google/wiki40b huggingface dataset:
Gargilesse-Dampierre

Gargilesse-Dampierre [ɡaʁʒilɛs dɑ̃pjɛʁ] on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren hallintoalueella Indren departementin eteläosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 306. Kunta kuuluu departementissaan Argenton-sur-Creusen kantoniin La Châtren arrondissementissa.
Gargilesse-Dampierre sijaitsee Creuse-joen laaksossa noin 40 kilometriä etelään departementin pääkaupungista Châteauroux’sta ja noin 90 kilometriä pohjoiseen Limogesin kaupungista. Sen muita kyliä ovat Le Bois Rigaud, Malicorne, Bourny ja La Roue.
Kunta kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Noin 30 kilometriä länsilounaaseen sijaitsee toinen järjestön jäsenkylä, Saint-Benoît-du-Sault.
Kirjailija George Sand asui Gargilesse-Dampierressä yhdessä Alexandre Manceaun (1817–1865) kanssa talossa, joka toimii nyt heidän kotimuseonaan.
Ahti Ahonen

Ahti ”Ake” Kalervo Ahonen (4. elokuuta 1947 Tukholma) on teatterinjohtaja ja teatteriohjaaja. Hän toimi teatterinjohtajana lähes 25 vuoden ajan johtaen Rauman, Joensuun, Rovaniemen ja Oulun kaupunginteattereita. Eläkkeelle Ahonen jäi loppuvuodesta 2011.
Ahonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1968 ja teatteriohjaajaksi Tampereen yliopistosta vuonna 1974. Vuosina 1975–1977 hän toimi Rauman Kaupunginteatterin johtajana. Vuodet 1980–1984 hän oli ohjaajana Rovaniemen Teatterissa, jota hän johti vuosina 1985–1987 ja uudelleen vuosina 1992–2002. Vuodet 1987–1990 Ahonen johti Joensuun kaupunginteatteria. Vuosina 2006–2012 hän johti Oulun kaupunginteatteria, minkä jälkeen hän on ollut vapaa ohjaaja.
Ahonen on ohjannut muiden muassa näytelmät Neiti Julie, Kuka pelkää Virginia Woolfia?, Kuningas Lear, Amadeus, Van Gogh ja My Fair Lady. Hänen jäähyväisnäytelmänsä oli italialaisen Dario Fon kirjoittama  Donna – yksinäinen nainen.
Ahonen oli Valtion näyttämötaidetoimikunnan jäsen vuosina 2007–2009 ja puheenjohtaja 2010–2013. Hän oli vuosina 2010–2013 myös Taiteen keskustoimikunnan jäsen.
Vuohensaari

Historiaa

Vuohensaari kuului alun perin Halikkoon. Viurilan kartano lahjoitti saaren Salon kauppalalle vuonna 1933. Vuohensaari oli suosittu ulkoilualue sotien jälkeen jolloin sinne päästin laivakuljetuksella kun siltaa ei ollut vielä. Laivaliikenne loppui vuonna 1961 jolloin viimeinen vuoro oli elokuun viimeisenä sunnuntaina, ja kun pengertie avattiin, päästiin saarelle helpommin.
Julia Marty

Muuta

Julia Martyn kaksoissisar Stefanie Marty pelaa myös jääkiekkoa Sveitsin naisten jääkiekon pääsarjassa.
ABC-ketju

Historiaa

S-ryhmän osuuskauppojen hallinnassa oli 1990-luvun alussa noin sata huoltoasemaa. Asemat toimivat niille polttoainetta toimittaneiden öljy-yhtiöiden tunnuksilla. SOK ja alueosuuskaupat perustivat vuonna 1989 Ässähuoltamot Oy:n tarkoituksenaan hankkia asemat kokonaan osuuskauppojen omistukseen. Huoltamoille asetetut tavoitteet eivät kuitenkaan toteutuneet.
Vuonna 1998 S-ryhmä päätti perustaa ABC-nimisen liikennemyymälä- ja automaattiasemaketjun. Silloinen Osuuskauppa Ympäristö (nykyisin osa Kymen Seudun Osuuskauppaa) avasi ensimmäisen ABC-liikennemyymälän silloisen Valkealan, nykyisen Kouvolan Uttiin joulukuussa 1998.
Ketju kasvoi voimakkaasti 2000-luvun alkuvuosina. Huippuvuonna 2004 avattiin 21 asemaa. Ketjun investointitahti laski 2010-luvun alussa.
S-ryhmä osti Suomen Esso-huoltoasemaketjun vuonna 2006. Osa Esso-asemista liitettiin ABC-ketjuun, osa myytiin St1:lle.
Ketju levittäytyi manner-Suomesta Ahvenanmaalle vuonna 2013.
Vuonna 2017 Hyvinkäällä sijaitseva ABC-asema paloi keittiössä tapahtuneen onnettomuuden takia. Syy tapaturmalle oli se, että kokin mukaan "rasvakattila oli syttynyt räjähdysmäisesti". Kukaan ei loukkaantunut tapaturmassa. Tulipalon aikaan ABC:llä oli asiakkaita parikymmentä, henkilökuntaa kokin lisäksi vain kaksi, kaupan ja ravintolan kassat.

