google/wiki40b huggingface dataset:
Miloslav Kabeláč

Miloslav Kabeláč (1. elokuuta 1908 Praha – 17. syyskuuta 1979 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hänen opettajiensa joukossa oli Vilem Kurz (1931–1934). Hän toimi vuosien ajan ensisijaisesti kapellimestarina ja työskenteli natsimiehitysaikoja lukuun ottamatta Radio Prahan palveluksessa yhtämittaisesti vuosina 1932–1954. Toisen maailmansodan aikana hän sävelsi muun muassa miehitysvastaisen kantaatin Neustupnujte (1939). Hänen muuhun tuotantoonsa kuuluu muun mumassa kahdeksan sinfoniaa. Prahan kevään aikana Kabeláč oli maassaan usein esitetty säveltäjä, ja hän jopa sai Ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1967. Vastarinnan kukistamisen jälkeen hänen tuotantonsa kuitenkin lähes katosi maan konserttiohjelmistosta.
Kabeláč kuoli aivokasvaimeen. Hänen tuotannossaan kuuluvat tšekkiläiset kansanomaiset vaikutteet, joiden lisäksi hän ammensi vaikutteita muun muassa elektroakustisesta musiikista.
Rock and Roll Hall of Fame

Rock and Roll Hall of Fame on Clevelandissä Ohiossa sijaitseva museo, jonka tarkoituksena on kerätä ja säilyttää rock-musiikkiin merkittävästi vaikuttaneiden artistien ja tuottajien historiaa. Rock and Roll Hall of Fameen on mahdollista päästä kaksikymmentäviisi vuotta ensimmäisen levyn julkaisemisen jälkeen ja ehdokkailta odotetaan merkittävää, osoitettavissa olevaa vaikuttamista rockin historiaan. Hall of Famessa on neljä kategoriaa: esiintyjät, ei-esiintyjät, varhaiset vaikuttajat ja vuodesta 2000 eteenpäin ”tukijoukot” (sidemen) eli sessio- ja konserttimuusikot.
Hall of Fameen otetaan vuosittain muutamia uusia jäseniä näyttävässä seremoniassa. Se järjestettiin ensimmäisinä vuosina New Yorkin Waldorf Astoria -hotellissa, myöhemmin Clevelandissa ja Los Angelesissa, ja vuonna 2014 se pidettiin New Yorkin Brooklynin Barclays Centerissä. 
Ensimmäisinä sen jäseniksi pääsivät tammikuussa 1986 Chuck Berry, James Brown, Ray Charles, Sam Cooke, Fats Domino, Everly Brothers, Buddy Holly, Jerry Lee Lewis, Little Richard, ja Elvis Presley. Ainoa pohjoismaalainen listalle päässyt on ruotsalainen pop-yhtye ABBA.
Uusien jäsenten valintaprosessi on herättänyt keskustelua ja erityisesti progressiivisen rockin ja heavy metallin edustajat ovat katsoneet joutuneensa tarkoitushakuisesti syrjäytetyiksi. Toisten mielestä puolestaan uusia jäseniä otetaan vuosittain liikaa ja jäsenyyden arvo on kokenut inflaation.
The Rock and Roll Hall of Fame -säätiö perustettiin vuonna 1983. Museon rakentaminen kesti kymmenen vuotta, ja varsinainen museo avautui 1. syyskuuta ja yleisölle 2. syyskuuta 1995. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti I. M. Pei, ja se sijaitsee Clevelandin keskustassa Eriejärven rannalla. Clevelandin kaupunki valittiin museon sijoituspaikaksi kansanäänestyksessä. Perusteena lopputulokseen vaikutti kaupungissa aikoinaan toiminut DJ Alan Freed, joka saattoi rock-musiikkia ja termiä ”rock and roll” tunnetuksi suuren yleisön piirissä.
Kartanonkylän kartano

Kartanonkylän kartano sijaitsee Kartanonkylässä Ypäjällä Lounais-Hämeessä.

