Hieroglyfit

Hieroglyfit ovat muinaisessa Egyptissä käytetty kirjoitusjärjestelmä, jolla kirjoitettiin egyptin kieltä. Sitä pidetään yhtenä maailman vanhimpana kirjoitusjärjestelmänä. Sana "hieroglyfi" on kreikkaa ja tarkoittaa pyhää kaiverrusta.

Historia

Ensimmäiset varsinaiset hieroglyfit otettiin ilmeisesti käyttöön noin 5000 vuotta sitten, jolloin Niilin laaksoon kokoontuneita heimoja alettiin yhdistää yhtenäiseksi valtioksi. Hallinnollisissa asioissa ei puhuttu kieli riittänyt, vaan tarvittiin myös kirjoitusjärjestelmä.
Niilin laaksossa muinoin käytetyt hieroglyfit ovat yksi maailman vanhimmista kirjoitusjärjestelmistä, ainoastaan sumerien nykyisen Irakin alueella kehittämä nuolenpääkirjoitus on vanhempi. Vaikka hieroglyfit poikkeavatkin täysin nuolenpääkirjoituksesta, pidetään todennäköisenä, että sumerien esimerkki vaikutti oleellisesti siihen, että myös egyptiläiset kehittivät oman kirjoitusjärjestelmänsä.
Hieroglyfejä käytettiin tuhansien vuosien ajan, ja vaikka ne muuttuivat vuosien saatossa, pysyivät perusteet samoina. Muinaisessa Egyptissä puhuttu kieli kehittyi kirjoitettua huomattavasti nopeammin ja Vanhan valtakunnan kielestä tuskin olisi enää myöhäisempinä kausina ymmärretty mitään. Kirjakieli kuitenkin säilyi pidempään muuttumattomana. Varsinkin uskonnolliset tekstit kirjoitettiin usein vanhalla tavalla. Tätä voidaan verrata latinan asemaan Euroopassa keski- ja uudella ajalla.

Hieraattinen kirjoitus

Monumentaalikirjoituksessa käytetyt hieroglyfit eivät olleet ainoa Egyptissä olleista kirjoitusjärjestelmistä, vaan hallinnollisia asiakirjoja varten kehittyi Keskivaltakunnan aikana myös niin kutsuttu hieraattinen kirjoitus. Hieraattisella kirjoituksella tarkoitetaan hieroglyfeistä kehittynyttä yksinkertaistettua kursiivia, jota on huomattavasti nopeampi ja helpompi kirjoittaa. Hieraattinen kirjoitus oli kuitenkin pääasiassa hallinnollinen kieli, eikä sitä käytetty suuremmin uskonnollisessa yhteydessä.

Hieroglyfien tulkinta

Kun hieroglyfit olivat jääneet kokonaan pois käytöstä, pian ei kukaan osannut niitä lukeakaan, ja vasta 1800-luvulla Jean-Francois Champollion onnistui tulkitsemaan ne.
Egypti oli länsimailta suljettu valtio ennen vuotta 1798, jolloin sen valloitti Napoleon. Muun muassa Roomaan oli kuitenkin jo aikaisemmin tuotu egyptiläisiä obeliskeja, joihin kaiverrettuja tekstejä muutamat tutkijat yrittivät tulkita. Tulkinnat olivat useimmiten kuitenkin täysin virheellisiä; esimerkiksi 1600-luvulla Athanasius Kircher selitti erään Roomassa olevan obeliskin tekstin näin: "Jotta Osiris suostuisi suojelemaan Tyfonan väkivallalta, on suoritettava asianmukaiset riitit ja seremoniat uhreineen ja kutsuttava suojeleva kolminkertaisen maailman Genii sen varmistamiseksi, että Niilin antama hyvinvointi ei joudu vihollisen, Tyfonin väkivalloin tuhoamaksi."  Todellisuudessa on tässä obeliskissa kuitenkin vain Egyptin 26. dynastian faarao Aprieksen nimi.
Napoleonin armeijan mukana tuli joukko tutkijoita ja maalareita dokumentoimaan muinaismuistoja. Tästä voidaan lukea egyptologian alkaneen tieteenä. Vasta Napoleonin retkikunnan myötä päästiin hieroglyfejä kunnollisesti tutkimaan. Koska muinaisegyptin kieli oli kuollut, ei sitä kuitenkaan pystytty tulkitsemaan.
Vuonna 1799 Napoleonin Egyptin retkellä löydetty Rosettan kivi kuitenkin mahdollisti hieroglyfien arvoituksen ratkaisemisen. Kiveen oli kaiverrettu teksti demoottisella kirjoituksella, hieroglyfein sekä muinaiskreikaksi. Nuori ranskalainen egyptologi, Jean-François Champollion, ratkaisi viimein hieroglyfien arvoituksen vuonna 1823. Hän osasi sujuvasti arabiaa ja koptin kieltä, joka on muinaisegyptin viimeinen muoto, mikä auttoi häntä suuresti. Tämä oli kuitenkin vielä varsin pieni edistysaskel, sillä opittavaa oli valtavasti. Hieroglyfien tutkimuksessa tehdään edelleenkin uusia löytöjä ja kehitellään uusia kielioppikäsityksiä.

