google/wiki40b huggingface dataset:
Théâtre du Grand Guignol

Grand Guignol koko nimeltään Le Théâtre du Grand-Guignol oli teatteri Pigallen alueella Pariisissa. Se keskittyi kauhuesityksiin, ja se oli toiminnassa vuodet 1897–1962. Sitä käytetään myös usein kuvaamaan kaikenlaista graafista kauhuviihdettä William Shakespearen teoksesta Titus Andronicus splatter-elokuviin.

Historia

Grand Guignol sai alkunsa 1897, kun ranskalainen näytelmäkirjailija Oscar Méténier osti teatterin Pariisin Pigallen alueelta. Grand Guignol oli Pariisin pienin teatteri, ja siellä esitettiin Méténier'n kiistanalaisia naturalistisia näytelmiä. Méténier'n näytelmät olivat usein sensuurin kohteina, sillä hän uskalsi esittää lavalla sellaisia asioita, joita aiemmin ei ole teatterissa nähty. Méténier'n Mademoiselle Fifi, joka perustui Guy de Maupassantin teokseen, oli Grand Guignolin ensimmäisiä näytelmiä. Siinä esiintyi prostituoitu ensimmäistä kertaa, ja poliisi lopetti näytelmän esittämisen hetkellisesti.
Max Maureystä tuli teatterinjohtaja vuonna 1898. Hänen ohjauksessaan Grand Guignolista tuli kauhuteatteri. Maurey keksi myös näytelmäkirjailija André de Lorden, joka kirjoitti monia teoksiaan yhteistyössä psykologi Alfred Binet'nkanssa. Monet näytelmät käsittelivätkin mielisairaita ihmisiä. Esimerkiksi de Lorden L'Homme de la Nuit -teoksessa ("Yön mies") pääosassa oli nekrofiili. Monet de Lordenkin näytelmistä kärsivät sensuurista, ja Englannissa kahden hänen näytelmänsä esitykset kiellettiin kokonaan.
Maureyn jälkeen teatterin johtoon valittiin Camille Choisy, joka oli sen johdossa vuodet 1914–1930. Hänen kaudellaan Grand Guignoliin tuotiin myös erikoistehosteita, kuten valaistusta ja ääntä. Choisy palkkasi vuonna 1917 näyttelijä Paula Maxan, joka tunnettiin pian "maailman salamurhatuimpana naisena". Hän esitti lavalla usein hahmoa, jota kidutettiin monilla eri tavoilla. Choisyn jälkeen johtajaksi tullut Jack Jouvin ohjasi teatteria kauhusta psykologiseen draamaan. Grand Guignolin kukoistuskausi alkoi olla ohi, ja viimeistään toinen maailmansota aiheutti teatterin kaatumisen. Sodan jälkeen katsojamäärät pienenivät. Grand Guignolin viimeinen johtaja Charles Nonon sanoi vuonna 1962 teatterin sulkemisen jälkeen, että aiemmin kaikki uskoivat lavalla tapahtuvan pelkästään mielikuvituksellisia asioita, mutta sota näytti, että todellisuus voi olla kauheampikin.
Asil Nadir