ABC-asemat

Ketjuun kuului kesäkuussa 2015 yhteensä 430 huoltoasemaa, joilla voi tankata auton. Asemista 106 oli ABC-liikennemyymälöitä. Loput asemista olivat miehittämättömiä automaattiasemia ja liikennemyymälää pienempiä palveluasemia.
ABC-liikennemyymälät ovat huoltoasemia, joilla toimii polttonesteen myynnin lisäksi ravintola ja ruokakauppa. Ruokakaupan brändi vaihtelee: se voi olla ABC-Market, Alepa, Sale tai S-market. Lisäksi liikennemyymälässä voi toimia myös ketjun ulkopuolisia myymälöitä.
ABC Deli -ketjun asemat ovat kaupunkiympäristöön suunniteltuja pienmyymälöitä. Deli-myymälöitä oli kesäkuussa 2015 pääkaupunkiseudulla ja Porvoossa kaikkiaan 11 kappaletta. Deli-myymälät on perustettu liikepaikoille, joiden koko ei salli suuremman liikennemyymälän perustamista.
ABC-automaattiasemia oli ketjussa kesäkuussa 2015 noin 300. Asemat sijaitsevat pääasiassa Prismojen, S-marketien ja Sale-myymälöiden yhteydessä.
ABC CarWash -autonpesupaikkoja oli ketjussa kesäkuussa 2015 noin 70. Pesupaikat toimivat pääasiassa ABC-asemien ja Prismojen yhteydessä.
Gustaf Arokallio

Elämä

Gustaf Arokallio syntyi Sotkamossa kesäkuussa 1854. Hänen vanhempansa olivat Nivalan kirkkoherra, rovasti Gustaf Reinhold Petterson (1822–1890) ja Wendla Lovisa Wegelius. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1872 Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1878. Arokallio vihittiin papiksi 1879 ja 1899 hänestä tuli rovasti. Pastoraalitutkinnon hän oli suorittanut 1885. Arokallio oli Kurkijoen kappalaisena 1888–1897 ja kirkkoherrana vuodesta 1898 alkaen ja hän toimi myös vt. lääninrovastina 1898–1903 ja 1926.
Arokallio oli kiinnostunut erityisesti kansanopetuksen ja maatalouden kehittämisestä. Hänen aloitteestaan perustettiin 1895 Kurkijoen osuusmeijeri ja lainoja köyhille viljelijöille myöntänyt Kurkijoen maanviljelysrahasto. Arokallio toimi myös lahjoitusmaatalonpoikien yhteismetsäkysymyksen parissa ja hän oli Elisenvaaran maanviljelyskoulun esimiehenä parikymmentä vuotta.
Arokallio solmi vuonna 1889 avioliiton Sofia Elisabet Parviaisen kanssa. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. 
Arokallio jatkoi työtään kirkkoherrana vuoteen 1939 saakka, jolloin hän menehtyi Eurassa 85 vuoden iässä. Arokallion tytär on arkkitehti Elsa Arokallio.
Dihydralatsiini