Varhaiset vaiheet

Kartanonkylä oli vuoteen 1792 osa Portaan hallintopitäjän Jokioisten neljänneskunnasta muodostettua Jokioisten kartanoa. Vuonna 1792 Kartanonkylän ja siihen kuuluneiden tilojen omistajaksi tuli ruotsin kuninkaan Kustaa III:n sotapäällikkö Dominicus Julius Pinello, jonka poika oli kirjailija N. H. Pinello, Turussa sijaitsevan ravintola Pinellan perustaja. Pinellon jälkeen kartanoa omisti vuosina 1825–1866 pietarilainen liikemies ja valtioneuvos Peter von Ganger ja vuodesta 1866 vuoteen 1913 Collinin suku. Vuonna 1915 kartano tuli jälleen Jokioisten kartanon yhteyteen, ja Jokioisten kartanon omistajan Alfred Kordelinin kuoltua vuonna 1917 molempien kartanoiden omistajaksi tuli Suomen valtio.

Maaomaisuus

Maaomaisuutena Kartanonkylän kartano kattoi paitsi Kartanonkylän, myös viereiset Levän ja Perttulan kylät Perttulan kappelissa ja myöhemmin Ypäjällä, joiden talot samaan tapaan kuin Jokioisten kartanossa olivat erilaisissa suhteissa kartanoon joko perintörälssi-, sukuoikeus- tai rälssi- eli lampuotitiloina.
Suomen itsenäistyttyä näistä ja suoraan kartanolle kuuluneista maista sekä talojen ja kartanon torpista muodostettiin suuri määrä itsenäisiä tiloja. Tässä prosessissa oli keskeinen asema Jokioisten kartanon hoitokunnan jäsenenä toimineella E. Y. Pehkosella. Maita jäi kuitenkin runsaasti vielä myös valtiolle sekä Kartanonkylän pääkartanossa että Saarikon sivutilalla Levän kylässä, ja yhdessä Jokioisten kartanoon jo ennen vuotta 1915 kuuluneiden Ypäjän Palikkalan ja Varsanojan kyliin kuuluneiden alueiden kanssa valtion maaomaisuus Ypäjällä vuonna 1941 oli vielä yli 2 000 hehtaaria.
Siirtoväen asuttamisessa 1940-luvulla lunastettiin maanhankintalain mukaisissa lunastustoimituksissa peltoa lähes 1 100 hehtaaria ja metsää noin 1 400 hehtaaria, ja uusia tiloja muodostettiin Ypäjän alueella yhteensä 455, joista suurin osa erotettiin valtion maista. Näitä asutusalueita olivat Kartanonkylän kartanon entisillä tiluksilla muun muassa Levän Saarikko ja Perttulan Kuusjoenkulma sekä ennen vuotta 1915 Jokioisten kartanoon kuuluneissa kylissä Varsanoja ja Palikkalan Vähäsuo. Tämän jälkeen valtion omistukseen jäi enää Kartanonkylän päätilan maita Kartanonkylässä.

Valtion hevoslaitokset

Valtion omistuskaudella Kartanonkylään perustettiin valtion hevossiittola ja sinne siirrettiin vuonna 1933 Lappeenrannasta puolustuslaitoksen ratsukoulu ja hevosvarikko. Vuonna 1937 näiden yhteyteen perustettiin vielä valtion hevosjalostuslaitos, ja alueella ehtivät toimia myös myös puolustusvoimien koiratarha ja sotakoirakoulu. Nykyään näiden valtion hevosalan laitosten toimintaa Kartanonkylässä jatkavat Ypäjän hevosopisto ja MTT:n hevostutkimus. 2006 kartanon vanhan viljamakasiinin tiloihin perustettiin Suomen Hevosurheilumuseo. Vuonna 2009 Museovirasto määritteli hevoslaitosten alueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Ruskolakkimesikko

Levinneisyys

Ruskolakkimesikkoa tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tumanski

Tumanski OKB (ven. Туманский ОКБ) eli OKB-300 oli neuvostoliittolainen lentokonemoottoreiden suunnittelutoimisto ja valmistuttaja. Sitä johti Sergei Tumanski vuodesta 1956 kuolemaansa, vuonna 1973, asti.
Sakari Selin

Sakari Selin (26. heinäkuuta 1924 Tampere – 16. maaliskuuta 2014 Vantaa) oli Kansan Uutisten urheilutoimittaja. Hän kirjoitti eläkevuosinaan 1990-luvulta alkaen useita Suomen vasemmistolaisen työväenliikkeen historiaa käsitelleitä teoksia, joista osa oli samalla muistelmaluontoisia.

