google/wiki40b huggingface dataset:
Adrian Willaert

Adrian Willaert (noin 1490 – 7. joulukuuta 1562) oli alankomaalainen säveltäjä.

Elämä

Willaert syntyi mahdollisesti Bruggessa ja opiskeli nuorena lakia Pariisissa. Vuoden 1515 tienoilla Willaert muutti Roomaan. Heinäkuussa 1515 hän siirtyi kardinaali Ippolito I d'Esten palvelukseen. Vuodet 1517–1519 säveltäjä vietti Unkarissa.

Musiikki

Willaert oli säveltäjänä melko tuottelias. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat 8 messua, yli 50 hymniä ja psalmia, yli 150 motettia, noin 60 chansonia, yli 70 madrigaalia sekä soitinmusiikkia.

Media

 Le dur travail
Arabiliitto

Toiminta

Arabiliitto pyrkii lähentämään jäsenmaiden välisiä suhteita, koordinoinaan niiden talous-, kulttuuri ja turvallisuuspolitiikkaa sekä säilyttämään jäsentensä itsenäisyyden ja suvereniteetin. Poliittisesti järjestön tehtävä on arabimaailman etujen ja kansallisten tavoitteiden puolustaminen yhteisten toimintasuunnitelmien toteutuksen kautta niin alueellisesti kuin kansainvälisestikin. Järjestö myös sovittelee jäsenmaiden välisiä kiistoja rauhanomaisesti.
Arabiliitto koostuu neuvostosta, sihteeristöstä sekä 11 erikoistuneesta eri alojen ministerivaliokunnasta (informaatio, sisäiset asiat, oikeus, asuminen, liikenne, sosiaaliasiat, nuoriso ja urheilu, terveys, ympäristö, tietoliikenne ja sähkö). Järjestö toimii YK:n puitteissa, jossa järjestön pääsihteeri on tarkkailijana. Sillä on pysyvät YK-lähetystöt New Yorkissa ja Genevessä sekä Afrikan unionin lähetystö Addis Abebassa.

Historia

Arabiliiton perustivat Kairossa 22. maaliskuuta 1945 Egypti, Irak, Jemen, Jordania, Libanon, Saudi-Arabia ja Syyria. Liiton päämaja siirrettiin vuonna 1979 Kairosta Tunisiin vastalauseena Camp Davidin rauhansopimukselle. Egyptin sallittiin palata täysjäseneksi vuonna 1989 ja päämaja palautettiin Kairoon 1990. Vuonna 2011 Arabiliitto tuki YK:n päätöslauselmaa, joka valtuutti Libyan johtaja Gaddafin vastaiset toimet, ja se erotti Syyrian jäsenyydestään maan opposition vainojen johdosta. Järjestö on myös esimerkiksi tukenut Palestiinan pyrkimyksiä saada YK:n tunnustus sekä pyrkinyt saamaan Israel vetäytymään kiistanalaisilta alueilta.
Kupu

Kupu on ruokavarastona toimiva ruoansulatuskanavan osa. Linnuilla kupu on ruokatorven laajentuma, hyönteisillä taasen etusuolen laajentuma.
Etelänliito-orava

Tuntomerkit

Tylppäkuonoisen etelänliito-oravan ruumiin pituus on noin 12 senttimetriä ja massa 45–100 grammaa. Lajille tyypillinen piirre on puusta puuhun liitämisen mahdollistava takajalkoja yhdistävä ihopoimu. Oravan häntä on noin yhdeksän senttiä pitkä, ja sitä peittää tiheä karva.

Elintavat ja lisääntyminen

Laji viihtyy metsissä ja pesii puunkoloihin. Ravinnoksi kelpaavat hedelmät, siemenet ja eläinperäinen ravinto. Lisääntymiskausi alkaa helmi–maaliskuussa, ja tiineys kestää 20 vuorokautta. Naaras synnyttää kerralla 2–6 poikasta.

