Kustaa Salminen

Kustaa Vilhelm Salminen (16. syyskuuta 1885 Paattinen – 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen maalari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana punakaartin Satakunnan rintaman päällikkönä maaliskuussa 1918. Hän aiheutti Tampereen taistelun taistelun aikana vahingossa Tampereen esikunnan räjähdysonnettomuuden, jossa kaupungin  puolustusta johtanut punapäällikkö Hugo Salmela sai surmansa.

Varhaisemmat vaiheet

Salminen oli ammatiltaan maalari ja toimi nuoruudessaan työpaikkansa luottamusmiehenä. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja myöhemmin ajuri, ja hän varttui Paraisilla ja Turussa. Salminen muutti Helsinkiin vuonna 1908. Hän liittyi vuonna 1917 silloisen työpaikkansa Katajanokan sotasataman työntekijöiden perustamaan punakaartiin eli niin sanottuun Portun pataljoonaan. Hänet valittiin pian suurlakon jälkeen marraskuun 1917 lopussa koko Helsingin työväen järjestyskaartin päälliköksi. Hän myös edusti Helsingin kaartia Tampereella joulukuussa pidetyssä järjestyskaartien valtakunnallisessa kokouksessa. Salminen jatkoi Helsingin punakaartin päällikkönä sisällissodan puhkeamiseen asti.  Hän allekirjoitti 27. tammikuuta punakaartien ylipäällikön Ali Aaltosen antaman liikekannallepanokäskyn yhdessä Armas Toivosen kanssa.

Sisällissodan aikainen toiminta

Sodan alkuvaiheessa helmikuun 1918 alussa Salminen johti menestyksekästä operaatiota, jossa vallattiin punaisten selustaan valkoiseksi pesäkkeeksi jäänyt ruotsinkielinen Itä-Uusimaa. Hänen komentamansa 2 300 punakaartilaista mursivat suojeluskuntalaisten vastarinnan Martinkylässä 6. helmikuuta ja saartoivat Itä-Uudenmaan ruotsinkieliset valkoiset Porvooseen, joka vallattiin vastarintaa kohtaamatta 8. helmikuuta. Osa suojeluskuntalaisista tosin vetäytyi Pellinkiin ja piilotteli sen jälkeen ulkosaaristossa viikkokausia. Salminen jäi Porvooseen helmikuun loppuun saakka puhdistamaan saaristoa. Hän saattoi tuolloin olla vastuussa kahden valkoisen vangin teloituksesta, mutta hänen osuudestaan tapaukseen ei ole varmaa tietoa. Hengissä selvinnyt kolmas teloitettava, kauppias Backman, kertoi tunnistaneensa kuulustelijan Salmiseksi, vaikkei ilmeisesti ollut koskaan tavannut tätä, ja myöhemmin murhasta syytetyt punakaartilaiset yrittivät siirtää vastuun päällikölleen Salmiselle. Toisaalta Salmisen tiedetään teloituttaneen Porvoossa myös ryöstöihin syyllistyneitä punakaartilaisia säilyttääkseen järjestyksen. Hänet siirrettiin 6. maaliskuuta punaisten Satakunnan rintaman päälliköksi ja kolme päivää myöhemmin hän yritti käynnistää hyökkäyksen pohjoiseen, mutta valkoiset torjuivat sen. Sekä Itä-Uudellamaalla että Satakunnassa yhtenä Salmisen alipäälliköistä toimi pahamaineinen Aksel Nikanor Aarre-Davidsson. Myös Salminen on yhdistetty Aarre-Davidsonin miesten Noormarkussa 10. maaliskuuta suorittamaan Koliahteen joukkomurhaan, sillä hän ei yrittänyt tarmokkaasti tutkia tapausta, mutta hänen yhteydestään joukkomurhaan ei ole löytynyt todisteita.
Maaliskuun lopulla Salminen matkusti Tampereelle ja jäi kaupungin saartorenkaaseen. Hänen osuuttaan Tampereen puolustuksessa ei tunneta, mutta hän halusi ilmeisesti etsiä kaupungilta taistelua vältteleviä punaisia. Hän aiheutti 28. maaliskuuta 1918 punaisten Tampereen yleisesikunnassa räjähdysonnettomuuden, joka johti Hämeen rintaman komentajan Hugo Salmelan kuolettavaan haavoittumiseen. Salminen heitti viritetyn käsikranaatin ilmeisesti vahingossa kranaattien säilytyskoriin, mistä seurasi valtava räjähdys. Esikunnan tiloina toiminut Tampereen teknillisen opiston talo Pyynikillä vaurioitui niin pahoin, että esikunta oli siirrettävä Kansallis-Osake-Pankin taloon Kauppakadulle. Salmela menehtyi räjähdyksessä saamiinsa vammoihin pari päivää myöhemmin. Salminen selviytyi räjähdyksestä hengissä, mutta joutui loukkaantuneena sairaalahoitoon. Joissain yhteyksissä on virheellisesti väitetty hänen menettäneen jalkansa. Räjähdystä on joskus väitetty myös tahalliseksi attentaatiksi, jolla Salminen olisi yrittänyt surmata kyvyttömät päälliköt.
Valkoiset vangitsivat Salmisen Tampereella 5. huhtikuuta vallattuaan kaupungin. Valtiorikosoikeus Tampereella tuomitsi hänet kuolemaan heinäkuussa ja valtiorikosylioikeuden vahvistettua tuomion hänet teloitettiin syyskuun alussa Suomenlinnan vankileirillä Helsingissä. Tuomion hän sai pelkästään valtio- ja maanpetoksesta, ei osuudesta mihinkään muihin rikoksiin. Salmisen viidestä veljestä kolme kuului punakaartiin ja heistä kaksi ammuttiin sodan jälkeen Forssassa.