google/wiki40b huggingface dataset:
Saku Kinnunen

Seuraura

Kinnunen on Kuhmon Kivan kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Kalevan Palloon kaudeksi 2009–2010. Kaudella 2012–2013 Kinnunen toimi KalPan A-nuorten varakapteenina ja hänellä oli joukkueen paras teholukema (+17).
Kaudella 2013–2014 Kinnunen nousi KalPan SM-liigarinkiin. Hän pelasi joukkuessa harjoituskaudella yhden European Trophy -ottelun. SM-liigadebyyttinsä Kinnunen teki 20. syyskuuta 2013 Tampereen Ilvestä vastaan. Liigauransa avausmaalin hän teki 26. lokakuuta 2013 vieraissa Pelicansia vastaan. Kinnunen lopulta vakiinnutti paikkansa KalPan liigajoukkueessa ja teki tulokaskautensa aikana yhteensä 51 runkosarjaottelussa tehot 7+8=15. Hän sijoittui SM-liigan tulokkaiden pistepörssissä kolmanneksi. Tammikuussa 2014 Kinnunen teki kevääseen 2016 ulottuvan jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Kinnusella oli kaudella 2014–2015 vaikeuksia mahtua kokoonpanoon ja hänen esityksensä jäivät vaisuiksi verrattuna ensimmäiseen SM-liigakauteen. Kinnunen pelasi kauden aikana myös kahdeksan ottelua lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa. Kaudesta 2015–2016 hän pelasi KalPassa ison osan myös puolustajan tontilla. Kinnunen pelasi kauden aikana myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue Mikkelin Jukureissa marras-joulukuun 2016 vaihteessa. SM-liigakauden jälkeen hän vahvisti KalPan A-nuorissa, joissa Kinnunen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Kaudeksi 2016–2017 Kinnunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Iisalmen Peli-Karhujen riveihin. Hänet hankittiin joukkueeseen lähtökohtaisesti puolustajana. Kinnunen nimettiin IPK:n varakapteeniksi. Hän oli viidellä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja.
Kesäkuussa 2017 Kinnunen palasi KalPan ja IPK:n yhteistyöpelaajana elokuun loppuun asti kestävällä try-out -sopimuksella KalPaan. Hän pelasi kaudella 2017–2018 siellä kahdeksan runkosarja- ja kaksi Mestarien liigan ottelua, mutta suurimman osan kaudestaan Kinnunen pelasi kuitenkin lainalla IPK:ssa, jonka tehokkain puolustaja hän oli tehoilla 4+16=20. Kinnunen pelasi siellä kauden loppuun. Kaudeksi 2018–2019 hän teki IPK:n kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Kinnunen oli kuudella osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Otto Huttusen kanssa.

Muuta

Kinnusen pikkuveli Severi on entinen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi parhaimmillaan Suomi-sarjatasolla.
The Orders

The Orders on nelihenkinen helsinkiläinen rock-yhtye. Yhtye aloitti vuonna 2003 nimellä Dive julkaisten kaksi EP:tä. Nimenvaihdoksen jälkeen, kesällä 2006, The Orders julkaisi EP:n ja tammikuussa 2007 esikoisalbuminsa Guilt & Confusion.
The Orders -Facebook-sivun mukaan yhtye lopetti toimintansa 30. elokuuta 2010.
The Ordersin musiikkia on kuultu myös elokuvissa Koti-ikävä ja Suden vuosi.
Jouhiparatiisilintu

Levinneisyys

Jouhiparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ig Nobel -palkinto

Ig Nobel -palkinto eli Huumori-Nobel on parodia vuosittain jaettavista Nobel-palkinnoista. Se jaetaan vuosittain lokakuun alussa samoihin aikoihin kuin Nobel-palkinnot. Palkinnot myöntää tieteen huumorilehti Annals of Improbable Research (AIR) kymmenelle eri tieteenalan tutkimukselle, ”jotka saavat ihmiset ensin nauramaan ja sitten miettimään”. Ig Nobel -palkintoja on myönnetty kymmenessä eri kategoriassa vuodesta 1991 lähtien. Nykyisin palkintojenjakotilaisuus järjestetään Harvardin yliopiston Sanders Theatressa ja palkinto saa muutenkin tukea yliopiston taholta. Ensimmäiset palkinnot jaettiin perustein ”tutkimusta ei voi eikä pidä toistaa”.
Ig on lyhenne englannikielisestä sanasta ignoble, joka tarkoittaa suomeksi alhaista tai epäjaloa.

