google/wiki40b huggingface dataset:
Skorpionilisko

Koko ja ulkonäkö

Skorpionilisko voi kasvaa jopa metrin pituiseksi ja neljän kilon painoiseksi. Se on vantterajalkainen ja pyöreäpäinen. Myös sen suomut ovat pyöreitä. Skorpionilisko muistuttaa paljon sukulaistaan gilaliskoa, mutta on sitä hoikempi, pitkähäntäisempi ja ketterämpi. Liskolla on myrkkyliskoille tyypilliset vahvat leuat, joissa on myrkkyä erittävät hampaat. Häntäänsä skorpionilisko varastoi rasvaa niukkoja aikoja varten. Skorpioniliskon väri vaihtelee alalajeittain, mutta liskon väri on yleensä musta. Ruumis on usein myös keltaisten täplien kirjoma. Skorpioniliskon hännässä on neljä rengasta. Yksi alalaji on sen sijaan lähes musta.

Levinneisyys

Skorpionilisko elää vain Meksikossa ja Guatemalassa neljällä eri alueella. Alueista yksi on Tyynen valtameren rannikon läheisyydessä, toinen Sonoran osavaltiossa Meksikossa, kolmas Meksikonlahden eteläpuolella ja neljäs Guatemalassa, Motaguan laaksossa. Laji elää aavikoilla ja kuivahkoissa metsissä.

Elintavat

Skorpionilisko viettää suuren osan ajastaan piilotellen kolossaan. Illan tullen se vilkastuu ja lähtee etsimään saalista, jonka se haistaa kaksihaaraisella kielellään. Kieli kerää hajumolekyylejä vomeronasaalielimeen tunnistettavaksi. Keväällä ja kesällä ravintoa on paljon tarjolla, mutta talvella liskon täytyy usein paastota kuukausia. Tämän vuoksi skorpionilisko kerää paljon rasvaa häntäänsä ja pysyttelee kolossaan talvehtien kun lämpötila alkaa laskea. Keväällä se on laiha, mutta toipuu pian ja alkaa kerätä uutta rasvavarastoa. Skorpionilisko syö etenkin linnutjen ja matelijoiden munia, joita on kesällä paljon tarjolla. Pienet munat skorpionilisko nielee kokonaisina, isot se rikkoo ja latkii niiden sisällön. Skorpionilisko syö myös muita matelijoita ja pieniä nisäkkäitä, etenkin niiden poikasia. Ruokavalioon kuuluu myös hyönteisiä, sammakoita ja raatoja. Saaliinsa skorpionilisko tappaa myrkyllä. Kesäaikaan koiraat taistelevat naaraista ja purevat paljon toisiaan. Laji on immuuni omalle myrkylleen. Skorpioniliskot ovat lisääntymisikäisiä 2–3-vuotiaina ja voivat elää yli 20 vuotta.
Djimon Hounsou

Varhaisvaiheet

Hounsou syntyi Cotonoussa Beninissä Albertine ja Pierre Hounsoulle. Kolmetoistavuotiaana hänet lähetettiin veljensä Edmondin kanssa Pariisiin asumaan. Vuotta ennen valmistumistaan collegesta hän lopetti koulunkäynnin. Hounsou asui kadulla, kunnes muotisuunnittelija Thierry Mugler löysi hänet ja teki hänestä mallin. Mallin työt johtivat sitten näyttelemiseen.

Ura

Hounsoun elokuvadebyytti oli elokuvassa Without You I'm Nothing. Hänellä oli myös osia televisiosarjoissa Beverly Hills 90210 ja Teho-osasto sekä vierailurooli sarjassa Alias. Suuremman roolin Hounsou sai tieteiselokuvassa Tähtiportti.
Hounsoun ensimmäinen huomiota herättävä roolisuoritus oli elokuvassa Amistad vuonna 1997. Tässä Steven Spielbergin ohjaamassa elokuvassa Hounsou esitti Joseph Cinquéa. Vuonna 2000 valmistuneessa Ridley Scottin ohjaamassa elokuvassa Gladiator Hounsou esitti Jubaa, päähenkilö Maximuksen ystävää.
Hän on ollut ehdokkaana muun muassa Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista In America (2002) ja Blood Diamond – veritimantti (2006). 24. helmikuuta 2007 Hounsou valittiin Calvin Kleinin alusvaatemalliksi.
Sitgesin elokuvajuhlat