Dihydralatsiini (Nepresol, Pressalin, Nonpressin) on eräs verenpainelääke. Sitä on käytetty myös raskausmyrkytyksien hoidossa. Dihydralatsiinin vaikutusmekanismi sekä lääkkeen aiheuttamat haittavaikutukset ovat täysin täsmäävät hydralatsiiniin nähden.
Dihydralatsiinin hoitovaikutus pohjautuu sydänlihaksen stimulointiin sekä sen jälkeen ilmenevään perifeerisen eli ääreisverenkierron niin kutsutun suonivastuksen laskemiseen. Tämä aiheuttaa verenpaineen alenemisen. Dihydralatsiinin antamiksi eduiksi katsottiin edullinen eli ei-vähentävä vaikutus aivoverenkiertoon sekä munuaisverenkiertoon.
Merkittävimpiä eroja hydralatsiiniin nähden on ollut se, että tätä lääkettä saatettiin antaa suun kautta otettavan tabletin ohella myös lääkeruiskeina. Ainetta annosteltiin intravenoosisti eli suonensisäisesti. Intramuskulaarinen eli lihaksen sisäinen annostelu oli sekin mahdollista. Lisäksi dihydralatsiinia on yhdistelty muihin lääkeaineisiin, niin kutsuttuina yhdistelmälääkkeinä. Tippainfuusiossa dihydralatsiinia on saatettu sekoittaa muihin lääkeainevalmisteisiin. Tällaisesta käytöstä on ollut yleensä varsin tarkat ohjeet, kuten esimerkiksi sopivien liuotinaineiden käytöstä lääketiputuksissa. Näistä yhdistelmälääkityksistä on yleensä käytetty joitain seuraavista: nesteenpoistolääkkeet, beetasalpaajat sekä barbituraatit.
Panagiótis Koné

Seurajoukkueura

Koné edusti nuoruudessaan Olympiakos FC:tä ja ranskalaista RC Lensiä. Ammattilaisdebyyttinsä hän teki vuonna 2005 AEK Ateena FC:n riveissä. Hän edusti seuraa vuodet 2005-2008. Vuonna 2008 Koné siirtyi niin ikään Kreikan Superliigassa pelanneeseen Iraklis FC:hen, josta hän lähti vuonna 2010 Serie A:n Brescia Calcioon riitauduttuaan Iraklisin kanssa. Bresciaa Koné edusti kaksi kautta, joista toisen hän pelasi lainalla Bologna FC:ssä Brescian pudottua Serie B:hen. Hän teki laina-aikanaan vaikutuksen Bolognaan, ja näin seura osti hänet vuonna 2012. Bolognassa Koné oli yksi avainpelaajista pelattuaan jokaisella kaudellaan noin 30 ottelua. MM-kisojen 2014 jälkeen Koné siirtyi Udinese Calcioon Bolognan pudottua Serie B:hen. Udinesessä Koné on ollut heti tärkeä pelaaja.

Maajoukkueura

Koné on pelannut Kreikan nuorten maajoukkueissa. Kreikan jalkapallomaajoukkueessa debyytti tapahtui marraskuussa 2010 Itävaltaa vastaan. Ensimmäinen maaottelumaali syntyi kesäkuussa 2014 ystävyysottelussa Boliviaa vastaan. Hän oli mukana myös kesän 2014 MM-kisoissa, joissa Koné pelasi jokaisessa ottelussa, kun Fernando Santosin valmentama ryhmä selviytyi sensaatiomaisesti 16 parhaan joukkoon.
Carl Grahn

Ura

Grahn oli KooKoon kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä KalPaan. Grahn torjui siellä kolme SM-liigaottelua kaudella 1998–1999 vain 17-vuotiaana. KalPan miesten joukkue teki kauden jälkeen konkurssin, mutta Grahn jatkoi pelejään A-nuorissa kauden 1999–2000 ja hänet varattiin sieltä Los Angeles Kingsiin numerolla 282 NHL:n varaustilaisuudessa 2000.
Kaudeksi 2000–2001 Grahn palasi kasvattajaseuraansa KooKoohon pelaamaan Mestistä. Hän toimi kauden kakkosmaalivahtina Sami Heikkiselle ja torjui 14 ottelussa. Kaudella 2001–2002 Grahn kuitenkin nousi KooKoon ykkösmaalivahdiksi, kun Heikkinen oli pitkään sivussa. Hän torjui 36 runkosarjaottelussa. Grahn voitti keväällä 2002 Mestiksen hopeaa ja keväällä 2003 tuli pronssia.
Grahn siirtyi kaudeksi 2003–2004 SM-liigaan ja Pelicansiin. Hän nousi harjoituspelien vahvoilla otteillaan joukkueen aloittavaksi ykkösmaalivahdiksi Mikko Rämön ohi. Grahn kuitenkin putosi nopeasti taas joukkueen kakkosmaalivahdiksi. Lokakuussa 2003 hän siirtyi lainalle Kiekko-Vantaaseen, kun Pelicans lainasi maalivahtiosastolleen Jokereiden Markus Helasen. Grahn pelasi Vantaalla kahdeksan ottelua, kunnes hän palasi marraskuussa Pelicansiin, kun Helanen puolestaan palasi taas Jokereihin. Grahn pelasi liigajumboksi jääneessä Pelicansissa yhteensä 21 ottelua.
Huhtikuussa 2004 Grahn palasi KooKoohon. Kahden siellä ykkösmaalivahtina vietetyn kauden jälkeen hän pelasi kauden 2006–2007 Ruotsin I-divisioonan Olofströms IK:ssa. Grahn palasi kaudeksi 2007–2008 Kiekko-Vantaaseen. Hän toimi kakkosmaalivahtina Matti Kaltiaiselle ja torjui vain 10 ottelussa. Kausi jäi Grahnin uran viimeiseksi.