Palkittuja

Esimerkkejä palkituista, kaikki palkitut löytyvät Ig Nobelin kotisivuilta.
Palettikääpiöahven

Koko ja ulkonäkö

Palettikääpiöahven kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Keltaisenharmaalla pohjavärillä on selvärajaisia värialueita: musta raita kulkee silmän läpi, kirkkaan sininen läikkä sen takana, pyrstössä voimakasta punaista. Keltainen alue naaraan etuselässä on hiukan epämääräisempi. Naaraalla on kyljessä toinen raita joka ulottuu vatsaan asti, koiraalla vain läikkä kyljessä.

Alkuperä

Palettikääpiöahvenia tavataan luonnossa Etelä-Amerikassa.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Palettikääpiöahvenia pidetään pareittain. Se on vilkas kala ja voi olla kokoonsa nähden melko aggressiivinenkin,  varsinkin kutuaikana.

Ravinto

Palettikirjoahven on kaikkiruokainen ja tarvitsee myös kasvisravintoa.
Naisten Ykkönen

Historia

Naisten Ykkönen perustettiin vuonna 1984 nimellä Naisten I divisioona. Sitä olivat edeltäneet naisten toiseksi korkeimpana sarjatasona edeltäneet vuosina 1974–1980 pelattu Naisten perussarja ja 1981–1983 pelattu Naisten aluesarja.

Sarjajärjestelmä 2019

Naisten Ykkösessä kaksitoista (12) joukkuetta pelaavat kaksinkertaisen sarjan. Sarjan voittoon yltänyt seura nousee Naisten Liigaan kaudeksi 2019. Ykkösessä toiseksi sijoittunut joukkue puolestaan karsii liigapaikasta. Kahdesta osaottelusta koostuvassa karsinnassa vastustajaksi tulee Naisten Liigassa yhdeksänneksi sijoittunut joukkue. Karsinnan ensimmäinen ottelu pelataan Naisten Ykkösen joukkueen kotona.
Sijalle 11. tai sitä heikommin sijoittuneet joukkueet putoavat Naisten Kakkoseen kaudeksi 2019.
Milano – San Remo 2015

Milano – San Remo 2015 oli järjestyksessään 106. maantiepyöräilyn Milano – San Remo -kilpailu. Se käytiin 293 kilometrin reitillä Milanosta San Remoon 22. maaliskuuta 2015.
John Degenkolb voitti kilpailun ohitettuaan loppukirissä Alexander Kristoffin, Michael Matthews sijoittui kolmanneksi. 26 parasta saivat saman ajan.
Raghu Rai

Raghu Rai (s. 1942) on intialainen valokuvaaja ja kuvajournalisti. Rai on Magnum Photos -kuvatoimiston jäsen. Rai aloitti valokuvaajana kalkuttalaisessa The Statesman -sanomalehdessä vuonna 1966. Henri Cartier-Bresson ehdotti Rai'ta liittymään Magnum Photos -kuvatoimistoon vuonna 1977 nähtyään tämän töitä Pariisissa vuonna 1971. Rai toimi India Today -sanomalehden kuvatoimituksen päällikkönä vuosina 1982–1991.
Rai on toiminut useaan kertaan World Press Photo -lehtikuvakilpailun tuomaristossa. Rai on julkaissut lähes 20 kirjaa, jotka käsittelevät muun muassa Äiti Teresaa sekä Bhopalin onnettomuutta ja sen seurauksia.
Uruguayncimarrón

Ulkomuoto

Uruguayncimarron on erittäin voimakasrakenteinen lyhytkarvainen molossikoira, jonka tulee olla rungoltaan suorakulmion muotoinen. Korvat typistetään sen kotimaassa samaan tapaan pyöreäkärkisiksi kuin são miguelinfilalla. Häntä joko typistetään varsin lyhyeksi tai jätetään kokonaan typistämättä. Yleisin väritys on brindle, mutta myös  fawn hyväksytään kaikissa sävyissään. Tumma tai musta maski sallitaan. Fawn-värisillä yksilöillä sallitaan mustat vivahteet. Uroksen ihannesäkäkorkeus on 58-61 cm ja nartun 55-58 cm, mutta molemmilla sallitaan 2 cm:n vaihtelu mainituista mitoista. Uros painaa 38-45 kg ja narttu 33-40 kg.