Sitgesin elokuvajuhlat (kat. Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya) on Espanjan Sitgesissä vuodesta 1967 lähtien järjestetty fantasia- ja kauhuelokuviin keskittyvä elokuvafestivaali, joka pidetään vuosittain yleensä lokakuussa. Elokuvajuhlilla on jaettu vuodesta 1971 lähtien palkintoja elokuvien tekijöille. Pääpalkintoja kutsutaan Maria-palkinnoiksi.
Vuonna 2010 suomalainen Rare Exports voitti parhaan elokuvan palkinnon.
Iin Energia

Iin Energia Oy on Iin kunnan omistama sähköyhtiö. Se hankkii sähkönsä muun muassa Raasakan voimalaitoksesta, Ranan vesivoimalasta, Laitakarin tuulivoimaloista sekä sähkömarkkinoilta. Iin energialla on noin 4000 asiakasta, jotka kuluttavat sähköä vuosittain noin 56 miljoonaa kilowattituntia. Sähköverkon pituus on noin 600 km ja yhtiö työllistää kymmenkunta henkilöä.
Kuusi ajatteluhattua

Taustaa

Useiden tutkimusten mukaan olemme huonoja tekemään yhteistyötä ryhmissä. Länsimaista ajattelua hallitsee myös usein analyysi, tuomio ja argumentointi, jotka usein vaikeuttavat juuri luovaa ajattelua ideointivaiheessa. Hattutekniikan kehittäjän lääketieteen tohtori Edward de Bonon mukaan ongelma ajattelussa on sekavuus, koska yritämme ajatella liikaa kerralla. Tunteet, informaatio, logiikka, toiveet ja luovuus ovat kaikki mielessämme samanaikaisesti. Hattutekniikan avulla ryhmä keskittyy yhteen asiaan kerrallaan.
Hattutekniikan ideana on katsoa ongelmaa eri näkökulmista ja samalla ottaa eri rooleja. Kenelläkään ei siis ole vain yhtä tapaa ajatella/hattua, vaan rooli ja ajattelutapa valitaan tilanteen mukaan. Roolissa ollessaan ihminen sanoo mielipiteensä helpommin kuin omana itsenään.

Käyttö

Hattuja voi käyttää: 1. Koko ryhmä käyttää saman väristä hattua yhtä aikaa (rinnakkainen ajattelu). Soveltuu etenkin kokouskäyttöön, valmistellaan etukäteen. 2. Yksin, oman ajattelun selkeyttämiseksi ja päätöksenteon tueksi. 3. Keskustelussa, jolloin ajattelu voidaan suunnata yhteen näkökulmaan kerrallaan tarpeen mukaan keskustelun edetessä.
Käytetään eri puolilla maailmaa erityisesti yritysmaailmassa ajattelun ja keskustelujen apuvälineenä. Toisaalta, se ei ole yhtä yleinen kuin esimerkiksi aivoriihi, tai Suomessa Tuplatiimi.