Jatkosodan aikainen toiminta

Jatkosodan aikana Selin toimi Tampereella Pellervo Takatalon johtamassa nuorten kommunistien vastarintaryhmässä. Selin jäi kiinni syksyllä 1942 ja joutui Valpon julmassa kuulustelussa lopulta paljastamaan myös Takatalon piilopaikan. Selin sai Turun hovioikeudessa elinkautisen vankeustuomion. Hänet vapautettiin sodan päätyttyä. Selin kirjoitti eläkepäivinään vastarintaryhmänsä toiminnasta kertovan tutkimuksen Kun valtiopetos oli isänmaallinen teko. Vuonna 1992 valmistuneelle teokselle ei kuitenkaan löytynyt kustantajaa aiheen arkaluotoisuuden vuoksi, kunnes Kansan Sivistystyön Liitto julkaisi sen internetissä vuonna 1997. Painettuna se ilmestyi uutta tutkimusta sisältävänä versiona vasta 2011. Samasta ryhmästä kertovassa Hannu Salaman romaanissa Siinä näkijä missä tekijä esiintyvä hahmo Reino Tammelund perustuu löyhästi Seliniin. Hän käytti itsestään samaa salanimeä muistelmateoksensa alkuperäisessä versiossa, mutta vaihtoi sen myöhemmin oikeaan. Kalevi Seilonen julkaisi ryhmästä vuonna 1974 haastatteluteoksen Vastarintaliike, jossa Selin esiintyy nimellä "Jakke".

Sodan jälkeiset vuodet

Selin toimi sodan jälkeen jonkin aikaa Demokraattisen nuorisoliiton johdossa ja Terä-lehden päätoimittajana. Vuosina 1954–1958 hän johti Unkarin radion suomenkielistä toimitusta Budapestissa. Hän julkaisi vuonna 2006 päiväkirjansa Unkarin kansannousun ajalta. Selin toimi 1958–1973 Kansan Uutisten urheilutoimituksen johtajana ja sen jälkeen Veikkauksen johtajistossa eläkkeelle jäämiseensä saakka.
Revonkärjen kalliomaalaus

Kallio ja sen sijainti

Mankinvirta laskee Tarhajärven kautta Rapojärveen muuttuen ensin Mietunvirraksi ohittaessaan Revonkärjen niemen. Niemen etelärannalla on kallioon muodostunut vaakatasoisia halkeamia, jonka väliin ovat jääneet kiviset syvennykset. Syvennyksiä suojaa 1×2 metriä suuri lippamainen uloke. Maalauskallio nousee suoraan järvestä ja kallion vieressä on käveltävä tasanne.

Maalaus

Maalaus on tehty syvennyksessä oleviin kivipintoihin ja niiden väri on tumman punainen. Vaikka kuvioita ei näy, on punaväripinta todennäköisesti ihmisen tekemää. Erityisesti tämä koskee vasemman seinän punaväristä, mikä on ihmisen maalaamaa. Timo Miettisen mukaan maalaus liittyy vastarannalla olevaan Jyrkkävuoren kalliomaalaukseen.
Iso Sääksjärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 119 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 10 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 9,6 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123 metriä mpy.
Cesar ja Rosalie

Juoni

Rosalie (Romy Schneider) on hiljattain eronnut kaunis pariisilaisnainen, joka tapailee menestyvää liikemiestä Césaria (Yves Montand), joka on hienostumaton mutta hyväsydäminen. Eräänä päivänä Rosalien entinen poikaystävä David (Sami Frey), ujo graafikko, ilmaantuu maisemiin ja yrittää voittaa Rosalien takaisin.