Nimistä

Tieteellinen sukunimi Glaucomys tarkoitaa harmaata hiirtä ja lajinimi volans lentävää.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että etelänliito-oravan suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”amerikanliito-orava”. Tätä nimeä on perinteisesti käytetty Glaucomys sabrinus -lajista, jolle taas toimikunta ehdottaa uutta nimeä ”kanadanliito-orava”.
Kummeli Alivuokralainen

Tuotanto

Kummeli Alivuokralainen -elokuva sai alkunsa edellisen Kummeli-elokuvan, Kummelin Jackpotin hyvän menestyksen takia. Seuraavan elokuvan aiheeksi Kummelit päättivät valita Tampereen Teatteriin tehdyn farssin Alivuokralaisen hurmaavan tarinan ja suosion innoittamina. He olivat saaneet ehdotuksia elokuvan aiheesta myös eri tahoilta.

Käsikirjoitusvaihe ja rahoitus

Kun aihe elokuvalle oli keksitty, alkoivat Heikki Vihinen ja Timo Kahilainen käsikirjoittaa sitä. Vaikka elokuvassa on sama idea ja samoja näyttelijöitä kuin näytelmässäkin, piti elokuva kirjoittaa ulos teatterimiljööstä. Siihen kuului muun muassa pitkien repliikkien vähentäminen ja uusien roolien sekä tapahtumapaikkojen lisääminen. Teatteriversiossa ollaan vain Pauli Bergströmin ja Lauri Mustosen asunnolla, mutta elokuvassa ollaan myös Laurin ja Paulin työpaikoilla, John Molotovin kumitelakomppaniassa, Robbanin Sisätilapoikien liikkeessä, Bengt "Pena" Palmbergin kartanossa, Helsingin kaduilla ja toreilla, Ruotsin puolella ja Tansaniassa. Heikki Vihinen ja Timo Kahilainen hakivat käsikirjoitustukea Suomen elokuvasäätiöltä toukokuussa 2006 ja helmikuussa 2007 ja saivat täyden tuen käsikirjoitukselle. Kun lopullinen käsikirjoitus valmistui, Kummelit tarjosivat elokuvan Solar Filmsille. Markus Selin innostui elokuvan tuottamisesta, ja tuotanto käynnistyi. Solar Films sai elokuvalle Suomen elokuvasäätiöltä kehittämistukea maaliskuussa 2007 ja tuotantotukea helmikuussa 2008. Elokuvan kokonaisbudjetti on 1 300 000 euroa.

Kuvaukset

Elokuvan kuvaukset aloitettiin 23. heinäkuuta 2007 studiokuvauksilla Helsingissä. Silloin kuvattiin muun muassa kaikki Paulin ja Laurin Bulevardin asuntokohtaukset. Kuvaukset etenivät ulkokohtauksiin, ja niitä tehtiin muun muassa Inkoossa Degerön ja Kopparnäsin kylissä, Tampereella Pispalassa sekä Espoossa. Kesäkuvaukset kestivät elokuuhun asti. 
 Elokuvan kuvaukset jatkuivat talvikuvauksilla helmikuussa 2008, jolloin kuvattiin alku- ja loppukohtaukset. Kuvaukset suoritettiin Itä-Afrikassa, Tansanian savanneilla, ja ne sijoittuvat Kilimanjarolle. Kuvausmatkalla olivat mukana Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Heikki Vihinen sekä viiden hengen kuvausryhmä. Kuvaukset Tansaniassa kestivän yhden viikon. Matkalla kuvattiin myös niin sanottu making of -dokumentti eli mainosfilmin, jossa taustoitetaan elokuvan tekemistä.

