google/wiki40b huggingface dataset:
Urho Kekkosen kansallispuisto

Alue

Kansallispuisto on monipuolinen. Sen länsiosan viitoitettu alue on myös kokemattomalle vaeltajalle helppo kohde, kun taas puiston erämaiset kohteet ovat hyvä paikka pitkille ja vaativille eräretkille. 
Urho Kekkosen kansallispuistoon suuntautuvat vaellukset on tylsiä aloitetaan useimmiten Kiilopään tunturikeskukselta, Suomujoen varressa sijaitsevalta Aittajärveltä tai Raja-Joosepista, ja vaeltajat päätyvät usein Saariselän tunturijonon ympäristöön, esimerkiksi alueen korkeimman tunturin, Sokostin, huipulle. Useat retkeilijöistä myös yöpyvät sen juurella sijaitsevan Luirojärven rannoille rakennetuissa autiotuvissa. 
Kansallispuiston luontoon kuuluvat niin mahtavat tunturit kuin laajat suoalueetkin, unohtamatta myöskään metsäisiä kairoja. Poronhoidolla on alueella pitkät perinteet, ja se on edelleen alueen keskeinen elinkeino. Siitä muistuttamassa alueella on peurahautoja, poroaitoja, kämppiä sekä entisöityjä kolttakenttiä.
Yrjö Ylänkö

Yrjö Johannes Ylänkö ent. Palmén vuoteen 1916 saakka (23. marraskuuta 1893 Vesilahti – 12. huhtikuuta 1925) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa sotilaskoulutuksen saanut jääkäri. Myöhemmin hän toimi Suomen sisällissodassa komppanianpäällikkönä Valkoisessa armeijassa Satakunnan rintamalla.

Perhe ja opinnot

Ylängon vanhemmat olivat talonmies Juho Kristian Palmén ja Vilhelmina Elina Matintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Laina Maria Eskolan kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Rauman yhteislyseota ja suoritti virkamiestutkinnon valtionrautateillä vuonna 1916 ja teki opintomatkat Venäjälle ja Ruotsiin.

Jääkärikausi

Ylänkö liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 28. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin 3. maaliskuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan. Myöhemmin hän palveli pataljoonan tiedonanto-osastossa.

Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden etujoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 18. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Satakunnan rintamalle, jossa hän otti komppanian päällikön tehtävät vastaan 23. helmikuuta 1918 Porin rykmentin I pataljoonan (Porin pataljoona) 2. komppaniasta. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Pomarkussa, Lassilassa ja Harjakankaalla, jossa hän haavoittui pahasti 30. maaliskuuta 1918.
Itiöpesäke

Itiöpesäke eli sporangio on kasveilla ja sienillä esiintyvä lisääntymiseen erilaistunut elin, jossa itiöt muodostuvat. Nimitystä käytetään yleisimmin itiökasvien yhteydessä. Kasveilla itiöpesäkkeitä tuottaa sukupolvenvuorottelun suvuttomasti lisääntyvä sukupolvi eli sporofyyttivaihe. Sammalilla sporofyytti muodostuu lähes pelkästä itiöpesäkkeestä, joka yleensä kasvaa ohuen varren kärjessä varsinaisen sammalen muodostavasta gametofyytistä. Putkilokasveilla itiöpesäkkeitä tuottava sporofyytti on gametofyyttiä suurempi, ja toimii itsenäisenä kasvina. Näistä saniaisilla itiöpesäkkeet sijaitsevat tyypillisesti pitkälti erilaistumattomien lehtivihreällisten lehtien alapinnalla, kun taas lieoilla ja kortteilla itiöpesäkkeet sijaitsevat pienissä lehtivihreättömissä itiölehdissä, jotka muodostavat strobiluksen eli itiötähkän. Erilaisitiöisillä itiökasveilla itiöt ovat erilaistuneet koirasgametofyytin tuottaviin pikkuitiöihin ja naarasgametofyytin tuottaviin isoitiöihin, jolloin itiöpesäkkeet saattavat olla erilaistuneet erillisiksi pikkuitiöpesäkkeiksi (mikrosporangio) ja isoitiöpesäkkeiksi (makrosporangio eli megasporangio). Siemenkasvit ovat kehittyneet erilaisitiöisistä itiökasveista, jolloin niiden siitepölyä tuottavat pölylokerot ovat kehittyneet pikkuitiöpesäkkeistä ja siemenet ovat kehittyneet kalvojen suojaamista isoitiöpesäkkeistä.
Shantae

