google/wiki40b huggingface dataset:
Muotkavaara

Muotkavaara (norj. Krokfjellet, ven. Муоткаваара tai Муоткавара, pohjoissaameksi Muotkevárri, inarinsaameksi Myetkivääri) on vaara Suomen, Norjan ja Venäjän rajalla. Suomen puolella se kuuluu Inarin, Norjassa Etelä-Varangin ja Venäjällä Nikkelin kuntaan. Huippu on Norjan puolella ja noin 169 metriä korkea.
Saamenkieliset nimet viittaavat vesistöjen väliseen kannakseen tai taipaleeseen (pohjoissaameksi muotke, inarinsaameksi myetki).

Rajapyykki

Muotkavaaralla sijaitseva kolmen valtion rajapyykki (69°03′06.9″N, 028°55′45.5″E ) on rakennettu vuonna 1846. Se on kartiomainen kivipyykki, jonka huipulle on asetettu betoninen kolmisivuinen pyramidi vuonna 1945. Valkoisen pyramidin sivuilla on tekstit ”SUOMI MUOTKAVAARA”, ”NORGE KROKFJELLET” ja ”РОССИЯ МУОТКАВААРА”. Rajapyykillä kohtaa kolme aikavyöhykettä: Moskovan aika (UTC+3) Venäjällä, Itä-Euroopan aika (UTC+2) Suomessa ja Keski-Euroopan aika (UTC+1) Norjassa.
Rajapyykin paikka perustuu Norjan ja Venäjän rajankäyntiin (1826) sekä Suomen ja Venäjän rajanjärjestelyyn (1833), jonka mukaan Suomen ja Venäjän raja kohtaa Norjan rajan ”Mutkavaaralla”. Rajamerkin hoidosta on kolmenvälinen sopimus vuodelta 1953.
Petsamon kuuluessa Suomeen 1920–1944 pyykki oli osa Suomen ja Norjan kahdenvälistä rajaa. Kolmen valtion rajapyykki siitä tuli 1944 Moskovan välirauhansopimuksen myötä. Rajan kulku pyykiltä muuttui vielä, kun Suomi joutui myymään Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliitolle 1947. Sen seurauksena Suomen ja Venäjän raja suuntautuu Muotkavaaran pyykiltä lounaaseen.

Retkeily

Muotkavaara kuuluu Norjan puolella Ylä-Paatsjoen kansallispuistoon (norj. Øvre Pasvik nasjonalpark). Suomen puolella lähistölle ulottuu Vätsärin erämaa-alue.
Kolmen valtion rajapyykin luona voi vierailla jalan, Suomen puolelta sinne pääsee Norjan rajan ja Venäjän vastaisen rajavyöhykkeen väliin jäävää polkua pitkin. Norjan Grensefossista on pyykille noin viiden kilometrin kävelymatka.
Suomen ja Norjan rajan ylittäminen on sallittu, mutta rajapyykin kiertäminen Venäjän puolelle on kiellettyä, sillä paikalla ei ole vahvistettua rajanylityspaikkaa Venäjälle kummastakaan naapurimaasta. Luvattomasta rajanylityksestä on rangaistu lievänä valtionrajarikoksena.

Tiehanke

Nellim-Paatsjoen kyläyhdistys on vuonna 2007 ehdottanut noin 10 km:n pituisen metsäautotien rakentamista Kessin metsäautotieltä Muotkavaaran alueelle lähelle Norjan rajaa.
Ródoksen arkeologinen museo

Historia ja rakennus

Museo on perustettu vuonna 1914 Ródoksen italialaisvallan aikana. Se toimii keskiaikaisessa Johanniittain ritarikunnan hospitaalissa, joka sijaitsee Ródoksen vanhassa kaupungissa lähellä Suurmestarin palatsia ja satamaa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1440 ja se valmistui vuonna 1489. Rakennus edustaa goottilaista tyyliä, ja siinä on piirteitä myös renessanssiarkkitehtuurista. Rakennus on kaksikerroksinen ja sen keskellä on sisäpiha ja puutarha, joissa on myös museoesineitä. Museo vaurioitui toisessa maailmansodassa ja korjattiin sen jälkeen.

Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle keskiajalle. Kokoelmiin kuuluu muun muassa mykeneläisiä esineitä, kuten koruja; geometrisen, arkaaisen, klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, hautakiviä ja piirtokirjoituksia; rodoslaisia leimattuja amforoita; rahoja; sekä kansatieteellistä aineistoa. Löydökset ovat peräisin kaivauksista eri puolilta Ródoksen saarta, muun muassa Ródoksen kaupungista sekä Ialysoksen ja Kameiroksen antiikin aikaisilta hautausmailta; sekä muilta Dodekanesian saarilta, kuten Kárpathokselta ja Nísyrokselta.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Kameiroksesta löydetyt arkaaiset kuros-patsaat ajalta 550–530 eaa.; lakonialainen hydria, jonka kuvitus esittää kahta taistelevaa heerosta, 500-luvulta eaa.; Vroulián tyyppiä edustava kyliks ja Fikélluran tyyppiä edustava pyksis samoin 500-luvulta eaa.; kylpevää Afroditea esittävä niin kutsuttu Ródoksen Venus, joka on ensimmäisellä vuosisadalla eaa. valmistettu marmorinen kopio alkuperäisestä veistoksesta 200-luvulta eaa.; Helios-jumalan marmorinen pää 100-luvulta eaa.; Kritonin ja Timaristan hautastele ajalta 420–410 eaa.; sekä Kalliaristan hautastele noin vuodelta 350 eaa.
Peter Appleyard

Peter Appleyard (26. elokuuta 1928 Cleethorpes, Englanti – 17. heinäkuuta 2013 Eden Mills, Ontario) oli brittiläissyntyinen jazzmuusikko. Hän toimi alun perin rumpalina synnyinmaassaan, mutta muutti vuonna 1949 Bermudalle ja sitten vuonna 1951 Torontoon, jossa aloitti vibrafonin soittamisen. Hän pääsi esiintymään Billy O'Connorin kanssa ja muun muassa CBC:n radiossa jazzpianisti Calvin Jacksonin kanssa. Vuonna 1957 Appleyard perusti oman kokoonpanonsa, joka toimi Torontossa, mutta kiersi laajasti Pohjois-Amerikkaa ja esiintyi Yhdysvaltain televisiossa. Vuoden ajan yhtye säesti laulaja Gloria DeHavenia. 
Appleyard juonsi Patti Lewisin kanssa radio-ohjelmaa Patti and Peter (1961–1962) ja Guido Basson kanssa televisio-ohjelmaa Mallets and Brass (1969). Vuosina 1977–1980 hän toimi Peter Appleyard Presents -televisioshow'n juontajana. Samanaikaisesti Appleyard oli Torontossa suosittu esiintyjä ja johtava lyömäsoittaja kaupungin teatteri- ja studio-orkestereissa. Big band -nostalgia johti All Star Swing Bandin perustamiseen vuonna 1982. Sen sovittajana toimi Rick Wilkins. Kokoonpano esiintyi Toronton seudulla, New Yorkissa ja festivaaleilla, kuten Monctonin jazzfestivaalilla vuonna 1998.
Appleyard sai kansainvälistä huomiota jazzpiireissä 1970-luvulla soittamalla klarinetisti Benny Goodmanin sekstetissä, jonka kanssa hän kiersi Euroopassa ja Australiassa. Hän soitti Goodmanin kanssa muun muassa kolmessa konsertissa Carnegie Hallissa, New Yorkissa. Vuonna 1985 Appleyard perusti Goodman-tribuuttiyhtyeen Abe Mostin ja Peanuts Huckon kanssa. Hän teki yhteistyötä myös sellaisten muusikoiden kuin Mel Tormén, Dick Hymanin, Diana Krallin, Rob McConnellin, Ann Murrayn, Oscar Petersonin ja Hagood Hardyn kanssa.
Jack Batten vertasi 2. lokakuuta 1975 Toronto Globe and Mail -julkaisussa Appleyardia tyylillisesti Red Norvoon. Appleyard pääsi Kanadan ritarikuntaan vuonna 1992.
Skotlannin Ykkösliiga