Menestyminen

Kummeli Alivuokralainen teki vuoden parhaan kotimaisen avaustuloksen keräämällä ensimmäisenä viikonloppuna 35 898 katsojaa. Luku on kotimaisen elokuvan kaikkien aikojen  kymmeneksi paras. Se on samalla kotimainen syyskuun viikonloppuennätys. Elokuva oli neljä viikkoa peräkkäin Suomen katsotuin elokuva. Elokuva sai 178 770 katsojaa ja oli vuoden kolmanneksi katsotuin kotimainen elokuva, jääden vain Risto Räppääjä ja Niko – Lentäjän poika elokuvien jälkeen. Elokuvaa on esitetty useasti myös ensi-illan jälkeen elokuvateattereissa, jonka jälkeen kokonaiskatsojaluvuksi tuli kaiken kaikkiaan 191 996 katsojaa. Lipputuloissa elokuva oli menestynein kotimainen. Solar Filmsin tiedotuspäällikön Rampe Toivosen mukaan Kummeli Alivuokralaisen katsojatavoite oli 150 000 katsojaa.
Håkan Nesser

Håkan Nesser (s. 21. helmikuuta 1950 Kumla, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija. Alun perin hän on ammatiltaan äidinkielen ja englannin opettaja. Hän on yksi ruotsalaisen rikoskirjallisuuden merkittävimpiä nimiä Henning Mankellin, Liza Marklundin ja Stieg Larssonin ohella.
Nesserin kymmenosaisen Van Veeteren -rikosromaanisarjan pääosassa esiintyy komisario Van Veeteren. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen Maardamin kaupunkiin jonnekin läntiseen Eurooppaan. Van Veeteren -kirjoja on käännetty monille kielille, muun muassa suomeksi.
Nesserin teoksille on myönnetty lukuisia palkintoja. Toden ja ilveen verkko sai Ruotsin dekkariakatemian esikoispalkinnon 1993, Kaalbringenin kurkunleikkaaja ja Syntymämerkki Vuoden paras dekkari -palkinnon ja Carambole vuoden 1999 Lasiavain-palkinnon. Vuonna 2002 Suomen dekkariseura myönsi hänelle ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.
Nesser on kirjoittanut dekkareiden lisäksi myös muita romaaneja. Hänen teostensa pohjalta on tehty useita elokuvia.
Hän asuu vaimonsa kanssa Lontoossa, mutta on aikeissa palata Ruotsiin. Aiemmin hän on asunut New Yorkissa.
Agros

Agros Osakeyhtiö oli suomalainen vuosina 1892–1943 toiminut maataloustarvikkeiden ja -koneiden tukkukauppa joka oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä alallaan suurin Suomessa.
Agroksen perusti 1892 Arthur H. Borgström jatkamaan Hangossa toimineen Smörexportfirman Arthur H. Borgströmin harjoittamaa maatalouden rehujen, lannoitteiden ja siementen maahantuontia. Vuonna 1899 Agros laajensi toimintaansa maatalouskonekauppaan ostettuaan Emil Björkellin liikkeen. Yhtiön pääkonttori oli vuoteen 1900 saakka Hangossa josta se siirtyi Helsinkiin. Agroksen toimitusjohtajana vuosina 1899–1918 oli Ferdinand von Wright (1863–1930).
Agroksen uusi, arkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelema kolmikerroksinen pääkonttori valmistui 1911 Helsinkiin Mikonkadun ja Hallituskadun kulmaan. Agros perusti 1919 Yhdysvaltoihin The Agros Corporation nimisen tytäryhtiön. Vuonna 1923 Agros hankki omistukseensa Espoon Turvepehku Oy:n jolla oli turvepehkutehdas Espoon Kilossa. Vuonna 1927 hankittiin Oitin kartano ja sen mukana Oitin Tiilitehdas Oy jonka oli perustanut 1907 Oscar Forsström. Agros luopui 1920-luvun alussa maatalouskonekaupasta ja 1929 se realisoi koko tavaravarastonsa hankkien tuloilla kiinteistöjä ja osakkeita.
Agros fuusioitiin 1943 Oy K. H. Renlund Ab:hen. Renlund oli ostanut Agroksen osake-enemmistön jo 1938 yhtiön toimitusjohtajalta insinööri Björn Runebergiltä (1881–1949) . Vuonna 1940 Renlundin pääkonttori muutti Agroksen entiseen pääkonttorirakennukseen. Renlund puolestaan siirtyi OTK:lle 1959. Oitin Tiilitehdas Oy (vuodesta 1950 Renlundin Tiili Oy) jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1959 saakka.
Basile Tapsoba