Lukusuunta

Hieroglyfejä voidaan kirjoittaa vaihtoehtoisesti joko ylhäältä alas, vasemmalta oikealle tai oikealta vasemmalle, mutta ei koskaan alhaalta ylös. Jos hieroglyfimerkit on jaoteltu pystysuuntaisiin sarakkeisiin, tulee niitä lukea ylhäältä alas. 
Osa hieroglyfeistä esittää eläinten kuvia tai ihmisten profiilikuvia. Ne osoittavat myös, kumpaan suuntaan tekstiä on luettava.  Jos niiden kasvot osoittavat oikealle, vaakasuoraan kirjoitettu teksti on luettava oikealta vasemmalle, ja jos kasvot osoittavat vasemmalle, teksti on luettava vasemmalta oikealle. Vastaavalla tavalla ne osoittavat pystysuoraan kirjoitetuissa teksteissä, kumpaan suuntaan teksti etenee eri sarakkeissa.  Joistakin merkeistä ei voi päätellä miten päin ne ovat, mutta tekstissä on lähes aina mukana sellaisia merkkejä joista lukusuunta näkyy. Esimerkiksi lintujen kuvista tämä on helppo päätellä.

Kirjurin työ

Kirjurit olivat varsin arvostettuja muinaisessa Egyptissä, sillä arviolta vain noin 2–3 % kansasta osasi lukea hieroglyfejä Uuden valtakunnan aikaan ja vielä harvempi kirjoittaa niitä. Hieraattista kirjoitusta osattiin hieman paremmin, mutta sitäkään ei osattu laajemmin kansan keskuudessa. Monet ylhäiset kuvasivat joskus itsensä kirjureina, vaikkeivät sellaisia koskaan olleetkaan.

Koulutus

Koska hieroglyfit ovat kirjoitusjärjestelmänä varsin monimutkainen, vaadittiin hyvin pitkiä koulutusaikoja. Koulutus aloitettiin jo hyvin nuorena ja se koostui pääasiassa erilaisten tekstien kopioinnista ruukunsirpaleille ja kalkkikiven paloille. Papyrus oli niin kallista, ettei sitä tuhlattu kirjoitusharjoituksiin. Monilta löydetyiltä ruukunsirpaleilta on löytynyt kirjoitusvirheitä ja opettajien tiedetään rangaisseen oppilaitaan.
Useimmat kirjurit koulutettiin vain lukemaan ja kirjoittamaan hieraattista kirjoitusta. Varsinaisia hieroglyfejä osasivat vain hyvin harvat. Kaikki temppelien kirjanpito hoidettiin hieraattisella kirjoituksella. Usein temppeliin kirjurikoulusta valmistunut kirjuri sai aluksi varsin vaatimattomia työtehtäviä ja vasta useiden kymmenten vuosien jälkeen hänet saatettiin päästää kopioimaan tärkeitä uskonnollisia tekstejä.