Tuotanto

Cesar ja Rosalien käsikirjoitus laadittiin jo vuonna 1964, mutta kahdeksaan vuoteen kukaan tuottaja ei kiinnostunut siitä ennen Michelle de Brocaa. Roolituksen aikana Vittorio Gassmania harkittiin Césarin rooliin ja Gérard Depardieuta Davidin rooliin ennen Yves Montandin ja Sami Freyn palkkaamista. Catherine Deneuven oli alun perin tarkoitus näytellä Rosalien roolin, mutta Claude Sautet vaihtoi hänet Romy Schneideriin.
Cesar ja Rosalie kuvattiin Ranskassa, jossa sen kuvauspaikkoina olivat Pariisi, Beaugencyn kunta Loiretissa, Grenoblen kaupunki Isèressä, Noirmoutier-en-l’Îlen kunta Vendéessä, Garchesin kunta Hauts-de-Seinessä, Sèten kaupunki Hérault’ssa ja Épernayn kunta Marnessa. Elokuvan kuvauksia rasittivat Sautetin ja Montandin erimielisyydet. Elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalainen Fildebroc Productions, italialainen Mega Films ja länsisaksalainen Paramount-Orion Filmproduktion.

Julkaisu

Cesar ja Rosalie sai ensi-iltansa Ranskassa 11. lokakuuta 1972, Länsi-Saksassa 21. joulukuuta 1972, Italiassa vuoden 1973 aikana ja Suomessa 4. toukokuuta 1973. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat Ranskassa, Länsi-Saksassa ja Suomessa Cinema International Corporation (CIC) sekä Italiassa Panta Cinematografica. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 2 577 865 katsojaa ja oli 11. katsotuin elokuva vuonna 1972. Elokuva oli Suomessa 183. katsotuin elokuva 9 577 hengen katsojamäärällään vuonna 1973. Cesar ja Rosalien restauroitu versio sai uudelleenjulkaisunsa Ranskan elokuvateattereissa 24. joulukuuta 2014, jolloin sen teatterilevittäjänä oli Les Acacias.
Cesar ja Rosalie julkaistiin ensimmäisen kerran DVD:lle Ranskassa 17. lokakuuta 2001 ja blu-raylle 6. marraskuuta 2012. Elokuva julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 4. helmikuuta 2003 ja blu-raylle 27. marraskuuta 2012.
Toshinobu Katsuya

Jalkapallomaajoukkue

Toshinobu Katsuya edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1985-1993. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 1992.
HMS Scorpion (G64)

Palvelus

Alus saapui romutettavaksi 1971.
Suomen Höyrypursiseura

Suomen Höyrypursiseura ry on vuonna 1968 perustettu höyryaluskulttuuria ja -harrastusta vaaliva yhteisö. Seuran rekisterissä on yli 70 toimivaa höyryalusta ja jäseniä noin 180. Seura on julkaissut vuodesta 1986 alkaen Korsteeni-lehteä. Yhdistys on myös jäsenenä European Steamship Federationissa. Yhdistys pitää lisäksi suurta höyryaiheista linkkikokoelmaa yhdessä Suomen Höyrykoneyhdistyksen kanssa.
Yamaha YZF-R125

Yamaha YZF-R125, tai Yamaha R125 on Yamahan kevytmoottoripyörä, jonka valmistus aloitettiin pääosin vuonna 2008. Pyörä on varustettu kevytmoottoripyörämarkkinoiden tehokkaimmaksi nelitahtikoneeksi luonnehditulla, Motori Minarellin valmistamalla nestejäähdytteisellä, neliventtiilisellä SOHC-moottorilla, jolle valmistaja lupaa suurimman sallitun (11 kW) huipputehon.
Samaa moottoria käyttävät mm. Yamahan supermoto- ja enduropiikit (WR125 ja WR125X) sekä Rieju Marathon 125 ja HM Moton nelitahtiset satapiikit.
Pyörän huippunopeus vakiona on noin 130 km/h.
Pyörän massa on noin 140 kilogrammaa. 
Pyörän suositushinta oli vuonna 2008 4 990 euroa, vuonna 2009 5 090 euroa ja vuonna 2010 4 690 euroa.

