google/wiki40b huggingface dataset:
Ashley Benson

Tausta

Benson syntyi ja varttui Anaheimissä, Kaliforniassa. Hänen vanhempansa ovat Shannon Hart ja Jeff Benson, ja hänellä on sisko Shaylene, joka on vuoden vanhempi.
Benson on tanssinut neljävuotiaasta asti ja harrasti mm. balettia, jazztanssia ja hiphopia. Lapsena hän esiintyi musikaaleissa ja joulukirkossa. Benson oli katalogimallina ollessaan viisivuotias, ja kahdeksanvuotiaana hän pääsi Ford-mallitoimiston listoille.

Ura

Benson debytoi elokuvissa vuonna 2004 pienessä sivuroolissa elokuvassa 13 ja risat. Samana vuonna hän sai roolin saippuasarjasta Päivien viemää, jossa hän näytteli Jennifer ja Jack Deveraux’n tytärtä. Hän esiintyi sarjassa vuoteen 2007 asti ja lähti saatuaan pääroolin elokuvasta Anna palaa 4, joka julkaistiin suoraan DVD:lle.
Benson esiintyi 2000-luvulla useissa tv-sarjoissa, kuten Poliisipäällikkö Mannion, O.C. ja Seitsemäs taivas. Vuosina 2010–2017 hän näytteli Hanna Marinia, tyttöporukan ”diivaa”, nuorten jännityssarjassa Valehtelevat viettelijät. Vuonna 2013 Benson nähtiin Barney Stinsonin siskona sarjassa Ensisilmäyksellä (How I Met Your Mother).
Vuonna 2012 Benson esitti yhtä päärooleista elokuvassa Spring Breakers. Hänellä oli Lady Lisan, 1980-luvun suositun pelihahmon, rooli toimintaelokuvassa Pixels, joka sai ensi-iltansa Suomessa 7. elokuuta 2015.

Yksityiselämä

Benson on seurustellut huippumalli Cara Delevingnen kanssa vuodesta 2018 lähtien.
Aimo Paapio

Aimo Veikko Paapio (7. joulukuuta 1912 Kotka – 3. syyskuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen näyttelijä, joka muistetaan monista arvovaltaisten hahmojen sivuosista 1960- ja 1970-luvun kotimaisissa elokuvissa. Hän näytteli erilaisten johtajien, lääkärien, upseerien ja hovimestarien rooleja. Paapio teki myös joitakin sivuosia Suomen Kansallisteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa.
Hurmaava joukkoitsemurha (elokuva)

Julkaisu

Televisiosarja on esitetty MTV3:lla useita kertoja. Elokuvan ensi-ilta televisiossa oli 24. kesäkuuta 2012, lisäksi elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Elokuvan VHS- ja DVD-julkaisun kansikuvaa on myös käytetty alkuperäisen romaanin kansikuvana uudemmissa painoksissa.

Vastaanotto

Tv-maailman arvostelussa todetaan, että elokuva nauraa niin suomalaiskansalliselle synkkyydelle kuin yhdistyksen perustamisinnollekin. Tyylilajiksi todetaan sekavahko opera buffa. Helsingin Sanomien Arto Pajukallio totesi elokuvan hauskuuden perustuvan lähinnä irrallisiin kirjallisiin sutkauksiin, joihin näyttelijät eivät löydä kaikupohjaa.
Ken Naganuma

Jalkapallomaajoukkue

Naganuma edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1954-1961. Hän osallistui muun muassa kesäolympialaisiin 1956.
Kausalan ravirata

Historia

Kausalan ravirata rakennettiin vuonna 1920 valmistuneen Iitin kunnan rahoittaman Keskustalo-nimisen seuratalon ympärille. Rakennus siirtyi myöhemmin paikallisen suojeluskunnan omistukseen, kunnes se tuhoutui tulipalossa tapaninpäivänä 1941. Vuonna 1944 vanhan suojeluskuntatalon paikalle valmistui kivirakenteinen arkkitehti Pauli Salomaan suunnittelema rakennus. Marraskuussa 1944 sen omistajaksi tuli Iitin hevosystäväinseura ja suojeluskuntatalo nimettiin uudelleen Ravilinnaksi. Vuonna 1978 rakennus siirtyi Iitin kunnan haltuun.