Asil Nadir (s. 1941) on kyproksenturkkilainen liikemies ja talousrikollinen, joka tuli tunnetuksi 1980-luvulla brittiläisen kohuyhtiön Polly Peck plc:n johtajana. Vuonna 2012 hänet tuomittiin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen yli 28 miljoonan punnan kavaltamisesta Polly Peckistä ja sen sisaryhtiöistä.
Asil Nadir syntyi Kyproksen Famagustassa, josta hänen perheensä muutti pääkaupunkiin Nikosiaan. Nadirin isä perusti sinne muun muassa sanomalehtien jakeluyhtiön. 1950-luvun keskivaiheilla perhe pakeni Kyproksen levottomuuksia ja vainoja Lontooseen. Brittikoulujen jälkeen Asil Nadir opiskeli myös Istanbulin yliopistossa suorittamatta tutkintoa. 1960-luvun alussa poika palasi Lontooseen isänsä tekstiiliyrityksen palvelukseen. Turkin miehitettyä Kyproksen perhe kutsuttiin saarelle pelastamaan alueen hedelmä- ja hotelliliiketoimintaa. Perhe perusti Kyprokselle myös tekstiilitehtaan.
1980-luvun alussa perheyrityksen johtoon astunut Asil Nadir palasi Lontooseen ja osti sieltä pienen ja huonosti kannattaneen Polly Peck -nimisen tekstiiliyhtiön. Hän teki siitä miljardiluokan yrityksen ja listautti sen Lontoon pörssiin. Yritys oli Britanniassa yksi sikäläisen kasinotalouden symboleista: tuhannen punnan sijoitus yhtiön osakkeisiin vuonna 1981 nousi parhaimmillaan yli miljoonan punnan arvoiseksi. Polly Peck oli yksi FTSE 100 -indeksin yhtiöistä. Se oli myös pohjois-Kyproksen merkittävin työnantaja, jonka hotellien ja mediayhtiöiden palveluksessa oli 10 prosenttia alueen työvoimasta. Alueen kansantuotteesta Polly Peck tuotti parhaimmillaan viidenneksen. Vähitellen Asil Nadir omisti myös kartonkitehtaan Kyproksella, televisiotehtaan Turkissa, Pizza Hut -ketjun Britanniassa, Del Monten tuoretuoteyrityksen ja japanilaisen Sansui-äänentoistomerkin.
Polly Peck ajautui selvitystilaan vuonna 1990 yhteensä 550 miljoonan punnan veloista. Asil Nadirin oli määrä astua oikeuden eteen vuonna 1993, mutta hän pakeni kotiseudulleen Kyprokselle ja piileskeli siellä 17 vuotta. Hän palasi Britanniaan vuonna 2010 vakuuttuneena siitä, ettei häntä enää syytettäisi. Hänet kuitenkin pidätettiin ja tuomittiin kymmenen vuoden vankeuteen vajaan 30 miljoonan punnan kavaltamisesta Polly Peckin konkurssin yhteydessä.
Georg Baselitz

Georg Baselitz (s. 23. tammikuuta 1938 Deutschbaselitz) on saksalainen ekspressionistinen taiteilija.

Elämänvaiheet

Georg Baselitz on syntynyt Saksin osavaltiossa ja on alkuperäiseltä nimeltään Hans-Georg Kern. Hän aloitti taideopinnot Dresdenin taideakatemiassa 1955, mutta hänet erotettiin sopimattoman käytöksen takia. Hän jatkoi opintojaan 1956 Itä-Berliinissä. Vuonna 1957 hän muutti länteen ja jatkoi opintoja Länsi-Berliinissä. Vuonna 1961, kun Berliinin muuri rakennettiin, hän otti sukunimekseen syntymäkylänsä nimen.

Taide

Yleisö tuntee Baselitzin ehkä parhaiten taidemaalarina, jonka teoksissa henkilöhahmot on kuvattu ylösalaisin, pää alaspäin. Tällä yksinkertaisella ratkaisulla hän on perinteisiä tekniikoita käyttäen ja kaikille tuttuja aiheita esittäen kyennyt antamaan kuvilleen poikkeuksellista voimaa ja myös yleisempää kiinnostavuutta. Katsoja erehtyy huomaamattaan pohtimaan, miten päin asioiden pitäisi olla, jotta ne eivät olisi väärin päin. Samalla esittävän taiteen ja abstraktin taiteen välisen suhteen tarkasteluun avautuu uusi näkökulma.
Taidemaalarina aloittanut Baselitz on vuodesta 1963 lähtien jatkuvasti tehnyt myös metalligrafiikkaa, puupiirroksia ja linoleikkauksia. Baselitzin teoksissa raja grafiikan ja maalauksen välillä on usein häilyvä. Vedoksiin on saatettu jälkeenpäin lisätä väriä käsin, jolloin ne ovat muuttuneet uniikkiteoksiksi.
Grafiikassaan Baselitz käsittelee samoja teemoja, jotka hallitsevat hänen maalaustuotantoaan: yksittäisiä henkilöhahmoja, eläimiä, asetelmia ja puita.
You and I (Lady Gagan kappale)