Basile Tapsoba (s. 9. joulukuuta 1942 Koudougou) on burkinafasolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Koudougoun hiippakuntaan 4. heinäkuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Mesarfeltan titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta 1982. Pääkonsekraattorina toimi Paul Zoungrana, jota avustivat Justo Mullor García ja Dieudonné Yougbaré.
Tapsoba sai 2. heinäkuuta 1984 nimityksen Koudougoun piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 21. toukokuuta 2011.
Pasi Luhtaniemi

Pasi Luhtaniemi (s. 5. syyskuuta 1963) on jyväskyläläinen kirjailija ja kustantaja . Hän on valmistunut filosofian maisteriksi Joensuun Yliopistosta 1991 pääaineena yleinen kirjallisuus. Luhtaniemi vastaa Kustannus Aarnin sekä kirjoittajavalmennus Hopeantakojat ry:n toiminnasta. Hän on myös Hopeantakojat ry:n puheenjohtaja ja Suomen maakuntakirjailijat ry:n varapuheenjohtaja .
Luhtaniemi on kirjoittanut kaksi romaania, sekä useita dramatisointeja ja näytelmiä.
Luhtaniemen puoliso on teatteriohjaaja Tiina Luhtaniemi.
Go West! A Lucky Luke Adventure

Juoni

Pidätettyään Daltonin veljekset on Lucky Luken saatettava uudisraivaajajoukko Kaliforniaan 80-päivässä.
Tietokone ja Wii-versioissa tarinaa kuljettevat eteenpäin suoraan elokuvasta leikatut lyhyet välianimaatiot, mutta DS:llä tarina kerrotaan kuvin ja tekstein.

Pelaaminen

Peli on monipuolinen ja sisältää mm. ampumista, ratsastusta sekä tanssimista. DS-version tapauksessa tehtäviä on yksikertaistettu.
Pelatessa tietokoneella pelihahmoa ohjataan näppäimillä ja ampuessa kättä hiirellä. Juostakseen pelaajan on usein näpyteltävä kahta näppäintä vuorotellen. Wiillä pelatessa pelaaja hyödyntää Wii Remote-ohjainta.
Tietokone ja Wii-versioissa pelattavina hahmoina toimivat lähes kaikki elokuvassakin esiintyneet hahmot, mutta DS:llä hahmot rajoittuvat lähinnä Lucky Lukeen ja Daltoneihin.
Aketo

Elämäkerta

Selmi syntyi Deuil-la-Barressa noin 14 kilometrin päässä Pariisista, algerialaisille vanhemmille. Hän kiinnostui hip hop -musiikista 13-vuotiaana, mutta oli samaanaikaan kiinnostunut myös graffitista.
Taiteilijanimeltään Aketo liittyi myöhemmin Comité-yhtyeeseen, jonka hän jätti vuonna 1997. Samoihin aikoihin hän vieraili M Groupin Tu disais quoi? alumilla ja liittyi samana vuonna Personnalité Suspecte -yhtyeeseen. Aketo tapasi aiemmin Tunisianon ja Blackon, joiden kanssa hän perusti kyseisen yhtyeen. Samalla Aketo toi mukanaan DJ Boudjin, joka toimi skrätsääjänä. Myöhemmin yhtyeen nimi muutettiin Sniperiksi ja yhtyeen ensimmäinen albumi myi 200 000 kopiota.
Joulukuussa 2007 Aketo julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa, jolla vieraili muita ranskalaisia räppäreitä, kuten Alkpote, Soprano, Salif, Seth Gueko ja Sefyu. Lokakuussa 2008 Aketoa kuultiin myös Raï'n'B Fever 3 levyllä vierailevana artistina.
Oscar-gaala 2017