Maajoukkue

Grahn pelasi 4 B-maaottelua ja 27 maaottelua ikäkausimaajoukkueissa.
Röölä

Röölä on Naantalin Rymättylässä (entinen nimi Röödilä), Otavan saaren etelärannalla sijaitseva kylä sekä pieni kala- ja pienvenesatama. Alueella on noin sata asukasta. Röölä on tunnettu kalanjalostuksesta, jota harjoitti sillituotteita valmistava Boyfood Oy. Röölässä on kesäaikana toimiva ravintola Röölänranta ja vierasvenesatama. Röölän läpi kulkee yhdystie 1890 Rymättylä–Hanka, joka alkaa Rymättylän kirkonkylältä ja menee Kirveenrauman sillan kautta Airismaan saareen. Röölässä toimi myös ennen kauppa ja sieltä liikennöi yhteysalus lähisaariin.
Röölään avattiin kesäkuussa 2010 Silliperinnekeskus Dikseli. Dikselin yhteydessä on myös pieni kauppa ja kahviotila. Kesäisin Dikselin tiloissa toimii lisäksi vuonna 2013 perustettu Meriteatteri. Dikselin tilat ovat 1930-luvulla rakennetun nelikerroksinen myllyn kyljessä, joka on kunnostettu myllymuseoksi ja jonne kävijät pääsevät myös.
Entisen sillitehtaan tiloihin avattiin vuonna 2017 Brinkhall Sparklingin viini ja kuohuviinin tuotantolaitos. Yritys valmistaa tuotteensa paikallisista omenoista, vuosituotannon ollessa 25 000 litraa.
Röölässä järjestetään myös useita kesätapahtumia kuten perinteiset Sillimarkkinat, Viikinkimarkkinat ja talvella nuottasilakkamarkkinat.
Huhtikuussa 2013 perustettiin Röölän kylätoimikunta.
Nokiviuhkakerttuli

Levinneisyys

Nokiviuhkakerttulia tavataan Argentiinassa ja Boliviassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kirsikkasukarapu

Ulkonäkö ja koko

Kirsikkasukarapu kasvaa noin 4 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään kellertävän läpikuultava, ja vartaloa peittävät pienet punaiset täplät. Luonnonmuoto on vaaleampi, akvaarioissa suositaan punaisempaa muotoa (var. Red). Värin syvyys riippuu ravun hyvinvoinnista, ruokavaliosta ja olosuhteista. Naaras muuttuu erityisen voimakkaan punaiseksi, kun sen ruumissa kehittyy munia. Koiras on pienempi kuin naaras, ja varsinkin sen pyrstöosa on kapeampi.

Levinneisyys

Kirsikkasukaravun kantamuoto elää Kaakkois-Aasiassa. Punainen muoto on jalostettu Saksassa tai Taiwanissa.

Ravinto

Kirsikkasukarapu syö luonnossa kasvispitoista sekaruokaa. Akvaariossa sille kelpaavat yleiset kuivaruoat.