Iitin hevoskeskus

Kausalan raviradan pohjoispuolelle on suunniteltu rakennettavaksi hevoskeskus, johon sijoittuisivat muun muassa harjoitusravirata, ravi- ja ratsastustalleja, maneesi sekä hevoskilinikka. Sen rakentaminen aloitetaan mahdollisesti vuonna 2015.
Sujut

Juoni

Jatkosodassa kesällä 1944 suomalaisten rintama on romahtamassa. Sekavassa tilanteessa alikersantti Lauri Ojala päättelee, ettei häntä enää tarvita ja lähtee rintamalta luvatta kotiinsa Etelä-Hämeeseen sopivasti viljanpuinnin aikaan. Parin kuukauden kuluttua mies pidätetään, ja kostonhimoisen majurin käskystä hän joutuu kaivamaan itselleen haudan.

Tuotanto

Sujuja kuvattiin värifilmille noin kaksi kuukautta Kouvolan Pahkajärven ampuma-alueella ja Karkkilassa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi moitti elokuvan ensiesityksen alla alun sotakohtauksia sekaviksi sodankäyntiä tuntemattomalle, mutta kirjoitti seuraamisen helpottuvan kun tarina keskittyy alikersantti Ojalaan. Parhaimmillaan elokuva oli hänestä lopun selvittelykohtauksissa. Talaskivi kehui erityisesti Vesa Mäkelän juroa näyttelijäntyötä, Juhani Sarron kuvausta ja Heikki Valpolan musiikkia.
ARA Almirante Brown (C-1)

Palvelus

ARA Almirante  Brown luovutettiin 5. heinäkuuta 1931 Argentiinan laivastolle, minkä jälkeen se lähti 27. heinäkuuta sisaraluksensa ARA Veinticinco de Mayon kanssa Genovasta Argentiinan La Plataan. Alukset saapuivat 15. syyskuuta määränpäähänsä, jossa ne liitettiin seuraavana päivänä virallisesti laivastoon.
Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen.  Alus kolaroi 3. lokakuuta 1941 sotaharjoituksissa hävittäjä ARA Corrientesin kanssa. Hävittäjä upposi. Alus jäi samassa yhteydessä taistelulaiva ARA Rivadavian alle, mikä aiheutti kolmen kuukauden korjaukset telakalla Puerto Belgranossa.
Alus osallistui 1947-1948 etelänapa mantereen valloitukseen, minkä jälkeen sen palvelus jatkui rauhanajan tehtävissä. Se teki 1949 laivastovierailun New Yorkiin. Alukselle teki 20. huhtikuuta 1950 Bellin helikopteri onnistuneen laskun, mikä oli ensimmäinen helikopterin laskeutuminen Argentiinan laivaston alukselle.
Alus riisuttiin aseista 1960 ja se poistettiin laivastoluettelosta seuraavana vuonna 31. heinäkuuta. Se myytiin romutettavaksi italialaiselle Soc. Com. Trasimeno Spalle Milanoon, jonne alus lähti 2. maaliskuuta 1962 hinattuna.
Issa Hayatou

Issa Hayatou (s. 9. elokuuta 1946 Garoua, Kamerun) on kamerunilainen urheiluvaikuttaja.
Hayatou on toiminut Afrikan jalkapalloliiton CAF:in puheenjohtajana vuodesta 1987. Kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan hallituksen jäsenenä hän on toiminut vuodesta 1990 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1992. Vuonna 2002 Hayatou hävisi Fifan puheenjohtajaäänestyksen Sepp Blatterille. Hän on toiminut lisäksi kansainvälisen olympiakomitean KOK:n jäsenenä vuodesta 2001.
Fenfuraami

