Kristillinen sionismi

Kristillinen sionismi on eräiden kristittyjen uskomus ja oppirakennelma, jonka mukaan juutalaisten paluu Pyhään maahan ja nykyisen Israelin valtion syntyminen vuonna 1948 ovat merkkejä Raamatun profetioiden täyttymisestä. Kristillisellä sionismilla on yhteyksiä sitä edeltäneeseen 1800-luvun länsimaiseen kristilliseen ja yhteiskunnalliseen liikkeeseen, joka edisti juutalaisten asuttamista Pyhään Maahan (restoraatio). Poliittisesta näkökulmasta kristillinen sionismi on aate, joka perustelee Israelin ja Yhdysvaltojen valta-aseman  Lähi-idässä.
Kristilliselle sionismille tyypillinen uskomus on, että juutalaisten kokoaminen Israeliin on edellytyksenä Jeesuksen toiselle tulemiselle. Tämä käsityskanta liittyy läheisesti teologiseen dispensationalismiin. Monien Protestanttisten kirkkojen piirissä on uskonpuhdistuksesta asti ollut yleinen käsitys, että kristittyjen tulee aktiivisesti tukea juutalaisten paluuta Israeliin ja heidän kääntymistään kristityiksi. Käsite kristillinen sionismi itsessään syntyi 1900-luvun puolivälissä. 
Kristityt sionistit uskovat, että juutalaiset ovat edelleen Jumalan valittu kansa yhdessä kristittyjen kanssa  (Room. 11:17–24). Tämän vuoksi kristityt sionistit ovat sionismin kannattajia ja tukijoita. Toisin kuin sionismi (joka on juutalaisten poliittinen kansallisuusliike) kristillinen sionismi on uskonnolliselta pohjalta rakentuva ideologia.