Sarjajärjestelmä

Skotlannin Ykkösliigassa pelaa 10 joukkuetta, jotka pelaavat kauden aikana nelinkartaisen sarjan. Sarjan voittaja nousee Mestaruussarjaan ja sijoille 2.-4. päätyneet joukkueet etenevät karsimaan Mestaruussarjapaikasta. Sarjan viimeinen joukkue putoaa Kakkosliigaan ja toiseksi viimeinen joukkue karsii sarjapaikastaan.
Thyra Montell

Thyra Montell (13. heinäkuuta 1884 Finström – 22. joulukuuta 1970) oli voimistelunjohtaja ja Suomen naisvoimistelun uranuurtaja.
Montellin vanhemmat olivat liikemies Elias Montell ja hänen toinen vaimonsa Aline Alexandra Amalia Westenius. Montell kävi tyttökoulun ja opiskeli sen jälkeen Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksella 1904 ja Tukholman voimistelun keskusopistossa 1911 sekä kävi uinti- ja hengenpelastusohjaajakurssin Tukholmassa 1910 ja Herne Bayssa Englannissa 1928. Hän teki useita opintomatkoja muihin Pohjoismaihin ja Englantiin 1927–1931.
Montell työskenteli Viipurin Yhteiskoulun voimistelunopettajana 1906–1914, Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun tuntiopettajana 1914–1919 ja Helsingin yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun voimisteluopettajana 1914–1936. Hän oli Ebeneser-kodin lastentarhaseminaarin opettaja 1919–1922, Sairaanhoitajataryhdistyksen oppilaskodin opettaja 1917–1922 sekä Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen kasvatusopillisen voimistelun 2. opettaja 1919–1952. Hän opetti voimistelukursseilla Suomessa, Ruotsissa, Tanskassa ja Norjassa 1921–1930 ja Englannissa 1928–1933.
Montellilla oli useita luottamustoimia voimisteluyhdistysten johdossa, kuten Viipurissa 1906–1914 ja Helsingissä vuodesta 1914. Hän oli Suomen voimistelunopettajien yhdistyksen puheenjohtaja 1918–1930, Pohjoismaisen naisvoimisteluliiton suomalainen puheenjohtaja 1926–1946, Ruotsalaisen naisvoimisteluklubin puheenjohtaja 1916–1946. Hän johti suomenruotsalaista voimistelujoukkuetta 15. voimistelujuhlilla Tukholmassa 1930.
Hevaa

Historia

Kaprion kihlakunnan Djatlitsyn pogostaan kuuluneet Hevaanjoen varren kylät mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Seudun kanta-asukkaat olivat uskonnoltaan ortodoksisia inkerikkoja. Peter von Köppenin mukaan Hevaanjoen keski- ja alajuoksun inkeroiskyliä olivat Hevaan eli Vepsän lisäksi Koskenkylä (ven. Lomonosovo), Huurola (Šiškino), Tönttölä, Murto (Murdovštšina), Syrjä (Sjurje) ja Lentiisi (Lendovštšina). Vääskylässä ja Kangaspäässä asui myös äyrämöisiä. Hevaan inkerikoilta kerättiin 1800-luvulla runsaasti kansanrunoutta.
Ruotsin vallattua Inkerin Hevaalle perustettiin luterilainen seurakunta, joka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1640. Vuoteen 1644 saakka sillä oli yhteinen kirkkoherra Uuden-Puuran kanssa. 1700-luvun alusta lähtien seutu kuului Kaprion luterilaiseen seurakuntaan. Hevaan luterilaisilla oli rukoushuone Ojankylässä.
Vuonna 1788 Hevaalle rakennettiin Neitsyt Marian ilmestykselle omistettu ortodoksikirkko. Hevaanjoen ja Suomenlahden rantakylissä asuneista seurakuntalaisista oli inkerikkojen lisäksi viidesosa tilanomistajien seudulle siirtämiä venäläisiä. Kirkonkylän talonpojat olivat sen vieressä sijainneen kartanon maaorjia. Vuonna 1862 kylässä oli 53 taloa ja 231 asukasta.
Vuonna 1899 Hevaasta tuli volostin keskus. Kylässä oli semstvon koulu, kansankirjasto ja lukusali. Puinen ortodoksikirkko korvattiin kivikirkolla vuonna 1917. Neuvostoaikana se toimi sairaalana.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Hevaa toimi kyläneuvoston keskuksena. Vuonna 1960 se liitettiin Uustian kyläneuvostoon. Lentiisi ja Murto yhdistettiin Hevaan kylään vuonna 1973. Vuodesta 1974 lähtien se kuului Harmaalan kyläneuvostoon.