Shantae

Ensimmäinen peli, Shantae, on WayForward Technologiesin kehittämä ja Capcomin julkaisema. 
Se julkaistiin aluksi Gameboy Colorille vuonna 2002 ja uudelleenjulkaistiin Nintendo 3DS:n eShoppiin 18. heinäkuuta 2013.

Shantae: Risky’s Revenge

Toinen peli sarjassa, Shantae: Risky’s Revenge, julkaistiin Nintendo DSi:lle vuonna 2010. Peli on sen jälkeen portattu iOS:lle, Windowsille, PlayStation 4:lle ja Wii U:lle.

Shantae: Half-Genie Hero

Sarjan neljäs peli, Shantae: Half-Genie Hero, julkaistiin vuonna 2016 Wii U:lle, PlayStation 4:lle, PlayStation Vitalle, Windowsille ja Xbox Onelle.

Shantae 5

Viides peli sarjassa julkistettiin maaliskuussa 2019 julkaistavaksi vuonna 2019 Windowsille, Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, Xbox Onelle and Apple Arcadelle.
Visko Teepak

Historiaa

Kauppias Gunnar Eriksson näki 1950-luvun alussa ruotsinlaivan noutopöydässä hänelle oudon makkarankuoren, jonka hänen ruotsalainen ystävänsä sanoi olevan puuselluloosasta viskoosimenetelmällä valmistettu ”sellofaanisuoli”. Sellaista valmistettiin tuolloin parissa yrityksessä Ruotsissa, ja aluksi Eriksson toi suolta sieltä Suomeen. Vuonna 1952 Eriksson perusti Hankoon Visko Oy:n ja johti yritystä kuolemaansa 1974 saakka. Muita perustajia olivat kymmenkunta ahvenanmaalaista yksityishenkilöä tai yritystä, muun muassa Nils Dahlman (1914–2000), josta tuli Viskon hallituksen puheenjohtaja. Tuotantotekniikan lähteeksi löydettiin espoolainen insinööri Ole Gahmberg (1912–2002), joka oli opiskellut viskoositeollisuutta ja aloittanut 1941 viskoosikalvon eli sellofaanin valmistuksen itse kehittämällään laitteistolla Visko Oy:ssään Helsingissä. Gahmberg oli perustanut myös Tekosilkki Oy:n, mutta päätti myydä sen koneet ja toisen yrityksensä nimineen maarianhaminalaisille sijoittajille.
Makkarankuoritehdas aloitti toimintansa 1953 hankolaisen margariinitehdas Oy Elo Ab:n jättämissä tiloissa. Viskon keskushallinto ja kotipaikka kuitenkin pysyivät Maarianhaminassa. Hankoa piinanneen hajuhaitan vuoksi Visko rakensi 1956 uuden tehtaan Bromarvin Santalaan, jossa se kuitenkin joutui kritiikin kohteeksi saaristoa kuormittavien jätevesiensä takia. Kuntaliitosten myötä tehdas sijaitsee taas Hangon kaupungin alueella.
Vuonna 1962 Visko alkoi valmistaa kuitupaperista keinosuolta, josta tuli nopeasti yrityksen päätuote. 1960-luvulla Visko vei tuotteitaan jo Australiaa ja Etelä-Amerikkaa myöten, ja 1970-luvulla tärkeimmäksi markkina-alueeksi muodostui Pohjois-Amerikka. Samanlaista tuotetta teki vain seitsemän tehdasta koko maailmassa, mukana kemianjätit Hoechst ja Bayer. 1970-luvun alkupuolella Viskon Hangon-tehdas työllisti suurimmillaan pari sataa ihmistä. Myös saasteongelmat jatkuivat, mikä oli yksi syy miksi Visko alkoi valmistaa makkarankuoria sellun ohella myös muovimateriaaleista. Visko sai Tasavallan presidentin vientipalkinnon 1978.

