Vilho Annala

Ura

Annalan vanhemmat olivat lapualainen maanviljelijä Gabriel "Kaappo" Ala-Annala ja Anna Greta Hissa. Annala kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja opiskeli yliopistossa kansantaloustiedettä perehtyen taloushistoriaan. Hän valmistui maisteriksi vuonna 1919 ja väitteli tohtoriksi 1932. 1920-luvulla Annala työskenteli virkamiehenä Tilastollisessa päätoimistossa sekä Kauppa- ja teollisuushallituksessa. Rautatiehallituksen tariffiosaston johtajana hän oli 1930–1945 ja samanaikaisesti Kauppakorkeakoulun taloushistorian opettajana 1929–1940 sekä kansantaloustieteen dosenttina Helsingin yliopistossa 1930–1951. Annala oli myös Ylioppilaslehden toimitussihteeri 1916–1917 ja päätoimittaja 1917–1919.
Annala oli 1932 yksi Isänmaallisen Kansanliikkeen keskeisistä perustajista. Muodollisesti hänet nimitettiin puolueen johtoon vasta Vihtori Kosolan kuoltua, mutta käytännössä hän muodosti Bruno Salmialan kanssa puolueen dynaamisen ja ohjelmallisen johdon alusta alkaen. Molemmat olivat hillittyjä yliopistomiehiä, jotka kaihtivat Lapuan liikkeen laittomuuksia ja halusivat pitää IKL:n erossa niistä. Professorilinjan tulo IKL:n johtoon erotuksena Lapuan liikkeen talonpoikaisjohtajista antoi puolueelle lisää uskottavuutta rakentavana parlamentaarisena voimana. Annala ei pyrkinyt häntä kiihkeämpien K. R. Kareksen ja Hilja Riipisen tavoin olemaan karismaattinen joukkojen johtaja ja suoran toiminnan lietsoja. Häntä kiinnosti enemmän puolueen ideologian teoreettisen pohjan hahmottelu kuin impulsiivinen toiminta, jota hän päinvastoin pyrki hillitsemään. Hänen johdollaan IKL keskittyi agendansa ajamiseen parlamentaarista tietä. Annala oli itse kansanedustaja 1933–1945 sekä presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943.
Annalan tärkein panos IKL:n linjaan oli hänen erikoisalallaan eli talouskysymyksissä. Hän kannatti kapitalismin ja vapaan markkinatalouden korvaamista valtiojohtoisella korporatismilla, jonka esikuvan näki fasistisessa Italiassa. Italialaisesta fasismista otettiin mallia monissa muissakin suhteissa, aina ulkoisia tunnuksia myöten. Ohjelmallisella kapitalisminvastaisuudella pyrittiin houkuttelemaan työväestön kannatusta pois marxilaisen sosialismin pauloista, mikä ei tosin sanottavasti onnistunut; Lapuan liikettä tukeneet pääoma- ja teollisuuspiirit ottivat sitä vastoin etäisyyttä. Annala vaikutti myös siihen, että IKL omaksui tiukan aitosuomalaisen kieliohjelman, mikä taas karkotti tehokkaasti ruotsinkielisen äärioikeiston.
Välirauhan aikana vuoden 1941 alussa IKL:kin päätettiin kutsua mukaan Rangellin hallitukseen, mikä jäikin ainoaksi kerraksi. Annala sai II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerin salkun. Kun hallitus uusittiin muuttuneissa oloissa keväällä 1943, IKL pudotettiin takaisin oppositioon, jossa se tosin pysyi täysin lojaalina hallituksen linjalle. Annala johti puoluetta sen lakkauttamiseen syyskuussa 1944 asti ja väistyi sen jälkeen politiikasta. Vaikka vasemmisto Annalaa sodan jälkeen jonkin verran hätistelikin, ei näin vähäpätöisestä entisestä ministeristä oltu kiinnostuneita esim. sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä järjestettäessä, puoluekannasta huolimatta.
Sotien jälkeen Annala eteni vielä akateemisella urallaan ja toimi kansantaloustieteen vt. professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1948–1951 ja virkaan nimitettynä 1951–1957.
Annala harrasti viulunrakennusta.