Svein Godwininpoika

Perhetausta

Sveinin perhepiiriin kuului johtavia miehiä kolmesta eri valtiosta. Hänen vanhempansa olivat Wessexin jaarli Godwin, aikakautensa vaikutusvaltaisin englantilainen, ja tämän vaimo Gytha. Veljistä Harald Godwininpoika nousi myöhemmin kuninkaaksi ja Tostigista tuli Northumbrian jaarli. Sveinin lanko oli Englannin kuningas Edvard Tunnustaja ja serkku Tanskan kuningas Sven Estridinpoika. Tostig-veljen puoliso Judith oli Flanderin kreivin Baudouin V:n sisarpuoli, ja Judithin äiti oli niin Englannin kuninkaan Edvardin kuin Normandian herttuan Vilhelminkin serkku.

Jaarlinarvo

Svein Godwininpoika korotettiin Herefordshiren jaarliksi vuonna 1043 tai 1044 isänsä Godwinin kuningas Edvard Tunnustajalle tekemien palvelusten ansiosta. Godwinin vanhimpana poikana Sveiniä koulittiin sotataidoissa ja johtamiskyvyissä: hän oli sotaherran poika ja sellaiseksi myös koulutettu. Ensimmäiset kolme vuotta Svein palveli kunniakkaasti Herefordshiren jaarlina ja huolehti varsinkin sotilaallisista asioista. Keskiajalla rauhan turvaamisessa Englannissa oli kenties vaikein tehtävä juuri tämän alueen jaarleilla, sillä walesilaiset kohdistivat jaarlikuntaan Walesin rajalla toistuvia hyökkäyksiä. Jo kuningas Offa (758–796) oli yrittänyt rauhoittaa tilannetta kaivattamalla 192 kilometriä pitkän puolustuslinjan Walesin ja Mercian välille. Myöhemmin Vilhelm Valloittajan aikana suurin osa linnoista ja suojavarustuksista rakennettiin tälle alueelle. Kaikista varotoimista huolimatta rauhan saattoi turvata vain vahva rajamaan (mark) lordi. Edvardilla ei ollut tehtävään parempaa vaihtoehtoa kuin Svein.
Svein oli vaikuttavan tehokas. Markin sotaherrana hän puolusti alueitaan hyvin voimakkaasti walesilaisia vastaan. Heti noustuaan valtaan hän etsi rauhaa vuonna 1039 valtaan tulleen Pohjois-Walesin kuninkaan Gruffyd ap Llywelynin kanssa. Rauha hyödytti kumpaakin osapuolta, sillä Gruffyd saattoi käydä walesilaisen kilpailijansa Deheubarthin kuninkaan Gruffydd ap Rhydderchin kimppuun ja walesilaisten taistellessa Svein jäi rauhaan. Vuonna 1046 Svein meni jopa niin pitkälle, että hyökkäsi liittolaisensa kanssa Etelä-Walesiin.

Abbedissan viettely ja maanpako

Palatessaan Walesin-sotaretkeltä Svein rakastui aikalaislähteiden mukaan Leominsterin abbedissaan Eadgifuun. Hän ryösti Eadgifun mukaansa ja piti tätä vuoden vankinaan. Hän vapautti Eadgifun vasta Canterburyn arkkipiispa Eadsigen ja Wellsin piispa Lyfingin puututtua asiaan. Rangaistuksena rikoksesta Svein karkotettiin Englannista.
Maanpakonsa aikana Svein matkusti ensin Flanderiin ja sitten Tanskaan, missä hän anglosaksien kronikan mukaan syyllistyi muihin rikoksiin. Tanskan kuningas Sven Estridinpoika oli toistuvasti ja tuloksetta pyytänyt apua englantilaisilta, ja matkan tarkoitus saattoi myös olla Godwinin tuenosoitus Tanskan kuninkaalle, joka taisteli Norjan Maunua vastaan.

