google/wiki40b huggingface dataset:
Juhani Forsberg

Kaarle Juhani Forsberg (s. 8. kesäkuuta 1939 Pyhäjärvi Vpl) on eläkkeellä oleva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi ja Kirkon ulkoasiain osaston teologisten asioiden sihteeri.

Koulutus ja työura

Juhani Forsberg suoritti ylioppilastutkinnon Lauttakylän yhteiskoulussa 1958, valmistui Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi 1963, väitteli tohtoriksi 1985 ja nimitettiin Helsingin yliopiston ekumeniikan dosentiksi 1985.
Forsberg toimi papiksivihkimisen jälkeen (1963) jonkin aikaa seurakuntapappina Helsingissä ja Espoossa. Huomattavimman uransa hän on tehnyt Helsingin yliopiston pitkäaikaisena ekumeniikan assistenttina 1966-1990 ja kirkon ulkoasiain osaston teologisten asioiden sihteerinä vuodesta 1994 eläkkeelle jäämiseensä saakka 2002. Väliajan hän toimi Suomen lähetysseuran lähetysteologina.
Forsberg oli Suomen Jerusalemin instituutin säätiön hallituksen jäsen vuodesta 1994 sekä Luterilaisen maailmanliiton neuvoston ja sen teologisen tutkimuskomitean jäsen 1990-1997.
Forsberg on keskeinen henkilö Suomen evankelis-luterilaisen kirkon oppineuvottelujen valmistelijana. Hänellä oli merkittävä rooli valmisteltaessa Pohjoismaiden luterilaisten kirkkojen ja Britteinsaarten anglikaanisten kirkkojen yhteistä Porvoon sopimusta, joka loi kirkkojen välille merkittävän teologisen yhteisymmärryksen kirkon jäsenyydestä, opista ja kirkon hengellisestä virasta. Sopimuksen myötä kirkot tunnustavat toistensa pappisviran, ja kirkkojen jäsenet pääsevät vastavuoroisesti osallistumaan seurakuntien toimintaan samoilla edellytyksillä kuin niiden omat jäsenet.
Toiminnastaan Porvoon kirkkoyhteisön ja anglikaanisen kirkon hyväksi kuningatar Elisabet II kutsui Juhani Forsbergin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniajäseneksi (Member of the Order of the British Empire, MBE) 2003.
Suomen evankelisluterilaisen kirkon nykyisessä, vuonna 1986 käyttöön otetussa virsikirjassa on kaksi Forsbergin vuosina 1967-1968 kirjoittamaa virttä. Tiellä ken vaeltaa, joka tunnetaan myös nimellä Adventtilaulu, on nyt virsi nro 15, ja Nouskaamme vuorelle korkeimmalle virsi nro 515. Forsberg kirjoitti molemmat virret Israelissa oppimiinsa sävelmiin, joita hän luuli sikäläisiksi kansanlauluiksi. Myöhemmin on kuitenkin ilmennyt, että Adventtilauluun otetun melodian oli säveltänyt Yossif Hadar.
Sotilasarvoltaan Forsberg on vänrikki. Juhani Forsbergin puoliso on kirkkoherra (emerita) Silja Forsberg, ja heillä on kaksi lasta.
Lovas

Lovas on kylä Vukovar-Syrmiain piirikunnassa aivan Kroatian itäosassa Itä-Slavoniassa. Kylä on Fruška Goran rinteillä. Lovasin kuntaan kuuluu myös  Opatovacin kylä. Vuonna 2001 Lovasissa oli 1167 asukasta. Serbit tekivät kylässä etnisen puhdistuksen Kroatian sodassa 1991.

