google/wiki40b huggingface dataset:
Profeetta Elian kirkko (Viipuri)

Profeetta Elian kirkko (aikaisemmin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin kirkko) on ortodoksinen kirkko Viipurissa luovutetussa Karjalassa. Ennen alueluovutuksia Profeetta Elian kirkko oli Viipurin suomalaisen ortodoksiseurakunnan pääkirkko. Kirkko otettiin uudelleen kirkolliseen käyttöön vuonna 1997. Profeetta Elian kirkko sijaitsee entisessä Repolan kaupunginosassa lähellä Papulan kaupunginosaan vievää rautatien ylittävää siltaa.

Rakentaminen

Kirkon suunnitteli arkkitehti J. Brockmann, mutta piirustuksia ei noudatettu kellotornin osalta. Kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin. Kirkko valmistui vuonna 1796 ja tuolloin se vihittiin Neitsyt Marian elävöittävän lähteen ikonin muistolle. Kirkkoa korjattiin vuosina 1932–1933 ja 1939.

Ulkoasu

Profeetta Elian kirkko on suorakaiteenmuotoinen rakennus, jonka länsipäässä on kellotorni ja itäpäässä puoliympyrän muotoisessa apsiksessa alttari. Pääsisäänkäynti on kellotornin alaosassa. Tornin katto on kellomainen ja sen päällä on pieni sipulikupoli, jonka päällä on risti. Kirkkosalissa on satulakatto ja sen keskellä on pienen varren päässä pieni sipulikupoli ja sen päällä risti. Pääovi ja kellotornin avoimet ääniaukot olivat kaariaukkoja ja kirkon ikkunat suorakaiteen muotoisia.

Sisätilat

Profeetta Elian kirkon pinta-ala on 241 neliömetriä. Matalaa kirkkosalia kattoi tasakatto, jonka reunat oli holvattu. Tätä holvattua osaa koristivat maalaukset. Ikonostaasi oli yksikerroksinen.

Sota-aika ja kirkon kohtalo

Profeetta Elian kirkkoa korjattiin vuonna 1939 ja kirkossa ehdittiin korjauksen jälkeen pitää vain yksi jumalanpalvelus ennen talvisodan syttymistä. Kirkko ei kärsinyt suuria vaurioita talvisodassa, mutta se paloi Viipurin takaisin valtauksen yhteydessä jatkosodan alussa vuonna 1941. Jäljelle jäi vain tiilirunko.
Venäläiset rakensivat kirkon uudestaan vuonna 1997.
Lautuma

Lautuma (lat. livor mortis: livor 'sinelmä', mors [gen.mortis] 'kuolema') on kuoleman jälkeen ruumiin iholle ilmaantuva violetinpunainen väritys. Lautuma johtuu punasolujen vajoamisesta painovoiman vaikutuksesta alimpiin verisuoniin, koska verenkierto on pysähtynyt.
Lautumat lasketaan toissijaisiin kuolemanmerkkeihin, joita ovat myös esimerkiksi kuolonkankeus ja ruumiin jäähtyminen. Lautumia voidaan käyttää apuna arvioitaessa henkilön kuolinaikaa.

Lautuman vaiheet

Lautumat ilmestyvät yleensä ensin rintakehän sivuosiin noin 15–20 minuutin kuluttua kuolemasta. Ne alkavat yhtyä toisiinsa 2 tunnin kuluttua, ja niiden määrä ja laajuus lisääntyy 12 tuntiin asti. Lautumia ei ilmaannu paikkoihin, joissa ruumis koskettaa maata tai jotain esinettä, koska ihon hiussuonet ovat tällöin puristuneina kasaan. Kuolemanhetkestä 20 tunnin sisällä lautumat ovat vielä poispainettavissa, ja niiden paikka myös muuttuu tänä aikana, jos ruumista liikutetaan.
3,4-tolueenidiamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 3,4-tolueenidiamiini on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja orgaanisista liuottimista sitä liuottaa esimerkiksi ligroiini, joka on alifaattisten hiilivetyjen seos.