Paluu Englantiin ja murha

Svein palasi Englantiin 1049 ja pyysi anteeksiantoa kuninkaan edessä, mutta hänen paluunsa ei sopinut hänen veljelleen Haraldille tai serkulleen Beornille. Molemmat olivat hyötyneet Sveinin karkotuksesta ja olivat haluttomia luopumaan saamistaan eduista. Beorn näyttää olleen Sveinin paluun päävastustaja, mutta Svein onnistui silti saamaan Beornin tuen paluulleen. Sitten tapahtui jotakin yllättävää ja selittämätöntä. Beorn tapasi Sveinin Pevenseyssä, hyväksyi joukkojensa liittämisen Sveinin miehiin ja matkasi Sveinin kanssa kuninkaan luo Sandwichiin pyytämään armahdusta Sveinille. Serkukset nousivat maihin Godwinin perheen tärkeimpiin kuuluvan maatilan Boshamin lähellä, mutta pysähdyksen syytä ei tiedetä. Beorn murhattiin sen paikan tienoilla. Kun Beornin miehet huomasivat tapahtuneen, kuusi kahdeksasta laivasta jätti Sveinin, jonka oli jälleen pakko paeta Flanderiin, sillä hänet julistettiin sotilastuomioistuimessa nithingiksi, mieheksi vailla kunniaa (lainsuojaton), ja tuomion vahvisti myöhemmin witenagemotissa kuningas Edvard Tunnustaja.
Salaisuudeksi jää, miksi Svein surmasi serkkunsa Beornin. Murhassa ei juuri näytä olevan logiikkaa. Itse asiassa Beornin kuolema väistämättä heikensi Godwinin suvun valtaa, sillä Beornin ja Sveinin kanssa Godwinilla ja hänen sukupiirillään oli hallussaan neljä Englannin kuudesta suuresta jaarlikunnasta. Kaikki lähteet ovat kuitenkin yksimielisiä Sveinin syyllisyydestä rikokseen, samoin nykyiset tutkijat. Varsin epätavallista oli, että Svein palasi Englantiin seuraavana vuonna ja sai jaarlin arvonsa Edvardilta takaisin. Kuninkaan mielenmuutosta on selitetty Godwinin suurella vaikutusvallalla. Selitys voi olla myös Worcesterin piispan Ealdredin vaikutusvalta, sillä piispa oli paluumatkallaan Roomasta tavannut Sveinin ja vakuuttunut tämän katumuksesta.

Maanpako, katumus ja kuolema

Svein ei kuitenkaan saanut olla rauhassa, ja hänen aikansa Englannissa ei kestänyt kauan. Kun Godwinin perhe ajettiin maanpakoon 1051, Sveinin rangaistus oli kovempi kuin muiden; hänet julistettiin kapinan yhteydessä heti lainsuojattomaksi, kun Godwin ja muut veljet kutsuttiin neuvoston eteen kuultaviksi ja heille annettiin näin mahdollisuus puolustautua. Jälleen kerran Svein pakeni Flanderiin, missä hänen on täytynyt tuntea katumusta rikoksistaan. Ehkä hän arvioi kuluvan jonkin aikaa, ennen kuin hän ja hänen perheensä saisivat luvan palata, ja lähti siksi jalkaisin pyhiinvaellusmatkalle Roomaan ja Jerusalemiin, mistä palatessaan hän sai surmansa.

Jälkeläiset

Sveinin poika Haakon (s. n. 1040) joutui kuningas Edvardin panttivangiksi, ja hänet siirrettiin epäselvissä olosuhteissa Normandiaan Vilhelm Valloittajan huostaan. Haakon vapautettiin Harald Godwininpojan Normandian vierailun yhteydessä, minkä jälkeen hänestä ei ole säilynyt tietoja. Toinen poika, Tostig Reinald, osallistui 1068 epäonnistuneeseen kapinaan normannivalloittajia vastaan.

Arvioita

Jotkut historioitsijat ovat yrittäneet vähätellä Sveinin rikoksia tai löytää niille rationaalisia syitä, mutta useimmat ovat tulleet siihen johtopäätökseen, että Svein oli psykopaatti, joka ei pystynyt hallitsemaan väkivaltaista käytöstään. Vita Ædwardi Regis kuvaa häntä hirviöksi, jolle isän suuri valta antoi mahdollisuuden pahoihin tekoihin, ja ehkä vasta armeijan julistettua hänet nithingiksi hän tajusi ylittäneensä normaalin käytöksen rajat.