Alkuperä

Rotu polveutuu samoista espanjalaisista karjakoirista kuin são miguelinfila ja kanariandoggi, minkä vuoksi se muistuttaakin niitä ulkonäöllisesti. Se on kuitenkin alun perin syntynyt luonnonvalinnan tuloksena ilman ihmisen jalostusta. Tietyllä maantieteellisellä alueella kehittyi melko homogeeninen koirakanta, jonka yksilöt elivät suurissa villikoiralaumoissa. Rodun lukumäärä kääntyi 1900-luvulla laskuun, sillä tuhansia koiria ammuttiin niiden uhatessa ihmisiä ja karjaa. Se katosi kaupunkien ympäristöltä, mutta maatilojen omistajat huolehtivat siitä ja käyttivät sitä vahtikoirana.
Vuoden 1969 Melon näyttelyyn osallistui huomattava määrä uruguayncimarroneja, ja Montevideon näyttelyssä luvuksi arvioitiin nelisenkymmentä yksilöä. Kotimaansa ulkopuolella niitä on nykyisin muun muassa Ruotsissa ja Tšekissä. Suomeen on rekisteröity tähän mennessä 13 yksilöä, ja yksi pentuekin on syntynyt Maxento-kenneliin.
Mogotšan piiri

Mogotšan piiri (ven. Могочинский район, Mogotšinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 25 500 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2009).
Mogotšan piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tungirin-Oljokman piiri, idässä Amurin alueeseen, kaakossa Kiinaan, etelässä Gazimurski Zavodin ja Sretenskin piireihin sekä lännessä Tšernyševskin ja Tungokotšenin piireihin.
Piirin hallinnollinen keskus on Mogotšan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Amazarin, Davendan, Kljutševskin ja Ksenjevkan kaupunkimaiset taajamat sekä Sbegan ja Semiozernyin maalaiskunnat. Asutuskeskuksia on yhteensä 36.
Piirin läpi kulkee Trans-Siperian rautatie. Rakenteilla on Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan maanteitse 630 kilometriä.
Talous perustuu rautatieliikenteeseen, kultaesiintymien hyödyntämiseen ja metsäteollisuuteen. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous tuottaa perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa ja munia. Asukkaat harjoittavat myös metsästystä ja keräilyä.
Mogotšassa toimii rautatie- ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Mogotšinski rabotši (”Mogotšan työläinen”). Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Elizabeth Short

Elizabeth Short (29. heinäkuuta 1924 – 15. tammikuuta 1947), jota kuolemansa jälkeen kutsuttiin myös Mustaksi Dahliaksi, oli Los Angelesissa surmattu nainen, jonka murhaa ei ole pystytty selvittämään. Tapaus nostatti aikoinaan suuren mediakohun raakuutensa vuoksi.
Shortin ruumis, joka löydettiin murhan jälkeisenä päivänä, oli katkaistu kahtia ja valutettu kuivaksi verestä. Lisäksi hänen suunsa oli viillelty poskiin asti niin, että kasvot näyttivät irvistävän kammottavalla tavalla.
Lehdistö nimesi tapauksen Mustaksi Dahliaksi Shortin tummien hiusten ja vaatteiden takia. Murhan tutkimukset olivat siihenastisen historian suurimmat. Vaikka tapaus on yksi tunnetuimpia rikoksia, surmaajaa ei koskaan ole löydetty.
James Ellroy kirjoitti aiheen pohjalta romaanin Musta Dahlia, johon perustuva Brian De Palman ohjaama samanniminen elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2006.
Giacomo Galanda

Seurajoukkueet

Isona laitahyökkääjänä tai Sentterinä pelannut Galanda voitti urallaan muun muassa Italian mestaruuden vuosina 1999, 2000 ja 2004, Italian cup-mestaruuden vuonna 1998 ja Italian supercup-mestaruuden vuosina 1996, jolloin hänet valittiin arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja 2004.

