google/wiki40b huggingface dataset:
Pesto

Pesto (ital. pesto < pestato, 'murskattu') on italialainen jähmeähkö, lämmittämättömänä nautittava maustekastike tai maustetahna. Se on alkuaan Ligurian alueelta Pohjois-Italiasta, erityisesti Genovasta (pesto genovese). Sen juuret ovat roomalaisessa juusto-yrttikastikkeessa moretumissa.
Peston pääaineosia ovat jauhetut basilika, juusto, pinjansiemenet ja valkosipuli sekä oliiviöljy. Juustona käytetään normaalisti Parmigiano-Reggiano -juustoa tai pecorinoa, kaupallisessa versiossa käytetään usein myös parmesaania, joka on parmegianon kaltainen juusto.  Pesto syödään yleensä leivän tai pastan kanssa, joskaan sen käyttö ei ole rajoitettu näihin. Kaupallisessa pestossa käytetään usein cashew-pähkinöitä pinjansiementen tilalla, koska ne ovat halvempia ja niillä on samankaltainen rakenne.
Samuel Little

Samuel Little (tunnetaan myös nimellä Samuel McDowell, s. 7. kesäkuuta 1940 Reynolds, Georgia) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hänet tuomittiin kolmesta 1980-luvulla tehdystä murhasta kolmeen elinkautiseen vankeuteen 2014. Keväällä 2018 Little tunnusti surmanneensa edellä mainittujen lisäksi 90 ihmistä vuosien 1970–2005 aikana.
Vuonna 2014 Little sai vankeustuomion kolmesta murhasta sen jälkeen, kun hänet oli yhdistetty DNA-näytteiden avulla kolmen naisen vuosina 1987 ja 1989 tapahtuneisiin selvittämättömiksi jääneisiin kuolemiin, jotka olivat sattuneet Los Angelesin piirikunnassa. Jo ennen murhista annettua tuomiota Little oli kerännyt nimiinsä mittavan rikosrekisterin, jossa on tuomioita muun muassa aseellisesta ryöstöstä ja raiskauksesta.
Kun Littlen taustoja tutkittiin perusteellisesti osana  Yhdysvaltain liittovaltion poliisin ohjelmaa, jossa toistuvasti väkivalta- ja seksuaalirikoksiin syyllistyneiden tietoja vertaillaan selvittämättömiin rikoksiin yhteistyössä paikallisten poliisiviranomaisten kanssa, tutkijat törmäsivät texasilaisessa Odessan kaupungissa sattuneeseen tapaukseen, jonka he päättelivät liittyvän Littleen. Miehen todettiinkin liikkuneen kyseisellä alueella rikoksen tapahtuma-aikaan. Niinpä tutkijat ehdottivat Littlelle sopimusta, jonka mukaan hän saisi vaihtaa vankilaa, jos antaisi tietoja tekemistään rikoksista. Little suostui ja kertoi keväällä 2018 antamassaan haastattelussa, kuinka monta ihmistä oli tappanut missäkin paikassa. Haastattelun aikana Little tunnusti vielä 90 surmaa, joista FBI on todentanut 34. FBI pyysi vuonna 2019 uhrien tunnistusapua julkaisemalla kaikkien selvittämättömien murhien uhrien kuvat piirroksina internetissä.
Kiertolaiselämää viettänyt Little tappoi usein prostituoituja ja päihderiippuvaisia. Hän on entinen kilpanyrkkeilijä, ja hänen tyylinään oli tyrmätä uhrinsa ensin iskuilla ja sitten kuristaa heidät. Surmien tekotavan takia Littlen uhrien ruumiisiin ei jäänyt puukotukseen eikä luodin osumaan viittaavia merkkejä. Niinpä monien Littlen tappamien ihmisten tulkittiin alun perin kuolleen luonnollisista syistä, huumeiden yliannostukseen tai tapaturmaisesti eikä henkirikoksen seurauksena. Huomattavan osan Littlen tekemistä murhista arvellaan tapahtuneen 1970- ja 1980-luvuilla ennen DNA-teknologian yleistymistä rikostutkinnassa.
FBI:n mukaan Little saattaa olla yksi Yhdysvaltain historian tuhoisimmista sarjamurhaajista.
Music Export Finland

Music Export Finland (Music Export Finland Association ry) oli yhdistys, jonka tehtävä oli auttaa suomalaista musiikkialaa kasvattamaan vientitulojaan. Music Export Finlandin toiminta jakautui kolmeen osaan: ulkomainen markkinointiviestintä, kotimainen markkinointiviestintä sekä rahoituksen ja investointien palvelut. Yhdistys sai vuoden 2010 Tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon, joka myönnettiin helmikuussa 2011.
Music Export Finland ja Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus (FIMIC) yhdistettiin vuonna 2012 Music Finland -nimiseksi järjestöksi.