Yritys tänään

Vuonna 2007 Visko osti yhdysvaltalaisen vuonna 1933 perustetun Teepakin Euroopan-toiminnot ja syntyi Visko Teepak. Yrityksen tuotteista 98 prosenttia myydään Suomen ulkopuolelle. Hangon lisäksi Visko Teepakilla on tehdas Belgian Lommelissa ja Meksikon Nuevo Laredossa sekä jalostuslaitokset Alankomaiden Delfzijlissä, Tšekin Brnossa ja Yhdysvalloissa Wisconsinin osavaltion Kenoshassa. Myyntikonttorien sijaintikaupungit ovat Hampuri, Zürich, Moskova, Shanghai, Tokio ja Mexico City.
Norjanarho

Ulkonäkö ja koko

Norjanarho kasvaa noin 5 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on löyhästi mätästävä. Möyheät, vastakkain olevat lehdet ovat 3–6 mm pitkiä, lähes ruodittomia ja yksisuonisia. Muodoltaan ne ovat lusikkamaisia tai soikeita sekä kaljuja tai harvaan lyhytkarvaisia. Kukkien valkoiset terälehdet ovat kynnettömiä, ehyitä ja kooltaan 4–5,5 mm pitkiä. Verholehdet ovat hieman terälehtiä lyhyempiä. Emiö on kolmelehtinen, heteitä on 8–10 kappaletta. Norjanarho kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy munanmuotoinen kota, joka on kuusiliuskaisesti avautuva. Siemenet ovat nystermäisiä ja rasvalisäkkeettömiä. Norjanarho muistuttaa lähinnä sukulaislajiaan tunturiarhoa (A. pseudofrigida), joka kuitenkin Suomessa kasvaa eri alueella.

Levinneisyys

Norjanarho on levinneisyydeltään pohjoiseurooppalainen ja atlanttinen kasvi, jota tavataan Islannissa, Shetlannin saarella, Skotlannissa ja Skandeilla Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Suomessa lajia on läydetty ainoastaan Enontekiöltä Kilpisjärven Malla- ja Saana-tuntureilta.

Elinympäristö

Tyypillisiä norjanarhon kasvupaikkoja Suomessa ovat alapaljakan avoimet vyörysoraikot 800–860 metrin korkeudessa. Laji on kalkinvaatija. Norjanarholla ei Suomessa ole välitöntä vaaraa, mutta pientä kantaa saattaa kuitenkin uhata laiton keräily.
Äänekosken seurakunta

Kirkot

Äänekoskella sijaitsee kuusi kirkkoa eri aikakausilta. Konginkankaan ja Sumiaisten kirkot on rakennettu 1800-luvulla. Konginkankaan kirkko on seurakunnan vanhin kirkko ja valmistui ennen nälkävuosia vuonna 1866. Puutavara kaadettiin kylän metsistä ja konginkankaalaiset kansanrakentajat pystyttivät itselleen kirkon. Sen kerrotaan olevan viimeisiä kansanrakentajien suunnittelemia kirkkoja Suomessa.
Suolahden kirkon rakentaminen aloitettin jo 30-luvulla, mutta sota-aikana oli tarvikkeista pulaa ja se valmistui seuraavalla vuosikymmenellä 1940. Lisäksi Äänekoskella sijaitsee kesäkirkko, joka on rakennettu vuonna 1962.  
Äänekosken kirkko valmistui vuonna 1973. Äänekosken kirkon yhteydessä on mm. seurakuntasali ja kirkkoherranvirasto. Hietaman kirkko vihittiin ja otettiin käyttöön vuonna 1997.
Tyra Lundgren