Käyttäytyminen

Kirsikkasukarapu on rauhallinen eläin, joka viihtyy kasvien joukossa. Se lisääntyy melko helposti vankeudessa. Naaras kantaa munia 15-20 päivää. Keltaiset munat erottuvat sen pyrstön alla.
Säikähtäessään kirsikkasukarapu hyppää taaksepäin pyrstönsä alla olevalla raajalla.
Akseli Kurenmaa

Sotilasura

Valmistumisensa jälkeen hän oli Jääkäripataljoona 1:ssä nuorempana upseerina, komppanian päällikkönä ja yleisesikuntaupseerina 1925 -1937. Hänet ylennettiin 1927 luutnantiksi ja 1931 kapteeniksi. Hän suoritti Sotakorkeakoulussa yleisesikuntaupseeritutkinnon 1937 -1939, jonka jälkeen hänet komennettiin majurina Taistelukouluun opettajaksi 1939.
Talvisodassa hän oli 5. Divisioonan esikunnassa operatiivisen toimiston päällikkönä ja esikuntapäällikkönä. Välirauhan aikana hän oli Helsingin sotilasläänin esikunnan esikuntapäällikkönä.
Jatkosodassa hän oli 12. Divisioonan esikuntapäällikkönä, kotijoukkojen esikunnassa liikekannallepanotoimiston päällikkönä, jalkaväkirykmentti 33:n komentajana 25.3.1943 - 13.11.1944. Hän toimi Maasotakoululla yleisen taktiikan tuntiopettajana 1942. Jalkaväkirykmentti 33:n kotiuttamisen jälkeen (Lapin sodassa) 1. Divisioonan esikuntapäällikkönä. Hänet ylennettiin everstiksi 23.6.1944.
Sodan jälkeen hän oli 1. Divisioonan esikunnassa 1945 -1947, josta hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 1:n komentajaksi ajalle  26.4.1947 - 24.2.1949. Komentajan tehtävän jälkeen hän palasi  1. Divisioonan esikuntaan esikuntapäälliköksi 1949 - 1954. Hän toimi Reserviupseerikoulun johtajana 1954 - 1955 ja ylennettiin kenraalimajuriksi siirtyessään Panssariprikaatin komentajaksi 30.3.1955 - 22.3.1959, mistä hän siirtyi 1. Divisioonan komentajaksi 1959. Hän toimi jalkaväen tarkastajana ylennettynä kenraaliluutnantiksi 1959 -1960. Hän erosi palveluksesta v 1960.
Ns. Asekätkentä-jutun yhteydessä Kurenmaa oli pidättetynä noin 3 kuukauden ajan.
Hänen puolisonsa oli Oili Törnroos, jonka kanssa hän sai lapset Pekka Akseli (1933-2004), Marja Inkeri, Jaakko Arvi sekä Eeva Katri.
Paul Beatty

Ura

Beatty on suorittanut MFA-tutkinnon luovasta kirjoittamisesta Brooklyn Collegessa ja MA:n psykologiasta Bostonin yliopistosta.
Beatty kruunattiin 1990 Nuyorican Poets Cafén ensimmäiseksi lavarunouden mestariksi. Titteliin liittyi muun ohessa kustannussopimus hänen ensimmäisen runokirjansa Big Bank Take Little Bank (1991) julkaisusta. Toinen runokirja, Joker, Joker, Deuce, ilmestyi 1994, ja hän esitti runojaan MTV:llä ja PBS:llä (sarjassa The United States of Poetry). Vuonna 1993 hän sai apurahan Foundation for Contemporary Arts -säätiöltä.
Beattyn ensimmäinen romaani The White Boy Shuffle (1996) sai myönteisen arvion The New York Timesin kriitikolta Richard Bernsteinilta, joka luonnehti kirjaa ”mustan Amerikan lahjakkaan ytimen satiirisen vihan purkaukseksi”. Toinen kirja Tuff (2000) sai myönteisen arvion Time-lehdessä. Beatty on toimittanut antologian Hokum afrikkalais-amerikkalaista huumoria (2006) ja kirjoittanut The New York Timesiin artikkelin samasta aiheesta. Vuonna 2008 ilmestynyt romaani Slumberland kertoo Berliinissä asuvasta yhdysvaltalaisesta dj:stä.
Romaanissaan The Sellout (2015) Beatty kuvaa urbaania farmaria, joka pyrkii palauttamaan orjuuden ja rotuerottelun kuvitteelliselle losangelesilaiselle asuinalueelle. Brittiläisessä The Guardianissa Elisabeth Donnelly kuvasi sitä sanoilla ”mestariteos, joka lujittaa Beattyn aseman Yhdysvaltojen hauskimpana kirjailijana”, kun kriitikko Reni Eddo-Lodge puolestaan sanoi sitä ”satiirin pyöritykseksi” ja jatkoi: ”Teoksen The Sellout juoni on pelkkää ristiriitaa. Juonenkulku on realistisena uskottava mutta silti niin surrealistinen, että se herättää ihmetystä.” Beatty kirjoitti kirjaa viisi vuotta.
The Sellout sai vuonna 2015 National Book Critics Circle Award -kaunokirjallisuuspalkinnon ja vuonna 2016 Booker-palkinnon. Beatty on ensimmäinen yhdysvaltalainen Man Booker -palkittu. Palkitun kansallisuudella ei vuodesta 2014 lähtien ole ollut merkitystä.
Aaron Palushaj