Lovasin etninen puhdistus ja joukkomurhat 1991

Lovasissa oli 1991 1681 asukasta, joista kroaatteja oli 85,7 %. Serbit tuhosivat 256 taloa täysin ja vaurioittivat muita. Suurin osa vaurioista aiheutettiin pommittamalla kylää ennen hyökkäystä, joitain taloja tuhottiin jälkeenpäin. Serbit valtasivat Lovasin 10. lokakuuta 1991. 11. lokakuuta serbit ajoivat 51 kroaattia Lovasin läheiselle miinakentälle, jossa kuoli 21 kroaattia ja 14 vammautui. Tarkoitus oli raivata miinakenttä käyttämällä serbien vihollisia hyväksi. 19 ihmistä surmattiin kylässä samana päivänä. Serbiarmeija valitsi erään rakennuksen vankilaksi, jonne kroaatit suljettiin. Kroaatteja, miehiä ja naisia kidutettiin siellä monin tavoin, mm. lyömällä ja viiltelemällä sekä antamalla sähköiskuja. Vapaat kroaatit joutuivat kantamaan valkoista käsivarsinauhaa. 
Lovasin katolinen kirkko poltettiin ja myöhemmin räjäytettiin. Myös Kroatian kunnantalo   poltettiin. Monia muitakin julkisia ja yksityisiä rakennuksia tuhottiin ja kylästä vietiin maatalouskoneita Serbiaan. 1341 ihmistä karkotettiin Lovasista. Lähelle kylän hautausmaata haudattiin 68 kyläläistä joukkohautaan, ja 10 muuta löydettiin haudoista eri puolilta kylää. Näin kaikkiaan 83 kyläläistä murhattiin. Läheisessä Opatovacin kylässä jossa oli 550 asukasta, 43,4 % kroaatteja, kuoli vain 2 ja 1 katosi. Optatovacissa vaurioitettiin yli 50 taloa, ja 15 tuhottiin.
Burgundin herttua

Kapetingi-sukuiset Burgundin herttuat, jotka edustavat kahta eri sukuhaaraa, hallitsivat Burgundin herttuakuntaa vuodesta 1032 vuoteen 1482 asti.
Fenyyliasetyleeni

Valmistus

Fenyyliasetyleeniä voidaan valmistaa synteettisesti käyttämällä lähtöaineena styreenidibromidia. Reaktiossa eliminoituu vetybromidia. Reaktioastiaan lisätään ammoniakkia ja natriumia, jotka reagoivat muodostaen katalyyttinä toimivaa natriumamidia.
Toinen tapa valmistaa yhdistettä synteettisesti on vetybromidin eliminaatio bromistyreenistä. Reaktio tapahtuu emäksen, kuten kaliumhydroksidin vaikutuksesta. Muodostuva fenyyliasetyleeni puhdistetaan tislaamalla.

Reaktioita

Fenyyliasetyleenistä voidaan valmistaa styreeniä liittämällä siihen vetyä. Fenyyliasetyleenin vedytys voi johtaa myös etyylibentseenin muodostumiseen. Tämän vuoksi reaktion selektiivisyyden parantamiseksi käytetään katalyyttejä, joista selektiivisimpiä on palladium. Selektiivisyyttä on pyritty parantamaan lisäämällä palladiumin joukkoon pieniä määriä myös muita jaloja metalleja.
Fenyyliasetyleeni voi polymeroitua. Emäksisissä olosuhteissa fenyyliasetyleenistä voi muodostua alkynidi-ioni, joka reagoi fenyyliasetyleenin kanssa nukleofiilisellä additioreaktiolla. Tuotteena muodostuu 1,4-difenyylibut-1-en-3-yynin E -ja Z-isomeerien seos, mutta Z-muoto on yleensä vallitseva.
Muiden alkyynien tapaan myös fenyyliasetyleeni voi trimerisoitua. tuotteena muodostuu kahta bentseenin johdannaista 1,2,4- ja 1,3,5-trifenyylibentseeniä. Kobolttibromidiin ja imiiniin perustuvan katalyytin läsnä ollessa reaktio on hyvin regioselektiivinen ja 1,2,4-trifenyylibentseeni on vallitseva 97 % selektiivisyydellä.
Fenyyliasetyleeni voi myös polymeroitua hyvin suurimolekyylisiksi ja monimutkaisiksi dendrimeereiksi. Näillä polymeereillä on niin kutsuttuja fotoresponsiivisia ominaisuuksia.
St. Jakob-Park