Valmistus ja käyttö

3,4-Tolueenidiamiinia voidaan valmistaa pelkistää nitraamalla p-toluidiinia ja pelkistämällä muodostuva tuote. Sitä saadaan myös pelkistämällä 3,4-dinitrotolueenia, jota muodostuu tolueenin nitrauksen yhteydessä.
3,4-Tolueenidiamiinia voidaan käyttää polyuretaanien valmistuksessa tarvittavien yhdisteiden valmistukseen sekä epoksihartsien kovetuskäsittelyissä. Siitä voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä kuten kinometionaattia ja tolyylitriatsolia.
Friedel–Crafts-alkylointi

Teollisia sovelluksia

Friedel–Crafts-alkylointia käytetään teollisuudessa muun muassa etyylibentseenin valmistamiseen bentseenistä ja eteenistä käyttäen katalyyttinä alumiinikloridia. Etyylibentseeniä käytetään paljon styreenin valmistukseen. Muita teollisesti merkittäviä alkylointeja ovat kumeenin valmistus propeenista ja bentseenistä ja resorsinolin valmistus propeenista ja m-di-isopropyylibentseenistä.

Ongelmia

Friedel–Crafts-alkyloinnissa on muutamia ongelmia, jotka rajoittavat sen käytettävyyttä. Metaohjaavat, elektroneja puoleensa aromaattisesta renkaasta vetävät substituentit, kuten nitro- tai halogeeniryhmät alentavat aromaattisten yhdisteiden reaktiivisuutta. Esimerkiksi nitrobentseeni ei reagoi Friedel–Crafts-alkyloinnilla. Toinen ongelma on liiallinen substituutio. Alkyloidut tuotteet ovat reaktiivisempia kuin alkyloimattomat lähtöaineet ja tuotteeksi saadaan usein useasta kohdasta alkyloituja yhdisteitä. Tätä voidaan vähentää sekoituksella ja suorittamalla reaktio heterogeenisesti käyttäen samaa liuotinta sekä katalyytille että aromaattiselle hiilivedylle.
Kolmas ongelma on karbokationin toisiintuminen. Primäärisistä ja sekundäärisitä alkoholeista ja alkyylihalideista muodostuneet karbokationit toisiintuvat hyvin helposti stabiilimmiksi tertiäärisiksi karbokationeiksi, jolloin tuotteeksi muodostuu haarautuneita alkyyliryhmiä sisältäviä yhdisteitä.
Proteiinisynteesi

Proteiinisynteesi on biologinen prosessi, jolla solu valmistaa amino­hapoista proteiineja. Sen perustana on geenin emäsjärjestys, joka transkription ja translaation sekä mahdollisen lisämuokkauksen kautta tuottaa toimivan proteiinin. Solujen proteiinisynteesi tapahtuu ribosomien avulla.

Translaation jälkeen

Translaation jälkeen proteiini ei yleensä ole vielä sellaisenaan toimintakelpoinen. Polypeptidiketju on alkanut jo translaation aikana kiertyä proteiinin toiminnan kannalta ratkaisevaan sekundaari- ja tertiaarirakenteeseen. Toiset proteiinit, ns. kaitsijaproteiinit, voivat auttaa tässä.
Muita mahdollisia muutoksia valmistuvaan proteiiniin ovat esimerkiksi rikkisiltojen muodostuminen ketjun aminohappojen välille, hiilihydraatti-, lipidi- tai fosfaattiosien liittäminen, muutaman aminohapon poisto tai jopa ketjun entsymaattinen katkaisu (kuten insuliini-hormonin muodostuksessa).
Proteiinin jatkokäsittely jatkuu vielä solulimakalvostossa ja Golgin laitteessa. Proteiini saavuttaa lopullisen muotonsa. Ja mikäli solu ei tarvitse sitä itse, solu pakkaa sen kalvorakkulaan ja antaa sen eksosytoosin kautta toisille soluille.

Bakteerien proteiinisynteesissä mukana olevia molekyylejä

Bakteerien proteiinisynteesin käynnistymiseen tarvitaan ribosomi sekä F-metyylin siirtäjä-RNA, Mg²⁺ -ioneja sekä proteiinitekijät F1, F2 ja F3. Lähetti-RNA liittyy 30S-alayksikköön. Tarvitaan myös GTP:tä, ja F2 on GTP-aasi. Proteiinisynteesin etenemiseen tarvitaan sekä Tu että Ts, jotka vastaavat eukaryoottien transferaasi I:t. S-alayksikössä on peptidyylitransferaasi, joka synnyttää peptidisidoksen. G-faktori irrottaa siirtäjä-RNA:n, kun peptidisidos on syntynyt. Siinä on vapaita tioliryhmiä, sen molekyylipaino on 80 000 ja se vastaa eukaryoottien transfereeasi II:ta.
Ihmisten kansallinen kokous (Ghana)

Ihmisten kansallinen kokous (People's National Convention (PNC)) on ghanalainen sosialistinen puolue, joka ajaa Kwame Nkrumahin ajatteluun pohjautuvaa politiikkaa. Puolue on perustettu 27. heinäkuuta 1992. Puheenjohtajana toimii Bernard Mornah.