Maajoukkueet

Galanda kuului Italian miesten maajoukkueseen sen voittaessa olympiahopeaa Ateenassa 2004, Euroopan mestaruuden Ranskassa 1999, EM-hopeaa Espanjassa 1997 ja EM-pronssia Ruotsissa 2003. Hän edusti Italiaa myös Sydneyn kesäolympialaisissa 2000, missä Italia oli viides, vuoden 1998 MM-kilpailuissa ja vuosien 2001 ja 2005 EM-kilpailuissa.
Ira Gershwin

Ira Gershwin (6. kesäkuuta 1896 New York, Yhdysvallat – 17. elokuuta 1983 Beverly Hills, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sanoittaja.
Ira Gershwin on säveltäjä George Gershwinin isoveli, ja on laatinut sanat useisiin George Gershwinin musikaaleihiin ja Porgy and Bess -oopperaan. Ira oli perheen vanhin lapsi, häntä nuorempia lapsia perheessä olivat mm. Frances ja Arthur Gershwin. Georgen musikaalien lisäksi hän teki sanoja mm. Jerome Kernin, Kurt Weillin ja Harold Arlenin teoksiin. 
Ira Gershwinin tunnetuimpia musikaalisanoituksia ovat mm. Funny Face, Shall We Dance ja Porgy and Bess.
Josef Thorak

Josef Thorak (7. helmikuuta 1889 Salzburg, Itävalta - 26. helmikuuta 1952 Hartmannsberg, Länsi-Saksa) oli saksalais-itävaltalainen kuvanveistäjä. Arno Brekerin ohella Thorak oli toinen natsi-Saksan "virallisista" kuvanveistäjistä.  
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 Adolf Hitler kuulutti uuden kansallissosialistisen renessanssin astuvan hänen näkemyksensä mukaan ”juutalaisvaikutteisen” modernismin tilalle. Modernisteja kuten ekspressionisteja ja uusasiallisuuden liikkeeseen kuuluneita leimattiin ”rappiotaiteilijoiksi”, heitä vainottiin ja erotettiin viroistaan, heille määrättiin työskentelykieltoja ja heidän töitään tuhottiin. Samaan aikaan esille nostettiin Hitlerin maun mukaisia kansallisromantikkoja ja historiamaalareita. Pian kuitenkin huomattiin, ettei kolmannen valtakunnan maalaustaide täyttänyt sille asetettuja odotuksia ja kansallissosialistiset mestariteokset jäivät tekemättä.
Sen sijaan kuvanveistotaide vangitsi Hitlerin mielenkiinnon välittömästi. Josef Thorak ja Arno Breker olivat taiteilijoita, joiden veistosten voimakkaiden ja terveiden ihmishahmojen katsottiin toimivan fyysisinä esimerkkeinä germaaniselle kansalle. Samoin niiden nähtiin tuovan saksalaisuudesta esille sitä ainesta, joka osoittaa germaanisen rodun olevan elinkelpoinen ja sisältävän puhdasta pohjoisen rodun perintöä. Thorak ja Breker olivat Hitlerin suosikkeja ja nauttivat sen mukaisesti virallisina taiteilijoina valtion tukea. 
Ennen Hitlerin valtaannousua Thorakin tyyli oli sisältänyt ekpressionistisia piirteitä, mutta vuoden 1933 jälkeen hän siirtyi nopeasti natseja miellyttäneeseen monumentalismiin. Valtio lahjoitti Thorakille Albert Speerin suunnitteleman ateljeen Baijerin Baldhamissa vuonna 1938. Se oli aikanaan maailman suurin taiteilija-ateljee. Siellä hän veisti kymmenien apulaistensa kanssa 20-metrisiä antiikin jumalhahmoja sekä saksalaista työtä ja fyysisyyttä ihannoivia veistoksia. 
Thorakin veistämien lihaksikkaiden mieshahmojen pullistelevien rintakehien ansiosta taiteilijakollegat kutsuivat häntä nimellä ”Professor Thorax”.
Victor Espinoza

Victor Espinoza (s. 23. toukokuuta 1972 Tulancingo) on meksikolainen jockey. Hän on voittanut kolmivuotiaille hevosille tarkoitetun laukkakilpailun Kentucky Derbyn kolmeen kertaan.
San José Mogote