 St. Jakob Park on sveitsiläinen stadion ja jalkapallojoukkue FC Baselin virallinen kotistadion. Stadionille mahtuu 38 500 henkilöä, joskin kapasiteettia nostettiin vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen varten. 
Stadion jakautuu neljään lohkoon A, B, C ja D. St. Jakob-Park on melko uusi stadion: rakennustyöt aloitettiin 13. joulukuuta 1998. Ensimmäinen peli päästiin pelaamaan jo 15. maaliskuuta 2001. "Genossenschaft S.J.P" omistaa stadionin virallisesti, mutta sitä johtaa pääasiassa "Basel United". Stadionin rakentaminen maksoi 220 miljoonaa ja siellä on 32 kauppaa, kaksi ravintolaa nimeltään "Restaurant UNO" ja "Hattrick sports bar". Lisäksi stadionilla on pysäköintitilaa 680 autolle kahdessa kerroksessa. Stadionille voi päästä monella kulkuneuvolla kuten bussilla, raitiovaunulla ja junalla (stadionilla on rautatieasema). 
UEFA palkitsi stadionin neljällä tähdellä, mikä on hyvä saavutus tämänkokoiselle stadionille.
Vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskisoissa stadionilla pelattiin viisi ottelua: avajaisottelu, yksi lohko-ottelu, kaksi puolivälieräottelua ja yksi välieräottelu.
Stadionin laajentaminen aloitettiin vuonna 2005, ja työ päättyi 2008.
FS Armide (1867)

Palvelus

Alus määrättiin heti valmistuttuaan reserviin Brestissä. Alus otettiin palvelukseen 20. heinäkuuta 1870, jolloin se sijoitettiin Ranskan–Saksan sodassa Itämeren laivueeseen. Laivueen tehtävänä ollut Saksan satamien saarto keskeytettiin 16. syyskuuta ja alukset palasivat Cherbourgiin. Armide poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta, mutta se palautettiin palvelukseen jo 21. tammikuuta 1871 estämään Preussin laivaston korvetin SMS Arconan pääsy merelle Lissabonista. Sotatoimien päätyttyä alus siirrettiin Välimerelle, missä se oli aina vuoteen 1873.
Alus poistettiin palveluksesta Toulonissa 28. lokakuuta 1873, jonka jälkeen sen aseistus supistettiin kuuteen tykkiin. Alus palautettiin palvelukseen Lähi-Idän laivueen lippulaivaksi 25. elokuuta 1874. Se oli Algerissa 19. syyskuuta 1875 ja alus siirrettiin reserviin joulukuussa 1875 Brestissä. Alus palautettiin palvelukseen vuonna 1877 Kiinan laivueeseen kontra-amiraali Duburquoisin lippulaivaksi ja se lähti Brestistä 17. tammikuuta 1878. Alus vapautti sisaraluksensa Thétiksen tehtävistään 22. tammikuuta 1880 Singaporessa. Armide poistettiin palveluksesta 17. maaliskuuta 1880 Toulonissa ja se poistettiin alusluettelosta 25. lokakuuta 1882. Alus oli tykistömaalina maaliskuussa 1886, jolloin aluksen uppoaminen oli estetty tynnyrein. Alus jätettiin tuuliajolle ja joukko aluksia ampui sitä jopa 5 000 metrin päästä, jonka jälkeen hylky hinattiin takaisin satamaan tutkittavaksi.
Tries

Tries oli vuosien 1977–1980 välillä toiminut tamperelainen rockyhtye, joka soitti heavy rock -tyylistä musiikkia. Yhtye julkaisi kolme singleä ja kaksi albumia.
Triesin Microvox-studiossa 29. marraskuuta 1977 äänitetty debyyttisingle "Thunderball" oli Poko Rekordsin kaikkien aikojen kolmas single. Se julkaistiin elokuussa 1978.
Ansarikirva