Televisiointi

Suomessa gaala lähetettiin suorana lähetyksenä Yle Teemalla sunnuntain ja maanantain välisenä yönä 26.–27. helmikuuta. Punainen matto -osuus alkoi noin klo 2.00 ja itse gaala alkoi kolmen jälkeen. Koko Oscar-lähetys uusittiin kanavalla suomeksi tekstitettynä maanantai-iltana 27. helmikuuta.
Uolevi Punnonen

Yrjö Uolevi Punnonen (26. elokuuta 1914 Savonlinna – 16. helmikuuta 1973) oli diplomi-insinööri ja everstiluutnantti, joka toimi virkamiehenä, yritysjohtajana ja Lahden apulaiskaupunginjohtajana.

Henkilöhistoria

Uolevi Punnosen vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Yrjö Oskari Punnonen ja lehtori Veera Marjala (Muchin) ja puoliso vuodesta 1940 opettaja Eila Kajanterä (ent. Kajander). Punnonen tuli ylioppilaaksi 1933 ja suoritti Kadettikoulun 1936, sotakorkeakoulun teknilliseltä osastolta ja diplomi-insinööriksi hän valmistui 1948. Punnonen työskenteli upseerina puolustusvoimien palveluksessa 1936–1939. Talvisodassa hän toimi patterinpäällikkönä, jatkosodassa patteriston ja tykistöryhmän päällikkönä sekä panssaridivisioonassa. Punnonen osallistui myös Lapin sotaan. Valtiovarainministeriön järjestelyosaston toimistopäällikkö Punnonen oli 1949–1951, Vuoksenniska-yhtiön laskenta- ja konttoripäällikkö 1951–1961 ja Rautaruukin hallinnollinen johtaja 1961–1968 sekä johtokunnan jäsen 1964–1968. Lahden kaupungin teknilliseksi apulaiskaupunginjohtajaksi Punnonen tuli vuonna 1968. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin 1962.
Domenico Schiattarella

Formula 1

Schiattarella sai ensimmäisen mahdollisuutensa ajaa F1-sarjassa loppukaudella 1994. Rahavaikeuksissa painiva Simtek-talli otti Schiattarellan ranskalaisen Jean-Marc Gounonin tilalle, koska Schiattarella pystyi maksamaan paikasta Gounonia enemmän. Ensimmäinen kilpailu Euroopan GP:ssa Espanjan Jerezin radalla tuotti 19. sijan - kilpailun viimeisen ja 5 kierrosta voittajalle jääneenä. Seuraavassa kilpailussa Schiattarellan paikan otti varakas Taki Inoue, mutta Domenico pääsi mukaan jälleen kauden viimeiseen kilpailuun Australian GP:hen, jossa kohtaloksi koitui vaihdelaatikkorikko.
Schiattarella säilytti paikkansa Simtekillä kaudelle 1995, vaikka sopimus kattoikin vain kauden alkupuoliskon, jonka jälkeen paikka olisi varattu japanilaiselle Hideki Nodalle. Tallin toinen kuljettaja Jos Verstappen oli Schiattarellalle liian nopea. Simtekin auto oli parempi kuin Pacificin ja Fortin, mutta tämä ei vielä paljoa auttanut. Talli oli konkurssin partaalla, ja niinpä rahavirtojen lakattua talli lopetti toimintansa 1995 Monacon GP:n jälkeen. Simtekin loppu oli samalla myös Schiattarellan F1-uran päätepiste.

