sitoutumiseen G-proteiinin -alayksikköön, joka jatkuvasti aktivoi adenylaattisyklaasia. Tämä johtaa n. 100-kertaiseen cAMP:n konsentraation kasvuun suolen epiteelisoluissa, mikä laukaisee epämiellyttävän Na⁺-ionien sisäänvuodon suoleen. Tämä johtaa vakavaan nestehukkaan ja hoitamattomana kuolemaan.
Kubija järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järven pohjoispäähässä on kiinni pieni Veskijärv. Se sijaitsee Võrun ja Meegomäen välissä ja osa Võrun taajama-aluetta ulottuu järven itärannoille. Järven pohjoispuolella kulkee Kubja tee, joka lähtee Võrun keskustasta. Järven rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä. Sen rannat ovat hiekkapohjaista lehtimetsikköä, jota asutus rikkoo voimakkaasti.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys 5 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000340 kuutiokilometriä eli 0,34 miljoonaa kuutiometriä. Järven valuma-alueen laajuus on 13 neliökilometriä ja valuma-alueen tärkeimpiä tulo-ojia ovat eteläpäähän laskeva Vähkjärven laskuoja ja lounaisrantaan laskeva Kubija oja. Vähkjärven kautta laskevat myös pienet lammet esimerkiksi Edejärv ja Peräjärv. Kubija ojan valuma-alue on järvetön, mutta idästä laskevalla ojaan on rakennettu pato, jonka taakse jää Kubija paisjärv. Sen laskuoja, Meegomäe oja eli Haraku oja, lähtee järven pohjoisosasta ja virtaa Veskijärven läpikohti luodetta, missä se laskee Tamula järveen.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu (vir. keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Mustavalas

Ulkonäkö ja koko

Mustavalas on 11–18 metriä pitkä, josta pään osuus on noin neljännes. Eläin painaa noin 30–75 tonnia. Sen iho on sileä, pääosin musta, joskus valkoläikkäinen. Mustavalaan pään päällä voi olla pintaloisten muodostamia möykkyjä. Mustavalaalla ei ole selkäevää. Grönlanninvalaasta lajin erottavat muun muassa vähemmän kaarevat huulet, joiden pinnalla on pieniä kyhmyjä. Hetuloita on noin 250 paria. Ne ovat enimmillään kolmen metrin pituisia.

Levinneisyys ja taksonomia

Pohjanmustavalasta tavataan Atlantin pohjoisosissa. Aiemmin samaksi lajiksi luettua tyynenmerenmustavalasta (Eubalaena japonica) tavataan vastaavasti Tyynenmeren pohjoisosissa. Kolmatta mustavalaslajia, etelänmustavalasta (Eubalaena australis), tavataan eteläisen pallonpuoliskon valtamerialueilla Eteläistä jäämerta myöten.
Mankkaan koulu

Mankkaan koulu on Espoossa Mankkaalla sijaitseva peruskoulu, jossa on perusopetuksen luokka-asteet 7–9. Vuonna 2012 koulussa oli 304 oppilasta. Koulussa on myös EAUT-erityisopetusta autistisille oppilaille. Aivan Mankkaan koulun vieressä sijaitsee Mankkaanpuron koulu, jossa on luokat 1–6 sekä esiopetusta.
Mankkaalla voi opiskella A-kielinä englantia ja saksaa. Seitsemännellä luokalla alkava B1-kieli on kaikilla oppilailla ruotsi. Sen lisäksi vapaaehtoisena B2-kielenä voi lukea ranskaa tai saksaa 8. luokalta alkaen.
Mankkaan koulussa on luokka-astekohtainen matemaattis-luonnontieteellinen painotuslinja. Painotusaineita ovat matematiikka ja fysiikka. Painotusluokalla on painotusaineita yhteensä yksi tunti viikossa enemmän kuin muilla luokilla, ja linjan oppilaille opetetaan yleisen opetussuunnitelman sisällöt syventäen ja aihepiireittäin laajentaen. Painotusluokalle otetaan vuosittain pääsykokeiden perusteella enintään 20 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii tällä hetkellä Nina Ala-Ojala.
Mankkaan koulun ensimmäiset rakennukset vuosilta 1901 ja 1932 eivät enää ole koulun käytössä. Vuonna 1952 valmistuneiden opettaja-asuntolan ja viereisen Mankkaanpuron koulun on suunnitellut arkkitehti Erich von Ungern-Sternberg ja vuonna 1980 valmistuneen Mankkaan koulun rakennuksen Kari Järvinen ja Timo Airas.
Ari Tammivaara