Koko ja ulkonäkö

Siivettömät yksilöt ovat pitkulaisen päärynänmuotoisia, melko kiiltäviä ja väriltään vihreitä tai vaaleanpunaisia. Vihreillä yksilöillä on selkäpuolella tummanvihreä pitkittäisjuova. Verkkosilmät ovat aina punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat pitkät ja vaaleat. Näistä tuntosarvet ja vaharauhasputket tummenevat hieman kärkeä kohti. Lisäksi raajoissa säären kärkiosa on hyvin tumma. Siivelliset yksilöt muistuttavat siivettömiä, mutta tuntosarvet ja vaharauhasputket ovat tummemmat. Keskenkasvuiset yksilöt ovat vaalean, jauhemaisen vahan peittämiä ja niillä on tumma selkäjuova. Ruumiin pituus 2,0–4,0 mm.
Kromosomiluku 2n=10.

Levinneisyys

Ansarikirva on peräisin Pohjois-Amerikasta, mutta levinnyt ihmisen mukana ja on nykyisin levinneisyydeltään kosmopoliittinen. Ensimmäiset kirvat kulkeutuivat Eurooppaan vuonna 1917

Elinympäristö ja elintavat

Alkuperäisellä elinalueellaan ansarikirvan primääri-isäntiä ovat ruusut, joilta neitseellisesti lisääntyvät yksilöt siirtyvät myöhemmin moniin eri sekundääri-isäntiin, kunnes kirvat lopulta palaavat ruusuihin lisääntymään suvullisesti ja munimaan. Sen sijaan muualla maailmassa laji lienee täysin anholosyklinen eli lisääntyminen tapahtuu sekundääri-isännillä ja kokonaan neitseellisesti. Ansarikirvan sekundääri-isäntien valikoima on huomattavan laaja ja siihen kuuluu lajeja yli 20 eri kasviheimosta, mukaan lukien monet viljelykasvit kuten peruna, salaatti, juurikkaat, paprikat, kurkut ja erilaiset koristekukat kuten daaliat ja krysanteemit. Laji on erityisen merkittävä tuholainen lämmittämättömissä kasvihuoneissa ja koisokasveille.
Ansarikirvat muodostavat ravintokasvien lehdille tai kukintoihin kirvakolonioita. Yksittäinen kirva elää 10–35 vuorokautta ja tuottaa 30–50 poikasta. Neitseellinen lisääntyminen on tehokasta ja kirvojen määrä voi kaksinkertaistua alle kolmessa vuorokaudessa
Kasvinesteiden imeminen heikentää ravintokasvia. Tämän lisäksi ansarikirva levittää lähes 70 kasvien virustautia, joista merkittävä on ainakin perunan Y-virus. Suomessa ansarikirva kuuluu haitallisten vieraslajien luetteloon.
Ansarikirvan saalistajia ovat ainakin seuraavat: kaksipistepirkko (Adalia bipunctata), kosteikkopirkko (Anisosticta novemdecimpunctata), Aphidoletes aphidimyza, maakiitäjäiset (Carabidae), Ceraeochrysa cubana, pihaharsokorento (Chrysoperla carnea), Chrysoperla harrisii, Chrysoperla rufilabris, seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata), Coccinella transversoguttata, Dicyphus tamaninii, Episyrphus balteatus, Eupeodes corollae, harlekiinileppäpirkko (Harmonia axyridis), Hippodamia undecimnotata, nummipirkko (Hippodamia variegata), Macrolophus melanotoma eli (Macrolophus caliginosus), Melanostoma fasciatum, Orius insidiosus, Orius sauteri, seinälukki (Phalangium opilio), tarhasysikiitäjäinen (Pterostichus madidus), aitosysikiitäjäinen (Pterostichus melanarius) ja Scymnus apetzi.