Historia

Ghanan presidentti Hilla Limann syrjäytettiin vallankaappauksessa vuonna 1981. Sotilashallinto kielsi puolueet. Vuonna 1992 sotilashallinto salli jälleen puolueet, jolloin Limann perusti Ihmisten kansallisen kokouksen (PNC). Hän johti PNC:tä neljä vuotta.

Vaalimenestys

PNC on osallistunut kaikkiin kansallisiin vaaleihin lukuun ottamatta puolueen perustamisvuotta 1992, jolloin se boikotoi muiden oppositiopuolueiden tavoin parlamenttivaaleja.
HMS Gladiator (1896)

Palvelus

Alus upposi 25. huhtikuuta 1908 kolaroituaan. Aluksen hylky nostettiin ja myytiin romutettavaksi vielä samana vuonna.
Kose veskijärv

Maantietoa

Patojärven pinta-ala on 1,9 ha. Se on muodostunut, kun Pirita jõgi on padottu pengerpadolla, jonka ylittää katu Pikk ja josta jatkuu Kehra maantee. Joki on patoaltaassa 30–40 metriä leveä ja patoaltaan katsotaan loppuvan juoluan kohdalla. Silloin se on 650 metriä pitkä. Järvi sijaitsee kokonaan Kosen pienoiskauppalan taajama-alueella. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys 1,2 metriä. Järven rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä ja sen valuma-alueen laajuus on 167 km².
Olavi Kämäräinen

Olavi Kämäräinen (17. marraskuuta 1922 Rauma – 8. elokuuta 2014 Jyväskylä) oli SKDL:n kansanedustaja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä vuosina 1962–1966. Hän toimi myös Jyväskylän maalaiskunnan kunnanvaltuustossa (1951–1967) ja -hallituksessa (1957–1964), presidentin valitsijamiehenä (1962) sekä SKP:n jyväskylän piirin sihteerinä.
Thomas G:son

Thomas Gustafsson (s. 25. helmikuuta 1968 Skövde, Ruotsi) on ruotsalainen säveltäjä, sanoittaja ja muusikko, joka käyttää taiteilijanimeä Thomas G:son. 
Hänet tunnetaan erityisesti Eurovision laulukilpailusta. Loppukilpailuun hänen tekemänsä kappale on valittu 12 kertaa, ja eri maiden kansallisissa alkukarsinnoissa G:sonin tekemiä kappaleita on ollut mukana yhteensä 69. Niitä ovat esittäneet muun muassa Loreen, Carola, Sanna Nielsen, Jessica Folcker, Roger Pontare, Arja Koriseva, Kirsi Ranto, Ressu, Guri Schanke, D'NASH, Magnus Carlsson ja Lucía Pérez.
Rautamiehet

Rautamiehet ovat vainolaisia eli vieraita hyökkääviä sotajoukkoja Viron Kalevipoeg-eepoksessa. Rautamiehissä on muistumia kalparitareiden historiallisista hyökkäyksistä.
Taaran pyhän hiiden luo (Tarttoon) kokoontuu virolaisia maan eri kulmilta kohtaamaan vihollista. Taistelussa Rautamiehiä kaatuu kuin viljaa, mutta myös virolaisia kuolee, joukossa Sulevinpoika. Kuolleet virolaiset haudataan suureen hautakumpuun.
Seuraavassa taistelussa suurin osa virolaisista pakenee. Lopulta vain Kalevanpoika, Olevinpoika ja Alevinpoika puolustavat maataan. Alevinpoika hukkuu, ja Kalevinpoika harhailee suruissaan Kääpäjoelle. Hän näkee vedessä Suomen sepältä ryöstämänsä miekan, ja yrittää tarttua siihen. Sepän kirous saa miekan lyömään Kalevinpojalta jalat poikki, johon Kalevinpoika kuolee.
Maa joutuu Rautamiesten käsiin. Kalevinpoika saa kuoltuaan tehtäväkseen vartioida kallioon kahlittua Sarvik-paholaista. Myös Kalevinpoika jää kiinni kallioon, mutta eräänä päivänä hän on pääsevä irti, ja vapauttava Viron vainolaisten ikeestä.
Eumir Deodato