Esimerkki

Kokouksessa mietitään pikkujouluja, joissa kaikilla olisi hauskaa ikään, sukupuoleen ja seksuaaliseen suuntautumiseen katsomatta. Arvioidaan tehtyä ehdotusta: Valkoisen hatun kanssa lähdetään miettimään asiaa puhtaan tiedon kannalta, esimerkiksi montako henkilöä osallistuu pikkujouluihin. Kerätään yhdessä pöytään tiedetyt faktat ja mietitään miten saadaan puuttuva tieto. Punaista hattua käyttämällä jokainen tuo esiin tuntemuksensa ehdotukseen liittyen, ilman perusteluja. Keltaisen hatun kanssa ryhmä yrittää löytää kaikkien ideoiden parhaat puolet ja pyrkii yhdistelemään niitä yhdeksi toimivaksi kokonaisuudeksi. Miksi juhla voisi onnistua, mitä hyvää ja hauskaa ehdotuksessa on? Otetaan musta hattu päähän ja mietitään yhdessä miksi juhlat voisivat mennä pieleen. Ryhmä on kriittinen, haluaa välttää virheitä, olla varovainen ja pysyä maan pinnalla ehdotuksissa. Otettaessa käyttöön vihreä hattu ryhmä keksii jonkin täysin uuden, luovan tavan viettää pikkujouluja. Vihreällä hatulla ideoidaan vapaasti ja pyritään korjaamaan mustan hatun löytämät epäonnistumisen riskit. Sininen hattu pitää homman kasassa, kertoo käytettävät hatut, huolehtii, että ryhmä pitäytyy sovitussa hatussa, pyytää summaamaan lopputulemia ja toimii johtajana keskustelussa.
Hattuja käytetään tarvittava määrä sopivassa järjestyksessä niin että asiasta saadaan mahdollisimman laaja näkökulma ja päätöksenteko on helpompaa.
Karuta

Karuta (jap. かるた, lainattu portugalin korttia tarkoittavasta sanasta carta) on japanilainen korttipeli. Karuta-pelien perusajatus on päätellä nopeasti, mitä korttia tarvitaan useiden korttien joukosta ja yrittää ottaa kyseinen kortti ennen toisia pelaajia. Karutaa voidaan pelata useilla erityyppisillä korteilla, myös kahdella tavallisella länsimaisella korttipakalla. 
Karutassa on käytössä kahdenlaisia kortteja, toiset ”lukukortteja” (jap. 読札, yomifuda) ja toiset ”ottokortteja” (jap. 取り札, torifuda). Yomifudassa olevat sanat luetaan ääneen, ja pelaajien täytyy etsiä niitä vastaava torifuda mahdollisimman nopeasti. 
Yleisimmät karuta-korttityypit ovat uta-garuta ja iroha-garuta. Uta-garutassa pelaajat yrittävät löytää tanka-runon kaksi viimeistä riviä sisältävän torifudan, kun heille on annettu runon kolme ensimmäistä riviä. Runon pystyy usein tunnistamaan ensimmäisten tavujen perusteella. Pelin runot otetaan Hyakunin isshu -kokoelmasta ja sitä pelataan perinteisesti uudenvuodenpäivänä. Iroha-garutaa voi puolestaan pelata kuka tahansa, joka osaa lukea hiragana-merkkejä. Tässä pelissä tyypillisessä torifuda-kortissa on piirros, jonka yhdessä kulmassa on kana-merkki. Korttia vastaavassa yomifudassa on kuvaan liittyvä sananlasku, jonka ensimmäinen tavu on sama kuin torifudan kana.
Wilhelm Solf