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenfuraami on valkoista tai hieman ruskehtavaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähän veteen ja runsaammin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, asetoniin, dikloorimetaaniin ja tolueenin. Fenfuraami on stabiili yhdiste eikä hajoa kuumennettaessa. Voimakkaasti happamissa tai emäksisissä olosuhteissa se hydrolysoituu.
Fenfuraami kuuluu karboksanilideihin, joiden vaikutusmekanismi sieniä vastaan on sienten mitokondrioiden soluhengityksen estäminen. Aine tehoaa vain avokantaisiin sieniin. Yhdisteen myrkyllisyys nisäkkäille on suhteellisen alhainen ja fenfuraamin LD₅₀-arvo rotilla suonensisäisesti on 1,49 g/kg. Yhdiste ei ole myöskään osoittautunut mutageeniseksi Amesin testillä.

Valmistus ja käyttö

Fenfuraamia voidaan valmistaa käyttämällä lähtöaineena 2-metyylifuraanikarboksyylihappoa. Tämä reagoi tionyylikloridin kanssa muodostaen happokloridijohdannaisen, joka reagoi aniliinin kanssa fenfuraamiksi.
Fenfuraami tuli Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1974. Yhdistettä käytetään viljojen siementen käsittelyyn ja ohran, vehnän ja kauran sienitautien kuten lumihomeen ja ruostesienten ehkäisyyn. Fenfuraamia voidaan käyttää jauheena tai liuoksena.
Fotomontaasi

Fotomontaasi, fotokollaasi tai valokuvakollaasi on eri valokuvien yhdistämistä leikkaamalla ja liittämällä yhteen useita valokuvia uudeksi valokuvaksi. Leikkaamalla ja liimaamalla tapahtuvan työskentelyprosessin voi tehdä myös kuvankäsittelyohjelmalla ja tällaista kuvan käsittelyä sanotaan usein "fotoshoppaamiseksi".
Ero fotomontaasin ja valokuvakollaasin välillä on joidenkin tulkintojen mukaan siinä, että valokuvakollaasissa työskentelyn painopiste siirtyy pois kuvankäsittelystä (tai pimiöstä) valmiiden valokuvien leikkaamiseen ja yhdistelyyn liimalla.

Historia

Fotomontaasin synty liittyy kollaasiin historiaan. Peter von Baghin mukaan fotomontaasi on yksi visuaalisen kollaasin varhain kypsyneistä erikoisalueista.
Luultavasti Skotlannissa 1850-luvulla kehitettyä valokuvien yhdistämisen mentelmää (Combination Printing eli yhdistelmävedos) pidetään fotomontaasin varhaisena muotona. Se oli eri kuvien tasojen yhdistämistä yhdeksi valokuvavedokseksi huolellisesti maskaamalla ja peräkkäin valottamalla. Varhaisten yhdistelmävedosten tekeminen vaati päiväkausien työn, laadukkaita työvälineitä ja kärsivällisyyttä. Sitä kutsuttiin aluksi "kaksoisvedostukseksi", koska aluksi käytettiin kahta negatiivia. Valokuvien yhdistely oli melko suosittua 1800-luvulla. Valokuvien yhdistämisen käytännön ohessa kuvien yhdistämistä pidettiin viihteellisenä, ja huvitusta herättivät postikortit, joissa vartaloon liitettiin erilainen pää, tai luotiin outoja tai mahdottomia olentoja.
Ajatus fotomontaasista alkoi kehittyä valokuvan alkua seuranneina aikoina heti, kun paperipohjainen, eikä enää metalliin tai lasiin kiinnitettävä valokuvaus tuli yleiseen käyttöön. Se ilmeni siten, että valokuvaaja liimasi vierekkäin useiden asiakkaiden muotokuvia ja valokuvasi ne sitten uudestaan mainostarkoitukseensa. Hän loi täten ihmisjoukon, jossa oli eri ajoilta ja ehkä myös eri paikoista otettuja osasia.   
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kollaasin idea yleistyi. Berliinissä toiminut dada-taiteilijaryhmä etsi uusia ilmaisukeinoja, joilla olisi enemmän merkitystä kuin abstraktilla ilmaisulla, mutta joka ei palaisi vanhaan maalaustaiteen figuratiiviseen traditioon. Dadan piirissä fotomontaaseja tekivät muun muassa John Heartfield, Hannah Höch, Johannes Baader, Raoul Hausmann ja George Grotz.
Surrealismin tullessa hallitsevaksi taidesuuntaukseksi Euroopassa jäi valokuvamontaasi vähemmälle huomiolle. Uusi kiinnostus dadaan 1960-luvulla muun muassa fluxus-ryhmän puitteissa elvytti fotomontaasin. Myös pop-taiteen liike käytti teoksissa ajan aikakauslehtien valokuvia ja tekstejä. Myös mainostajat saivat vaikutteita tästä tekniikasta luoden yhä uusia fotomontaaseja.
Fotomontaasin käyttö 1980-luvun Euroopassa liittyi ydinaseiden vastaisen liikkeen käyttämiin julisteisiin ja muuhun graafiseen viestintään.
Albrekt Rohkea