Historia

Yamaha on tehnyt jo pitkän aikaa YZF- ja YZF-R-sarjaan kuuluvia 600- ja 1 000-kuutioisia pyöriä.
Pyörän edeltäjä on Yamaha TZR 125, joka aikanaan hallitsi piikkimarkkinoita.
R125 on Honda CBR 125R:n haastaja nelitahtisten supersportmallisten kevytmoottoripyörien luokan markkinoilla.
Härnösandin kunta

Kuntajaon kehitys

Vuonna 1873 Härnön maalaiskunta liitettiin Härnösandin kaupunkiin. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin Säbrån "suurkunta" yhdistämällä aiemmat Hemsön, Häggdångerin, Stigsjön, Säbrån ja Viksjön maalaiskunnat. Härnösandin kaupunkiin ja Högsjöön maalaiskuntaan uudistus ei vaikuttanut. Vuonna 1969 Högsjö ja Säbrå liitettiin kaupunkiin. Vuonna 1971 kaupunki muutettiin nykyiseksi Härnösandin kunnaksi ilman rajamuutoksia.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Härnösandin kaupungin vaakuna. Myös Säbrån maalaiskunnalla oli oma vaakuna.
Marsalkka Govorovin kirjallisuuspalkinto

Marsalkka Govorovin kirjallisuuspalkinto (ven. Literaturnaja premija imeni Marshala Sovetskogo Sojuza L. A. Govorova, Neuvostoliiton marsalkka L. A. Govorovin kirjallisuuspalkinto) on Pietarin kaupunginhallituksen 2001 perustama, kerran vuodessa jaettava kirjallisuuspalkinto, jonka tarkoitus on edistää isänmaallista kirjallisuutta.
Palkinto luovutetaan Pietarissa asuvalle henkilölle kirjallisista teoksista, jotka Pietarin kaupungin antaman palkintoa koskevan virallisen asetuksen mukaan ”paljastavat kansallisten urotekojen mahtavuuden sekä suurten sotapäälliköiden roolin Suuressa Isänmaallisessa sodassa 1941–1945, soturien ja piiritetyn Leningradin asukkaiden sankaruuden ja miehisyyden, isänmaallisuuden, ihmisrakkauden sekä voittaja-esi-isiemme kunniakkaita perinteitä jatkavien aikalaistemme korkean moraalisen laadun”. Palkinnossa on kolme luokkaa, arvoiltaan 25 000, 15 000 ja 10 000 ruplaa.
Suomalaisista palkinto on myönnetty Johan Bäckmanille vuonna 2004. Bäckman sai palkinnon yhdessä venäläisen historiantohtori Nikolai Barynishkovin kanssa kirjasta "Leningradin piiritys ja Suomi 1941-1944". Bäckman toimi kirjan kustantajana.
Maanmittauslaitos

Organisaatio

Maanmittauslaitos tuottaa yritysten, yhteiskunnan ja yksityisten ihmisten tarpeisiin palveluita maastosta, ympäristöstä sekä kiinteistöistä. 1.1.2010 kiinteistöjen kirjaamisasiat eli lainhuudot, kiinnitykset ja erityiset oikeudet siirtyivät Maanmittauslaitoksen hoidettaviksi.
Vuoden 2015 alusta lähtien Maanmittauslaitoksen toimiala laajeni, kun paikkatietoalan huippututkimukseen keskittynyt Geodeettinen laitos (nykyinen Paikkatietokeskus) sekä maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalan tietopalveluja tuottavan Tiken tietotekniikan kehittämistehtävät (nykyinen Tietotekniikan palvelukeskus) yhdistettiin Maanmittauslaitokseen.
Maanmittauslaitoksen organisaatio koostuu keskushallinnosta sekä neljästä toimintayksiköstä, jotka ovat Tuotanto, Tietotekniikan palvelukeskus, Paikkatietokeskus ja Yleishallinto. Maanmittauslaitoksen palvelut ovat kansalaisten saatavilla 35 palvelupisteessä eri puolilla Suomea.
Tietotekniikan palvelukeskus tuottaa toimialasidonnaisia tietotekniikan palveluja Maanmittauslaitokselle, maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalan virastoille sekä muille julkisille tahoille. Se kehittää ja ylläpitää sovelluksia ja tietojärjestelmiä sekä niihin liittyviä infrapalveluja, kuten Maanmittauslaitoksen kiinteistötieto- ja maastotietojärjestelmiä. Paikkatietokeskus toimii puolestaan Maanmittauslaitoksessa tutkimus- ja asiantuntijayksikkönä, jossa tehdään paikkatietoinfrastruktuureja tukevaa tutkimus- ja kehitystyötä sekä huolehditaan Inspire-direktiivin toimeenpanosta.
Laitoksen pääjohtajana toimii 1.9.2012–31.8.2019 diplomi-insinööri Arvo Kokkonen.
Maanmittauslaitos voitti vuonna 2009 Suomen Laatukeskuksen järjestämän Laatupalkintokilpailun julkisen sektorin ja yleishyödyllisten yhteisöjen sarjassa. Sen vuoksi laitokselle myönnettiin myös ”EFQM Recognised for Excellence 5 stars” -tunnustus.
Valtiokonttori valitsi Maanmittauslaitoksen valtion parhaaksi työyhteisöksi vuonna 2012. Palkinnon perusteena oli työhyvinvoinnin ja työsuojelun eteen tehdyn työn onnistunut integrointi kaikkeen toimintaan.