Wilhelm Heinrich Solf (5. lokakuuta 1862 Berliini – 6. helmikuuta 1936 Berliini) oli saksalainen virkamies, joka toimi Saksan siirtomaahallinnon palveluksessa sekä Saksan keisarikunnan viimeisenä ulkoministerinä lokakuusta joulukuuhun vuonna 1918.
Solf opiskeli Berliinissä ja Lontoossa itämaisia kieliä ja väitteli tohtoriksi muinaisintialaisista teksteistä. Myöhemmin hän työskenteli Saksan ulkoministeriön siirtomaaosastolla ja sen alaisuudessa useissa Saksan siirtomaissa. Vuosina 1898–1899 hän oli piirituomarina Saksan Itä-Afrikassa, 1899–1900 Apian kaupunginhallinnon johtajana Samoalla ja 1900–1911 Saksan Samoan kuvernöörinä. Joulukuusta 1911 alkaen Solf toimi Saksan siirtomaaministerinä. Aluksi hän pyrki yhteistyöhön Ison-Britannian kanssa Saksan siirtomaavallan laajentamiseksi. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän tuki Afrikan-siirtomaavallan laajentamisen sisällyttämistä Saksan sodanpäämääriin. Maailmansodan aikana Saksa kuitenkin menetti kaikki siirtomaansa Afrikassa ja Tyynellämerellä. Koska Solf kannatti Saksan siirtomaaimperiumia, hän yritti vuodesta 1917 alkaen puhua sellaisen rauhanjärjestelyn puolesta, jossa Saksa luopuisi valloituksistaan Ranskassa ja Belgiassa, mutta saisi vastaavasti siirtomaansa takaisin Afrikassa. Hän vastusti myös rajoittamattoman sukellusvenesodan käyttöönottoa.
Kun tappio sodassa oli jo nähtävissä, Solf kutsuttiin 3. lokakuuta 1918 Max von Badenin hallituksen ulkoministeriksi, säilyttäen samalla siirtomaaministerin salkun. Solf vastasi Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin kanssa käydystä sähkeidenvaihdosta, jonka seurauksena Saksa solmi aselevon 11. marraskuuta. Solf jatkoi ulkoministerinä vielä jonkin aikaa vallankumouksen jälkeen Friedrich Ebertin johtaman kansanvaltuutettujen neuvoston alaisuudessa, mutta erosi 13. joulukuuta 1918 ajauduttuaan erimielisyyksiin hallituksen toisen puheenjohtajan Hugo Haasen kanssa. Solf toimi 1920–1928 Saksan edustajana Tokiossa, vuodesta 1921 suurlähettilään nimikkeellä. Hieman ennen natsien valtaannousua hän oli mukana hankkeessa, jonka tarkoituksena oli perustaa Saksaan uusi keskustapuolue, mutta tämä ei onnistunut.
Wilhelm Solfin leski Johanna Solf perusti myöhemmin Solfin piirinä tunnetun vastarintaryhmän.
Hyvät ja huonot uutiset

”Kansan pulssilla” -äänestys

Eniten voittajaksi yhden tuotantokauden aikana selviytynyt vakiopanelisti on niin sanotusti ”kansan pulssilla” eli yksimielinen uutisaiheiden suhteen yleisön ja suomalaisten suhteen. Ensimmäisellä tuotantokaudella tittelin vei nimiinsä Mikko Kuustonen, toisella kaudella Miika Nousiainen, kolmannella kaudella Niina Lahtinen, neljännellä sekä viidennellä kausilla kansan pulssilla äänestyksen voitti Tuomas Kyrö, kuudennella kaudella Pirjo Heikkilä, seitsemännellä ja kymmenellä Paula Noronen.
Populaaripsykologia

Populaaripsykologia tai pop-psykologia ovat käsitteitä, joilla tarkoitetaan vakavasti otettavan psykologian ulkopuolelle kuuluvaa psykologiaa. Käsitteillä viitataan tarkoitushakuisesti ihmismieltä ja käyttäytymistä tarkasteleviin selitysmalleihin tai teorioihin, jotka perustuvat psykologiaan ja ovat saavuttaneet valtaväestössä kannatusta. Termi on usein halventava ja sillä kuvataan liikaa yksinkertaistavia, vanhentuneita, väärin ymmärrettyjä tai väärin tulkittuja psykologisia selitysmalleja.
Sosiologian dosentti Janne Kivivuoren mukaan populaaripsykologia on helppo tapa heitellä löysiä tulkintoja. Sen perusskeeman oppimisen jälkeen sitä voi soveltaa melkein mihin tahansa.
Hybridileppä

Ulkonäkö

Hybridileppä on yleensä puumainen. Lehtimuoto on kantalajien väliltä. Lehtilavan alapinnalla on karvoja lehtisuonia myöten ja karvatupsuja suonihangoissa. Tervalepän lehden suonihangat ovat karvaisia, harmaalepän kaljuja. Hybridilepän puutuneet eminorkot ovat lyhytperäisiä, kun tervalepällä ne ovat selvästi perällisiä ja harmaalepällä kärjimmäistä lukuun ottamatta perättömiä.