Tausta

Music Export Finland -vientirenkaan perusti yhdeksän suomalaista musiikkialan yritystä joulukuussa 2002. Vientirenkaan tavoite oli kehittää perustajayritysten markkinointia, jakelua ja myyntiä kansainvälisillä markkinoilla.
Kolmentoista yrityksen vientirenkaaksi laajentunut Music Export Finland rekisteröitiin laajapohjaiseksi, koko musiikkialan kokoavaksi yhdistykseksi vuoden 2005 alusta, ja Music Export Finlandin toiminnan pariin pääsivät mukaan kaikki suomalaiset musiikkialan toimijat.
Yhdistyksen johtajana toimi Paulina Ahokas.
Rosenlew (suku)

Rosenlew (lausunta ruots.   [ruːsːenleːv]) on suomalainen aatelissuku, joka on 1800-luvulta alkaen tunnettu pääasiassa talouselämän vaikuttajina, varsinkin vuosina 1853–1987 toimineen Rosenlew-teollisuusyrityksen omistajina.
Suku on alkujaan lähtöisin Saksasta ja polveutuu Mecklenburgin aateliin kuuluneesta Vanzelow-suvusta. Suvun kantaisä on Hämeen jalkaväkirykmentin majurina toiminut Ertman von Schow (1623–1690), joka tuli Ruotsin armeijan palvelukseen kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1639. Hän sai 1652 itselleen läänityksen Sauvon Pataisten kylästä. Hänet aateloitiin Ruotsissa vuonna 1682, jolloin hän otti nimen Rosenlew, ja samana vuonna hänen sukunsa merkittiin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1009. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 Rosenlewin suku merkittiin sinne aatelisena sukuna numero 75. Sukua ei ole elänyt Ruotsissa vuoden 1809 jälkeen. Tosin vuonna 1951 eräs Suomesta muuttanut jäsen sai edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella, mutta tämä sukuhaara sammui mieslinjalta 1983.
Ruotsin vallan aikana Rosenlewit tunnettiin sotilassukuna. Köyhtymisen seurauksena suku joutui 1800-luvun alkuun mennessä luopumaan tiloistaan Sauvossa, Kemiössä ja Vehmaalla. Suvun viimeiseksi sotilaaksi jäi Ertman Rosenlewin pojanpojanpoika, Turun läänin jalkaväkirykmentin kapteeni Alexander Wilhelm Rosenlew (1761–1808), jonka jälkeläiset siirtyivät liikealalle. Hänen pojanpoikansa lähtivät kehittämään W. Rosenlew & Co -toiminimestä sahatoiminnan ympärille rakentunutta teollisuuden monialayritystä. Paddaisten kartano Sauvossa ostettiin takaisin suvun omistukseen vuonna 1912. Suku johti Rosenlew-yritystä siihen saakka, kunnes se yhdistettiin 1987 Rauma-Repolaan.
Marshall Flinkman

Hahmon kuvaus

Marshall on luonteeltaan panikoiva, ujo ja sosiaalisesti epävarma, hän usein änkyttää puhuessaan ja eksyy asiasta. Hän tekee myös viittauksia elokuviin ja kirjallisuuteen. Monet pitävät hänen käyttäytymistään omituisena.

Taustaa

Marshall J. Flinkman syntyi 29. joulukuuta 1971 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Hänet rekrytoitiin Arvin Sloanen alaisuuteen SD-6:en, CIA:n salaiseen osaan, vuonna 1997. Hänestä tuli tekniikkapuolen johtaja, joka suunnittelee kaikki laitteet, joita muut käyttävät kenttäoperaatioilla. Hän pyytää välillä kollegaansa Sydney Bristow'ta ottamaan kuvia eri maiden nähtävyyksistä pitääkseen yllä peitetyötään, minkä hän on uskotellut äidilleen.