IndyCar (CART)

Schiattarella ajoi sekä kaudella 1994 että kaudella 1995 kaksi IndyCar-sarjan kilpailua. Lisäksi Schiattarella osallistui vielä kaudella 1998 CART-sarjan Long Beachin kilpailuun. Yhteensä kilpailuja kertyi siis viisi, joissa parhaaksi sijoitukseksi jäi 16. sija Ohiossa Lexingtonin radalla 1994 ja Kalifornian Long Beachissä 1998. Schiattarella ajoi kaikki CART/IndyCar-kilpailunsa Andreas Leberlen ja entisen F1-kuljettaja Christian Dannerin Project Indy -tallissa.

Urheiluautot

F1-uransa jälkeen Schiattarella on ajanut pääasiassa eri urheiluautosarjoissa, kuten American Le Mans -sarjassa tai FIA GT-sarjassa. Vuonna 1997 Schiattarella ajoi FIA:n GT-sarjassa Lotus Elise GT1:tä, yleensä Luca Badoerin kanssa. Schiattarellan menestys urheiluautojen parissa on ollut huomattavasti parempaa kuin menestys F1:ssä tai CART:ssa.
Schiattarella ajoi myös FIA GT-sarjan Helsingissä järjestetyssä kilpailussa vuonna 1997.
Kortelampi (Keuruu)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147 metriä mpy.
Röntgentähtitiede

Röntgentähtitiede on havaitsevan tähtitieteen haara, jossa tutkitaan röntgensäteilyä tuottavia tähtitaivaan kohteita. Koska Maan ilmakehässä oleva vesi absorboi (imee itseensä) röntgensäteilyn, havaintoja varten instrumentit joudutaan nostamaan korkealle yläilmakehään ilmapallolla tai laukaisemaan havainnointilaite maata kiertävälle radalle.
Röntgensäteilyä syntyy hyvin kuumassa ja energisessä kaasussa. Merkittävimpiä röntgenalueella säteileviä kohteita ovat aktiiviset galaksien ytimet (Active galactic nuclei, AGN), kaksoistähtijärjestelmät, joissa toinen osapuoli on kompaktitähti  (valkoinen kääpiö, neutronitähti tai musta aukko) sekä supernovajäänteet.
Ensimmäiset röntgensäteet avaruudesta havaittiin 1940-luvulla ja samalla uusi ikkuna avaruuteen avautui. Vuonna 2016 röntgentaivasta tutkitaan rutiininomaisesti avaruudessa olevilla teleskoopeilla. Suurimpia näistä ovat Chandra ja XMM-Newton, jotka laukaistiin avaruuteen vuonna 1999. 2012 laukaistu NuSTAR on näihin verrattuna varsin pienikokoinen.
Gangwon (Pohjois-Korea)

Aluejako

Gangwonin maakunta jakautuu kahteen kaupunkiin (si) ja 15 piirikuntaan (gun).
Meren juhlat

Juoni

Varakkaisiin naimisiin mennyt Sini kuluttaa aikaansa yksin kesähuvilallaan, kotiapulaisensakin hän lähettää vapaalle. Hänen puolisonsa on työmatkalla. Turhautuneena oloonsa Sini soittelee tuttavilleen ja päättää kutsua nuoruudenrakkautensa Jaskan erään ystävänsä kemuihin. Sini ja Jaska poistuvat juhlista kahden ja matkaavat saarelle, jossa he ensi kerran tapasivat toisensa. Näytetään vuosikymmenen taakse ajoittuva takauma, jossa naimaton Sini kirmaa muiden neitokaisten kanssa kesäisillä rantakallioilla ilkosen alasti. Sini ja Jaska tapaavat toisensa tässä yhteydessä ja rakkaus syttyy.
Elokuva etenee Jaskan ja Sinin dialogina, jossa he analysoivat suhteensa kipupisteitä ja syitä siihen, miksi heistä ei aikoinaan tullut paria. Jaska ei ollut lainkaan maallisen mammonan perään, eikä ole nykyäänkään. Sini viihtyy taloudellisesti turvatussa asemassaan. Ennen pitkää käy ilmi, ettei Jaskan ja Sinin suhteella ole edelleenkään tulevaisuutta. Jaska torjuu Sinin esittämän ajatuksen, että tämä ottaisi eron rikkaasta aviomiehestään.
Jaska ja Sini pistäytyvät myös muotikuvauksissa, joissa nähdään muun muassa 25-vuotias Lenita Airisto mannekiinin roolissa. Ajankuvaa tarjoavat pintamuodin lisäksi katunäkymät 1960-luvun alun Helsingistä.