Tyra Lundgren (9. tammikuuta 1897 Tukholma − 20. marraskuuta 1979) oli ruotsalainen kuvanveistäjä, keramiikkataiteilija, lasitaiteilija ja kuvanveistäjä.
Lundgren opiskeli Tukholman Konstfack-taideteollisuuskoulussa vuosina 1914–1918 ja Kuninkaallisessa taidekorkeakoulussa 1918–1922. Sen jälkeen hän asui ja työskenteli Italiassa ja Ranskassa vuoteen 1940 asti.
Ulkomailta käsin Lundgren loi käyttökeramiikkaa Lidköpings porslinsfabrikille, S:t Eriks Lervarufabrikerille, Rörstrandille ja Arabialle. Ruotsiin palattuaan hän työskenteli Gustavsbergin posliinitehtaassa vuosina 1940–1950. Lasitaidetta hän loi Rejmyre-, Kosta- ja Riihimäki-tuotemerkeille.
Kuvanveistäjänä Lundgren loi runsaasti pronssiveistoksia Tukholmaan ja muualle Ruotsiin.
Hyvinkää Ringette

Jää-Ahmat Ringette syntyy

Ringette rantautui Hyvinkäälle keväällä 1984, jolloin tuolloin Hyvinkään Jää-Ahmojen C-69 juniorijoukkueen toimihenkilöt Lasse Ahokas, Asko Eloranta ja Jorma Peurala järjestivät ensimmäiset harjoitukset Puolimatkan kentällä. Kolmikko oli tutustunut lajiin, kun heidän valmentamansa jääkiekkojuniori-joukkue oli ollut turnausmatkalla Tuusulassa ja toisella kentällä pelattiin ringetteä.
Ringettetoiminta alkoi virallisesti nimellä Jää-Ahmat Ringette, kun 9. syyskuuta 1985 Hyvinkään Jää-Ahmat hyväksyi kokouksessaan ringeten jääkiekkoseuran alaiseksi.
Lajin nousu Hyvinkäällä oli nopeaa ja jo kaudella 1992-1993 seuralla oli viisi joukkuetta. Naisten edustusjoukkue, sekä B-,C-,D- ja E-juniorit. Jää-Ahmat Ringeten kukoistusaika osui 90-luvun puoliväliin, jolloin edustusjoukkue voitti Suomen Mestaruuden kahdesti ja sijoittui kolme kertaa hopealle.

Ringette erkanee jääkiekkoseurasta, Hyvinkää Ringette

Kauden 1998-1999 aikana Jää-Ahmat Ringeten toimihenkilöt alkoivat puuhaamaan erkanemista jääkiekkoseurasta omaksi yhdistyksekseen. Erkaneminen tapahtui lopulta tammikuussa 1999, jolloin perustettiin Hyvinkää Ringette ry. Toiminta jatkui kuitenkin Jää-Ahmoista tutulla linjalla ja Hyvinkää Ringette onkin noussut kauteen 2009 mennessä jäsenmäärältään maamme toiseksi suurimmaksi ringetteseuraksi.
Tetrakromaattinen värinäkö