Hahmon tarina

Marshall työskentelee SD-6:n tekniikassa. Hän ei tiedä, että SD-6 kuuluu oikeasti terroristiorganisaatio Allianssiin. Toisella kaudella CIA onnistuu vihdoin kaatamaan SD-6:n ja Allianssin, minkä jälkeen Marshall siirtyy CIA:n palvelukseen ja hänestä tulee tärkeä osa tiimiä. Kaudella Marshall joutuu ensimmäistä kertaa kentälle, minkä seurauksena hänet kidnapataan. Myöhemmin hän löytää yhteisen sävelen NSA:n agentti Carrie Bowmanin kanssa ja alkaa seurustella hänen kanssaan.
Kaksi vuotta myöhemmin Marshall on liikuttunut saadessaan tietää kuolleeksi luullun Sydneyn olevan elossa. Carrie odottaa parin ensimmäistä lasta. Myöhemmin pari menee naimisiin ja Carrie synnyttää pojan, Mitchellin. Myöhemmin vakoojaksi paljastunut Lauren Reed ampuu Marshallia, mutta hän selviää.
Neljännellä kaudella Marshall värvätään CIA:n salaiseen osastoon, APO:on, mistä hän ei saa kertoa kenellekään, edes Carrielle. Kaudella Sydney siepataan ja Marshall joutuu pelastamaan hänet. Viidennellä kaudella Marshall ystävystyy uuden tietokone-ekspertti Rachel Gibsonin kanssa. Arvin Sloane sieppaa heidät kauden lopussa, mutta heidät pelastetaan. Sarja päättyy, kun näytetään vuosia eteenpäin, jolloin selviää, että Marshallilla ja Carriella on kolme poikaa ja neljäs tuloillaan.
Arviomies

Vastaanotto ja myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Arviomiehen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Docklands (Lontoo)

Docklands, Lontoon satama-alue on tärkeä Itä-Lontoon kehitysalue Thamesin pohjoispuolella ulottuen Towerin sillasta Woolwichissa olevaan Thamesin sulkuporttiin. Suurin osa siitä kuuluu virallisesti Tower Hamletsin, Newhamin, Southwarkin, Lewishamin ja Greenwichin kaupunginosiin.
Alueella on aikaisemmin ollut rahtilaivasatama ja useita telakoita, joista se on saanut nimensäkin (engl. dock, telakka). Nykyään sataman pääosa ja telakat ovat kuitenkin siirtyneet kauemmaksi kaupungin keskustasta lähemmäksi Thamesin suuta. Nykyisellään Docklands on yhdistelmä uusinta arkkitehtuuria ja vanhaa teollisuutta. Alueella on monia moderneja pilvenpiirtäjiä. Docklandsin muita nähtävyyksiä ovat Canary Wharf, Design Museum ja Thames Barrier Visitor Centre. Parhaiten satama-alueeseen voi tutustua tekemällä matkan Thamesin jokialuksella. Alueelta johtaa jalankulkutunneli joen ali myös Greenwichiin, jossa sijaitsevat National Maritime Museum, Old Royal Naval College ja kuninkaallinen observatorio. Satama-alueella liikkuminen on helppoa. Docklands Light Railway -niminen automaattimetrojärjestelmä liikkuu maanpinnan yläpuolella yhdistäen lähes koko pohjoisrannan ja tarjoten hyvän näköalan. Bussit ja maanalainen alittavat joen, ja rautatiejunat liikennöivät etelärannan puolella.
Vuonna 1987 alueelle avatiin London City Airport.
Claire Waldoff