Tuotanto

Meren juhlat on Kurkvaaran ensimmäinen värielokuva ja Kurkvaara-Filmin laboratorion ensimmäinen täyspitkä teos. Laboratorion taustalla oli belgialaisen Gevaert-yhtiön halu päästä Suomen markkinoille siellä käytettyjen Eastman Kodakin ja Agfan kilpailijaksi.

Arviot

Meren juhlien kuvalliset ansiot saivat tunnustusta aikalaiskriitikoilta, mutta teoksen sisältö ja ihmiskuvaukset koettiin ohuenlaisiksi. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti elokuvaa jossain määrin ”silmän juhlana” niille, jotka ”nauttivat kaunisvärisistä maisemakuvista” ja ”harmoonisista kuvakompositioista”. Henkilöohjauksen ja ihmiskuvan hän sitä vastoin teilasi ja piti elokuvaa pettymyksenä. Aamulehden Erkka Lehtola ja Uuden Suomen Heikki Eteläpää olivat suopeampia, ja pitivät Meren juhlia puutteistaan huolimatta onnistuneena. Elokuva-Aitan Kirsti Jaantila arvioi elokuvan visuaalisesti onnistuneeksi, juonesta hän käytti sen sijaan termejä ”löyhä”, ”mitätön” ja ”pitkästyttävä”. Ylioppilaslehden Carl Henning poikkesi kriitikoiden yleisestä linjasta ja ylisti Meren juhlia mestariteokseksi. Henningin ylistyslaulu Kurkvaaran teokselle aiheutti kiivasta keskustelua puolesta ja vastaan.
Myös vuoden 1981 televisioesityksen yhteydessä kritiikki jakautui kahtia. Suomen Kuvalehden Ywe Jalander arvioi Meren juhlat ”kuvakeskeiseksi”. Hänen mielestään Kurkvaaran yritys ”rakentaa tunnelmia” kuvan ja musiikin varaan kompastui puutteelliseen käsikirjoitukseen. Seuraavaa televisioesitystään Meren juhlat sai odottaa lähes kolme vuosikymmentä.

Julkaisuja

Meren juhlat myytiin Ruotsiin, Itävaltaan, Liechtensteiniin, Saksan liittotasavaltaan ja Sveitsiin. Elokuvan televisioensi-ilta oli 29. syyskuuta 1973 ja se sai puolisentoista miljoona katsojaa. Finnkino Oy on julkaissut Meren juhlat DVD:nä.
Ilveslammit

Maantiede

Lammet kuuluvat halkaisijltaan 350 metriä suureen suohon, jossa on kaksi lampea. Suo on ojitettu ja ojat valuvat lampiin. Sekä suon etelä- ja pohjoisreunasta on kaivettu laskuojat, joita pitkin vesi valuu suolta pois. Eteläinen oja yhtyy Ahmausojaan aivan Ahmausjärven eteläpuolella. Laskuoja on 900 metriä pitkä. Ahmausoja yhtyy Karpalistonjokeen, joka laskee Tuparlanjärveen.
Isvara