Albrekt Rohkea (saks. Albrecht der Beherzte, myös Albrekt Animosus; 27. tai 31. heinäkuuta 1443 Grimma – 12. syyskuuta 1500 Emden) oli Meissenin rajakreivi (nimellä Albrekt III) ja Saksin herttua vuosina 1485–1500. Hänestä polveutuu Wettinin hallitsijasuvun albertilainen haara.
Albrekt oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik II:n nuorempi poika. Hän oli lapsena vuonna 1455 yhdessä veljensä Ernstin kanssa niin sanotun ”Saksin prinssiryöstön” (Prinzenraub) uhreina. Fredrik II:n kuoltua vuonna 1464 Ernst ja Albrekt hallitsivat valtakuntaa yhdessä, mutta Ernst sai vanhempana vaaliruhtinaan arvon. Perittyään pojattomana kuolleelta sedältään Thüringenin alueen vuonna 1485 veljekset jakoivat valtakunnan niin sanotussa Leipzigin jaossa, jossa Albrektille jäi Wettinien historiallinen läänitys Meissenin rajakreivikunta. Jaon seurauksena Albrektista sai alkunsa Wettinien albertilainen haara ja Ernstistä ernestiläinen haara. Albrekt toimi myöhemmin useilla sotaretkillä keisarillisten joukkojen päällikkönä ja sai Pyhän saksalais-roomalaisen kerisarikunnan marsalkan arvon. Hän toimi vuosina 1488–1493 Alankomaiden käskynhaltijana ja sai 1498 perinnöllisen Friisinmaan käskynhaltijan viran.
Albrektin puoliso oli vuodesta 1464 Böömin kuningas Georg Podiebradin tytär Zedena. Heidän pojistaan Yrjö Parrakas ja Henrik Hurskas olivat molemmat myöhemmin Saksin herttuoina. Albrekt pyrki huonolla menestyksellä Böömin kuninkaaksi appensa kuoltua vuonna 1471.
Sotilaspartiohiihto

Sotilaspartiohiihto on hiihtolaji, jossa kilpaillaan tavallisesti eri maiden tai sotilasyksiköiden välilä. Lajista on sittemmin kehitetty suurta suosiota nauttiva ampumahiihto.
Perinteisen kaavan mukaisessa sotilaspartiohiihdossa hiihtomatka on 25 kilometriä. Matkan jälkipuoliskolla suoritetaan ammunta. Nousujen yhteenlasketun korkeuden tulee olla 500–1200 metriä. Perinteisesti partio koostuu yhdestä upseerista, yhdestä aliupseerista sekä kahdesta miehistön jäsenestä. Aliupseerin ja miehistöön kuuluvien reppujen yhteispainon pitää olla vähintään 24 kilogrammaa. Upseerin aseistuksena on pistooli ja muilla sotilaskivääri. Upseeri ei osallistu ammuntaosuuteen. Ammunta tapahtuu kolmen, halkaisijaltaan 25 senttimetriä olevan, maalitaulun maaliryhmään. Jokaisella on käytettävissään kolme patruunaa. Jokaisesta ohilaukauksesta tulee yksi sakkominuutti.
Nykyisin sääntöjä on jossakin määrin muutettu erityisesti välineistön osalta ampumahiihdon suuntaan. Partionjohtaja ei kanna asetta lainkaan, muiden jäsenten aseet ovat Kansainvälisen ampumahiihtoliiton IBU:n sääntöjen mukaisia. Maalitaulut ovat samanlaisia kuin ampumahiihdossa. Maaliin tultaessa partion ensimmäisen ja viimeisen ero saa olla korkeintaan 30 sekuntia.
Sotilaspartiohiihto on ollut vuodesta 1929 kansainvälisen sotilasurheiluliiton CISM:n hiihtomestaruuskilpailujen lajina. Talviolympialaisten näytöslajina se oli 1924 Chamonix'ssa, 1928 St. Moritzissa, 1936 Garmisch-Partenkirchenissä ja 1948 St. Moritzissa. Vuonna 2006 Kansainvälinen Olympiakomitea tunnusti Chamonix'n sotilaspartiokilpailun viralliseksi olympiakilpailuksi.
Espanjan ympäriajo 2009