Claire Waldoff (21. lokakuuta 1884 – 22. tammikuuta 1957) oli saksalainen viihdelaulaja.
Waldoff oli 11-lapsisen majatalonpitäjän seitsemäs lapsi. Hän muutti Berliiniin vuonna 1907. Vähitellen hän saavutti suosiota kabareetähtenä. Hän lauloi Berliinin murteella ja pukeutui solmioon ja lippalakkiin kuin pojat. Hänen huippuaikansa alkoi 1926, jolloin hän esiintyi Berliinin suurimmissa varieteeteattereissa, Wintergartenissa ja myöhemmin Scalassa. Kun hän esiintyi ensi kertaa Scalassa 1932, kaikki 1 200 paikkaa oli myyty loppuun viikkokausiksi. Vaikka oli heinä–elokuu ja lämpötila salissa yli 30 astetta, jokaisen kappaleen jälkeen hän sai valtavat suosionosoitukset. Hän esiintyi myös yhdessä silloin vasta nousevan tähden, Marlene Dietrichin kanssa. Waldoffin äänilevyt olivat suosittuja radiossa. Hän levytti noin 300 kappaletta.
Waldoffin elämänkumppani oli Olly von Roeder, korkea-arvoisen upseerin ja näyttelijä-äidin tytär. Roeder oli yksi lesbo-Berliinin keskushahmoja. Heillä oli oma asunto Regensburger Straße 33:ssa. Siitä oli vain kivenheiton matka kuuluisaan ”hermafrodiittibaariin” Eldoradoon. Paikka tunnettiin taiteilijoiden ja homojen ja lesbojen kohtauspaikkana. 
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 hänellä oli jonkin aikaa esiintymiskielto, mutta se peruttiin. Waldoff oli esittänyt kansallissosialisteille kaikki tarpeelliset asiakirjat rodullisesta puhtaudestaan, mutta häntä pidettiin epäilyttävänä (kommunistina), kun hän oli osallistunut esimerkiksi Punaisen Ristin hyväntekeväisyyskonsertteihin köyhien lasten hyväksi. Hitler-Jugendin nuoret yrittivät häiritä hänen konserttejaan. He tunkeutuivat sisään ja huutelivat: ”Saksan miehet ja naiset, miksi kuuntelette tuollaista?” Waldoffin kerrotaan huutaneen takaisin: ”Tietenkin he haluavat kuulla, sen takia he ovat tulleet tänne.”
Vuonna 1936 Joseph Goebbels kielsi radio- ja filmiesiintymiset, koska hän asui yhdessä naisen kanssa. Sen jälkeen hänellä oli vain muutama julkinen esiintyminen. Sodan aikana hän kuitenkin kelpasi taas viihdyttämään rintamasotilaita.
Myöhemmin 1930-luvulla Waldoff ja Roeder hankkivat eteläisimmästä Saksasta pienen talon, jossa he asuivat loma-aikana ja sodan loppuvaiheessa. Heillä oli sodan loppuvaiheessa Berliinin asunto Nördlinger Straße 3:ssa, mutta se tuhoutui täysin pommituksessa.
Sodan jälkeen hän ei esiintynyt kuin muutaman kerran. Saksan valuuttauudistus vei hänen kaikki säästönsä, ja hän köyhtyi. Valtio myönsi hänelle pienen kunniaeläkkeen. Waldoff kuoli sydänkohtaukseen 1957. Elämänkumppani Roeder jäi asumaan heidän taloonsa ja kuoli 7. heinäkuuta 1963.
Jukka Puurula

Jukka Tapani Puurula (s. 1971) on suomalainen muusikko, säveltäjä, sovittaja, äänittäjä ja opettaja. Hän on soittanut monissa kevyen musiikin yhtyeissä (Don Huonot, Itä-Saksa, Estado Novo), sekä toiminut sessiomuusikkona instrumentteinaan sähköbasso, laulu ja alttoviulu. Hän työskentelee Porvoossa, Magnusborgin Mankku- studiolla äänittäjänä ja tuottajana.
Jukka Puurulan vaimo on Aikakone-yhtyeen laulajana tunnettu Heidi ”Vera” Puurula.
Louis Chiron

Yksityiselämä

Chiron oli luonteeltaan karismaattinen ja hänellä oli sulava ote sekä autojen että naisten käsittelyyn. Hänen kilpauransa aikana ympärillä pyöri useita varakkaita naisia, jotka rahoittivat tämän kilvanajoa ja joista eräs oli tämän Grand Prix -autoiluajan pomon Alfred Hoffmannin vaimo Alice. Suhteen paljastuttua Hoffmann erotti Chironin vuonna 1933.
Allan Warren

Allan Warren on brittiläinen valokuvaaja. Hän on ottanut muotokuvat monesta poliitikosta ja taiteilijasta, muun muassa Sophia Lorenista, Roger Mooresta ja Walesin prinssi Charlesista. Warren on julkaissut teoksiaan kirjoissa, joita ovat muun muassa Confessions of a Society Photographer (1976) ja Strangers in the Buff (2007). Hän on ladannut monet kuvistaan Wikimedia Commonsiin.
Warrenin ottamia kuvia:
Liinalampi (Tikkakoski)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee taajama-alueella Liinalammen asuinalueella. Lammen etelärannalla on asutusta ja pohjoisrannalla on käytöstä poistunut teollisuustontti ja virkistysalue . Lammen lähellä Liinalammin asuinalueella on Liinalammin koulu ja päiväkoti . Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 450 metriä. Rannat ovat metsämaata, joka on tiheään rakennettua. Lammelle tulee yhdystie 16707 ja Liinalammen asuinalueen kadut.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Makkarajoen valuma-alueeseen (14.296) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 127,6 metriä mpy. Lammelle ei kartan mukaan tule tai lähde ojia.
Jusepe de Ribera