Nykypäivä

Hevaan kautta kulkee Yhinmäen ja Sosnovyi Borin välinen asfaltoitu maantie. Kylästä on linja-autoyhteydet Lepäsiin, Sosnovyi Boriin ja Pietariin. Lähistöllä on entisiä kalanviljelyaltaita, joille suunnitellaan uutta käyttöä.
Kylän kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 450 henkeä. Sen ympärillä on kolme puutarhapalsta-aluetta, joissa asuu arviolta yli tuhat lomanviettäjää. Palveluihin kuuluvat kulttuuritalo, lääkintäasema ja kauppa.
Kari Kellokoski

Kari Kellokoski (s. 23. toukokuuta 1991 Halsua) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2014 Alajärven Ankkureita. Hänen kasvattajaseuransa on Halsuan Toivo.
Superpesiksen runkosarjassa Kellokoski on pelannut Vimpelin Vedon paidassa seitsemän ottelua, joissa on lyönyt neljä ja tuonut kolme juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän keräsi pelaamissaan runkosarjan otteluissa 12.
Kaikki on mahdollista (veistos)

Kaikki on mahdollista oli Villu Jaanisoon vuonna 2009 paljastettu veistos Helsingin Viikissä. Se oli Helsingin yliopiston Viikin kampuksen ympäristöteos.
Teos poltettiin 10. tammikuuta 2018.

Sijainti ja teos

Teos sijaitsi infokeskus Koronan vieressä olevassa puistikossa. Se kuvasi nurmikolla istuvaa gorillaa. Lähes viisi metriä korkea hahmo oli koottu käytetyistä autonrenkaista.

Viesti

Villu Jaanisoo halusi tuoda teoksellaan esille kysymykset ihmisen alkuperästä, vastuusta ja tulevaisuudesta. Gorilla oli hänen mukaansa muistutus niistä uhanalaisista eläinlajeista, joiden elinalue on ihmisen toiminnan myötä kutistunut. 
Valitsemalla käytetyksi materiaaliksi käytetyt autonrenkaat taiteilija nosti esille ekologisen näkökulman. Jaanisoo toivoi, että eläin toisi iloa viikkiläisille, sekä vastapainoa tutkimustyölle ja opiskelulle yliopistossa.
Pessi Raution mukaan autonrenkaista tehty gorillaveistos oli ensisilmäyksellä humoristinen, mutta loppukatsannossa vakava kommentti. Kun tajusi teoksen sijaitsevan biotieteiden laitosten ympäröimänä, voi kysyä onko kaikki tosiaan mahdollista?

Materiaalit

Jaanisoo on käyttänyt taiteessaan erilaisia materiaaleja, kuten kiveä, tv-kuvaputkia, kaiuttimia, terästä, tulitikkuja, lasia, loisteputkia, puuta, kumia, kuparia, jäätä ja savea. Materiaalien moninaisuus nykykuvanveistossa on peräisin jo 1980-luvun ”uudesta brittiläisestä kuvanveistosta”, se kuinka monia aineita kuvanveistäjä voi käyttää taiteellisen tarkoituksensa saavuttamiseen.
Jaanisoo näkee julkisen taiteen tilanteen muuttuvana. Sanaa ”kuvanveistäjä” on alettu käyttämään uudelleen. Hän toteaa, että jos sisällön pitäisi olla ratkaiseva, niin eihän sillä pitäisi olla väliä, onko teos savea, tai vaikka suklaata.
Kaikki on mahdollista oli Valtion taideteostoimikunnan tilaustyö. Se voitti vuonna 2006 järjestetyn kutsukilpailun Helsingin yliopiston Viikin kampuksen ympäristöteoksesta. Jaanisoo totesi, että Viikin teos oli ympäristötaidekilpailu, johon hän esitti ainoana veistoksen. Hän totesi: ”Mutta nyt onkin kuulemma mahdollista, että ympäristötaidetta on myös objektimainen teos, joka käsittelee teemanaan ympäristöä.”