Ura

Tammivaara aloitti pääsarjavalmentamisen Namika Lahdessa vuonna 1994. Hänen valmentamanaan seura voitti koripallon Suomen cupin vuonna 1994 sekä SM-hopeaa vuonna 1996. Samana kautena hänet valittiin Suomessa vuoden valmentajaksi. Tammivaara lopetti seuran päävalmentajana kauden 1997–1998 jälkeen ja siirtyi Bundesliigassa pelanneeseen USC Freiburgiin. Seura putosi pääsarjasta yhden kauden jälkeen, mutta Tammivaara jatkoi päävalmentajana helmikuuhun 2001 saakka, jolloin hän siirtyi Suomen koripallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Hän toimi maajoukkueen valmentajana kaksi kautta, mutta vuonna 2004 hän siirtyi alasarjoissa pelanneeseen Mitteldeutscheriin, joka oli vielä samana vuonna voittanut EuroCup Challengen. Seura oli kuitenkin ajautunut talousvaikeuksiin ja Tammivaara sai päävalmentajan paikan. Kolmen valmennuskautensa aikana Tammivaara nosti seuran 2. Bundesliigaan ja lähelle pääsarjapaikkaa. Kauden 2006–2007 jälkeen hän lopetti seuran valmentamisen. Tämän jälkeen Tammivaara toimi Suomen nuorten maajoukkueiden valmentajana, mutta joulukuussa 2010 hän siirtyi Kauhajoen Karhun päävalmentajaksi. Hän toimi Karhun päävalmentajana yhteensä neljän kauden aikana, jolloin joukkue ylsi jokaisena keväänä pudotuspeleihin. Tammivaaran alaisuudessa joukkueen paras sijoitus oli neljäs, joka tapahtui kaudella 2012–2013. Suomen Koripalloliiton valmennusjohtajaksi Tammivaara siirtyi syksyllä 2014 tehtävää aiemmin hoitaneen Henrik Dettmannin siirryttyä Suomen Olympiakomitean Huippu-urheiluyksikköön palloilulajien vastuuvalmentajaksi. Vuoden 2018 alussa Tammivaara aloittaa Suomen Olympiakomitean Huippu-urheiluyksikön joukkuepelien vastuuvalmentajana. Toukokuussa 2018 hän aloitti Suomen Koripalloliiton toimitusjohtajana.
Marie-Nicole Lemieux

Marie-Nicole Lemieux (s. 26. kesäkuuta 1975 Quebec) on kanadalainen oopperalaulaja. Hän aloitti uransa mezzosopraanona, mutta siirtyi altoksi.
Lemieux aloitti lauluopintonsa Rosaire Simardin johdolla Chicoutimissa vuonna 1994 ja jatkoi opiskelua Marie Daveluyn johdolla Montrealin musiikkikonservatoriossa, sittemmin yksityisesti. Ensimmäisen esiintymisensä Kanadassa Lemieux toteutti vuonna 2002 tulkitsemalla Cornelian roolin Georg Friedrich Händelin oopperassa Giulio Cesare Canadian Opera Companyssa. Hänet nimitettiin Ordre de la Pléiaden ritariksi (Chevalier) vuonna 2012.
HMS Exeter (D89)

Palvelus

Falklandin sodan syttyessä alus oli Karibialla, josta se siirrettiin HMS Sheffieldin tuhouduttua Falklandille. Alus ampui sodan aikana alas kolme Argentiinan ilmavoimien konetta, kaksi A-4C Skyhawkia 30. toukokuuta ja Learjet 35A:n 7. kesäkuuta.
Alus palveli 1991 operaatio Granbyssä Persianlahden sodassa, jolloin sen päällikkönä oli Nigel Essenhigh. Sen tehtävänä oli suojata Irakin maajoukkoja tulittavia Yhdysvaltain laivaston taistelulaivoja. 
Se osallistui 2007 Newquayssa Falklandin sodan 25-vuotismuistotilaisuuteen viimeisenä edelleen palveluksessa olevana sotaan osallistuneena sotalaivana. Alus siirrettiin 30. heinäkuuta 2008 Portsmouthissa reserviin ennen kuin se poistettiin palveluksesta 27. toukokuuta 2009. Alus palveli vuoden 2010 alussa edelleen koulutusproomuna uusien hinaajien miehistön koulutuksessa. Aluksen hylky huutokaupattiin 28. maaliskuuta 2011 ja se hinattiin Leayl Ship Recyclingille Turkkiin 23. syyskuuta.
Ruskotiira