Joukkueet ja ajajat

Kilpailussa oli mukana 17 UCI ProTour -tallia ja viisi UCI Continental Circuits -tason joukkuetta. ProTour-talleista mukaan kutsuttiin alun perin kaikki muut paitsi Fuji - Servetto ja Katjuša. Fuji-Servetto sai kuitenkin valituksen jälkeen osanotto-oikeuden kilpailuun. 
Mukana olivat seuraavat tallit: Ag2r-La Mondiale, Andalucía-Cajasur, Astana, Bbox Bouygues Télécom, Caisse d'Epargne, Cervélo TestTeam, Cofidis, Contentpolis-Ampo, Euskaltel-Euskadi, Française des Jeux, Fuji - Servetto, Garmin-Slipstream, Lampre-N.G.C., Liquigas, Quick·Step - Innergetic, Rabobank, Silence-Lotto, Columbia-HTC, Milram, Saxo Bank, Vacansoleil ja Xacobeo Galicia.
Edellisvuoden kolme parasta, Alberto Contador, Levi Leipheimer ja Carlos Sastre, eivät olleet mukana. Kärkisijoille veikkailtiin ennakkokaavailuissa muun muassa Ivan Bassoa, Tom Danielsonia, Cadel Evansia, Jakob Fuglsangia, Robert Gesinkiä, Chris Horneria, Kim Kircheniä, Roman Kreuzigeria, José Ángel Gómez Marchantea, Daniel Martinia, Ezequiel Mosqueraa, Samuel Sánchezia, Andy ja Fränk Schleckiä, Alejandro Valverdea sekä Christian Vandeveldeä. Mukana oli myös vuoden 2006 voittaja Aleksandr Vinokurov, joka vapautui muutamaa viikkoa ennen kilpailun alkua kahden vuoden kilpailukiellosta.
Kokonaiskilpailun voitti Alejandro Valverde 55 sekunnin erolla Samuel Sáncheziin, Cadel Evans oli kolmas. Pistekilpailun voitti André Greipel, mäkikirikilpailun David Moncoutié, yhdistelmäkilpailun Valverde ja joukkuekilpailun Xacobeo Galicia.

Lopputulokset

Kilpailuosioiden lopputulokset muodostuivat seuraaviksi
Jukka Mäkelä (kuvataiteilija)

Jukka Pekka Mäkelä (31. heinäkuuta 1949 Jyväskylä – 6. helmikuuta 2018 Fiskari, Raasepori) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän kuului suomalaisen postmodernismin ja uusekspressionismin kärkihahmoihin.

Henkilöhistoria

Mäkelä opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa 1967–1968 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1968–1972 Helsingissä. Hän toimi myös asiantuntijatehtävissä, kuten Wihurin rahaston taideostolautakunnassa.