Raamatullinen perusta ja historiallinen tausta

Ajatus juutalaisten paluusta Pyhään Maahan sai alkunsa uskonpuhdistuksessa Raamatun kansankielisten käännösten myötä erityisesti Englannissa puritaanien keskuudessa. Ennen sionismin syntyä puhutaan restoraatiosta, juutalaisten paluusta. Englanninkielisen Raamatun kirjaimellinen tulkinta kristillisen sionismien kannattajien näkemyksen mukaan todistaa, että Jumala pitää voimassa erityisen suhteensa juutalaisiin. Erityisesti tämä perustuu Roomalaiskirjeen 11. lukuun (Room. 11:1–2):
Kysyn siis: ei kai Jumala ole hylännyt omaa kansaansa? Ei toki! Olenhan minäkin israelilainen, Abrahamin jälkeläinen, Benjaminin heimoa. Ei Jumala ole hylännyt kansaansa, jonka hän edeltäkäsin on valinnut.
11. luku jatkuu kertomuksella oksastetusta oliivipuusta, jota tulkitaan niin, että juutalaiset tulevat oksastetuiksi jaloon öljypuuhun so. palautetuiksi Israelin maahan (Room. 11:17–24.
Kristillisen sionismin oppien raamatulliset perusteet juutalaisten asemasta perustuvat profeetallisiin ja didaktisiin teksteihin. Profeetallisten tekstien katsotaan kuvailevan väistämättömiä Israelia koskevia tulevaisuuden tapahtumia tulkittuina siten, että patriakka Jaakobin jälkeläiset tarkoittavat juutalaisia ja Juuda uskovaisia juutalaisia. Kirjaimellisen tulkinnan mukaan profetioiden mukaan Pyhällä Maalla tulee olla juutalainen valtio, joka hallitsee hallitsee Jumalan Abrahamille Raamatussa lupaamia alueita. Tämän profetian katsotaan usein täyttyneen nykyisen Israelin valtion synnyttyä. Uuden testamentin kirjeiden didaktisten tekstien tulkitaan sisältävän profetioiden tapahtumien ja niiden merkityksen selityksiä.
Keskeisimpiä kristillisen sionismin käyttämiä profetioita ovat Vanhan testamentin profeettojen ennustukset Danielin kirjassa, Jesajan kirjassa, Hesekielin kirjassa sekä Uudessa testamentissa Johanneksen ilmestys. Näissä Raamatun kirjoissa kuvataan lopun ajan tapahtumia. Johanneksen ilmestys kuvaa alkukristittyjen eskatologisia käsityksiä, joita on tulkittu monin eri tavoin. Katolinen kirkko ja useimmat suuret kirkkokunnat korostavat opetuksissaan Johanneksen ilmestyksen vertauskuvallista luonnetta. fundamentalistisessa tulkinnassa, johon kristillinen sionismi usein pohjautuu, Johanneksen ilmestys tulkitaan kuitenkin profetiaksi, joka kertoo tulevaisuuden ja lopun aikojen tapahtumista.
Epistolateksteistä kristillinen sionismi käyttää roomalaiskirjeen 11. luvun jaetta (Room. 11:25): ...paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen.) lisäksi erityisesti Room. 15:27 ...ja ne ovatkin tämän heille velkaa. Jos kerran pakanuudesta kääntyneet ovat päässeet osallisiksi Jerusalemin pyhien hengellisistä aarteista, heillä on puolestaan velvollisuus auttaa näitä aineellisesti. sekä Heprealaiskirje, joka kuvailee juutalaisuuden historiaa ja asemaa kristillisessä maailmanajassa.
Kristillisessä teologiassa on perinteisesti katsottu, että edellisissä kohdissa esitettyjä näkemyksiä tasapainottavat muut Raamatunkohdat, joiden sanoma näyttäisi olevan päinvastainen. Näitä ovat muiden muassa Jeesuksen opetus Matteuksen evankeliumissa, jossa Jumalan valtakunta annetaan niille jotka tuottavat sen mukaista hedelmää. Tätä vahvistavat heprealaiskirjeen ja 1. Pietarin kirjeen näkemykset, joiden mukaan kristillinen seurakunta on Jumalan valittu kansa. Jos Vanha Liitto oli Jumalan suhde juutalaisiin, Uusi Liitto koskee Paavalin mukaan kaikkia Jeesukseen uskovia: Yhdentekevää, oletko juutalainen vai kreikkalainen, orja vai vapaa, mies vai nainen, sillä Kristuksessa Jeesuksessa te kaikki olette yksi.(Gal. 3:28).
Monet kristityt sionistit uskovat, että juutalaisten kääntyminen kristityiksi on Jeesuksen toisen tulemisen edellytys. Kaikki eivät kuitenkaan jaa tätä näkemystä. Poikkeavalla kannalla on esimerkiksi amerikkalainen John Hagee. Juutalaisten kääntymys eskatologisena tapahtumana ei myöskään kuulunut 1800-luvun restoraatioliikkeen perustajan William Eugene Blackstonen näkemyksiin.
Sekä sionistiset, että anti-sionistiset näkemykset ovat saaneet vaikutteita Johanneksen ilmestyksestä, jossa vieseti Filadelfian seurakunnalle kuuluu: Niinpä minä annan sinulle väkeä Saatanan synagogasta, niitä valehtelijoita, jotka sanovat itseään juutalaisiksi vaikka eivät ole. Minä panen heidät tulemaan luoksesi ja kumartumaan maahan jalkojesi edessä, ja he ymmärtävät silloin, että sinä olet minun valittuni. (Ilm. 3:9). Tämä kohta loukkaa sionistisia juutalaisia, jotka muuten yleensä löytävät yhteisiä intressejä kristittyjen sionistien kanssa, jotka tukevat juutalaisvaltiota Pyhällä Maalla. Jae on kuitenkin keskeinen perusta kristillisen sionismin eskatologiselle näkemykselle.