Hybridileppä Suomessa

Suomessa hybridileppää esiintyy jokseenkin yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, missä kantalajit ovat yleisiä. Pohjois-Pohjanmaan ja Etelä-Lapin korkeudella, missä tervaleppä alkaa luontaisesti olla harvinainen, hybridileppä on sitä yleisempi.
Matti Pykälä

Matti Untamo Pykälä (k. 1993) oli suomalainen ulkomaankirjeenvaihtaja. Hän oli Tiedonantajan kirjeenvaihtajana Moskovassa 1975–1988.
Kanavanippu E

Kanavanippu E:llä tarkoitetaan Digitan rakentamaa viidettä digitaalista lähetysverkkoa, joka avattiin 1. syyskuuta 2007, kun Suomi siirtyi pelkästään digitaalisiin televisiolähetyksiin. Kanavanippu E on B:n ja C:n tavoin varattu toimiluvanvaraiseen käyttöön. Osa sen sisältämistä kanavista on maksullisia, ja niiden katseluun tarvitsee kortinlukijalla varustetun digisovittimen sekä maksu-tv-kortin. Kanavanippu C:n tavoin kanavanippu E:n kanavatarjonta vaihtelee alueittain. Kanavanipun välittää Digita käyttäen DVB-T teknologiaa UHF-taajuuksilla.
Syyskuun 2007 alussa kanavanippu E:n väestöpeitto oli noin 63 % ja lokakuun alussa noin 80 %. Keväällä 2008 nippu kattoi jo 95 % väestöstä.
Kanavanipun käynnistäminen myöhästyi hieman Lahden ja Päijät-Hämeen alueilla teknisistä syistä. Nippu käynnistyi näillä alueilla sunnuntaina 2. syyskuuta 2007.

Lupien haku

Digi-tv lupia kanavanippu E:hen haki kaiken kaikkiaan 21 eri yhtiötä, lupien hakuaika päättyi 2. toukokuuta 2006. Valtioneuvosto katsoi, että osalla ilmaiskanavan lupaa hakeneista ei ollut riittäviä edellytyksiä harjoittaa televisiotoimintaa.
Osa yrityksistä haki toimilupaa useammallekin kanavalle. Osa puolestaan haki entisen toimiluvan laajentamista. The Walt Disney Company sai toimiluvan lähettää päiväsaikaan lastenohjelmia olemassa olevassa kanavanippu C:ssä.

Lähetysalueet

1.9.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:
Espoo, Fiskars, Jyväskylä, Kruunupyy, Lahti, Lapua, Pernaja, Pyhävuori, Tampere, Turku ja Vaasa.
1.10.2007 alkaen kanavanippu E lähetetään lisäksi seuraavilta pääasemilta sekä niiden alueella olevilta täytelähetinasemilta:
Anjalankoski, Eurajoki, Kuopio ja Oulu.
1.1.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää Tammelan, Haapaveden, Vuokatin, Mikkeli, Kolin ja Joutsenon päälähetinasemilta sekä Raahen, Puolangan ja Lieksan täytelähetinasemilta.
6.6.2008 alkaen kanavanippu E:tä alettiin lähettää myös Ylitornion Ainiovaaran täytelähetinasemalta.
Paksunokkakiuru

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 36–40 cm ja paino 45–55 g. Hieman kiurua suurempi lintu, jolla on paksu kartiomainen nokka. Koiras on päältä ruskea, alapuolelta voimakkaasti tumman suomukuvioinen ja sen poski on musta. Naaras on hailakamman värinen ja nuori lintu ruskea. Lennossa erottuu valkoinen siiven takareuna. Lajilla on runsaasti erilaisia ääniä mutta pesimäaikana se on melko hiljainen.