Taiteellinen tuotanto

Mäkelä on tehnyt suurikokoisia hillityn värisiä ekspressionistisia akryylimaalauksia, jotka liikkuvat abstraktin ja luontovaikutelman rajamailla. Maalausten lähtökohtana ovat usein vesi, lumi ja peruskallio. Hän on työstänyt myös metalligrafiikkaa. Läpimurtonsa Mäkelä teki 1970-luvulla vähäeleisen konstruktivistisilla töillään, 1980-luvulla hän herätti laajaa huomiota rosoisilla, ekspressionistisilla töillään. 1990-luvulla taiteilijan ote keveni muuttuen herkäksi, graafisemmaksi ja "estetistisemmäksi". 2000-luvulla Mäkelän töissä alkoivat korostua värit, voimakkaampi viiva sekä maalipinnan päälle liimattu japaninpaperi.
Mäkelän teoksia oli esillä laajassa näyttelyssä Merkki ja ele – maalauksia kolmelta vuosikymmeneltä Kiasmassa 1999. Laaja katsaus Mäkelän uudempaan tuotantoon nähtiin Helsingin Taidehallissa Herkkyys ja voima -suurnäyttelyssä syksyllä 2015. 
Mäkelä sai Valtion taidepalkinnon 1977 ja 1981, ja Pro Finlandia -mitali hänelle myönnettiin 2007. Hän edusti Suomea Venetsian biennaalissa 1988. Taiteilijaeläke myönnettiin Mäkelälle 2013.
Bakı Kristal Zalı

Bakı Kristal Zalı on monikäyttöhalli, joka rakennettiin Azerbaidžanin pääkaupunkiin, Bakuun. Hallissa järjestettiin Eurovision laulukilpailu 2012. Hallin erikoisuutena oli, että Euroviisujen aikaan hallin seinään muodostui esiintyvän maan lippu.
Nikolaus Selnecker

Nikolaus Selnecker (tai Selneccer) (5. joulukuuta 1530 Hersbruck – 24. toukokuuta 1592 Leipzig) oli saksalainen luterilainen urkuri ja teologi. Hän on pääosin tunnettu virsistään. Hän oli myös yhdessä muun muassa Jakob Andreaen ja Martin Chemnitzin kanssa yhtenä tärkeimmistä Tunnustuskirjoihin kuuluvan Yksimielisyyden ohjeen laatijoista.
Nuoruudessaan Selnecker toimi Nürnbergin urkurina. Hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa Philipp Melanchthonin alaisuudessa. Aluksi hän opiskeli lakitiedettä, mutta Melanchtonin vaikutuksesta hän alkoi opiskella teologiaa. Myöhemmin hän toimi hovisaarnaajana ja muusikkona Dresdenissä, superindententtinä ja professorina Leipzigissä.
Suomen evankelis luterialisen kirkon virsikirjassa Selneckerin tekemiä ovat virsi numero 551 (”Sinua Kristus, kiitämme, oi Herra, armahtajamme”) sekä virrestä 189 (”Ah, Jeesus, ole kanssamme, jo joutuu aika ehtoolle”) säkeistöt 2–8, ensimmäinen säkeistö on Melanchthonin tekemä. Myös virren 377 ("Sun haltuus, rakas Isäni") tekijäksi mainitaan Selnecker Martin Moellerin ohella. Ruotsin kirkon virsikirjassa on kaksi hänen virttään, jotka ovat samat kuin Suomen virskirjassa, mutta hieman erilaisina käännöksinä (373 "Oi, sido meidät sanaasi", 2. ja 3. säkeistöt) ja 502 ("Sinua, Kristus, kiitämme") sekä yksi hänen sävelmänsä, Johan L. Runebergin virrellä 507 ("Yön helmaan päivä painuu").
Munakka