Ulkonäkö ja koko

Linnun pituus on 38–40 senttiä, siipien kärkiväli 77–85 senttiä ja paino keskimäärin noin 190 grammaa. Ruskotiira on kooltaan kalatiiraa hieman suurempi ja pitkäpyrstöisempi. Sen höyhenpuku on tummanruskea, vain päälaki, otsa ja niska ovat valkoiset. Silmä alareunassa on valkoinen kaari. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Leviineisyys ja elinympäristö

Ruskotiirat pesivät Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisissa ja subtrooppisissa osissa. Lajin populaation koko on 180 000 – 1 100 000 yksilöä. Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta. Ruskotiirasta tunnetaan viisi alalajia, jotka ovat stolidus, plumbeigularis, pileatus, galapagensis ja ridgwayi. Laji on tavatuu Länsi-Euroopassa muutamia kertoja. Ruskotiirat elävät lisääntymisaikana valtamerten luodoilla ja koralliriutoilla, muina aikoina avomerellä, joskus suurina parvina.

Lisääntyminen

Ruskotiirat elävät usein valtavissa yhdyskunnissa, joissa voi olla yli 100 000 paria, mutta se pesii usein myös yksittäispareina. Pesä sijaitsee usein kallion kolossa tai halkeamassa, paikoin mangrovessa, pensaassa, kookospalmun latvassa tai muussa puussa, mutta usein myös paljaalla maalla. Naaras munii yhden munan. Emot jättävät poikasen yksin sen ollessa 15 päivän ikäinen. Poikanen oppii lentämään 40–48 päivän ikäisenä.

Ravinto

Ruskotiirat syövät pääasiassa kaloja ja kalmareita, joita ne saalistavat uimasillaan veden pinnasta. Ne kalastavat sekä päivällä että kuutamoöinä.
Nicholas de Lyra

Nicholas de Lyra (n. 1270 – lokakuu 1349) tai Nicolaus Lyranus oli fransiskaaniopettaja ja yksi tärkeimpiä eksegetiikan harjoittajia keskiajalla. Vuoteen 1309 mennessä hän oli kohonnut tohtoriksi Sorbonnessa ja kymmenen vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Ranskan fransiskaanien johtoon. Hänen päätyönsä, vuonna 1471 Roomassa painettu Postillae perpetuae in universam S. Scripturam oli ensimmäinen Raamattua selittänyt teos, joka levisi myöhemmin Venetsiaan, Baseliin ja joka puolelle.
Miloslav Vlk

Miloslav Vlk (17. toukokuuta 1932 Lišnice, Tšekkoslovakia – 18. maaliskuuta 2017) oli tšekkiläinen roomalaiskatolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Prahan arkkipiispana vuosina 1991–2010.
Vlk haaveili jo lapsuudessaan papintyöstä, mutta maan silloiset poliittiset olot eivät mahdollistaneet hänen alan opintojaan; hänet vihittiinkin papiksi vasta Prahan kevään aikana 23. kesäkuuta 1968. Hänen vaikutusvaltansa kohottua viranomaiset riistivät häneltä vuonna 1978 oikeuden toimia pappina.
Vlk vietti hiljaiseloa vuoteen 1988 saakka toimien Prahassa mm. ikkunanpesijänä. Vuodesta 1989 hän sai aloittaa kirkollisen uransa jälleen, ja jo 14. helmikuuta 1990 paavi nimitti hänet České Budějovicen piispaksi. Hän osallistui vuonna 2005 uuden paavin valintaan, ja häntä pidettiin myös itse papabilena eli eräänä todennäköisimmistä ehdokkaista uudeksi paaviksi.
Walter Pektor

Walter Pektor (s. 20. syyskuuta 1945) on entinen itävaltalainen keihäänheittäjä.
Pektor sijoittui Méxicon 1968 olympialaisten keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 77,40 m. Olympialaisten karsinnassa hän heitti maansa ennätyksen ja uransa parhaan tuloksen 82,16 m.
Pektor voitti keihäänheitossa Itävallan mestaruuden vuosina 1964–1968, 1971 sekä 1974–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kymmenen kertaa vuosina 1964–1968. Wienissä 28. lokakuuta 1967 hän ylitti ensimmäisenä itävaltalaiskeihäänheittäjänä 80 metrin rajan tuloksellaan 80,42 m.
Walter Pektorin isä Erwin Pektor oli Itävallan paras mieskeihäänheittäjä 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa.
Mantereenlinna