Maantiede ja asutus

Isvaran kunta rajoittuu lounaassa Volossovan piirin Sabskin, lännessä Suuren-Ruudan, luoteessa Ropititsan ja pohjoisessa Kalttinan kuntiin sekä idässä Leningradin alueen Hatsinan ja kaakossa Lugan piireihin. Pinnanmuodostukseltaan seutu on etupäässä jääkauden muodostamaa kumpuilevaa tasankoa. Tärkein joki on Izvarskoje-järvestä alkunsa saava Izvarka, joka laskee Laukaanjoen sivujokeen Lemusaan. Isvaran kartanomuseon ympärillä on 58,68 hehtaarin laajuinen luonnonmuistomerkkinä suojeltu alue.
Kunnan hallinnollinen keskus on Isvaran kylä. Sen lisäksi siihen kuuluu yhdeksän kylää ja yksi asutus: Lemusa (ven. Limoža), Mazanaja Gorka, Osertsa (Ozertitsy), Repola (Repolka), Saappola (Zapolje), Selissi (Selištše), Sosnitsa (Sosnitsy), Sornova (Tšornoje), Sosnova (Sosnovo) ja 46. kilometrin asutus eli Lesosklad. Keskuskylän jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on yli 500 asukkaan Repola.

Historia

Isvaran kylä mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Vzvar Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Kaprion kihlakuntaan kuuluneen pogostan keskus sijaitsi tuolloin Osertsan kylässä. Seutu on historiallisesti ollut etupäässä venäläisten asuttamaa. Harvat inkerinsuomalaiset kuuluivat Moloskovitsan luterilaiseen seurakuntaan.
Isvaran kartano on ollut olemassa jo 1600-luvun ruotsalaisaikana. 1700-luvun alussa se kuului sotamarsalkka Boris Šeremetevin pojalle Mihailille ja 1800-luvun puolivälissä von Weymarnin aatelissuvulle. 1800-luvun lopulla siellä vietti lapsuutensa venäläinen taiteilija Nikolai Roerich. Vuonna 1912 kartano muutettiin maataloussiirtolaksi ja neuvostoaikana vankisiirtolaksi, joka toimi 1950-luvun alkuun saakka. Vuonna 1927 Isvaraan perustettiin dolomiittitehdas ja vuonna 1935 kalkkitehdas, joka suljettiin 1980-luvulla. Nykyinen, vuonna 2004 perustettu kunta on saanut alkunsa 1920-luvulla syntyneestä kyläneuvostosta, joka muutettiin volostiksi vuonna 1994.

Liikenne, talous ja palvelut

Isvaran kautta kulkee Volossovasta Sosnovaan johtava maantie. Repolasta ja Isvarasta on linja-autoyhteydet Volossovaan.
Kunnan alueella harjoitetaan puunhankintaa. Isvarassa toiminut maatalousyritys Udarnik on konkurssitilassa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, vanhainkoti, joukko kauppoja ja posti.

Nähtävyydet

Isvaran huomattavin nähtävyys on vuonna 1984 avattu Nikolai Roerichin kartanomuseo, johon kuuluu goottilaistyylisen päärakennuksen lisäksi puistoalue, talousrakennuksia ja 1900-luvun alussa pystytetty maataloussiirtolan koulurakennus. Museossa käy vuosittain noin 8 000 vierasta.
Marekin tauti

Marekin tauti on kanoihin tarttuva virustauti. Se on yleisin kanoissa esiintyvä tauti Suomessa, eikä siihen ole hoitoa.
Marekin tauti aiheuttaa muutoksia kanan hermoissa, aivoissa ja elimistössä. Lisäksi se voi aiheuttaa kasvaimia. Sairastunut lintu laihtuu ja lopettaa munimasta. Osa tartunnan saaneista linnuista kuolee, joista jotkut äkillisesti. Tauti voi tarttua kanojen lisäksi myös viiriäisiin, kalkkunoihin ja fasaaneihin. 
Tauti leviää hyvin helposti ihmisten, eläinten, työvälineiden ja jopa kanalapölyn välittämänä.