Teoksen tuhoaminen

Teos tuhottiin polttamalla 10. tammikuuta 2018. Tuhopoltosta epäilty mies saatiin kiinni 1. helmikuuta 2018. Hänet vangittiin todennäköisin syin törkeästä vahingonteosta epäiltynä.
Algo Kärp

Algo Kärp (s. 13. huhtikuuta 1985 Viljandi) on virolainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti Skiclub Viljandi -seuraa. 
Liberecin MM-kilpailuissa 2009 Kärp sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 57:nneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 Kärp sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 41:nneksi ja viestijoukkueen mukana 14:nneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui samalla matkalla 23:nneksi ja Viron viestijoukkueen mukana kymmenenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Kärp sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 47:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 Kärp sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 42:nneksi ja viestijoukkueen mukana kymmenenneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Kärp kilpaili ensimmäisen kerran Otepäässä tammikuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 oltuaan Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 29:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut henkilökohtaisissa kilpailuissa 16:nneksi Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2014. Kärp myönsi 4. maaliskuuta 2019 käyttäneensä veridopingia muun muassa Lahden MM-kisoissa 2017 ja Pyeongchangin olympialaisissa 2018.
Kärp lopetti uransa maastohiihtäjänä helmikuussa 2019.
Johannes X

122. paavi Johannes X oli paavina maalis-huhtikuusta 914 – touko-kesäkuulle 928. Hänen syntymäaika ja -paikka ovat tuntemattomat. Tiedetään, että hänen kastenimensä oli John (eli suomeksi Johannes), mutta hänen sukunimeään ei tunneta. Tämän Landon ja Leo VI:n välissä hallinneen paavin kuolinpaikkakin on tuntematon. Tiedetään vain, että hän kuoli 928.
Johanneksen syntyperästä ja kuolintavasta on erilaisia kertomuksia.
Erwin Panofsky

Erwin Panofsky (s. 30. maaliskuuta 1892 - k. 14. maaliskuuta 1968) oli saksalainen taidehistorioitsija, joka muutti Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan alla. Panofsky on tunnettu erityisesti ikonografisen tutkimuksen kehittämisestä. Monia hänen teoksiaan on yhä saatavissa uusintapainoksina, kuten kirjoja Studies in Iconology : Humanist Themes in the Art of the Renaissance (1939, 1972), sekä The Life and Art of Albrecht Dürer (1943). Hän kuuluu nykytaiteen historian perustajahahmoihin. 
Panofsky tuli aluksi Yhdysvaltoihin vuonna 1931 opettamaan New Yorkin yliopistossa. Natsien noustua valtaan Saksassa hän jäi pysyvästi Yhdysvaltoihin. Panofsky tuli tunnetuksia erityisesti symboleja ja ikonografiaa koskevista tutkimuksista.
Panofskyn ystäväpiiriin kuuluivat niin Wolfgang Pauli kuin Albert Einsteinkin.
Maximiliano Moralez

Seurajoukkueura

Moralez aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Racing Clubissa, jota hän edusti vuodet 2005-2007. Argentiinan Primera Divisiónissa otteluita kertyi 47 ja maaleja kahdeksan.
Heinäkuussa 2007 Moralez siirtyi tuolloin Venäjän valioliigassa pelanneeseen FK Moskovaan. Hän edusti seuraa vuodet 2007-2009, muttei pelannut liigassa kuin kuusi ottelua. Vuoden 2008 hän vietti kokonaan lainalla vanhassa seurassaan Racing Clubissa, jossa ottleuita kertyi 37 ja maaleja kahdeksan.
Tammikuussa 2009 Moralez siirtyi Moskovasta takaisin kotimaahansa ja Vélez Sársfieldin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Moralez voitti Argentiinan pääsarjan clausuran, jonka hän voitti myös kaudella 2011. Kausilla 2010 ja 2011 Moralez pelasi myös seuran paidassa Copa Libertadoresissa, jonka välieriin Vélez Sársfield eteni vuonna 2011.
Elokuussa 2011 Moralez palasi takaisin Eurooppaan, nyt Italian Serie A:han nousseeseen Atalanta BC:hen. Debyytti seuran paidassa tapahtui syyskuussa 2011 Genoa CFC:ää vastaan. Moralez teki tuossa 2-2 -lukemiin päättyneessä ottelussa bergamolaisseuran molemmat maalit. Ensimmäisellä kaudellaan Serie A:ssa Moralez teki 34 ottelussa kuusi maalia. Kaudella 2012-2013 maaleja kertyi yksi 29 ottelussa ja kaudella 2013-2014 32 ottelussa syntyi viisi maalia. Koko Atalanta-aikansa Moralez on ollut seuran avauskokoonpanon pelaaja.