Muinaislinna

Muinaislinna sijaitsee Mantereenvuorella Vanajan kirkosta runsas kilometri itään Katumajärven länsirannalla Puketin saarta vastapäätä. Mantereenvuori kohoaa yli 50 metriä Katumajärven pintaa korkeammalle, ja siinä on kolme suurta kallioaluetta. Mäki on järven puolelta jyrkkärinteinen, mutta lännen suunnassa rinteet ovat loivat. Mäen laella, joka on kooltaan 200×100 metriä, sijaitsee muinaislinnan suojavarustusten mahdollisia jäännöksiä. Ne ovat kivistä rakennettuja valleja, jotka sijaitsevat kahdessa notkelmassa. Mäen länsireunalla sijaitsee kaksi kivivallia, joissa on kaksi hyvin säilynyttä porttiaukkoa. Mäen pohjoisosassa oleva porttiaukko on ennallistettu vuonna 1973. Eteläisen portin kivivalli on 12 metriä pitkä, ja sitä voi pitää osittain luonnon muovaamana. Puolustuksen kannalta tärkeistä kohdista puuttuu suojavarustuksia, mikä on herättänyt ihmetystä. Vallit on rakennettu monen kokoisista kivistä. Suurimmat ovat ihmiselle hankalia käsitellä, ja niiden välissä on kivettömiä rakoja. Vesihuolto on ollut muinaislinnojen koetinkivi. Mantereen linnavuorella onkin havaittu rakenne, jota on pidetty vesisäiliönä .

Tutkimuksia

Mantereenlinnalla ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1886 (Hjalmar Appelgren), 1897 (Axel Olai Heikel), 1921 (Julius Ailio), 1939 (Esko Sarasmo), 1951 (Jouko Voionmaa), 1965 (Anna-Liisa Hirviluoto), 1973 (Anja Sarvas), 1984 (Jyri Saukkonen) ja 1999 (Sirkka-Liisa Seppälä). Appelgren, Sauramo ja Jussi-Pekka Taavitsainen pitivät Mantereenvuoren valleja ihmisen rakentamina, mutta Ailio ja Voionmaa eivät. Myöhemmät raportit eivät asiaa enää suoraan kyseenalaista.

Historiaa

Linnan muodosta ja sen käyttöajasta ei ole tutkimusten puuttumisen vuoksi tarkkaa tietoa. Arvellaan kuitenkin, että se olisi samanaikainen muiden Hämeen muinaislinnojen kanssa ja että silloin se on todennäköisesti ollut käytössä rautakauden sotaisana viikinkiaikana 800–1000-luvuilla novgorodilaisten ja karjalaisten tehdessä hävitysretkiä Hämeeseen.
Hjalmar Appelgren totesi vuonna 1891 Suomen muinaislinnat -teoksessaan linnan porttivarustusten säilyneen verrattain hyvin muihin Suomen muinaislinnoihin nähden.

Hoitaminen ja opastus

Linnavuoren aluetta hoidetaan, jotta muinaislinnan maanpäälliset rakenteet näkyisivät paremmin. Tavoitteena on myös parantaa kohteen soveltuvuutta opetus- ja matkailukäyttöön. Linnalle pääsee Hämeenlinna-Turenki-tieltä (seututie 290) lähteviä polkuja myöten.
Theatre of Death

Theatre of Death on Alice Cooperin vuonna 2009 Along Came a Spider -levyn myötä käynnistynyt maailmankiertue. Kiertue on enemmänkin suuri rock-show, kuin konsertti. Showssa esiintyy yhtyeen jäsenien lisäksi myös monia muita näyttelijöitä, esimerkiksi Alice Cooperin tytär näyttelee showssa Cooperin päävihollista tohtoria. Show on saavuttanut suurta menestystä maailmalla, ja se on saanut kriitikoilta hyvät arvostelut. Shown piti saapua Suomeen Tampereelle 11. joulukuuta 2009, mutta esitys peruutettiin, joten Cooper esiintyi Espoossa 11. joulukuuta ja Oulussa 12. joulukuuta.
Neufchâtel (juusto)