Musiikkivideo

"You and In" musiikkivideo oli määrä ilmestyä 18. elokuuta, mutta Lady Gaga päätti julkaista sen tuhannennessa Twitter-viestissään kaksi päivää etuajassa, 16. elokuuta. Videon alussa päästä jalkoihin mustaan pukeutunut Gaga kävelee tiellä Nebraskassa ja haluaa siellä asuvan poikaystävänsä Lüc Carlin takaisin. Sitten videossa nähdään eri välähdyksiä siitä, miten artisti menee naimisiin, heiluttaa merenneidonpyrstöään kylpyammeessa ja ostaa jäätelöä pelottavalta nukkea pitelevältä mieheltä. Gagan miespuolinen alter ego Jo Calderone, joka esiintyy singlen kansikuvassa, esiintyy myös videossa. Vähän meikattu Gaga soittaa videossa pianoa maissipellon keskellä ja Calderone istuu pianon päällä roiskien olutta ja sotkien Gagan tukkaa.
Vallenarin maanjäristys 1922

Tsunami

Calderan kaupungissa tsunami alkoi noin 15 minuuttia järistyksen jälkeen ja sen maksimikorkeus oli noin 7 metriä. Tsunami havaittiin myös Kaliforniassa 13 tunnin päästä, Havaijilla ja Samoalla noin 14 tunnin kuluttua.
Merikissat

Lajit ja anatomia

Merikissojen heimoon kuuluu kaksi sukua ja viisi lajia. Lajit ovat sinimerikissa (Anarhichas denticulatus), merikissa (A. lupus), täplämerikissa (A. minor), idänmerikissa (A. orientalis) ja rengasmerikissa (Anarrhichthys ocellatus). Heimon suurimmat lajit voivat saavuttaa 2,5 metrin pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat vankkoja, ja erityisesti rengasmerikissan ruumis on pitkä. Pää on suurikokoinen ja leuat ja hampaat ovat kookkaat. Selkäevä on pitkä ja myös peräevä on pitkähkö. Pyrstöevä on kooltaan pieni. Merikissalajien rintaevät ovat suuret ja viuhkamaiset, ja vatsaevät puuttuvat. Merikissoilla ei ole uimarakkoa. Lajien suomut ovat pienikokoiset tai puuttuvat täysin.

Levinneisyys ja elintavat

Merikissalajeja tavataan kylmistä vesistä Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista. Ne elävät tyypillisesti rannikon läheisyydessä lähellä pohjaa. Kalojen ravintoa ovat kovakuoriset selkärangattomat eläimet, kuten merisiilit, simpukat ja meritähdet. Merikissanaaraiden mäti on suurikokoista, ja lajeilla on mahdollisesti sisäinen hedelmöitys.
RMS Majestic (1914)