Maajoukkueura

Moralez edusti vuonna 2007 Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta pelaten 16 ottelua ja tehden viisi maalia. Hän kuului joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Kanadassa. Hän teki Argentiinan mestaruuteen päättyneessä turnauksessa neljä maalia ollen turnauksen kolmanneksi paras maalintekijä. Moralez valittiin myös kisojen toiseksi parhaaksi pelaajaksi, edellään vain maanmies Sergio Agüero.
Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa Moralez debytoi ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan maaliskuussa 2011.

Muuta

Vain 160 senttimetriä pitkä Moralez on nykyisin Serie A:n lyhin pelaaja. Hänen lempinimensä onkin frasquito (suom. taskumatti).
Valkeakoskenkatu

Valkeakoskenkatu on katu Valkeakosken kaupungin ydinkeskustassa.

Reitti

Tie alkaa vanhalta Tehtaanaukiolta Tehtaankadun risteyksestä. Tie kulkee Keskusaukiolle hieman lounas-koillis-suuntaisesti kunnes jatkuu suoraan länsi-itä-suuntaisesti Ulvajankadulle asti ja sieltä edelleen Valkeakosken vanhan lukion ja kauppaoppilaitoksen luokse Oikokadulle. Ennen katu jatkui Kirkkotien ja Hakalantien kulmaukseen kirkolle asti, mutta 2000-luvun alussa loppuosa muutettiin kävelykaduksi läpikulkuliikenteen hiljentämiseksi.
Tundraluokat

Tundran kasviyhdyskunnat

Hyvässä maaperässä kasvaa matalaa leppä- koivu- ja pajuvesakkoa, joka on aurinkoiselle rinteellä metsikköä, jossa mm karhu saattaa elellä. Tundraniityt taas syntyvät lumisille rinteille, joista lumi sulaa nopeasti keväällä. Nissä kasvaa heinää ja lisäksi sammalta ja jäkälää.
Ne ovat myskihärille sopivaa laidunmaata. Tundraniityt ovat runsaskasvuisia siellä missä on hapan, neutraali tai hiekkakivinen maaperä. 
Arktinen aroyhdyskunta kasvaa sora-alueella, ja käsittää heinän sijasta saraa, poronjäkäliä ja harvakseltaan kasvavaa vaivaispajua.
Se on peuran kesälaidunta.
Ruohikkorinne on talvella runsaan lumen peitossa, joka sulaa nopeasti keväällä. Jos maalaji on hyvää, syntyy kohokkia, unikkoa, kivirikkoa, telvikkia arktista kelloa jne. kasvava  yhdyskunta
Kalkkimaannos suosii runsaslajisuutta ja siihen kehittyy nummen ruohoyhdyskunta, joka on hyvää laidunta.
Osterit