Kristillinen sionismi Suomessa

Suomessa lähellä kristillisen sionismin ajatusmaailmaa ovat erityisesti herätyskristilliset piirit Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa sekä vapaista suunnista erityisesti helluntailaisuus. Kristillissionistiset järjestöt toimivat yleensä yhteiskristillisellä pohjalla. Niitä ovat Jerusalemin kansainvälisen kristityn suurlähetystön Suomen osasto ja Patmos Lähetyssäätiö.
Evankelisluterilaisen kirkon puitteissa aktiivisesti toimivia järjestöjä, jotka tukevat Israelia ja kristillisen sionismin aatemaailmaa, on Israelin Ystävät, jonka tavoitteena on "toimia Israelin "kansan ja valtion hengellisen, henkisen ja aineellisen jälleenrakentamisen edistämiseksi Jumalan sanan pohjalta." Suomen Karmel-yhdistys tekee Suomessa julistustyötä pitämällä Evan­keliumin lisäksi esillä Raamatun ope­tusta Israelin maan ja kansan keskeisestä ase­masta Jumalan pelastushistoriassa. Tavoitteena on myös edistää suomalaisten ja israelilaisten ystävyyttä ja yhteistyötä. Järjestöt toimivat kirkossa tiiviissä yhteistyössä paikallisseurakuntien kanssa, käyttäen toiminnassaan muun muassa seurakuntien tiloja ja ilmoittaen tapahtumista seurakunnallisissa ilmoituksissa.
Timo Stewart on pro gradu -tutkielmassaan päätynyt näkemykseen, että Suomen Kristillinen Liitto oli 1970-luvulla kristillissionistinen puolue, koska se puolueen lehdessä, kannattajiensa ja johtajiensa kautta ja ohjelmassaan otti voimakkaasti kantaa Israelin valtion puolesta uskonnollisin perustein.

Kriittisiä näkemyksiä

Pawsonin kriitikko Isossa Britanniassa on ollut erityisesti Stephen Sizer, joka on kansainvälisesti tunnetuin kristillisen sionismin kriitikko. Kriitikkojensa mukaan kristillinen sionismi on teologisesti kestämätöntä, koska se kumoaa pelastuksen Jeesuksessa uuden liiton mukaan ja asettaa ehtoja Jeesuksen sovitustyölle. Käytännön sovellutuksena politiikassa se sulkee pois kristinuskon humaanien periaatteiden toteuttamisen Lähi-idässä. Paikalliset kirkot Pyhällä Maalla vaativat eskatologisten näkyjen kehittelyn sijaan kristittyjä toimimaan rauhantekijöinä ja vaalivan oikeudenmukaisuutta.

Jerusalemin julistus kristillisestä siionismista

»Me ehdottomasti hylkäämme kristillisen siionismin opit vääränä opetuksena joka turmelee raamatullisen sanoman rakkaudesta, vanhurskaudesta ja sovituksesta.» 
(Jerusalemin julistus kristillisestä siionismista. )
Jerusalemin latinalainen patriarkka Michel Sabbah katolisesta kirkosta, syyrialais-ortodoksisen kirkon Jerusalemin patriarkka Swerios Malki Mourad, Lähi-idän episkopaalinen kirkko ja sen arkkipiispa Riah Abu El-Assal, sekä Jordanian ja Pyhän Maan evankelisluterilainen kirkko ja sen piispa Munib Younan julkaisivat vuonna 2006 yhteisen julistuksen, joka otti kantaa kristillistä sionismia vastaan. Kirkot edustavat Pyhän Maan paikallisia kristittyjä. Julistuksen mukaan kristillinen sionismi on väärää oppia, joka vääristää kristinuskon opetuksen rauhasta, armahduksesta ja oikeudenmukaisuudesta. Julistuksen mukaan Jumalaa vaatii oikeudenmukaisuutta kaikille ihmisille. Kristillinen sionismi käytännössä levittää rasismia ja imperialismia ja vaikeuttaa Lähi-Idän rauhanprosessia.