Ravintokasvit

Laji on erittäin polyfagi ja se on tavattu yli 200 eri kasvilajilta.
Kaikenkarvainen Charlie 2

Juoni

Charlie, saksanpaimenkoiran ja pitkäkarvaisen collien risteytys, on päässyt taivaaseen. Charliesta taivaassa on kuitenkin ikävää, kunnes eräänä päivänä Charlien kumppani mäyräkoira Itchy pääsee myös sinne. Charlien vihollinen amerikanpitbullterrierin ja englanninbulldoggin risteytys Carface varastaa arkkienkeli Gabrielin tuomionpasuunan ja pakenee maan päälle. Ilman pasuunaa yksikään koira ei pääse taivaaseen. Charlie tarttuu tilaisuuteen ja lähtee Itchyn kanssa pelastamaan pasuunaa mahdollisimman nopeasti, mutta kun hän maan pinnalla tapaakin kauniin Sasha-nimisen irlanninsetterinartun, matka pitkittyy. Koska Charlie on enkeli, Sasha ei näe häntä. Charlie miettii tuskaisesti, miten saisi Sashan näkemään hänet. Eräänä päivänä Charlie tapaa Carfacen, entisen kieron työkumppaninsa, joka on myös enkeli. Carfacella on kuitenkin kaulapanta, joka saa hänet näkyväksi. Charlie haluaa samanlaisen pannan, ja Carface toimittaa Charlien ja Itchyn ilkeän Redin luo. Red suostuu antamaan molemmille pannat, kunhan saa siitä vastapalkkioksi tuomionpasuunan. Charlie joutuu tekemään kaikkensa, jotta voisi toimittaa tuomionpasuunan taivaaseen, pitää huolta Sashan hoivaamasta ihmispojasta Davidista, sekä saamaan Sashan ihastumaan itseensä.
Vuoden 1948 talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1948 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 28 eri maasta, jotka kilpailivat 17 eri tapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan jakoivat Norja ja Ruotsi.
Tallinnan kasvitieteellinen puutarha

Tallinnan kasvitieteellinen puutarha (vir. Tallinna Botaanikaaed) on kasvitieteellinen puutarha Tallinnassa Virossa. Se sijaitsee Piritanjoen oikealla rannalla Piritan kaupunginosassa Kloostrimetsan asuinalueella. Puutarhan pinta-ala on 123 hehtaaria, joten se on Viron suurin kasvitieteellinen puutarha.

Historia

Ajatus kasvitieteellisen puutarhan perustamisesta Tallinnaan nousi esiin ensimmäisen kerran 1860-luvulla. Vei melkein sata vuotta ennen kuin se toteutui. Puutarha perustettiin 1. joulukuuta 1961 Viron SNT:n tiedeakatemian alaisuuteen ja sitä kehitettiin tulevina vuosina. Suuret kasvikokoelmat istutettiin seuraavien 20 vuoden aikana. Systemaattinen ulkoilmakokoelma avattiin vierailijoille vuonna 1970 ja kasvihuonekokoelma vuonna 1971.
Alun perin tutkittiin lähinnä vieraita kasvilajeja virolaisessa ympäristössä, kuten kasvien kasvuvaatimuksia ja akklimatisaatiota. 1970-luvulta lähtien tutkimus siirtyi kotoperäisten kasvilajien käyttöön maisemassa ja puutarhataloudessa. Vuodesta 1963 lähtien puutarhalla on ollut Audakun koeasema Viidumäen luonnonsuojelualueella Saarenmaalla ja arboretum Tallinnan Irussa vuosina 1973–1994.
Vuodesta 1992 lähtien Tallinnan kasvitieteellinen puutarha on ollut Baltian kasvitieteellisten puutarhojen yhdistyksen jäsen ja vuodesta 1994 Botanic Gardens Conservation Internationalin jäsen. Vuonna 1995 vastuu puutarhasta siirrettiin Tallinnan kaupungille.
Kasvitieteellisen puutarhan alueeseen kuuluu maata Viron ensimmäisen presidentin Konstantin Pätsin entisestä maatilasta.