Eumir Deodato de Almeida ([ẽʊ̃ˈmiχ djoˈdatu], s. 21. kesäkuuta 1943), on brasilialainen pianisti, säveltäjä, sovittaja ja levytuottaja. Hänen tyylisuuntansa on lähinnä fuusiojazz, johon hän tuo vaikutteita brasilialaisesta musiikista, funkista ja rockista sekä usein teemoja klassisesta orkesterimusiikista. Hän tunnetaan ehkä parhaiten funkjazz-tyylisestä, 9-minuuttisesta sovituksestaan Richard Straussin Also sprach Zarathustran alkuteemasta, josta tuli hitti vuonna 1974.
Deodaton on tuottanut äänilevyjä muun muassa Kool and the Gangille, Björkille ja K. D. Langille. Levytyssovituksia hän on tehnyt muun muassa Wes Montgomerylle, Astrud Gilbertolle ja Frank Sinatralle (albumilla Frank & Co, 1971). Hänen muita yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Aretha Franklin, Bette Midler, Earth, Wind & Fire, Stanley Turrentine ja Antonio Carlos Jobim. Deodato on tehnyt myös paljon elokuvamusiikkia.
Soittajana Deodato tunnetaan Rhodes-sähköpianon käytöstään, yleensä ääntä hieman särkevän putkivahvistimen kautta.
Suomessa Deodato on vieraillut omine yhtyeineen ainakin vuoden 2002 Pori Jazz -festivaaleilla. Tuolloin puhallinsektiossa soittivat kolme suomalaista: trumpetisti Mika Mylläri, pasunisti Matti Lappalainen ja saksofonisti Pekka Pylkkänen.

Elämä ja ura

Deodato syntyi Rio de Janeirossa italialais-portugalilaiseen perheeseen. Hän on muusikkona itseoppinut ja aloitti soittamisen harmonikalla 12-vuotiaana. Hän oppi eri soittimia ja sovitustekniikkaa nopeasti ja teki ensimmäisen levytyksensä jo 17-vuotiaana. Hän työskenteli pianistina ja sovittajana Rion bossa nova -yhtyeissä, mutta lähti monien brasilialaisten taiteilijoiden tavoin maanpakoon sotilashallituksen johtamasta kotimaastaan 1960-luvun lopulla.
Deodato asettui New Yorkiin ja työskenteli siellä säveltäjä Luiz Bonfán ja tuottaja Creed Taylorin kanssa sovittajana ja kosketinsoittajana.
Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa Prelude (1973) oli big band -tyylistä latinojazzia ja saavutti suuren suosion. Singlejulkaisu Also sprach Zarathustra voitti Grammy-palkinnon parhaana instrumentaalisena popkappaleena ja nousi singlelistan kakkoseksi Yhdysvalloissa ja seitsemänneksi Britanniassa. Albumi ylsi Billboard-listan kolmossijalle. Sen musiikkia käytettiin Hal Ashbyn elokuvassa Tervetuloa, Mr. Chance!.
Toinen albumi Deodato 2 ylsi sijalle 19 Billboard-listalla, ja siltä irrotettiin kaksi singlejulkaisua, muunnelmat Gershwinin Rhapsody in Bluesta ja Ravelin Pavanesta kuolleelle prinsessalle.
Deodato jatkoi levyttämistä 1980-luvun lopulle Warner Brothers Records -levymerkille, mutta levyjen suosio hiipui. Hän sai kuitenkin Yhdysvalloissa pari Top 20 -singlehittiä kappaleilla ”S.O.S., Fire In The Sky” ja ”Are You For Real".
Peter Lodenius

Peter Lodenius (13. lokakuuta 1942 Helsinki – 25. marraskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli kulttuurilehti Ny Tidin toimituksessa vuosina 1973–2007 ja oli myös lehden päätoimittaja 1985–2000.