Rakentaminen

Hamburg America Line tilasi Bismarckin Blohm & Vossin Hampurin telakalta. Sen köli laskettiin vuonna 1913 telakkanumerolla 214, ja se laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1914 kumminaan kansleri Bismarckin lapsenlapsi, kreivitär Hannah von Bismarck. Vain viikkoja vesillelaskun jälkeen syttynyt ensimmäinen maailmansota keskeytti aluksen rakennustyöt. Aluksen maatessa telakalla osa sen messinki- ja kupariosista käytettiin muihin tarpeisiin.
Saksa allekirjoitti 28. kesäkuuta 1919 Versaillesin sopimuksen, johon liittyvän sotakorvaussopimuksen mukaan Bismarck ja Imperator luovutettaisiin Englantiin korvauksena Britannicin ja Lusitanian tuhoamisesta. Aluksen rakennustyötä jatkettiin Harland and Wolffin telakan valvonnassa. Sen valmistumista viivästytti 5. lokakuuta 1920 aluksella syttynyt tulipalo, jota aluksi epäiltiin telakkatyöläisten tahallaan sytyttämäksi. Epäilysten hälventämiseksi telakan 1 200 työntekijää saattoivat aluksen valmiiksi ennätysajassa.
Britannian hallitus tarjosi helmikuussa 1921 Bismarckia White Star Linelle ja Cunardille. White Star Line osti Bismarckin. Maailman suurin laiva valmistui 28. maaliskuuta 1922, ja sen vastaanotti aluksen ensimmäinen päällikkö Bertram Hayes. Alus aloitti kymmenpäiväiset koeajot Irlanninmerellä 1. huhtikuuta 1922. Sen jälkeen alus nimettiin 12. huhtikuuta uudelleen, ja siitä tuli Majestic.
RMS Majestic lähti 10. toukokuuta 1922 neitsytmatkalleen, reitille Southampton–Cherbourg–New York. Majestic kunnostettiin vuonna 1928, ja vuonna 1934 White Star Line ja Cunard yhdistyivät muotoon Cunard White Star ltd. Majestic teki 12. helmikuuta 1936 viimeisen matkan reitillä Southampton–Cherbourg–New York. 15. toukokuuta Majestic oli jo myyty romutettavaksi.

HMS Caledonia

Amiraliteetti osti aluksen ennen sen romuttamista, ja se siirrettiin Britannian laivaston koulutusalukseksi nimellä HMS Caledonia. Aluksen savupiippuja lyhennettiin hieman yläosistaan, mutta alus pysyi White Star Linen väreissä. HMS Caledonia lähti 23. huhtikuuta 1937 uuteen tukikohtaansa. Siihen mahtui 1 500 kadettia. Syyskuussa 1939 alus oli määrä korjata, mutta se vapautettiinkin palveluksesta. HMS Caledoniassa syttyi 29. syyskuuta tulipalo, ja se upposi kiinnityspaikalleen. Se myytiin maaliskuussa 1940 lopullisesti romutettavaksi.
4. arrondissementti (Pariisi)

Pariisin 4. arrondissementti (ransk. 4ᵉ arrondissement de Paris) on yksi Pariisin kahdestakymmenestä arrondissementista. Se tunnetaan myös nimellä ”arrondissement de l’Hôtel-de-Ville”.
Kaupunginosa sijaitsee Pariisin itäisellä puolella. Siellä sijaitsevat Le Marais’n kortteli ja Île Saint-Louis’n saari, kuten myös suuri osa Île de la Citén saaresta. Arrondissementti jaetaan edelleen neljään kortteliin (ransk. quartiers), jotka ovat Saint-Merri, Saint-Gervais, Notre-Dame ja Arsenal. Arrondissementtia ympäröivät 1. arrondissementti lännessä, 3. arrondissementti pohjoisessa, 12. arrondissementti idässä ja etelässä Seinejoki sekä 5. arrondissementti.
Arrondissementin pinta-ala on 1,60 km² ja vuonna 2011 sen väkiluku oli 27 887. Arrondissementin määrinä on toiminut vuodesta 2001 lähtien sosialistipuolueen Dominique Bertinotti.
August Alexander Levón