San José Mogote oli 1500–500 eaa. eteläisessä Meksikossa sijainnut varhainen intiaanien rakentama asutuskeskus, joka liittyy todennäköisesti sapoteekkien kulttuurin nousuun. Tämä temppeleitä sisältänyt kylä sijaitsi viljavassa Oaxacan laaksossa.
Kylässä oli asutusta jo 1400 eaa. Varhaiset asukkaat osasivat tehdä ruukkuja ja savinukkeja, joita käytettiin rituaaleissa ja hautajaisissa. He viljelivät maissia ja avokadoja, ja keräsivät lisäksi ravinnokseen villejä kasveja ja metsästivät.
Vuosina 700-500 eaa. laaksossa oli 65 kylää, joista muissa oli alle 50 asukasta mutta San José Mogotessa yli 500 asukasta.
Noin vuonna 500 eaa. Monte Albánin kaupunki alkoi kasvaa ja San José Mogote jäi vähemmän merkittäväksi asuinpaikaksi.
Arkeologien mukaan paikka kasvoi 1000 asukkaan suureksi kyläksi, jonka asukkaat elivät muun muassa peltojen kasteluun perustuvalla maissin viljelyllä. San José Mogoten tyyppisiä keskuksia oli näihin aikoihin monin paikoin Mesoamerikassa. Silloin oli käynnissä niin sanottu muotoutumisvaihe, jossa kylät kasvoivat lopulta suuriksi kaupungeiksi satojen vuosien kuluessa. Uskotaan, että San José Mogote oli varhainen päällikkökunta.

San José Mogoten kehityksestä

Noin 1300 eaa. kylään rakennettiin suojaava paaluaitaus. Noin 1150–850 eaa. alettiin peltoja kastella kahdella menetelmällä. 850 eaa. alettiin eräänä alueen varhaisimmista paikoista käyttää auringossa kuivattua adobetiiltä. Noin 600 eaa. otettiin käyttöön Mesoamerikan vanhimpana pidetty kirjoitus. Kylä kasvoi huomattavasti välillä 1500-500 eaa. Noin 1500 eaa. paikalla oli muutaman talon ryhmä. Vuoden 1150 eaa. jälkeen paikasta näyttää tulleen merkittävä muita kyliä hallinnut keskus, johon liittyi julkisia rakennuksia. Tällöin San José Mogote oli alkanut kasvaa ympäröiviä kyliä nopeammin. Silloin San José Mogoten ala oli 2 ha ja koko Oaxacan laaksossa 25 kylää.
900–600 eaa. koko Oaxacan laaksossa oli 2000 asukasta 40 kylässä, ja San Jose Mogoten ala oli 20 ha. Kylässä oli "miesten talo", joka oli sijoitettu suunnilleen pohjois-eteläsuuntaisesti. Kylään oli tuotu olmeekkialueelta magnetiittipeilejä yli 400 km:n päästä. Nyt löytyy myös merkkejä obsidiaanista, simpukankuorista jne. tehtyjen seremoniaesineiden määrien lisääntymisestä. Kylä vei itse läheisiltä vuorilta louhittua rautamalmia. 700–500 eaa. koko Oaxacan laaksossa oli 3500 asukasta, ja San José Mogotessa 1000 asukasta, ja kylän ala 60 ha. Kummuille rakennettiin adobetiilistä ja kivistä julkisia rakennuksia. 500 eaa. nouseva uusi keskus Monte Albán lienee vallannut kylän.
Hilma Jahnsson

Hilma Gabriella Jahnsson (o.s. Hägg, 3. helmikuuta 1882 Turku – 11. kesäkuuta 1975) oli suomalainen juristi ja kouluneuvos. Hänet tunnetaan parhaiten aviomiehensä professori Yrjö Jahnssonin taustavaikuttajana sekä puolisonsa nimeä kantavan säätiön ja Helsingin suomalaisen yksityislyseon perustajana.

Elämä

Jahnsson syntyi Turussa vanginvartijana työskennelleen isänsä kuoleman jälkeen. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa yhdessä puolisonsa kanssa, mutta luopui myöhemmin akateemisesta urasta keskittyen innokkaana fennomaanina ja sosiaalireformistina tunnetun aviomiehensä elämäntyön tukemiseen. Hilma Jahnsson jätti muun muassa naistyövoiman asemaa koskevan väitöskirjatyönsä kesken. Vuonna 1917 Jahnsson kuitenkin luki itsensä lakimieheksi, ollen kolmas juristin tutkinnon suorittanut nainen Suomessa. Eduskunnan työväenasiainvaliokunnan sihteerinä hän toimi 1917–1930 ja oli myös sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1933 eduskuntavaaleissa.
Vuonna 1923 Hilma ja Yrjö Jahnsson perustivat Helsingin suomalaisen yksityislyseon, koska useat suomenkieliset nuoret jäivät vaille opiskelupaikkaa. Neljä vuotta myöhemmin he perustivat Suomen ensimmäisen iltaoppikoulun työläisiä varten. Pariskunnalle oli Yrjön liiketoimien ansiosta kertynyt 1920–1930-lukujen aikana suuri määrä omaisuutta, josta Hilja alkoi huolehtimaan puolisonsa kuoleman jälkeen vuonna 1936. Kouluneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1966.