Historia

Maanmittauslaitoksen (vuoteen 1994 Maanmittaushallitus) historia Suomessa ulottuu vuoteen 1633. Ruotsi-Suomen maanmittauslaitoksen alku lasketaan vuodesta 1628, jolloin Kustaa Aadolf perusti laitoksen laatimaan täydellisen taloudellisen kartaston valtakunnasta. Ensimmäinen laitoksen johtaja oli Anders Bureus. Suomeen lähetetty ensimmäinen maanmittari oli Olof Gangius (1633). Virkakunnan kasvaessa Tukholmaan perustettiin vuonna 1683 maanmittauskonttori, josta käsin erityisvirkamies hoiti Suomen asioita. Suomen erkaannuttua Ruotsista, Turkuun perustettiin vuonna 1821 päämaanmittauskonttori, joka myöhemmin siirtyi Helsinkiin.
Venäjän keisari vahvisti Päämaanmittauskonttorin perustamisen 14.11.1812. Sen nimi oli vuosina 1848–1850 ja 1863–1916 Maanmittauksen ylihallitus ja 1851–1863 Maanmittauksen ja metsänhoidon ylihallitus, koska metsähallinto luotiin aluksi maanmittauslaitoksen alaisuuteen. Nimi lyheni Maanmittaushallitukseksi vuonna 1916 ja lopulta nykyiseen muotoonsa 1993.
Hilokin piiri

Hilokin piiri (ven. Хилокский район, Hilokski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 14 832 neliökilometriä. Asukkaita on 32 300 henkeä (vuonna 2009).
Hilokin piiri sijaitsee Taka-Baikalian lounaisosassa. Koillisessa se rajoittuu Tšitan, idässä Uljotyn, etelässä Krasnyi Tšikoin ja lounaassa Petrovsk-Zabaikalskin piireihin sekä pohjoisessa Burjatian tasavaltaan.
Piiriin kuuluu Hilokin kaupunki, Mogzonin kaupunkimainen taajama sekä 10 maalaiskuntaa: Bada, Engorok, Glinka, Haragun, Hilogoson, Hušenga, Linevo Ozero, Ukurik, Zakulta ja Žiphegen. Hallinnollinen keskus on Hilok. Asutuskeskuksia on yhteensä 29.
Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia ja burjaatteja. Alentuikan, Engorokin, Glinkan ja Uljastuin kylissä asuu vanhat elintapansa säilyttäneitä vanhauskoisia. Burjaattikyliä ovat Sarantui, Šilja, Terephen, Ukurik, Uletka ja Uljastui.
Piirin kautta kulkee Trans-Siperian rautatie sekä Irkutskin ja Tšitan välinen M55-valtatie. Hilokista on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin 264 kilometriä.
Talous perustuu rautatieliikenteeseen ja metsäteollisuuteen. Burtuissa louhitaan ruskohiiltä. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa ja lihaa.
Hilokissa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Rabotšaja tribuna. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä sekä Haljartan buddhalainen kulttipaikka.
Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu

Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Viron sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ohella. Se otettiin käyttöön Viron sosialistisen neuvostotasavallan Korkeimman neuvoston puhemiehistön asetuksella 6. helmikuuta 1953. Se vahvistettiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan 7. marraskuuta 1977 hyväksytyn uuden perustuslain § 167:ssä.
Lipussa oli punainen tausta, joka kuvaa kommunismia. Lipun vasemmassa yläkulmassa oli tähti sekä sirppi ja vasara. Sen alareunassa oli leveä sininen raita, jonka päällä oli kaksi kapeaa valkoista raitaa ja niiden välissä ohut sininen raita. Raitaan oli kuvattu viisi terävää lainetta. Kuvion oli tarkoitus kuvata Itämeren laineita, jotka huuhtovat Viron rannikkoa.
Lipun erotti Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lipusta se, että Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipussa aaltokuvion alla oli punainen raita, joka Latvian lipusta puuttui. Lisäksi lainekuviointi oli Viron lipussa terävä, Latvian lipussa pyöreä.
Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipun takapuolella ei yleensä ollut sirppi ja vasara -kuviota. Vuoden 1977 perustuslaki määräsi tämän säännöksi.
Lippu poistettiin käytöstä lopullisesti Viron itsenäistyttyä uudelleen 20. elokuuta 1991.
Väylänrakennusalus Rakentaja

Väylänrakennusalus Rakentaja on Turussa vuonna 1975 valmistunut erikoisalus, jota Merenkulkulaitos käyttää väylien rakennustyössä. 
Aluksen mitat ovat noin 35 × 10 × 2,5 metriä. Siinä ei ole omaa kuljetuskoneistoa, ainoastaan apukoneet sähkön, paineilman ja hydrauliikan tuottamista varten. Aluksessa on useitakin erivahvuisia ja erityyppisiä nostureita ja ruoppauslaitteisto. Lisäksi se on kypäräsukeltajien emälaiva.  
Aluksella oli aluksi oma hinaaja, tarkastusalus Perämeri. Tosin tämä alus siirrettiin jo vuonna 1978 Helsinkiin ja edelleen kaksi vuotta myöhemmin Saimaan kanavan väyläalukseksi. Sittemmin Rakentajaa hinasivat väyläalukset ja joskus vartiolaivat.
Hardyn–Littlewoodin maksimaalifunktio

Taustaa

Ensimmäisen yksiulotteisen maksimaalifunktion kehitti intohimoisena kriketinpelaajana tunnettu matemaatikko G.H. Hardy kollegansa J.E. Littlewoodin kanssa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla (ks. Hardy ja Littlewood 1930, ja Young 1981). Tämä mietiskeli pelin pisteiden laskua ja totesi kuinka yhdessä pelissä epäonnistuminen tasoittuu aiempien taikka tulevien pelien hyvillä tuloksilla, ja etenkin, mikäli jokin edeltävä peli on ollut todellinen menestys, voisi se keskiarvoja laskeskelemalla vaikuttaa tulevien pelien tuomaan tason notkahdukseen lohduttavasti vielä pitkänkin ajan päästä. Tutkiakseen suurimpien arvojen vaikutusta keskiarvoihin, Hardy ja Littlewood kehittivät reaalisuoralle etäisyydellä painotetun ”suurimman keskiarvon” funktion: maksimaalifunktion, joka kuvaa funktioita niiden suurimpien ”massakeskittymien” avulla.

Maksimaalilause

Eräs keskeisimpiä maksimaalifunktiota koskevia tuloksia on Maksimaalilause.

Maksimaalilauseen seurauksia

Maksimaalilauseen seurauksena saadaan (ks. esimerkiksi Stein 1970) muun muassa Lebesguen differentioituvuuslause.
Berard Toshio Oshikawa

Berard Toshio Oshikawa (jap. ベラルド 押川 壽夫, Berarudo Oshikawa Toshio; s. 25. maaliskuuta 1941) on japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin konventuaalien fransiskaanien papiksi 21. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Nahan hiippakunnan johtoon 24. tammikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Baptist Tadamarō Ishigami, jota avustivat Stephen Fumio Hamao ja Paul Shin'ichi Itonaga.