August Aleksander Levón (14. marraskuuta 1820 Raahe – 30. elokuuta 1875 Vaasa) oli suomalainen teollisuusmies, joka perusti Vaasaan ruisjauhojen jauhamiseen keskittyneen Vaasan Höyrymylly Oy:n ja Vaasan puuvillatehtaan. Levón oli Suomen ensimmäisen höyrymyllyn perustaja.
Levónit olivat alun perin maanviljelijöitä Saloisilta. August Levónin isä Johan Levón muutti sukunimen Leivonen Levóniksi päästyään henkikirjoittajan toimeen Raahessa.  
Kuusilapsiseen perheeseen syntynyt Levon ei käynyt koulua, vaan sai ilmeisesti alkeisopetusta kotonaan. Hän joutui jo 12-vuotiaana apteekkarin oppipojaksi. Vuonna 1841 hän pääsi farmaseutiksi Vaasan ainoaan apteekkiin ja opiskeli sitten vuoden ajan Helsingissä hankkien proviisorin arvon. Levonin tarkoituksena oli perustaa oma apteekki, mutta hänen anomuksensa hylättiin, ja tästä ärsyyntyneenä hän päätti vaihtaa kokonaan toiselle alalle.
Levon osti 1847 Vaasasta maatilan, jota hän alkoi kutsua Alkulaksi ja muutti sinne perheineen. Levon perusti tilalle puutarhan ja rakennutti myös sinne tehdasrakennuksia, joihin hän sijoitti aluksi värejä, etikkaa ja mineraalivesiä valmistavan pienen yrityksen. Marraskuussa 1849 Levon sai luvan perustaa Alkulaan jauhoja ja ryynejä tuottaneen Vaasan Höyrymylly Oy:n. Tämä laitos oli Suomen ensimmäinen höyrykäyttöinen viljamylly ja sen tuotteita Levon myi aluksi suoraan myllyltä, mutta sittemmin hän perusti sitä varten oman kaupan Vaasaan. Myllyn tuotteita alettiin viedä Ruotsiin ja Venäjälle. Levon harjoitti myös viljakauppaa niihin sekä Englantiin. Tämän lisäksi Levon perusti yhdessä muiden osakkaiden kanssa 1856 myös puuvillatehtaan Vaasan Puuvilla Manufaktuuri Osakeyhtiön myllyn lähettyville.
Vuonna 1852 tapahtuneen Vaasan palon jälkeen kaupunki siirrettiin uuteen paikkaan ja tämän jälleenrakennuksen ansiosta Levon saattoi laajentaa omia liiketoimiaan. Hän perusti jälleenrakennusta varten Hietalahteen 1854 tiilitehtaan ja 1861 sahalaitoksen. Molemmissa näissä käytettiin höyrykonetta voimanlähteenä. Levonin johtama Vaasan puuvillatehdas joutui pahoihin vaikeuksiin 1860-luvulla, kun Amerikan sisällissota katkaisi puuvillan saannin ja sen ohella myös vuoden 1865 rahanuudistus sekä vuosien 1867-1868 nälkävuodet haittasivat tehtaan toimintaa. Levon onnistui kuitenkin pitämään tehtaan pystyssä.
Levon oli mukana osakkaana ja perustajana Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä sekä Suomen Yhdyspankissa. Hän oli myös mukana laivanrakennus- ja varustamotoiminnassa sekä kuului Pohjanmaan Höyrylaivayhtiön, Vaasan Höyrylaivaosakeyhtiön ja Vaasan-Pohjanmeren Höyrylaiva-osakeyhtiön perustajiin. Levon kuoli elokuussa 1875 halvauskohtauksen saatuaan. 
Vaasassa on kaksi Levonin rintakuvaa, jotka molemmat on tehnyt kuvanveistäjä Lauri Leppänen (1895–1977). Vanhempi rintakuva on kaupungintalon puistossa ja se paljastettiin Vaasan Höyrymylly Oy:n 100-vuotisjuhlien yhteydessä 1949. Toinen rintakuva löytyy Palosaaresta entisen Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön pääkonttorin edestä ja se paljastettiin 1956 Vaasan Puuvilla-Osakeyhtiön 100-vuotisjuhlien yhteydessä.
Hatari (yhtye)