Esiintyminen

Paksunokkakiuru elää Luoteis-Afrikassa, erilliskanta on Lähi-idässä, mahdollisesti myös Pohjois-Egyptissä. Laji on paikkalintu, joka pesimäajan jälkeen voi suorittaa vaelluksia rannikolle. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Lajin kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Paksunokkakiurut elävät sekä autiomaassa että hieman ravinteikkaammilla kivisillä avomailla, pääasiassa Saharassa. Talvella ne voivat kerääntyä parviksi, joista suurimmissa on tavattu noin 50 yksilöä.

Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä on maassa, yleensä pensaan tai kiven alla. Munamäärä on 3–6, tavallisimmin 3 tai 4. Muna painaa keskimäärin 4,36 g.

Ravinto

Paksunokkakiurut syövät etupäässä siemeniä ja vihreitä kasvinosia sekä myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Poikasia ruokitaan pääasiassa eläinravinnolla.
Vientianen kuningaskunta

Historia

Nykyisen Laosin alueella oli muodostunut 1300-luvulla Lan Xangin kuningaskunta, eli miljoonien elefanttien maa. Kuningaskunta muodostui useista keskushallinnon alaisista vasallivaltioista. Maan kuningas Xetthathirat siirsi maansa pääkaupungin Luang Prabangista Vientianeeseen (laoksi Viang Chan) vuonna 1560. 1700-luvun alussa Lan Xang hajosi kolmeen erilliseen kuningaskuntaan. Pohjoisessa sijaitsivat Vientiane ja Luang Prabang, kun taas Champassak muodostui entisen valtakunnan eteläosiin. Vientianen kuninkaaksi nousi vietnamilaisten tukema Sai Ong Hue. Vuonna 1778 kuningas Taksinin johtama Siam teki sotaretken Vientianeen. Vientianen kuninkaiden vallan symboli Smaragdi-Buddha ryöstettiin ja vietiin Siamiin. Veistosta säilytetään edelleen Bangkokin Wat Phra Kaewissa. Vientianesta tuli Siamin vasallivaltio. Siamilaisten sotaretkeä johtaneesta kenraali Chakrista tuli sittemmin Siamia hallinneen Chakri-dynastian ensimmäinen kuningas Rama I.
Kuningas Nanthasen onnistui yhdistää valtakaudellaan 1700-luvun lopussa valtaansa Luang Prabangin kuningaskunnan vuonna 1792. Siamilaiset alkoivat kuitenkin epäillä häntä yhteistyöstä burmalaisten kanssa ja hänet kutsuttiin Bangkokiin. Kuningas kuoli ennen syytösten selvittämistä ja hänen jälkeensä kuningaskuntaa hallitsi hänen veljensä Inthavong. 1800-luvun puolella Vientianea hallitsi Siamin alaisuudessa kuningas Chao Anou eli Anuvong. Hänen poikansa oli puolestaan nimitetty Champassakin kuninkaaksi. Anuvong tavoitteli maansa itsenäisyyttä Siamista ja suunnitteli ilmeisesti myös kolmen erillisen lao-kuningaskunnan yhdistämistä. Hän teki Siamiin epäonnistuneen sotaretken, jonka jälkeen siamilaiset valloittivat jälleen Vientianen vuonna 1827. Vientianen kuninkaallinen perhe vangittiin ja kuningaskunta liitettiin suoraan Siamiin vuonna 1828. Anuvongin itse onnistui paeta Vietnamiin. Vietnamin Huếssa Anuvong sai tukea Annamin keisari Minh Mạngilta. Tuen turvin Anuvong teki jälleen sotaretken, tällä kertaa menettämäänsä Vientianea kohti. Sotaretki päättyi kuitenkin jälleen epäonnistumiseen hänen sotilaidensa karattua. Tällä kertaa Anuvong joutui pakenemaan pieneen Xieng Khouangin kuningaskuntaan, jonka kuningas Chao Noi päätti luovuttaa hänet siamilaisille. Vientianen viimeinen kuningas kuoli vankeudessa vuonna 1835. Hänen pojastaan tuli kuitenkin myöhemmin vietnamilaisten vasallihallitsija Xieng Khouangissa.
Promenade des Anglais

Promenade des Anglais (Nizzan provensaalilla Camin deis Anglés) on Väli­meren rantaa pitkin kulkeva, noin seitsemän kilometriä pitkä puistokatu Nizzassa, Ranskassa Väli­meren rannalla. Se johtaa kaupungin keskustasta länteen Var-joelle saakka. Sen itäisenä jatkeena kaupungin keskustan kohdalla on Quai des États-Unis ("Yhdys­valtojen ranta­katu").