Ura

Ennen ammattilaisuraansa Palushaj pelasi yliopistokiekkoa Michiganin yliopistossa. Hän on St. Louis Bluesin toisen kierroksen varaus vuoden 2007 varaustilaisuudesta. Hänet myytiin keväällä 2010 Montreal Canadiensiin vaihdossa puolustaja Matt D'Agostiniin. Helmikuussa 2013 Palushaj siirtyi Colorado Avalancheen ja saman vuoden heinäkuussa Carolina Hurricanesiin. Pohjois-Amerikassa hän pelasi lähinnä AHL-sarjassa. Kaudeksi 2014–2015 Palushaj siirtyi kroatilaiseen KHL-seura Medveščak Zagrebiin. Hän jatkoi sieltä kuitenkin jo marraskuussa venäläiseen Avtomobilist Jekaterinburgiin.
George Seaton

George Seaton (s. Stenius 17. huhtikuuta 1911 South Bend, Indiana – 28. heinäkuuta 1979 Beverly Hills, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka voitti kaksi Oscar-palkintoa käsikirjoituksistaan.
Seatonin uran tärkeimmiksi töiksi jäi elokuvien Susanin kääntymys (1947) ja Mies jonka minulle annoit (1954) käsikirjoitus ja ohjaus. Hän teki kuitenkin pitkän uran elokuvateollisuuden palveluksessa, jonka parissa hän aloitti jo vuonna 1934.
Susanin kääntymys oli vasta hänen neljäs ohjaustyönsä, ja se on nostettu useissa äänestyksissä parhaimmaksi jouluaiheiseksi elokuvaksi. Elokuva voitti kolme Oscaria ja sai ehdokkuuden parhaasta elokuvasta. Usean vähemmän merkittävän ohjaustyön jälkeen valmistunut Mies jonka minulle annoit jäi historiaan lähinnä sen vuoksi, että sen naispääosassa nähdään yksi Hollywoodin suosikeista, Grace Kelly. Miespääosaa esitti suomalaissukuinen Bing Crosby, joka sai Oscar-ehdokkuuden roolityöstään. Seaton voitti Oscarin parhaasta käsikirjoituksesta ja sai lisäksi ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Sotadraama Ylpeä ja pakanallinen sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Clark Gablen ja Doris Dayn tähdittämä ”vanhan hyvän ajan komedia” Opettajan lemmikki toi Oscar-ehdokkuuden miessivuosasta Gig Youngille. Seaton olisi halunnut miespääosaan Gablen tilalle joko Cary Grantin tai James Stewartin, mutta nämä kieltäytyivät.
Jännityselokuva Naamioitu agentti (1962) jäi vähäiselle huomiolle, kuten myös Koukko, jonka pääosassa esiintyy Kirk Douglas. Kiitorata on yksi monista 1970-luvulla tehdyistä katastrofielokuvista, jossa George Kennedy näytteli keskeistä roolia. Pääosissa nähtiin Burt Lancaster ja Dean Martin. Elokuva on tuottanut elokuvateattereissa vuoteen 2003 mennessä runsaat staa miljoonaa dollaria, maksettuaan vain kymmenesosan kyseisestä summasta. Elokuva voitti parhaan naissivuosan Oscarin ja sai yhteensä yhdeksän ehdokkuutta, muun muassa Seatonille ehdokkuus parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva sai myöhemmin kolme jatko-osaa, jotka eivät ole edes yhteenlaskettuna tuottaneet yhtä paljon voittoa kuin esiosa.
Rio Granden rautakourat vuodelta 1973 jäi Seatonin viimeiseksi ohjaukseksi. Lännenelokuvan pääosissa nähtiin Rock Hudson ja Dean Martin.
Seatonin vanhemmat olivat Charles Stenius ja Olga Berglund, molemmat Tukholmasta Ruotsista Yhdysvaltoihin muuttaneita siirtolaisia. Isä Charles seurasi Oscar Tschirkyä Waldorf-Astorian keittiömestarina ja johti myöhemmin, George Steniuksen syntyessä, Oliver Hotellia South Bendissä. George Seaton sisar Ruth Roberts toimi Ingrid Bergmanin oppaana ja englannin kielen opettajana, kun hän muutti Yhdysvaltoihin. Seatonin vaimo Phyllis Seaton oli Beverly Hillsin ensimmäinen naispormestari.
Torkkeli Knuutinpojan patsas