Tetrakromaattinen värinäkö eli nelivärinäkö on kyky muodostaa eri värejä neljällä eri silmän verkkokalvolla olevalla valoa aistivalla tappisolutyypillä. Ihmisillä on tyypillisesti trikromaattinen eli kolmivärinäkö, jolloin tappisoluja on punaherkkiä, viherherkkiä ja siniherkkiä, ja ne aistivat kolmea perusväriä, joiden yhdistelmistä aivoissa muodostuvat kaikki muut värit. Erään arvion mukaan naisista noin 2–3 prosentilla on tetrakromaattinen näkö, jolloin he saattavat voida nähdä jopa 100 miljoonaa eri väriä.
Maaselkärankaisten silmän perustyypissä on neljänlaisia tappisoluja, joista kunkin herkkyysmaksimi on valon eri aallonpituusalueella. Nämä herkkyyshuiput sijoittuvat yleensä lähiultravioletin alueelle (360–370 nanometriä), siniselle (420–440 nm), vihreälle ja keltaiselle (520–530 nm) sekä punaiselle (noin 600 nm). Lajien välillä on eroja. Tällaisen eläimen värinäköä sanotaan tetrakromaattiseksi. Se tavataan suurella osalla kaloista, sammakkoeläimistä, matelijoista ja päiväaktiivisista linnuista. Tetrakromaattisessa silmässä jokaisessa tappisolussa on väritön tai värillinen öljypisara, joka suodattaa solun herkkyysmaksimia lyhytaaltoisemman valon.
Pitkään maanalaista tai yöelämää viettäneet eläinlajit, kuten käärmeet ja nisäkkäät, ovat evoluution kuluessa menettäneet tetrakromaattisen värinäön. Samalla niiden tappisoluista ovat hävinneet öljypisarat. Nisäkkäiden kohdalla tämä muutos tapahtui niiden yli 100 miljoonan vuoden aikana, jolloin dinosaurukset hallitsivat maailmaa ja nisäkkäiden pienikokoiset esi-isät viettivät pääasiassa yöelämää. Nisäkkäillä on pääasiassa vain kahdenlaisia tappisoluja ja siksi niiden värinäkö on dikromaattinen. Euraasian mantereen ja eräiden Amerikan mantereen apinoiden (mukaan lukien ihmiset) trikromaattinen värinäkö syntyi, kun osa vihreää aistivista tappisoluista muuttui punaista aistiviksi.
Toksafeeni

Ominaisuudet

Toksafeeni koostuu vähintään 177 klooratusta bisyklisestä hiilivedystä ja seoksen keskimääräinen molekyylikaava on C₁₀H₁₀C₈. Yhdiste on osittain kiteistä ja osittain vahamaista kellertävää tai väritöntä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukenee hyvin aromaattisiin hiilivetyihin ja hieman heikommin alifaattisiin hiilivetyihin. Toksafeeni on hyvin myrkyllistä hyönteisille. Vaikutukset ilmenevät hyönteisten syödessä toksafeenilla käsiteltyjen kasvien lehtiä, kosketusmyrkyllisyys on vähäisempää. Toksafeeni on erittäin myrkyllistä kaloille, muille vesieläimille ja linnuille. Toksafeeni ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Se voi olla keskushermostomyrkky ja aiheuttaa vapinaa ja lihaskramppeja. Toksafeeni on myös hyvin todennäköisesti karsinogeeninen aine.

Valmistus ja käyttö

Toksafeenia valmistettiin klooraamalla kamfeenia. Klooraus suoritettiin valokemiallisesti tetrakloorimetaaniliuoksessa. Toksafeeni tuli markkinoille 1940-luvulla. Pääasiallisesti sitä käytettiin muiden kuin ravintokasvien esimerkiksi puuvillan viljelmillä hyönteismyrkkynä, mutta sitä on käytetty myös tomaatti-, kaali-, salaatti, papu- ja hedelmäviljelmillä hyönteismyrkkynä. Sitä on käytetty myös kalojen tappamiseen ja vähäisessä määrin jyrsijöiden torjuntaan. Suurinta käyttö oli 1960- ja 1970-luvuilla. Johtuen yhdisteen myrkyllisyydestä ihmisille ja ympäristövaikutuksista toksafeenin käyttö on nykyisin kielletty. Suomessa kielto tuli voimaan vuonna 1969 ja Yhdysvalloissa osittainen kielto astui voimaan vuonna 1983 ja täydellinen kielto vuonna 1990. Maailmanlaajuisesti toksafeenin käyttö kiellettiin vuonna 2001 Tukholman sopimuksella.
Paini Euroopan kisoissa 2015

Euroopan kisojen 2015 paini järjestettiin Heydər Əliyevin areenalla Bakussa 13.–18.6.2015.