Kokoelmat

Kasvitieteelliseen puutarhaan kuuluu ulkona systemaattinen osasto ja sisällä kasvihuonekokoelmat. Ulkopuutarhassa on arboretum, ruusutarha ja kivipuutarha.
Orkesterisarjat (Bach)

Teoksien rakenne

Orkesterisarjat alkavat kaikki "|: A1 :||: B- A2 :|"- rakenteisella alkusoitolla. Alkusoitot noudattavat ranskalaisen alkusoiton mallia niin tarkasti, ettei Bach ole katsonut tarpeelliseksi antaa nuoteissa edes tempomerkintöjä. Ensimmäinen osa on majesteetillinen ja sisältää kohotahtiasteikkoja ja pisteellisiä rytmejä. Nopean B-osan muodostaa fuugaa ja ritornelloa yhdistävä italialaissävytteinen konsertto-osa. Muut sarjojen osat, lukuun ottamatta 2. sarjan rondeauta, ovat normaaleja parillisia tansseja.

Orkesterisarja nro. 1, C-duuri, BWV 1066

Ensimmäinen sarja on kirjoitettu oboelle, fagotille, jousille ja basso continuolle. Se muistuttaa kantaattia Preise, Jerusalem, den Herrn (BWV 119), jonka Bach sävelsi 30. elokuuta 1723 pidettyjä Leipzigin kaupunginvaltuuston vaaleja varten. Molemmissa teoksissa ranskalaiset alkusoitot sisältävät sotilasmusiikkityylisiä motiiveja. Vaikka kuuluisat Badinerie ja Air osat ovat tehneet 2. ja 3. sarjasta suosituimmat, on ensimmäinen kaikista sarjoista monella tapaa mielenkiintoisin. Siihen kuuluu ainoa Bachin kirjoittama pohjoisitalialainen tanssi forlana. Sarjan seitsemästä osasta peräti neljä on esitettävä alternativement, eli kahden tanssin parista ensimmäinen kerrataan toisen esittämisen jälkeen.

Orkesterisarja nro. 2, h-molli, BWV 1067

Sarja on sävelletty poikkihuilulle, jousille ja basso continuolle. Sarjassa on paljon piirteitä soolokonsertosta, erityisesti viimeisessä virtuoosimaisessa huilulle sävelletyssä Badinerie (suom. "rupattelu") osassa, joka on yksi Bachin tunnetuimmista teoksista. Alkusoiton jälkeen seuraava Rondeau on tempoltaan ja tyyliltään gavotin kaltainen. Sarabanden (joka on sarjan ainoa tyypilliseen barokkisarjaan kuuluva osa) ja kahden bourréen jälkeen seuraa poloneesi ja sen variaatio double. Bachin aikalainen Johann Mattheson arvosti erityisesti tätä tanssia sen "avosydämisyyden ja ilmaisunvapauden" takia. Sarjan päättää jo aikaisemmin mainittu badinerie-osa.

Orkesterisarja nro. 3, D-duuri, BWV 1068

Sarja on sävelletty huilulle, oboelle, rummuille, jousille ja basso continuolle. Tämä on orkesterisarjoista suosituin, todennäköisesti kuuluisan Air-osan vuoksi (joka on saanut harhaanjohtavan lisänimen "Air g-kielelle"). Myös tässä sarjassa on soolokonserttomaisia piirteitä ja 2. sarjan huilun sijaan soolosoittimen virkaa toimittaa viulu erityisesti alkusoitossa, jossa se vuorottelee tutti-osien kanssa nopeassa, fuugamaisessa osiossa. Alkusoiton jälkeinen Air on sävelletty vain jousisoittimille ja toimii rauhallisena vastapainona alkusoiton ja sitä seuraavien tanssiosien rytmikkyydelle.
Arvid Enckell

Arvid Anders Enckell-Bronikowsky (12. joulukuuta 1884 Pietari – 19. maaliskuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja, kirjailija ja kääntäjä.
Enckellin vanhemmat olivat kenraali Carl Enckell ja Helene Natalia Bronikowsky. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian lisensiaatiksi ja oikeustieteen tohtoriksi.
ISO 8859-2