Ura

Valtiotieteitä opiskellut Lodenius aloitti työuransa Suomen Tietotoimiston ulkomaantoimittajana vuonna 1968, ja siirtyi SKDL:n julkaiseman ruotsinkielisen Folktidningen Ny Tidin toimitukseen 1973. Neljä vuotta myöhemmin Lodenius ja Johan von Bonsdorff muuttivat lehden linjan perinteisestä puoluelehdestä yhteiskuntakriittiseksi kulttuurilehdeksi, jossa merkittävä osuss oli myös ulkomaisten tapahtumien seurannalla. Vuosina 1985–2000 Lodenius työskenteli lehden päätoimittajana jatkaen vielä lehden erikoistoimittajana vuoteen 2007 saakka. Eläköitymisensä jälkeen hän toimi vielä Kansan Uutisten ja Suomen Kuvalehden kolumnistina.
Vuonna 1992 Lodenius sai Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä Ny Tidin toimittajien Tapani Ritamäen ja Trygve Söderlingin kanssa. Suomenruotsalainen toimittajapalkinto Topeliuspriset hänelle myönnettiin 1995 ja Yleinen lehtimiesliiton journalistipalkinto elämäntyöstä vuonna 2006.

Perhe

Peter Lodeniuksen isä oli päätoimittaja Erik Lodenius ja isoisä päätoimittaja Elias Lodenius.
Antero Maunula

Yrjö Antero Maunula (4. lokakuuta 1937 Vaasa – 30. lokakuuta 2014 Seinäjoki)  oli suomalainen upseeri, joka toimi  Pohjan prikaatin komentajana.
Maunulan vanhemmat olivat majuri, Mannerheim-ristin ritari Auvo Maunula ja Ester Jensen. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1963 oli Kaija Marttila ja toinen vuodesta 1978 Tarja Nieminen.
Maunula tuli ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta 1955 ja valmistui Kadettikoulusta 1958. Hän toimi sitten nuorempana upseerina, opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä Pohjanmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1962. Laskuvarjojääkärikoulussa Maunula oli nuorempi upseeri, opetusupseeri ja komppanianpäällikkö 1962–1965, Kouvolan sotilaspiirin esikunnan toimistoupseeri ja järjestelytoimiston päällikön sijainen 1967–1969 ja Keski-Suomen sotilasläänin esikunnan  toimistoupseeri 1969–1970 sekä operatiivisen toimiston päällikkö 1970–1973. Pääesikunnan operatiivisen osaston toimistoesiupseerina Maunula toimi 1973–1975 ja toimistopäällikkönä 1975–1977, Sotakorkeakoulun maasotalinjan johtajana 1977–1981 ja Seinäjoen sotilaspiirin päällikkönä 1981–1986.  Pohjan Prikaatia Maunula komensi 1986–1989 eversti Pekka Mustosen jälkeen, toimien sitten Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuodesta 1989 vuoteen 1991, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Sotilasuransa jälkeen Maunula toimi aktiivisesti Seinäjoen kunnallispolitiikassa. 
Maunula ylennettiin vänrikiksi 1956, luutnantiksi 1959, yliluutnantiksi 1962, kapteeniksi 1965, majuriksi 1970, everstiluutnantiksi 1975 ja everstiksi 1982.
Synteesi

Synteesi (kreikan kielestä syn ’summa’ ja thesis ’asema’) ymmärretään yleensä kahden tai useamman jo olemassa olevan asian yhdistämiseksi, josta muodostuu uusi asia. Erityisesti tarkoitetaan yhdistämistä, jossa yhdistetyistä asiosta tulee enemmän kuin vain osiensa summa (emergenssi).
Lisäksi synteesillä voidaan tarkoittaa jonkin asian tuottamista keinotekoisesti, esimerkiksi äänen tuottaminen syntetisaattorilla.

Synteesi filosofiassa

Synteesillä voidaan viitata sekä fyysisiin että ideologisiin asioihin. Väittelyssä synteesillä tarkoitetaan teesin ja antiteesin yhteen sovittamista. Synteesillä on keskeinen osa modernissa filosofiassa. Erityisesti emergenssin tutkimuksessa synteesi on välttämätön. Synteesiä pidetään holistisen teorian elementtinä ja reduktionismin analyysin vastakohtana.
Husula

Husula on kaupunginosa Haminassa. Se kuului Vehkalahden kuntaan vuoden 2003 alussa tapahtuneeseen kuntaliitokseen asti. Taajama sijaitsee noin kolme kilometriä Haminan keskustasta pohjoiseen. 
Husulan kaupunginosa koostuu enimmäkseen omakotialueesta Haminan taajaan asutun alueen pohjoisrajalla. Asukkaita Husulassa on noin 1500. "Keskuksena" on 1960- ja -70-luvuilla rakennettu kerrostalolähiö.