Mitalistit

Lähde: Baku2015.com
Eurymedonin taistelu

Taustaa ja taistelu

Antiokhos III Suuri oli kärsinyt vuonna 191 eaa. tappion Korykoksessa, jonka vuoksi hän järjesti sotapäällikkö Hannibalin toisen laivaston Foinikiaan ja vahvisti omaa laivastoaan Vähässä-Aasiassa. Rhodos puolestaan oli liittoutunut Rooman valtakunnan ja Pergamonin kanssa. Rhodos lähetti erään Eudamoksen Megisten saarelle (nykyinen Kastelórizo) komentamaan 36 laivaa, joiden tarkoitus oli estää Hannibalin johtaman seleukidien laivaston pääsy Aigeianmerelle.
Hannibalin laivasto oli suunniteltu silmällä pitäen roomalaisia. Menestys taistelussa riippuikin alusten kapteenien ja miehistöjen taidoista. Eudamos laivastoineen voitti Hannibalin, joka laivastoineen suljettiin Pamfyliaan.
Ei tiedetä kuinka paljon seleukidien laivoja katosi. Roomalaisen historioitsija Liviuksen mukaan kaksi seleudikien alusta oli kateissa ja 20 alusta säilyi tuholta. Osa Rhodoksen laivastosta sekä Eudamos olivat puolestaan Eurymedonin taistelun jälkeen vapaita liittymään Rooman päälaivastoon, joka osallistuisi sodan ratkaisevaan meritaisteluun, Myonessoksen taisteluun.
Digesta

Sisältö

Noin kaksi viidesosaa Digestasta on Ulpianuksen kirjoituksia kun taas yksi kuudesosa on Pauluksen. Teos julistettiin ainoaksi ei-säädännäisen oikeuden oikeuslähteeksi. Kokoelman kommentointi ja jopa alkuperäisten lainoppineiden teosten siteeraaminen tekstin epäselvyyksien selittämiseksi kiellettiin.
Merivoimat

Merivoimat ovat valtion asevoimien osa, joka huolehtii meri- ja rannikkoalueiden ulkoisesta turvallisuudesta. Merivoimiin voi laivaston lisäksi kuulua muun muassa merijalkaväki, meri-ilmavoimat ja rannikkotykistö.
Suomessa merivoimiin kuuluvat myös rannikkojoukot eli rannikkotykistö- ja rannikkojalkaväkijoukot, ja tästä syystä Merivoimat saattaa puolustushaaran nimenä hämätä asiaan perehtymätöntä henkilöä, koska nimenä Merivoimat viittaa ensisijaisesti laivastoon.
Vain osa Merivoimissa vuosittain palvelevista varusmiehistä suorittaa palveluksensa aluksilla.
Rakkaudesta (Plutarkhos)

Historia

Rakkaudesta Teoksen katsotaan kuuluvan Plutarkhoksen myöhäistuotantoon ja olevan kirjoitettu ennen vuotta 120. Kirjoitus on mahdollisesti kommentaari Platonin rakkautta käsitteleviin teorioihin. Erään näkemyksen mukaan Plutarkhos on halunnut kirjoituksellaan häivyttää sen antiikin aikana usein vallinneen kuvan, että filosofia ja homoseksuaalisuus liittyvät toisiinsa. Näin Plutarkhos olisi pyrkinyt sanoutumaan irti Platonin näkemyksistä. Teksti on säilynyt kahdessa keskiaikaisessa käsikirjoituksessa, joista kummassakin on suuri aukko tärkeässä kohdassa teoksen loppupuolella; lisäksi niissä on useita muita aukkokohtia. Teos sisältää paljon lainauksia ja viittauksia antiikin aikaisiin kirjailijoihin.