Munakka on kylä ja taajama Ilmajoella. Se sijaitsee Seinäjoen läheisyydessä ja ajomatkaa Seinäjoelle kertyy vain 10 minuuttia. Munakassa on asukkaita vajaa 500.
Kylässä on alakoulu, nuorisoseurantalo ja päiväkoti, jossa on opetusta myös esikoululaisille. Vuonna 1923 rakennettu nuorisoseuratalo on harrastus- ja kokoontumispaikka. Kylällä toimii useita aktiivisia seuroja ja yhdistyksiä, esimerkiksi Munakan urheilijat, Munakan nuorisoseura ja Munakan kylätoimikunta. Munakan pesäpallo- ja yleisurheilukenttä sijaitsee nuorisoseuratalon vieressä.
Munakan eteläpuolella avautuu Ilmajoen Alajoen alava viljelymaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.
MTV3:n Putous-viihdeohjelman vuoden 2011 tuotantokauden sketsihahmokilpailun voittanut hahmo Munamies on kertonut asuinpaikakseen Munakan. Munakan nuorisoseuran pihassa oleva pieni vaja omistettiin hänelle.
CarGoTram

Reitti

CarGoTramit kulkevat normaalioloissa tunnin välein, tehtaan tuotantotahdista riippuen jopa 40 minuutin vuoroväli on mahdollinen. Pääreitti kulkee logistiikkakeskuksesta (Güterverkehrszentrum) Postplatzin ja Grunaer Straßen kautta edelleen Straßburger Platzille ja tehtaalle. Ruuhka-aikana CarGoTram voi käyttää myös muita reittejä.

Tekniikka

CarGoTram on molempiin suuntiin liikennöivä moniosainen raitiovaunu. Toisin kuin useimmissa kaupunkiliikenteeseen tarkoitetuissa henkilöliikenteen raitiovaunuissa, CarGoTramissa on ohjausvaunut yksikön molemmissa päissä. Yksikön lastikapasiteetti on 214 m³, joka vastaa kolmea kuorma-autokonttia. Kukin ohjausvaunu voi kuljettaa 7,5 tonnin kuorman, ja kukin välivaunu kaikkiaan 15 tonnin kuorman.
Yksikön kaikki pyöräkerrat on varustettu sähkömoottorein ja ovat vetäviä.
Vantaan Energia

Historiaa

Malmin Sähkölaitos Oy:n perustava yhtiökokous pidettiin Helsingin Seurahuoneella (nykyinen kaupungintalo) 2.9.1910. Vuonna 1965 Malmin Sähkölaitos Oy:n nimi muuttui Helsingin Ympäristön Sähkölaitos Oy:ksi. Vuonna 1970 Helsingin Ympäristön Sähkölaitos Oy siirtyi kokonaan Helsingin maalaiskunnan/Vantaan kauppalan omistukseen. Vuonna 1972 uusi toimitalo valmistui Vantaan Tikkurilaan ja yhtiön nimi vaihtui Vantaan Sähkölaitos Oy:ksi vuoden 1973 alusta. Vuonna 1996 yhtiön nimeksi tuli Vantaan Energia Oy.

Sähkön tuotanto

Suurin osa Vantaan Energian tuottamasta sähköstä ja kaukolämmöstä syntyy yhteistuotantona. Yhteistuotannossa saavutetaan parempi kokonaishyötysuhde kuin erillistuotannossa, lisäksi päästöjä syntyy vähemmän.
Yhtiö tuotti sähköä Martinlaakson voimalaitoksella vuonna 2012 yhteensä 601 GWh. Itse tuotetusta tai muualta hankitusta sähköenergiasta 54,2 % oli peräisin fossiilisista polttoaineista ja turpeesta ja 32,7 % uusiutuvista energialähteistä. 13,1 % sähköstä oli ydinvoimalla tuotettua.