Ura

Klemens ja Matthías perustivat yhtyeen vuonna 2015. Einar liittyi yhtyeeseen myöhemmin. Hatari esiintyi ensimmäistä kertaa Iceland Airwaves festivaaleilla vuonna 2016 ja palasi festivaaleille vuonna 2018. 
Yhtye julkaisi ensimmäisen EP-levynsä nimeltä Neysluvara vuoden 2017 lokakuussa. EP-levy sisälsi kaksi musiikkivideota kappaleille "Ódýr" ja "X".
Vuoden 2018 huhtikuussa Hatari järjesti Háskar -nimisen festivaalin. Festivaalilla esiintyi monia DJ-artisteja sekä bändejä Reykjavíkin alueelta. Festivaali sai tunnustusta Grapevine Music Awards 2019 -tilaisuudessa.
Vuoden 2018 joulukuussa yhtye julkaisi kolmannen singlensä nimeltä "Spillingardans". Vuoden 2019 tammikuussa Hatarin ilmoitettiin olevan yksi kymmenestä kilpailijasta, jotka kilpailisivat Islannin vuoden 2019 euroviisukarsinnassa nimeltä Söngvakeppnin 2019. Hatari voitti kilpailun finaalin 2. maaliskuuta 2019 ja edusti näin Islantia kappaleella Hatrið mun sigra vuoden 2019 Euroviisuissa Israelissa. He sijoittuvat kilpailun finaalissa 18. toukokuuta 2019 kymmenennelle sijalle 234 pisteellä, joista 186 yleisöltä ja 48 tuomaristolta.  Finaalissa pisteiden julkistuksen aikana he ottivat kantaa Israelin-Palestiinan konfliktiin pitelemällä Palestiina-aiheisia banderolleja, mikä aiheutti kohua mediassa, sillä poliittinen kannanotto on Euroviisuissa kielletty. Euroopan yleisradiounioni (EBU) rankaisi protestin vuoksi Islantia sakoilla syyskuussa 2019.
Patricia A. McKillip

Elämä ja teokset

McKillip opiskeli englannin kieltä San Josen yliopistossa ja valmistui 1973. Hänen esikoisteoksensa, satufantasia The Throme of the Erril of Sherril ilmestyi samana vuonna. Romaani The Forgotten Beasts of Eld (1974) voitti World Fantasy -palkinnon. McKillipin teoksille tyypillisesti teoksen tapahtumat ovat välillä unenomaisia ja ympäristö muistuttaa saduista. Kirjailijalle ominaista ovat myös teemat, jotka liittyvät kostoon ja anteeksiantoon. Nykyisin McKillip asuu Oregonin osavaltiossa ja on naimisissa runoilija David Lunden kanssa. Useimpien McKillipin uusien teosten kansikuvan on tehnyt Kinuko Y. Craft.
Takuya Honda

Jalkapallomaajoukkue

Honda oli osa Japanin olympiajoukkuetta vuonna 2008. Hän edusti Japanin maajoukkuetta kahdessa ottelussa vuonna 2011.
Joensuun nuorisovaltuusto

Joensuun nuorisovaltuusto on joka toinen vuosi vaaleilla valittava joensuulaisten nuorten äänitorvi. Se vaikuttaa Joensuun kunnallispolitiikassa: se toimii nuorten edunajajana ja yhteytenä päättäjiin. Nuorisovaltuusto vaikuttaa nuorten asioihin aloittein ja kannanotoin, mielenosoituksin, tekemällä kyselyitä ja mielipidetutkimuksia. Se myös järjestää tapahtumia, seminaareja ja tapaamisia. Nuorisovaltuusto on myös edustanut kaupungin nuoria eri kansainvälisissä yhteyksissä.
Valtuusto pitää kokouksia kerran kuukaudessa. Kokouksista ilmoitetaan nuorisovaltuuston internet- ja Facebook-sivuilla. Lisäksi se osallistuu kaupungin lautakuntien työskentelyyn. Valtuusto toimii itsenäisesti mutta osana Joensuun nuorisotoimen toimintaa.
Nykyisessä valtuustossa on 20 jäsentä ja 10 varajäsentä. Sen puheenjohtaja (2019–) on Iina laakkonen.
Valtuusto on toiminut vuodesta 1999. Sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Antti Öystilä.
HMS Romulus (1940)

Valmistus

Alus laskettiin vesille 11. maaliskuuta 1936 Bacino e Scalin telakalla Napolissa nimettynä RN Spicaksi ja se otettiin 30. toukokuuta 1935 Regia Marinan palvelukseen.