ISO 8859-2 on kahdeksanbittinen merkistö, joka on suunnattu Itä-Eurooppaan. Merkistöstä voidaan käyttää myös nimeä Latin2 (Latinalainen merkistö numero 2) Se tukee seuraavia kieliä: bosnia, kroatia, tšekki, unkari, puola, serbia (Latinalaisin kirjaimin kirjoitettuna), serbokroatia, slovakki, slovenia, ylä- ja alasorbi. ISO 8859-2:sta puuttuvat romanian kielen oikeinkirjoituksessa tarvittavat kirjaimet Ș ja Ț ja (S/T ja alapuolinen pilkku), jotka korvataan kirjaimilla Ş ja Ţ (S/T ja sedilji). Myöhemmin standardoitu ISO 8859-16 sisältää nuo kirjaimet. Merkistössä on myös kirjaimet Ä, Ö ja ß samoilla paikoilla kuin ISO 8859-1 merkistössä, joten sitä voi käyttää myös saksan ja suomen kirjoittamiseen, näiden kielten käyttöön suositeltu merkistö on kuitenkin ISO 8859-15.
Juna (lehti)

Juna oli Helsingissä vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Aluksi kerran viikossa ilmestynyt Juna oli rautatieläisten asioihin keskittynyt sosiaalidemokraattinen erikoissanomalehti. Sitä julkaisseen osuuskunnan talous oli heikko, ja vuodesta 1912 lähtien lehti ilmestyi enää joka toinen viikko. Sen päätoimittajina työskentelivät Voitto Eloranta (1907–1909) ja Emil Pienimäki (1909–1918).
Pauliina Rauhala

Pauliina Rauhala (s. 21. huhtikuuta 1977 Siikajoki) on suomalainen kirjailija ja opettaja. Vuonna 2013 ilmestyi Rauhalan menestynyt esikoisteos Taivaslaulu.

Ura

Rauhala valmistui ylioppilaaksi Kemin lukiosta vuonna 1997. Hän opiskeli kirjallisuutta Oulun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi ja äidinkielen opettajaksi vuonna 2006.
Taivaslaulun aiheena on lestadiolaisuus ja etenkin naisen asema sen piirissä. Teos valittiin vuonna 2013 vuoden kristilliseksi kirjaksi. Vuonna 2014 se sai Kiitos kirjasta -mitalin, Gummeruksen Kaarlen palkinnon ja kirjabloggaajien Varjo-Finlandian. Teosta on painettu 40 500 nidettä. Se on Gummeruksen kaikkien aikojen myydyin esikoisromaani. Siitä on tehty myös näytelmäsovitus Tampereen Työväen Teatterissa ja Oulun kaupunginteatterissa.
Menestyneen esikoisteoksensa myötä opettajana työskennellyt Rauhala jättäytyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Vuonna 2018 julkaistiin hänen toinen romaaninsa Synninkantajat. Se oli Finlandia-ehdokkaana 2018.

Yksityiselämä

Rauhala asuu miehensä ja kolmen poikansa kanssa Oulussa. Virsirunoilija Niilo Rauhala on hänen appensa.
Kouluvirkakunnan eläkekassa

Kouluvirkakunnan eläkekassa oli aiemmin Suomessa eläkelaitos, josta maksettiin opettajien ja muiden opetustehtävissä olleiden henkilöiden leskien ja turvattomien lasten eläkkeet.

Kassan osakkaat

Kouluvirkakunnan eläkekassan osakkaita olivat kaikki valtion oppikoulujen, kuuromykkäin- ja sokeainkoulujen sekä Perttulan kasvatuslaitoksen ja Ahvenanmaan maakunnan oppikoulujen vakinaiset, ylimääräiset tai koepalveluksessa olleet mies- ja naispuoliset opettajat. Näiden lisäksi kassan osakkaita olivat oppilaitoksiin perustettujen, vuosirahasääntöön otettujen vahtimestarin-, talonmiehen- ja lämmittäjäntoimien vakinaiset haltijat.
Kassan osakkaat oli ryhmitelty 12 eläkeluokkaan, joissa eläkkeet vaihtelivat 10 800 markasta 1 700 markkaan. Sekä lesken että turvattomien lasten eläkkeen suuruus vaihteli myös sen mukaan, milloin ja millaisilla ehdoilla kassan jäsen oli otettu eläkekassan osakkaaksi.