Historia

Ruotsalaisen valtaneuvoksen ja sotamarsalkan Torkkeli Knuutinpojan patsas pystytettiin Viipurin ruotsinkielisten aloitteesta. Veistosta alettiin puuhaamaan jo 1870-luvulla ja hankkeen varsinaisena alullepanijana oli arkkitehti Johan Jacob Ahrenberg, joka tuolloin laati Viipurin linnan restaurointisuunnitelmia. Kuvanveistäjä Ville Vallgrenilta vuonna 1884 tilattu patsas valmistui kolme vuotta myöhemmin, mutta sen pystyttäminen kuitenkin kiellettiin poliittisista syistä, koska veistos oli kunnianosoitus ruotsalaiselle sotasankarille. 
Teos oli tärkeä Vallgrenille, se oli 32-vuotiaan taiteilijan toistaiseksi merkittävin työ, johon hän oli panostanut suuresti. Vallgren oli muun muassa tuhonnut patsaan ensimmäisen kipsisen version, koska ei ollut tyytyväinen siihen. Veistoksen esikuvana oli vuonna 1854 Tukholmaan Birger Jaarlin torille pystytetty Birger Jaarlin patsas, jota Vallgrenin työ korkeine jalustoineen suuresti muistuttaa. Veistos saatiin lopulta paikalleen 21 vuotta valmistumisensa jälkeen, vaikka silloinkin Viipurin suomenmieliset piirit paheksuivat hanketta. Patsaan jalustan suunnitteli Viipurin läänin rakennuskonttorissa työskennellyt arkkitehti Karl Hård af Segerstad. 
Arvostelusta huolimatta veistoksesta tuli Suomen itsenäistymisen jälkeen nopeasti kaupungin symboli, jonka edustalla järjestettiin esimerkiksi jatkosodan aikana 31. elokuuta 1941 Viipurin takaisinvaltauksen paraatikatselmus. Patsas vaurioitui myöhemmin sodan aikana pahasti ja neuvostoliittolaiset siirsivät sen paikaltaan vuonna 1948. Veistosta säilytettiin Salakkalahdessa vuoteen 1975 asti, jolloin eräs Viipurin museon työntekijä löysi patsaan ja siirrätti sen varastoitavaksi Viipurin linnaan. Veistoksen restaurointi aloitettiin vuonna 1991 ja uudelleen paikalleen se sijoitettiin heinäkuussa 1993.
Kapıkulu

Kapıkulu oli Osmanien valtakunnan vakinainen armeija, jota itse sulttaani johti.
Osmanien valtakunnan aiempi armeija oli palkka-armeija, joka kävi ajan myötä liian kalliiksi ylläpitää. Samoin palkka-armeijan johtajat timarit käyttivät joukkojaan poliittisen vaikutusvallan saamiseksi ja kävivät vaaraksi sulttaanille. 1300-luvun puolivälissä sulttaani Murad I kokosi oman armeijansa käyttäen oikeutta viidesosaan sotasaaliista. Murad tulkitsi myös sotavankien kuuluvan sotasaaliiseen ja muodosti heistä oman armeijansa kapıkulun. Alkuperäiset kapıkulu-sotilaat olivat siis vangiksi saatuja islamin uskoon käännytettyjä sotavankeja. Kapıkulun kuuluisin osa oli janitsaarit, mutta armeijaan kuului muitakin joukkotyyppejä kuten mm. baltacı, pertuskajoukot ja sipahi-ratsuväki. Kapıkulu-joukkojen lukumäärä kasvoi nopeasti ja siitä tuli osmanien armeijan tärkein osa. Myöhemmin kapıkulu tuli tarkoittamaan yleisesti vakinaista väkeä. Ennen Kapikulu-joukkoja, Osmanien armeija koostui lähinnä jalkaväestä ja "müsellemeista". Näitä joukkoja tukivat ratsuväki, azapit, voynukit, martolot ja kerahorit.