Historia

Promenade des Anglais rakennettiin 1820-luvulla, kun englantilainen pappi Lewis Way palkkasi paikalliset työttömät tasoittamaan kivistä rantaa ja rakentamaan sinne kulkutien. Kadun varrelle rakennettiin 1800-luvulla joukko huviloita ja palatseja.
Nimensä, joka tarkoittaa "englantilaisten kävely­paikkaa" (promenadia), katu sai englantilaisista matkailijoista, joita 1800-luvulla saapui Rivieralle suurin joukoin varsinkin talvisin. Alun perin nimi oli paikallisella provensaalin murteella, nissardilla Camin deis Anglés. Nykyiseen muotoon nimi muutettiin vuonna 1860 sen jälkeen, kun Nizzan kreivikunta oli liitetty Ranskaan.

Nykyään

Promenade des Anglais on nykyisin varsin vilkas­liikenteinen, sillä se on osa kaupungin keskustasta länteen johtavaa liikenne­väylää. Kuitenkin myös sen jalkakäytävät ovat leveät ja varsinkin merenpuoleinen, palmujen reunustama jalka­käytävä on edelleen sekä paikallisten asukkaiden että turistien suosima kävelypaikka. Se on myös juoksijoiden, pyöräili­jöiden ja rulla­luistelijoiden suosiossa. Ranta-alue kadun ja meren­rannan välissä on päällystetty pyöreillä kivillä.
Kadun varrella on useita hotelleja, joista huomatta­vimpia ovat Hôtel Négresco sekä Palais de la Méditerranné. Viimeksi mainitussa avattiin jälleen vuonna 2004 myös välillä jo suljettu pelikasino.
Nizzan karnevaalien yhteydessä Promenade des Anglais'lla järjestetään kukka­paraati. Ranta­kadulla on vuosittain myös Pariisi-Nizza-ajon maali.
Promenade des Anglais'n läntisin osa Carrasista Var-joelle ei kulje meren­­rantaa pitkin, sillä Côte d'Azurin kansainvälinen lentoasema on rakennettu sen ja rannan väliin. Tämä osuus kadusta on paikoitellen rakennettu moottoritiemäiseksi eri­taso­liittymineen.

Terrori-isku 14. heinäkuuta 2016

Kuorma-auto ajoi väkijoukkoon Promenade des Anglais:lla Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 2016. Iskussa kuoli 84 ihmistä ja loukkaantui 202, joista 50 kriittisessä tilassa.
Chris John