Ruotsin merivoimissa

Joulukuussa 1939 saapui Italiaan Ruotsista lähetystö, jonka tehtävänä oli selvittää mahdollisuudet ostaa sotalaivoja. Matka johti maaliskuussa 1940 Psilander- ja Romulus-luokkien alusten hankintaan. Neljä ostettua alusta lähtivät 14. huhtikuuta La Speziasta. Niiden matka kuitenkin keskeytyi Skaalefjordissa, kun Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjät pakottivat alukset Kirkwalliin. Diplomaattisten keskustelujen jälkeen alukset pääsivät 1. heinäkuuta jatkamaan matkaansa ja ne saapuivat 10. heinäkuuta Göteborgiin.
Alus poistettiin palveluksesta 15. elokuuta 1958.
NGA

National Geospatial-Intelligence Agency (NGA) on vuonna 2004 perustettu Yhdysvaltain puolustusministeriön alainen tiedustelupalvelu ja kuvatiedusteluaineistoa käsittelevä virasto.

Tausta

NGA:n edeltäjiä ovat National Imagery and Mapping Agency (NIMA). ja Defense Mapping Agency (DMA). Ajallisesti etäisempiä edeltäjiä ovat eri aselajien ilmavoimien lentotiedusteluyksiköt.
NIMA sai kritiikkiä vuonna 1999, kun se toimitti NATOlle virheelliseksi pommituskohteeksi Kiinan Belgradin-lähetystön.
Kesällä 2010 NGA tilasi yli 7 miljardilla dollarilla kuvamateriaalia yhdysvaltalaisilta DigitalGlobe- ja GeoEye-yhtiöiltä kymmenen vuoden sopimuksen puitteissa. Tätä suurtilausta on perusteltu sillä, että Yhdysvaltain hallitus haluaa kuvanhankintayhtiöiden olevan taloudellisesti vahvoja. Subventio tulee tässä selkeästi esille. Esimerkiksi eurooppalainen Astrium pitää tätä kilpailunvääristämisenä. GeoEye-yhtiö myy kuvia muun muassa Googlelle ja Nokialle. Syyskuun lopulla 2010 Valkoinen talo ilmaisi vastustavan kantansa Senaatin ja NGA:n haluille rajoittaa Yhdysvaltain puolustusvoimien satelliittikuvaostojen kilpailutusta, joka asia liittyy yllä mainittuihin urakoihin.
Marraskuussa 2010 NGA ilmoitti alkavansa käyttää tiedustelukuvien käsittelyssä samoja ohjelmia ja laitteita, joita Apple ja Amazon myyvät. Tämä voi viitata tiedustelukuvatiedon laajempaan yhdysvaltalaiseen käyttöön ja toisaalta voi olla pyrkimys pienentää tiedon jakelun kustannuksia ja mahdollisesti laajentaa tiedon käsittelijöiden rekrytointia. Toteutuessaan hankkeella voi olla merkittävä Applea ja Amazonia subventoiva vaikutus, mahdollisesti myös niiden nykyistä vahvempi linkittyminen Yhdysvaltain tiedusteluun.
Marraskuussa 2010 NGA ilmoitti ostavansa kolmen vuoden ajan GeoEyen vanhan OrbView-2-satelliitin keräämään meren väri-dataa.

Organisaatio

NGA:n budjetti- ja henkilöstötietoja ei ole julkistettu.  Sen toimipaikat ovat Virginiassa ja Marylandissä.
Organisaation ensimmäinen johtaja kenraaliluutnantti James R. Clapper aloitti laajamittaisen kuva-aineiston oston yksityisiltä yrityksiltä. Amiraali Robert Murrett johti organisaation hänen jälkeens. Letitia Longista tuli organisaation johtaja 9. elokuuta 2010.
M/S Transporter