Historia

Husulan kylä kuului maatiloina keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan Husujen eli sittemmin Piljertojen pikkurälssisuvulle ja sen jälkeläisille, jonka suvun on osoitettu olevan suomalais-ugrilaista kantaa ja ainakin osaksi suomalaisten (karjalaisten) alkuasukkaiden suoria jälkeläisiä. Ensimmäiset historiallisissa dokumenteissa mainitut Piljertain esi-isät on mainittu 1500-luvun puolivälistä peräisin olevissa asiakirjoissa. (lähde: Kari Hauhio, juhlaesitelmä Piljertojen sukuseuran sukukokouksessa 2010)
Ruotsin kuningas Kustaa III joukkoineen majoittui Husulassa ollessaan hyökkäämässä venäläisten hallussapitämään Haminaan vuonna 1788. Muistona tapahtumasta on Kustaanmäeksi ristitty asuinalue.

Urheilu ja liikunta

Kustaanmäellä sijaitsee Husulan yleisurheilukenttä. Vanha ratapohja tarjoaa mahdollisuuden esimerkiksi kävelyyn ja hölkkään. Talvisin on käytössä jääkaukalo, ja Ruissalon pururata ja talviset hiihtoladut ovat myös lyhyen matkan päässä.

Liikenne

Husula on liikenteellisesti hyvässä paikassa, sillä valtatie 26 ja seututie 371 risteävät siellä. Valtatie 26 hoitaa liikennettä pohjoiseen Luumäen ja länteen Kotkan suuntaan, seututie 371 on puolestaan entinen Kouvolan ja Haminan välinen valtatie. Valtatie 26:lla Husulan pikavuoropysäkki palvelee kaukoliikenteen yhteyksiä Helsingin, Haminan ja Lappeenrannan välillä. Helsingin ja Joensuun välinen yöpikavuoro liikennöi päivittäin molempiin suuntiin Husulan kautta. Valtatie 7:n Haminan osuus ollaan lähivuosina rakentamassa moottoritieksi, ja Husulan kohdalta ohitustielinjaus noudattaa nykyisen valtatie 26:n linjausta. Hautausmaiden väliin jäävä osuus kaivetaan tunneliin.
Kotkassa sijaitsevan Juurikorven ja Haminan välinen rautatie (yksinomaan tavaraliikennettä) sivuaa Husulaa. 1980-luvulle asti yhteys kulki Anjalankosken Inkeroisten taajaman kautta Haminaan. Vuoteen 1968 radalla oli myös henkilöliikennettä, mutta se lakkautettiin monien muiden vähäliikenteisten henkilöyhteyksien joukossa.
Reach for the Skies

Vastaanotto

Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 90%.
Nya Dagligt Allehanda

Nya Dagligt Allehanda oli Ruotsissa Tukholmassa 1859–1944 ilmestynyt konservatiivinen iltapäivälehti. Lehden perustaja oli Ruotsin valtionarkiston toinen amanuenssi Karl Adam Lindström. Kahta lyhyttä katkosta lukuun ottamatta hän toimi lehden päätoimittajana ja vastaavana julkaisijana kuolemaansa asti, vuoteen 1885. Lehti pyrki olemaan vastapaino liberaalille Aftonbladetille.
Lehden osti 1944 Dagens Nyheter vaiheessa jolloin se oli perustamassa Expresseniä.
Huila (departementti)

Huila on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Neiva, pinta-ala 19 890 km² ja asukasluku vuonna 2009 oli 1,068 miljoonaa.
Huila on maanviljelysseutua, jossa kasvatetaan monia viljelykasveja kuten riisiä, durraa, jukkaa, maissia, papuja, puuvilla, perunoita, seesamia, tupakkaa, sokeriruokoa, banaaneja, kahvia ja kaakaota. Betanian tekoallas on rakennettu Magdalena- ja Yaguarájokien yhtymäkohtaan.
Kiiltoleski

Levinneisyys

Kiiltoleskeä tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Meriharakka

Koko ja ulkonäkö

Musta pää ja selkä, mustat valkoläikkäiset siivet ja pyrstö, valkea rinta ja vatsapuoli. Punaiset jalat ja punainen vahva nokka. Nuoren linnun selkä on ruskehtavan tummanharmaa, ja sen nokan kärki on tumma. Ääni on raikuvan kova, kimeä 'piik'. Muutkin äänet ovat kauaskantavia ja saariston luontoa elävöittäviä kiljahteluja.
Pituus 40–49 cm Siipien kärkiväli 80 cm Paino 330–750 g.
Vanhin suomalainen rengastettu meriharakka on ollut 23 vuotta 11 kuukautta 10 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut saksalainen, peräti 43 vuoden 4 kuukauden ikäinen yksilö.