Yrjö Jahnssonin säätiö

Yrjö Jahnssonin säätiön Hilma Jahnsson perusti vuonna 1954. Hän oli jo 1940-luvulla aikonut perustaa Suomen kulttuurirahastoon miehensä nimeä kantavan nimikkorahaston, mutta luopui ajatuksesta, kun kulttuurirahaston johdossa olivat kunniaesimiehinä Yrjö Jahnssonin kiivaina vastustajina tunnetut Risto Ryti ja J. K. Paasikivi. Hilma Jahnsson toimi säätiön puheenjohtajana vuoteen 1971 saakka.
3. syyskuuta

3. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 246:s päivä (247:s päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 119 päivää.
Seppo A. Teinonen

Seppo Antero Teinonen (12. elokuuta 1924 Pori – 25. elokuuta 1995 Benalmádena, Espanja ) oli suomalainen teologi. Seppo A. Teinonen toimi ekumeniikan henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuosina 1966–1970. Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan perustettiin 1970-luvulla oppiaineen professuuri. Hän toimi pitkään Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan dogmatiikan professorina sekä myös vuodesta 1975 tiedekunnan dekaanina.

Uran varhaiset vaiheet

Teinosen ensimmäinen julkaistu teos käsitteli ambomaalaisen avioliittokäsityksen kehittymistä. Valmistuttuaan teologian lisensiaatiksi 1951 Teinosen suuntautui erityisesti ekumeenisiin ja uskontoteologisiin tutkimusaiheisiin. Hän oli samalla ahkera lehtikirjoittaja ja toimi muun muassa luterilaisen kirkon ulkomaisesta tiedotuksesta vastaavana sihteerinä. Vuonna 1959 valmistunut väitöskirja käsitteli saksalaisen Gustav Warneckin varhaisen lähetysajattelun teologisia perusteita. Väitöskirjastaan Teinonen sai arvosanan laudatur.
1950-luvulla Teinonen kiinnostui yhä enemmän modernista katolisesta teologista ja osallistui myös historialliseen Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Kokouksen uudistushenkinen teologia vaikutti syvästi Teinoseen ja koko hänen tuotantoonsa.
Teinonen toimi myös Teologisen Aikakauskirjan pitkäaikaisena päätoimittajana ja julkaisi kirja-arvosteluja sekä artikkeleita. Teinonen käänsi suomeksi kristillisen mystiikan klassikkoteoksia ja loi samalla alan uutta suomalaista terminologiaa. Hänet muistetaan myös karismaattisena luennoitsijana ja opintomatkojen vetäjänä. Hän julkaisi myös runsaasti teologisen tiedekunnan kurssikirjoja sekä suurelle yleisölle tarkoitettua tietokirjoja.

Työ jatkui Espanjassa

Teinonen oli puheenjohtajana kirkon virkaa käsittelevässä komiteassa (1968–1975). Tässä tehtävässään hän joutui kuitenkin jännitteisiin kirkon silloisen johdon kanssa. Pyydettyään eron komitean puheenjohtajuudesta hän suuntautui yhä vahvemmin käännös- ja kirjoitustyöhönsä. Hän käänsi ja toimitti kaiken kaikkiaan 22 klassisia kristillisiä tekstejä käsittelevää teosta ja artikkelikokoelmaa. Merkittävä osa näistä käännöksistä ilmestyi Teinosen kääntämänä ensimmäisen kerran suomenkielellä. 
Vuonna 1987 Teinonen päätti luopua evankelis-luterilaisen kirkon jäsenyydestä ja liittyi katolisen kirkon jäseneksi. Jäätyään eläkkeelle Teinonen muutti Espanjaan. Uudessa kotimaassaan hän jatkoi kristillisen mystiikan klassikkoteosten kääntämistä. Teinonen kirjoitti Espanjassa lukuisia matkaoppaita sekä erityisesti Andalusian kulttuuriin ja historiaan liittyviä tietokirjoja. Samoin hän avusti paikallisia suomenkielisiä lehtiä ja julkaisi niissä ahkerasti Espanjan historiaan ja kulttuuriin liittyviä artikkeleita. Teinosen laajasta tuotannosta 13 teosta on kirjoitettu yhdessä hänen puolisonsa, teologian maisteri Riitta Teinosen kanssa. Teinonen on haudattu Espanjan Benalmádenan kansainväliselle hautausmaalle.
Kalki

