Valjakkourheilu

Valjakkourheilulla tarkoitetaan tyypillisimmin reki- tai kärrykilpailua, jossa vetäjänä on yhden tai useamman vetokoiran muodostama valjakko. Lajin perinteet ovat peräisin kaukaisilta ajoilta, jolloin arktiset kansat käyttivät koiravaljakkoja ensisijaisena kulkuvälineenä tundralla, jäätiköillä ja napajäällä. Kilpaurheiluksi laji kehittyi 1900-luvun alun Pohjois-Amerikassa, kun kultaryntäyksen vaurastuttamat kullankaivajat alkoivat lyödä vetoa koiravaljakkojen puolesta. Lajia harrastetaan nykyisin laajalti Pohjois-Amerikassa ja -Euroopassa, sekä Alpeilla.

Valjakkourheilun historia

Valjakkourheilu sai alkunsa Alaskan ja Yukonin kultakentillä, kun kultaryntäyksen vaurastuttamat kullankaivajat alkoivat järjestää viihteeksi koiravaljakkokilpailuja ja lyödä vetoa niistä. Ensimmäiset kilpailut järjestettiin tiettävästi heti vuosisadan vaihteen jälkeen, mutta varsinainen valjakkourheilun kultakausisijoittui vuosien 1908-1941 välille. Kilpailut saivat laajalti julkisuutta ja ne nivoutuivat osaksi kultaryntäyksistä kertovia, usein liioittelevia tarinoita.
Tuon aikakauden valjakkokuskit olivat pääasiassa metsästäjiä ja kaivosyhtiöiden ammattikuskeja, joiden välillä oli jatkuvaa kinaa valjakoiden keskinäisistä voimasuhteista. Vuoteen 1907 mennessä Allan Alexander "Scotty" Allan ja muutamat muut musherit Nomessa järjestäytyivät järjestääkseen ensimmäiset kilpailut tilanteen ratkaisemiseksi. Nome Kennel Club sai syntynsä helmikuussa 1908 ja samalla syntyi 656 kilometrin All Alaska Sweepstakes -kilpailu (AAS), jonka säännöt toimivat vielä nykyäänkin useiden pitkän matkan kilpailuiden sääntöjen runkona. Ensimmäisen kilpailun voittajaksi selviytyi John Hegness, ajalla 199 tuntia, 15 minuuttia 12 sekuntia.

Valjakkourheilulajit

Valjakkourheilu jaetaan nykyään tyypillisesti kahteen pääluokkaan: kesä- ja talvilajeihin.

Sulanmaan lajit

Sulanmaan lajit (offsnow) ovat vasta viimevuosina nousseet valjakkourheilussa tasaveroisiksi lajeiksi perinteisempien talvilajien rinnalle. Aiemmin ne nähtiin enemmänkin harjoittelumuotoina kuin itsenäisinä kilpailulajeina. Kesälajien suosio on lähtenyt keskieuroopan vähälumisimmilta alueilta ja vähälumisempien talvien myötä lajit ovat kasvattaneet suosiotaan myös pohjoisempana.
Kesälajeissa on kiinnitettävä erityistä huomiota ilman lämpötilaan. Yli 16 asteen lämpötilassa kilpailut edellyttävät erikoisjärjestelyjä (yleensä matkaa lyhennetään), ja yli 22 asteen lämpötilassa kilpailuja ei järjestetä lainkaan. Näin ollen kilpailut keskittyvät keväälle ja syksyyn, eivätkä niinkään kesäkuukausille.
Tyypillisesti sulanmaan lajien matkat ovat talvilajeja lyhyempiä, koska kova alusta rasittaa koirien tassuja enemmän.

Talvilajit

Valjakkourheilu on perinteisesti käsitetty juuri talvilajiensa kautta. Talvilajit jakautuvat kahteen muotoon, eli valjakkoajoon (nome style) ja valjakkohiihtoon (nordic style).

Lajijärjestöt ja kilpaileminen

Suomessa valjakkourheilun kattojärjestönä toimii valtaosassa lajeista Suomen Valjakkourheilijoiden liitto ry, VUL, sekä koirahiihdon osalta myös Suomen Palveluskoiraliitto ry, SPKL. Kansainvälisesti lajin kattojärjestöjä ovat mm. International Federation of Sleddog Sports (IFSS), European Canicross Fedearation (ECF), sekä European Sled Dog Racing Association (ESDRA) sekä World Sleddog Association (WSA). Kilpaileminen edellyttää voimassa olevaa lisenssiä ja siihen kuuluvaa vakuutusta.

Antidoping valjakkourheilussa

Suomen Valjakkourheilijoiden liiton antidopingohjelma käsittää ihmisurheilijoiden antidopingohjelman lisäksi koirien antidopingohjelman.