Eläkkeen maksaminen ja hakeminen

Kuolinpesän eläkkeestä, jonka puolesta ei ollut suoritettu yhteensä kymmentä vuosimaksua, pidätettiin 25 % siihen saakka kunnes koko vuosimaksujen määrä oli suoritettu.
Eläkettä haettiin lähettämällä hakemus kassan johtokunnalle, joka sijaitsi Turussa. Hakemukseen oli liitettävä ohjesäännön määräämät todistukset, joita olivat asianomaisen oppilaitoksen johtajan antama todistus siitä, missä virassa vainaja oli viimeksi ollut, papintodistus, lääkärintodistus tarvittaessa sekä selvitys siitä, oliko kuolinpesä nauttinut armovuosia tai niiden korvauksena lahjapalkkioita.
IEEE Electromagnetic Compatibility Society

Historiaa

1950-luvulla pieni ryhmä radiotaajuushäiriöihin (RFI) erikoistunutta sähköinsinööriä aloittivat neuvottelut uuden organisaation perustamisesta. Neuvottelut pidettiin Radio Interference Reduction (RIR.) konferenssin yhteydessä. Ensimmäinen kokous pidettiin joulukuussa 1954. 1956-luvun alussa Los Angelesissa joukko RFI insinöörejä perusti epävirallisen organisaation, joka koostui sähkömagneettisen häiriöiden asiantuntijoista. Organisaatio oli toiminnassa lähes kaksi vuotta, kunnes organisaatio liittyi Institute of Radio Engineers (IRE) järjestöön.
Samaan aikaan New Yorkissa erillinen joukko RFI insinöörejä perustivat Yhdysvaltojen itärannikolle oman järjestön. Maaliskuussa 1957 järjestön kokouksessa anoa IRE:ltä uuden järjestön perustamista IRE:n alaisuuteen. Anomuksen allekirjoitti 326 henkilöä ja anomus esitettiin IRE:lle 3. heinäkuuta 1957. 10. Lokakuuta 1957 IRE hyväksyi hakemuksen ja Professional Group on Radio Frequency Interference (PGRFI) aloitti toiminnan.  Ensimmäinen kokous pidettiin 20. marraskuuta 1957, jossa nimitettiin toimihenkilöt uudelle järjestölle. Ensimmäisessä kokouksessa puheenjohtajaksi valittiin Harold R. Schwenk, varapuheenjohtajaksi Leonard Milton ja sihteereiksi valittiin Albert R. Kall ja James P. McNaul .
1963 IRE ja American Institute of Electrical Engineers (AIEE) yhdistyivät ja uuden järjestön nimeksi tuli Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE). Yhdistymisen myötä PGRFI nimi vaihdettiin IEEE Professional Group on RFI:ksi. 1978 järjestön nimi vaihdettiin nykyiseen nimeen .

Järjestön tavoitteet

EMCS tavoite on kehittää ja jakaa sähkömagneettisia häiriöitä vähentäviä tietoja, työkaluja ja tekniikoita.
Yhdistyksen kiinnostuksen kohteisiin kuuluvat standardit, mittaustekniikat, testausmenetelmät, instrumentointi, laitteiden ja järjestelmien ominaisuudet, häiriönhallintatekniikat ja komponentit, koulutus, laskennallinen analyysi ja taajuuksien hallinta sekä tieteelliset, tekniset, teolliset, ammatilliset tai muut toiminnot, jotka edistävät alaa.

Jäsenkirje

Järjestö julkaisee omaa lehteä ”IEEE Electromagnetic Compatibility Magazine”. Lehti julkaistaan neljä kertaan vuodessa.  Lehdessä kerrotaan järjestössä tapahtuneista tapahtumista ja tulevista tapahtumista.