Kalki (Devanagari: कल्कि; lit. saastan tuhoaja) on hinduperinteessä Vishnun kymmenes inkarnaatio tai avatar, eli ruumiillistuma, joka ilmestyy maan päälle parhaillaan käynnissä olevan Kali Yugan eli pimeyden aikakauden aikana. Kalkin sanotaan tulevan valkoisella hevosella ratsastaen ja tuovan mukanaan tuomiopäivän, jona ihmiset pelastuvat tai tuhoutuvat riippuen eletystä elämästään.
Oppi Kalkista omaksuttiin hindulaisuuteen Persian zarathustralaisesta uskonnosta. Kalki tunnetaan myös buddhalaisuudessa ja osissa islamia (Ahmadiyya).
Kaunasin vanhakaupunki

Kaunasin vanhakaupunki sijaisee Niemen- ja Nemumasjoen yhtymiskohtaan rakennetun Kaunasin linnoituksen ympärillä. Lännessä ja etelässä rajana on joki, kun taas muut rakennukset on rakennettu linnoituksen itäpuolelle. Kaupungin perustana on vanha linnoitus, jota kunnostetaan myös Euroopan unionin rakennerahastojen tuella.

Kirkot

Kaunasin linnoituksen vieressä on fransiskaaneille kuuluva Pyhän Yrjön kirkko, joka oli Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan aikana varastorakennuksena. Kirkon täydellisen entisöinnin arvoksi on arvioitu noin 10 miljoonaa euroa. Kirkossa on jumalanpalveluksia varten punaisista tiilistä tehty tilapäinen alttari ja tuoleina toimivat retkeilytuolit.

Keramiikkamuseo

Kaunasin vanhassakaupungissa on useita museoita, kuten Kaunasin keramiikkamuseo, jonka vanhimmat ruukut ovat 1400-luvulta. Näyttelyssä on myös koristetiiliä ja tiiliä, joihin on sinetöity hallitsijoiden kuvia. Osa keramiikkamuseon näyttelystä on ulkomailta saatua, kuten yhdysvaltalainen tilapäiskokoelma.
Osa keramiikkamuseon Kaunasin vanhan kaupungintalon kellarissa olevista tiloista on ollut aikoinaan vankiselleinä. Yksi huoneista on eristysselli, karsseri.

Viestintämuseo

Kaunasin viestintämuseossa on lyhyt esittely postilaitoksesta Liettuan suuriruhtinaskunnassa ja myös Liettuan tasavallassa vuoteen 1939. Viestintämuseon merkittävin osa liittyy puhelin-, radio- ja televisiotekniikkaan. Kaunasissa on ollut alaan liittyvää elektroniikkateollisuutta. Erilaiset puhelimet, radiovastaanottimet kuin myös Nokian ja Benefonin matkapuhelimet ovat edustettuina, samoin myös kaapelit paperieristeisistä kuparikaapelista ajanmukaisiin valokaapeleihin.
Kauko Hakkarainen

Kauko Hakkarainen (s. 30. joulukuuta 1932) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Hakkarainen edusti urallaan mestaruussarjassa pelannutta Kuopion Palloseuraa 1951–1959 sekä 1964–1965 ja 1. divisioonassa pelannutta Warkauden Pallo -35:tä 1960–1963. Hakkarainen voitti Kuopion Palloseurassa kaksi Suomen mestaruutta 1956 ja 1958. Kaikkiaan hän pelasi 11 kauden aikana 152 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 10 maalia.
Hakkarainen pelasi vuosina 1956–1959 maajoukkueessa yhteensä 10 A-maaottelua.
ESTRACK

ESTRACK on Euroopan avaruusjärjestön satelliittien, avaruusluotainten ja kantorakettien seurantaverkosto.

Rakenne

Nykyisin ESTRACKin maa-asemia ohjataan ESAn lennonjohtokeskuksesta, ESOCista, Saksan Darmstadtista.
ESTRACKin antenneja on Euroopassa, Amerikassa ja Australiassa. Kantorakettien laukaisuja varten rakennettiin uusia seuranta-asemia Santa Mariaan (Azorit) ja Perthiin (Australia).