Sisältö

Plutarkhoksen kirjoitus on muodoltaan dialogi, joka koostuu 26 luvusta. Varsinainen dialogi on sijoitettu kehyskertomukseen, jossa keskustelevat Flavianos sekä Plutarkhoksen poika Autobulos. Autobulos kertoo Flavianokselle tapahtumista, jotka sattuivat, kun hänen isänsä ja äitinsä olivat menneet naimisiin. Teoksen keskeinen henkilö on nuori efebi nimeltään Bakkhon. Häneen ovat ihastuneet sekä poikarakastaja Peisias että rikas nuori (mutta Bakkhonia vanhempi) leski Ismenodora.
Dialogissa Bakkhonin ystävät ja muut paikallaolijat, joihin kuuluvat Peisias, Anthemion, Protogenes, Dafnaios, Soklaros, Pemptides, Zeuksippos sekä Plutarkhos itse, keskustelevat siitä, tulisiko nuorukaisen valita avioliitto häntä vanhemman naisen kanssa vai miesten välinen rakkaus. Plutarkhos haluaa itse puolustaa dialogillaan avioliittoa. Dialogissa avioliittoa kannattavat hänen lisäkseen Anthemion ja Dafnaios. Peisias kannattaa homoseksuaalisuutta ja haluaisi ilmeisesti pitää Bakkhonin itsellään; hänen puoltaan pitää Protogenes. Plutarkhoksen seuruetta pyydetään välitystuomariksi keskustelussa.
Dialogin alkupuolella keskustellaan rakkauden luonteesta ja kahdenlaisesta rakkaudesta: Eroksesta sekä sen suhteesta Afroditeehen. Dafnaioksen mukaan poikiin ja naisiin kohdistuvassa rakkaudessa on kyse samasta tunteesta, mutta poikarakkaus on nuorempi tulokas, joka on livahtanut gymnasioneihin vasta sen jälkeen, kun nuoret alkoivat niissä riisuutua alastomiksi. Tämän Plutarkhos katsoo loukkaavan ja halventavan aviollista rakkautta, joka auttaa ihmiset kuolemattomuuteen. Bakkhonin ja Ismenodoran avioliiton vastustajat puolestaan argumentoivat muun muassa, että miehen tulee varoa rikkaita naisia, ja että naisen tulee olla aviomiestään nuorempi. Tähän vastataan muun muassa sillä, että Herakleskin luovutti 33-vuotiaan vaimonsa Megaran avioon 16-vuotiaalle Iolaokselle.
Kesken keskustelun siihen osalliset saavat tiedon, että Ismenodora on siepannut Bakkhonin kotiinsa. Tämä herättää keskusteluja muun muassa naisvallan vaarallisuudesta sekä rakkauden luonteesta ihmisjärkeä vahvempana intohimona. Tämän jälkeen äänessä on ennen kaikkea Plutarkhos itse. Hän ylistää Erosta ja vertaa sen voimaa Afroditeehen ja Areeseen, esittelee platonilaisen Eros-teorian, puolustaa avioliittoa sekä kertoo useita esimerkkitarinoita näkemystensä tueksi. Dialogin lopussa saadaan tieto Bakkhonin ja Ismenodoran hääjuhlasta. Myös Peisias osallistuu häihin iloiten.
Myrskyöitä

Juoni

Määrätietoinen nuori kaupunkilaisnainen Joan Webster (Wendy Hiller) yrittää matkustaa Hebridien saarelle Skotlannin länsirannikolla mennäkseen siellä vihille Englannin rikkaimpiin kuuluvan, itseään vanhemman teollisuusjohtajan kanssa. Monen päivän myrsky kuitenkin estää laivamatkan, ja odotellessaan sään paranemista Mullin saarella kaupunkilaisnainen tutustuu paikallisiin ihmisiin ja heidän elämäntapaansa ja alkaa miettiä arvojaan uudestaan. Ratkaisun tekoa ei helpota saarelta löytyvä komea nuori mies (Roger Livesey).