Levinneisyys

Pesimisalueet ovat Länsi-Eurooppa, Keskinen Euraasia ja Kamtšatka sekä Kiina. Näiden mukaan meriharakat joskus jaetaan kolmeen alalajiin. Talvehtimisalueita ovat Pohjois-Afrikka, Etelä-Eurooppa ja Etelä-Aasia. Euroopassa pesii vähintään 200,000 paria pääasiassa merenrannikoilla. Suomen pesimäkanta on noin 4000 paria, mistä sisämaapesijöiden osuus on 50–100 paria. Muuttolintu, joka saapuu Suomeen huhtikuussa ja lähtee pois heinä-elokuussa. Arktisten alueiden pesimälinnut muuttavat Suomen yli toukokuussa.

Elinympäristö

Lajia tavataan rannikoilla, hiekkarannoilla, meren saarilla, järvien ja jokien rannoilla, kosteikoissa ja viljelysmailla.

Lisääntyminen

Pesä on vaatimaton maakuoppa soraisella alustalla muutama metri vesirajasta. Munia on 3 kappaletta, mikä on poikkeuksellista kahlaajalle, joilla normaalisti on 4 munaa. Haudonta-aika on noin 4 viikkoa, molemmat aikuiset hautovat. Poikaset oppivat lentämään 5 viikon iässä. Päinvastoin kuin muut kahlaajat, meriharakat ruokkivat poikasiaan. Emot noukkivat vedestä poikasille pikkueläimiä. Monissa kaupungeissa meriharakka on alkanut pesiä rakennusten tasakatoilla.

Ravinto

Meriharakka syö ennen kaikkea simpukoita ja ostereita. Myös hyönteistoukat ja pikkukalat kelpaavat.

Erityistä

Meriharakka on Färsaarten kansallislintu.
Jouko Pohjanpalo

Jouko Jalo Pohjanpalo (18. joulukuuta 1908 Kokkola – 3. huhtikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen radiotekniikan tutkija.

Henkilöhistoria

Jouko Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Juhani Pohjanpalo ja Hilma Amanda Pahikkala ja puoliso vuodesta 1935 Meri Tuulikki Pohjanheimo. Insinööri Ernst Pohjanpalo oli hänen veljensä. Jouko Pohjanpalo tuli ylioppilaaksi 1926 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta sähkötekniikan opintosuunnalta 1932. Tekniikan tohtoriksi Pohjanpalo väitteli 1941, hänen työnsä oli ensimmäinen suomalainen sähkötekniikan alan väitöskirja. Pohjanpalo  oli Yleisradion suunnitteluinsinööri 1935–1945, Valtion sähköpajan mikroaalto-osaston johtaja 1945–1948 ja Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen palveluksessa vuodesta 1948, ensin vuoteen 1953 sähkölaboratorion radio-osaston johtajana ja sitten radioteknisen laboratorion johtajanana professorin arvolla vuoteen 1972. Pohjanpalo opetti muun työnsä työnsä ohella Sotakorkeakoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Hänen aloitteestaan 1954 perustettu Radioinsinööriseuran televisiokerho vaikutti Tesvision myötä Suomen ensimmäisen televisokanavan rakentamiseen ja televisolähetysten aloittamiseen. 
Sota-aikana Pohjanpalo palveli Päämajan viestiosasto I:n radiotoimistossa ja viestiosasto III:n viesti- ja radio-toimistoissa, toimien viimeksi mainittujen päällikkönä. Hän keksi, että jatkosodan aikana radiossa venäläisten radiomiinojen taajuudella taukoamatta soitetulla Säkkijärven polkalla voitiin häiritä miinojen laukaisemista. Sotilasarvoltaan Pohjanpalo oli insinöörieverstiluutnantti.