Nyrkkeilyura

Chris aloitti nyrkkeilyn kuusivuotiaana isänsä, entisen nyrkkeilijän Johan Cahyadin valmennuksessa. Amatöörinä hän voitti 15-vuotiaana oman kaupunkinsa Banjarnegaran mestaruuden ennen siirtymistään Semarangiin Sutan Rambingin valmennukseen ja manageroitavaksi.
Ammattilaisuransa Chris aloitti vuonna 1998 ja jo ensimmäisen ammattilaisvuotensa aikana otteli kymmeneräisiäkin otteluita voittaen lähes puolet vastustajistaan tyrmäyksellä. Heinäkuussa 1999 hän voitti Indonesian höyhensarjan mestaruuden ottelussa Muhammad Alfaridzia vastaan. Vaikka Chris itse kävi ottelussa jo ensimmäisessä erässä kahdesti kanveesissa, voitti hän lopulta mestaruuden tyrmäyksellä 12. erässä. Hän puolusti titteliään kahdesti. Marraskuussa 2001 Chris voitti Aasian höyhensarjan mestaruuden seitsemännen erän teknisellä tyrmäyksellä maanmiehestään Soleh Sundavasta. Hän puolusti mestaruuttaan viidesti, joka kerta voitolla ennen täyttä aikaa.
Syyskuussa 2003 Chris pääsi iskemään väliaikaisesta WBA-liiton höyhensarjan maailmanmestaruudesta kolumbialaista Oscar Leonia vastaan. Hän sai tittelin pian kokonaan omiin nimiinsä mestari Derrick Gainerin hävittyä ottelunsa Juan Manuel Márquezille. Chris puolusti titteliään ensimmäisen kerran pistevoitolla Osamu Satoa vastaan. Tokiossa käyty kamppailu oli Chrisin ensimmäinen esiintyminen kotimaansa ulkopuolella. Seuraava puolustus Jose Rojasia vastaan tuomittiin ratkaisemattomaksi, kun ottelu jouduttiin keskeyttämään neljännessä erässä päiden yhteen osumisen seurauksena. Chrisin seuraava haastaja huhtikuussa 2005 oli vanha mestari Gainer. Chris kävi avauserässä lattiassa, mutta voitti lopulta täydet erät kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Sittemmin Chris on menestyksekkäästi puolustanut mestaruuttaan Tommy Brownea, Juan Manuel Márquezia, Renan Acostaa, Jose Rojasia, Zaiki Takemotoa, Roinet Caballeroa, Hiroyuki Enokia, ja Rocky Juarezia vastaan. Juarezia vastaan käyty kamppailu päättyi ratkaisemattomaan kaikkien tuomareiden katsottua ottelun päättyneen tasapisteisiin. Hänen heinäkuulle 2008 suunniteltu ottelunsa Jackson Asikua vastaan jouduttiin perumaan rahoitusepäselvyyksien vuoksi.
Chris on Indonesian nyrkkeilyhistorian kolmas ammattilaisten maailmanmestari. Kaksi muuta ovat Ellyas Pical ja Nico Thomas, joiden menestysvuodet ajoittuivat 1980-luvulle. Syyskuussa 2004 Muhammad Rachmanista tuli neljäs indonesialainen nyrkkeilyn maailmanmestari, kun hän voitti IBF-liiton minikärpässarjan tittelin.

Wushu

Chris on nyrkkeilyn lisäksi saavuttanut menestystä myös kiinalaisessa wushu-taistelulajissa. Hän voitti 1997 Kaakkois-Aasian kisoissa Jakartassa lajissa kultaa ja vuonna 2001 Kuala Lumpurissa pronssia. Lisäksi hän on voittanut lajissa maansa mestaruuden.
Hikkaduwa

Sijainti

Hikkaduwa sijaitsee Gallen ja Colombon välisen Galle Roadin varrella. Kukoistavan turismin vuoksi Hikkaduwan kylään on liitetty lähikylät neljän kilometrin säteellä kylästä, mikä on entisestään ruuhkauttanut sen läpi kulkevan Galle Roadin liikennettä. Kylässä on rautatieasema.

Ilmasto

Kaakkois-Aasian monsuunikausi kestää toukokuusta marraskuuhun. Vuonna 2004 tsunami tuhosi Hikkaduwan suurelta osin.

Matkailu

Hikkaduwa on reppumatkailijoiden suosima surffikylä. Tien varrella sijaitsevien paikallisten kauppojen kiertely on vaikeaa liikenteen vuoksi, joten varsinaiset shoppailumahdollisuudet Hikkaduwassa ovat vähäiset. Monsuunikauden ajaksi monet Hikkaduwan paikalliset hotellit, ravintolat sekä kaupat sulkevat ovensa. Surffauksen lisäksi Hikkaduwan rannoilla on loistavat mahdollisuudet myös sukellukseen, snorklaukseen sekä kalastukseen, minkä takia se on erityisesti nuorten suosima matkakohde. Eri aktiviteettien ohella Hikkaduwan rantaravintolat tarjoavat matkaajille tuoreita kalaruokia ja vilkkaan yöelämän.