Neufchâtel on puolikova ranskalainen homejuusto Ylä-Normandian alueelta, Neufchâtel-en-Brayn kaupungista. Juusto valmistetaan lehmänmaidosta, ja se on väriltään valkoinen.
Juusto on ollut ranskalaisten alkuperämääräysten (appellation d'origine contrôlée) suojaama vuodesta 1969, joten Neufchâtel-nimellä saa kutsua ainoastaan alkuperämääräyksissä määritellyllä alueella valmistettua juustoa.
Juustoa on todennäköisesti valmistettu jo 600-luvulla ja varmasti ainakin vuodesta 1050 lähtien. Varsinaisesti juuston maine alkoi kuitenkin levitä vasta vuonna 1880, jolloin Isidore Lefebvren perusti juustolan, jonka valmistamaa Neufchâtelia ryhdyttiin myymään esimerkiksi Harrodsin tavaratalossa Lontoossa.
Ruth Hussey

Nuoruus ja opiskelu

Ruth Hussey syntyi vuonna 1911 Providencessa. Hänen isänsä George Hussey johti kulta- ja hopeasepänliikettä. George Hussey kuoli 34-vuotiaana espanjantautiin, kun Ruth oli vasta seitsemänvuotias.
Hussey opiskeli Pembroke Collegessa, mistä hän sai filosofian tutkinnon, ja Michiganin yliopiston näyttämötaiteen laitoksella.

Uran alku

Valmistuttuaan Hussey työskenteli Providencessa radion muotikommentaattorina, kunnes hän alkoi toimia mallina New Yorkissa, missä hänet valittiin Sidney Kingsleyn näytelmän Dead End kiertueseurueeseen. Metro-Goldwyn-Mayerin kykyjenetsijä huomasi Husseyn, kun Dead End oli Los Angelesissa. MGM palkkasi Husseyn vuonna 1937.
Husseyn ensimmäinen elokuva oli Suurkaupungin vallassa (1937). Tuon jälkeen hän näytteli lähes 20 pikkuroolissa, kunnes hän alkoi vuonna 1940 saada myös keskeisempiä rooleja.

Läpimurto Skandaalihäissä

Husseyn tunnetuin elokuva on vuonna 1940 ensi-iltansa saanut Skandaalihäät, josta hän oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon. Ehdokkuuden myötä Husseylle alettiin tarjota myös monia pääosarooleja.
Hussey näytteli Skandaalihäiden jälkeen Robert Taylorin vastanäyttelijänä elokuvassa Paholaiskissat (1940) ja kylmäkiskoista seurapiirivaimoa elokuvassa H. M. Pulham, Esq.. Elokuvassa Tennessee Johnson (1942) Hussey oli presidentti Andrew Johnsonin vaimo Eliza. Tuon roolin jälkeen hän jätti MGM:n ja jatkoi uraansa freelancerina.
Hussey näytteli vuonna 1944 yliluonnollisessa elokuvassa Kutsumattomat vieraat ja naispääosaa sotaelokuvassa Marine Raiders. Hän sai sen jälkeen ensimmäisen Broadway-roolinsa Russel Crousen satiirista State of the Union. Näytelmää esitettiin kahden vuoden ajan.
Hussey oli urheilija Jordan Baker elokuvassa Kohtalokasta valtaa (1949), ja sen jälkeen hän palasi Broadwaylle komediaan Goodbye, My Fancy. Hussey on myöntänyt olleensa ammatillisesti kunnianhimoton, joten hän antoi uransa hiipua 1950-luvun alussa. Hänen viimeinen merkittävä elokuvansa oli Vaimoni vaatii minkkiturkin (1953) ja viimeinen teatterielokuvansa komedia Kommeluksia kerrakseen.

Viimeiset vuodet

Uransa viimeisinä vuosina Hussey näytteli myös televisiossa. Hän oli vierailevana näyttelijänä joissakin televisiosarjoissa ja näytteli televisioelokuvassa My Darling Daughters’ Anniversary.

Yksityiselämä

Hussey oli naimisissa kykyjenetsijä C. Robert Longeneckerin kanssa. Longenecker sanotaan kertoneen Paholaiskissat-elokuvan nähtyään, että hän haluaisi mennä naimisiin pääosan esittäjän kanssa. Hussey ja Longenecker tapasivat yhteisen tuttavan kautta, ja he menivät naimisiin seitsemän viikkoa kestäneen seurustelun kanssa. Heille syntyi liitosta kolme lasta, ja he olivat naimisissa Longeneckerin kuolemaan asti 2002.
Hussey kuoli vuonna 2005. Kuolinsyy oli hänen poikansa mukaan umpilisäkkeen poistoleikkauksen jälkeiset komplikaatiot.