Ravintokäyttö

Osterit ovat suosittua ja hienostuneena pidettyä ruokaa, ja niillä on usein arveltu olevan positiivinen vaikutus ihmisten seksuaaliseen kykyyn. Ostereiden ravintoarvo onkin suuri ja niissä on paljon vitamiineja ja kivennäisaineita, etenkin rautaa, kuparia ja jodia. Osterien kokonaisenergiasta 78 % on proteiineissa, 22 % rasvassa ja hiilihydraatteja ei ole lainkaan.
Ylivoimaisesti suurin osterintuottajamaa on Kiina, joka vastaa 78 % kokonaistuotannosta. Kiinalaiset osterit käytetään säilöttyinä.
Perinteisesti länsimaissa osterit ostetaan elävinä ja ne säilytetään kylmässä lämpötilassa. Etenkin Ranskassa osterit myös syödään elävinä jääpediltä, mutta ne on mahdollista myös kypsentää.
Osterit avataan erityisellä osteriveitsellä, joka on noin 7–10 cm pitkä, litteä, teräväkärkinen ja tukevakahvainen veitsi. Veitsi ensin ujutetaan osterin sisään sivusta, minkä jälkeen veistä kääntämällä osteri aukeaa lähes itsestään. Tämän jälkeen jalka leikataan veitsellä poikki. Osterin tuoreus varmistetaan koskettamalla pikaisesti veitsellä kidusreunaa. Elävä osteri reagoi kosketukseen nopeasti supistumalla.
Osterien tuotannossa on ongelmana herpesvirus, joka infektoi osterin lämpimän veden aikana, jolloin eläimen tulisi lisääntyä ja se on haavoittuvimmillaan.
Battlefield 2: Modern Combat

Pelaaminen

Kampanja sisältää 20 tehtävää, joissa pelataan kullakin joukkueella (NATO, Kiina, EU). Kampanjassa ei pääse pelaamaan MEC-joukkueella.
Tehtävissä pitää puolustaa tiettyjä paikkoja tietyssä ajassa, räjäyttää paikkoja ja kerätä tietoa. Yksinpelissä on tarkoitus kerätä tähtiä joilla saa paremman arvon ja avata erilaisia aseita eri sotilas tyypeille (Assault, Sniper, Engineer, Support, Special Ops), joilla kaikilla on omat erikoisuutensa. Tehtävät pitää suorittaa alusta loppuun, sillä kesken tehtävän ei voi tallentaa. Tehtävän päätyttyä tulee taulukko pisteistä ja bonuksista (kuten mitalit). Erilaisia tapoja hankkia tähtiä on tehdä hyvää tiimityötä, tehdä tehtävä mahdollimman nopeasti sekä mahdollisimman pienillä menetyksillä ja niin edelleen.
Challenge-moodi sisältää noin 20 tehtävää, joista kaikki eivät ole suoraan pelattavissa, vaan niitä pitää avata pääsemällä kampanjatehtäviä läpi. Challengessa on kolme erilaista tyyliä: Race (sotilaiden kuljettamista sekä tietyn radan ajamista ja ampumista), Hotswap (”hotswappailua” sotilaasta toiseen) ja Weapon (vihollisten tuhoamista). Challengen läpäisemisestä on ansaittavissa enintään kolme tähteä (kampanjassa kymmenen).
Yksinpelissä on myös muita boonuksia kuten tehtäviä, jotka sisältävät esimerkiksi tiettyjen asioiden tuhoamista ja mitallien keräämistä.

Verkkopeli

Samassa verkkopelissä voi olla jopa 24 pelaajaa. Conquest-pelimuodossa osapuoli, jolla on vähemmän tukikohtia hallussaan, menettää jatkuvasti resurssipisteitä eli lippuja. Yksi pelin erä kestää noin 20 minuuttia tai siihen asti, että toisen osapuolen resurssipisteet ovat kuluneet loppuun. Capture the Flag eli lipunryöstö on  pelimuoto, jossa toinen osapuoli yrittää saada pisteitä viemällä vihollisen lipun omaan tukikohtaan.
Verkkopelissä on kuitenkin havaittu muutamia bugeja (ns. glitchejä) eli ohjelmointivirheitä: joistakin seinistä pääsee läpi, ja serverit kaatuilevat itsestään. Pelaajat ovat oppineet hyödyntämään bugeja omiin tarkoituksiinsa. Joitakin bugeja on jälkeenpäin korjattu, esimerkiksi ”quickswitch”-bugi, joka mahdollisti esimerkiksi tarkkuuskiväärin ja haulikon käytön sarjatuliaseena. Nykyään pelin servereillä liikkuu myös hakkereita, jotka voivat hakkeroida toisen tilin tai klaanin lähettämällä tälle ystäväpyynnön sekä jäädyttää toisen pelaajan ruudun, jolloin on käynnistettävä uudelleen. 
Pelin verkkopelaaminen Xboxilla loppui 15. huhtikuuta 2010 ja Xbox 360:lla 11. elokuuta 2011.