Käyttöhistoria

11. helmikuuta 1991 alus luovutettiin Rederi AB Gustav Eriksonin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Maarianhamina. Tuolloin aluksen nimi oli Hamnö. Tämän jälkeen Transfennica aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Länsi-Euroopan välillä. Vuonna 1995 Hamnö rekisteröitiin United Shippingin omistukseen. Kotisatama säilyi Maarianhaminana. Vuoden 1996 alusta lokakuuhun saakka alus oli Hangon ja Lyypekin välisessä liikenteessä, jonka jälkeen aloitti liikennöinnin Suomen ja saksalaisen Kielin satamakaupungin välillä. Helmikuussa 1997 Hamnö siirtyi linjalle Hanko–Lyypekki. Tammikuussa 2000 ruotsalainen Korsnäs Ab vuokrasi aluksen Ruotsin ja Länsi-Euroopan väliseen liikenteeseen.
Birka Cargo Ab:n haltuun laiva rekisteröitiin tammikuussa 2002. Saman vuoden lokakuussa alus sai nimekseen Birka Transporter. 
Nykyisin alus liikennöi pääosin ruotsalaisen metsäkonserni Holmen AB:n lukuun, kuljettaen puu- ja paperitavaraa Ruotsista Englantiin ja Saksaan.
Kurkijärvi (Padasjoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 11,3 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ämmätsänjärven–Myllyojan valuma-alueeseen (35.785) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,4 metriä mpy.
Catarina Ryöppy

Anna Catarina Helena Ryöppy (s. 23. elokuuta 1939 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Ryöppy on kuvanveistäjä, valokuvataiteilija ja tilataiteilija. Hänen debyyttinsä taiteilijana oli Salon des Jeunesissä Lausannessa Sveitsissä vuonna 1960. Helsingissä hän osallistui Nuorten näyttelyyn samoin 1960. 
Ryöppy opiskeli Sveitsissä Lausannessa École des Beaux-Artsissa 1957–1961. Hän jätti viimeisen opintovuoden kesken ja otti osaa Ranskassa kiellettyjen Algerian sotaa käsitelleiden kirjojen salakuljettamiseen Lausannesta Pariisiin. Algerialaispakolaisten ja ranskalaisten aseistakieltäytyjien mukana hän päätyi Marokkoon, missä hän valokuvasi mielenosoituksia ja puhetilaisuuksia sekä toimi tulkkina.
Ryöppy on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa piirustusta ja maalausta 1981–1983 ja opettanut Helsingin Taiteilijaseuran kursseilla vuodesta 1979.
Ryöpyn teemat ovat kansainvälisiä, minkä taustalla on paitsi opiskelu Sveitsissä, myös Venäjän Amerikassa eli nykyisessä Alaskassa 1860–1864 kuvernöörinä toiminut isoisoisä Hampus Furuhjelm. Ryöpyn ensimmäisen Alaskan-matkan (2001) jälkeen Alaska on ollut mukana hänen valokuvissaan, videoissaan ja tilateoksissaan. Hän pohtii usein lapsen näkökulmasta taiteen kautta taloudellisia ja poliittisia lainalaisuuksia.
Ryöpylle annettiin Kuvataiteen valtionpalkinto vuonna 2010. Vuonna 2011 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Leandro Bacuna

Seurajoukkueura

Bacunan kasvattajaseura on FC Groningen. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa elokuussa 2009 PSV Eindhovenia vastaan. Bacuna pelasi Groningenin paidassa Eredivisiessä yhteensä 109 ottelua tehden niissä 14 maalia. Heinäkuussa 2013 Bacuna siirtyi Englannin Valioliigan Aston Villaan. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Arsenal FC:tä vastaan. Avausmaalinsa Bacuna iski syyskuussa 2013 Manchester Cityn verkkoon. Avauskaudellaan Bacuna teki 35 pelaamassaan valioliigaottelussa viisi maalia.

Maajoukkueura

Curaçaolaisista sukujuuristaan johtuen Bacuna pelasi vuosina 2007-2008 Alankomaiden Antillien alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Alankomaita hän on edustanut alle 19- ja alle 21-vuotiaiden tasolla. Vuodesta 2016 lähtien Bacuna on pelannut Curaçaon maajoukkueessa.