Kaukolämmön tuotanto

Vantaan Energia aloitti kaukolämpötoimintansa vuonna 1969. Tällä hetkellä lähes 80 prosenttia Vantaan asukkaista asuu kaukolämmitetyissä taloissa. Kaukolämpö tuotetaan pääasiassa yhtiön Martinlaakson voimalaitoksessa yhteistuotannossa sähkön kanssa. Voimalaitos käyttää pääpolttoaineina maakaasua ja kivihiiltä. Kaukolämpöputkistoa yhtiöllä on yhteensä 491 kilometriä (31.12.2012). Vantaan Energian kaukolämpöverkot ovat yhdistetty Rajatorpassa ja Kuninkaalassa Helsingin Energian kaukolämpöverkkoon sekä Leppäkorvessa Keravan Energian kaukolämpöverkkoon. Martinlaakson voimalaitoksella kaukolämpö tuotetaan yhdessä sähkön kanssa. Yhteistuotannossa voimalaitoksen polttoaineen energiasta saadaan hyödynnetyksi parhaimmillaan yli 90 prosenttia. Kaukolämpöä tuotetaan Martinlaakson voimalan lisäksi myös lämpökeskuksesta, jotka sijaitsevat Hakunilassa, Koivukylässä, Metsolassa, Seutulassa, Hakkilassa (Maarinkunnas) ja lentokentällä. Lisäksi uusi lämpökeskus on tulossa Varistoon. Lämpökeskusten pääpolttoaine on maakaasu ja hyötysuhde on yli 90 prosenttia.

Jätevoimala

Vantaan Energia rakensi vuosina 2011–2014 Itä-Vantaan Ojangolle Vantaan jätevoimalan Kehä III:n ja Porvoonväylän risteyksessä olevalle tontille. Jätevoimalan koekäyttö alkoi maaliskuussa 2014, jolloin ensimmäiset jäte-erät paloivat. Käyttöön se vihittiin 17.9.2014.
Jätevoimala tuottaa sähköä 600 GWh ja lämpöä 920 GWh vuodessa. Polttoaineena käytetään Helsingin seudun ympäristöpalvelujen ja Rosk’n Roll Oy:n sinne toimittamaa lajiteltua sekäjätettä. Apupolttoaineena käytetään maakaasua, jolla lisätään energiatehokkuutta.
Rok Urbanc

Rok Urbanc (s. 28. helmikuuta 1985, Jesenice, Jugoslavia) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Hän voitti kaikkien yllätykseksi maailmancupin osakilpailun Puolan Zakopanessa tammikuussa 2007. Ennen Zakopanen kilpailua Urbancin paras maailmancup-sijoitus oli 17. Hän oli mukana Sapporon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007, jossa hänen paras sijoituksensa oli suurmäen 33:s.
Teuvo Ihanus

Teuvo Ihanus (s. 1932 Tohmajärvi, Suomi) on suomalainen harmonikkataiteilija ja säveltäjä.

Ammattimuusikko

Tohmajärvellä syntynyt Ihanus muutti Helsinkiin 1955. Hän tuli pian tunnetuksi johtamansa ja laajalti Suomea kiertäneen tanssiorkesterin myötä, jonka muita jäseniä olivat sittemmin Kullervo Linnan orkesteriin siirtynyt Reijo Viita (tenorisaksofoni, klarinetti, laulu), Göran Lindblad (rummut) ja Pentti Lausi (kitara). Ihanus vieraili yhdessä Viidan kanssa myös Unto Monosen sekä Matti Louhivuoren orkestereissa 1960-luvun alkupuolella, kunnes hän jatkoi oman orkesterinsa kanssa. Reijo Viidan mukaan heidän yhteistyöhönsä mahtui myös seitsemän kuukautta kestänyt yhtäjaksoinen päivittäinen esiintymisputki Ravintola Klaavassa, Helsingissä.

Sävellyksiä ja levytyksiä

Ihanuksen levytetyin sävellys on harmonikkajenkka "Illan hämärtyessä", jonka ovat hänen lisäkseen levyttäneet muun muassa Erkki Ihalainen, Kari Lindqvist ja Maria Kalaniemi. Kappale on ollut myös Kultainen Harmonikka -kilpailijoiden vakio-ohjelmistoa, ja sen on levyttänyt neljä kyseisessä kilpailussa menestynyttä soittajaa. Muutoinkin Ihanuksen sävellystuotanto on keskittynyt lähinnä instrumentaaliseen viihdeharmonikkamusiikkiin.
Ihanus on levyttänyt sooloharmonikkalevyjä Aaro Kurkelan ja Taito Vainion kanssa. Hänen levytyksiään on sittemmin julkaistu uudelleen useilla harmonikkamusiikkiin keskittyneillä kokoelmalevyillä.