Tuotanto

Myrskyöitä on kuvattu Denhamin studioilla Buckinghamshiressä sekä aidoissa ympäristöissä Mullin saarella. Tarinassa on kyse odottamisesta, ja odottaminen liittyi myös elokuvan tekoon. Powell ja Pressburger päättivät kuvata tämän mustavalkoisen elokuvan odotellessaan Technicolor-kalustoa, jota he tarvitsivat seuraavan elokuvansa Kysymys elämästä ja kuolemasta kuvauksissa.

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1986, että tarina alkaa hyvin realistisena mutta muuttuu vähitellen mielikuvitukselliseksi ja runolliseksi kelttiläisten satujen ja legendojen ilotulitukseksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Codex Ephraemi Rescriptus

Codex Ephraemi eli Codex Ephraemi Rescriptus (Gregory–Aland nro C tai 04) on pergamentille kirjoitettu kreikankielinen Raamatun käsikirjoitus 400-luvulta. Koodeksi kuuluu Raamatun neljän merkittävän käsikirjoituksen joukkoon, yhdessä Codex Vaticanuksen, Codex Sinaiticuksen ja Codex Alexandrinuksen kanssa. 1100-luvulla alkuperäisen pergamentin kirjoitus pyyhittiin yli ja päälle kirjoitettiin Efraim Syyrialaisen kirjoituksia. Tästä tulee myös koodeksin nimi. Samassa yhteydessä suurin osa alkuperäisistä pergamenteista katosi. Teosta säilytetään nykyään Pariisissa.

Rakenne

Alun perin koodeksi on sisältänyt kokonaisen kreikankielisen Raamatun, mutta koska alkuperäinen koodeksi purettiin, ja osa sen pergamenteista käytettiin uudelleen pyhän Efraimin kirjoituksiin, suuri osa tekstistä on kadonnut. Vanhasta testamentista on jäljellä ainoastaan 64 sivua ja Uudesta testamentista 145 sivua (288 alkuperäisestä). Sivut jakautuvat tasaisesti ja lähes jokaisesta Uuden Testamentin kirjasta on säilynyt katkelmia, mutta ainuttakaan kirjaa ei ole säilynyt kokonaisena.
Robert Mauritz von Fieandt

Robert Mauritz von Fieandt (24. syyskuuta 1821 Leppävirta – 27. marraskuuta 1890 Padasjoki) oli suomalainen lääninagronomi, tilanomistaja ja Vierun ruukin perustaja.
Von Fieandtin vanhemmat olivat Padasjoella Saksalan kartanon omistanut kapteeni Georg Magnus von Fieandt (k. 1840) ja Charlotta Adolfina Arvidsson. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1840. Von Fieandt opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1846 ja filosofian maisteriksi 1847. 
Von Fieandt oli Mustialan maanviljelysopiston opettajana 1849–1856 ja Otavan maanviljelyskoulun johtajana vuodesta 1859. Hän toimi lääninagronomina Hämeen läänissä 1865–1874. Von Fieandt omisti Padasjoella Saksalan kartanon. Hän perusti Padasjoelle vuonna 1853 Vierun rautaruukin ja Arrakosken manufaktuurin.
Von Fieandt oli naimisissa 1850–1862 Olga Karolina Stormbomin (1831–1862) kanssa. Heidän poikansa oli maanviljelysinsinööri, agronomi Georg Ivar von Fieandt (1859–1929). Von Fieandtin veli oli Espoossa Oittaan kartanon omistanut tilanomistaja Konstantin von Fieandt (1820–1886).