Jusepe de Ribera (1591–1652), lisänimeltään Lo Spagnoletto (”Pikku espanjalainen”), oli espanjalais-italialainen taidemaalari. Hän toimi pääasiassa Napolissa Italiassa, missä häntä pidetään niin sanotun Napolilaisen koulun perustajana. Hänen töissään yhdistyy vahva realismi ja uskonnollinen haaveilu. Hän maalasi useita marttyyrien kohtaloita kuvaavia töitä. 
Caravaggion oppilaana Jusepe oli omaksunut realistisen ilmaisutavan sekä opettajansa valon ja varjon käsittelyn. Erityisen suuri vaikutus hänellä oli 1600-luvun Espanjan maalaustaiteeseen. Suomessa Ateneumin taidemuseossa on hänen työnsä Ecce Homo.
Letov

Letov on tšekkiläinen lentokonetehdas, joka toimii Kbelyssä.  
Letov on Tšekin tasavallan, ja oli Tšekkoslovakian kansantasavallan, vanhin lentokonetehdas. Sen perusti puolustusministeriö vuonna 1918. Se alkoi toimintansa huoltamalla ja korjaamalla uuden tasavallan käyttöön tulleet maan Itävalta-Unkarilta perimät lentokoneet. 
Vuonna 1921 se rakensi ensimmäisen tšekkiläisen sotilaslentokoneen. 1920–1930-luvuilla yhtiö toteutti noin 50 konetyyppiä. Yhtiön pääsuunnittelijana toimi Alois Šmolík.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö joutui natsien miehittäessä Tsekkoslovakian Saksan Luftwaffen lentokoneiden korjaamoksi. 
1950-luvulta vuoteen 1989 yhtiö rakensi osia MiG-15-, MiG-19- ja MiG-21-hävittäjiin. 1960-luvun alusta alkaen se suunnitteli ja rakensi yhdessä toisen tšekkiläisen lentokonetehtaan, Aeron, kanssa Aero L-29 Delfín koneita 4 000 kappaletta. 1970-luvun alusta alkaen sen on rakentanut 2 500 Aero L-39 Albatros -konetta.
Vuoden 1989 vallanvaihdon jälkeen ranskalainen Groupe Latecoere valtasi yrityksen. Nykyisin se valmistaa osia suuriin matkustajakoneisiin.
Fridolf Höök

Fridolf Fabian Höök (ven. Фридольф Кириллович Гек, Fridolf Kirillovitš Gek; 30. joulukuuta 1836 Danskog, Tammisaari – heinäkuussa 1904 Vladivostok, Venäjä) oli suomalainen merikapteeni, valaanpyytäjä, tutkimusmatkailija, kansanperinteen kerääjä ja Amur-joen varteen Venäjän Kaukoitään vuonna 1868 perustetun suomalaisen siirtokunnan johtaja.
Höökin vanhemmat olivat tullilaitoksen luutnantti Erik Höök (1792–1848) ja Ulrika Charlotta Sofia Aminoff (1806–1885). Hänen veljensä oli kanavainsinööri ja tunnettu karhunkaataja Berndt Höök. Fridolf Höök lähti merille jo 13-vuotiaana. Hän suoritti Turun merenkulkukoulussa perämiestutkinnon 1856 ja merikapteenin tutkinnon 1863. 
Keisari Aleksanteri II antoi 1860-luvulle julistuksen jossa luvattiin Amur-joen varrella sijaitseville alueille muuttaville suomalaisille uudisasukkaille verovapaus ja ilmaista viljelysmaata. Höökin johdolla perustettiin Amurinmaan yhtiö jonka tarkoituksena oli luoda Amurinmaalle suomalainen kommunistisia periaatteita noudattava utopiasiirtokunta. Höökin johtama 49 siirtolaisen joukko purjehti 1867–1868 Venäjän Kaukoitään ja he nousivat maihin Strelokissa joka sijaitsi Nahodkan ja Vladivostokin välisellä rannikolla. Siirtokunta hajosi kuitenkin jo muutaman vuoden jälkeen 1870-luvun alussa ja useimmat siirtolaiset palasivat Suomeen mutta siirtokunnan johtaja Höök jäi Venäjän Kaukoitään. Höök oli sittemmin Turussa toimineen Venäläis-suomalaisen valaanpyyntiyhtiön palveluksessa valaanpyytäjänä Venäjän Tyynenmeren rannikon vesillä ja hän kartoitti tässä tehtävässä samalla Kamtšatkan niemimaan ja Tšuktšien niemimaan rannikkoalueita. Höök toimi myös alueen kansanperinteen kerääjänä ja hänen keräämälleen esineistölle perustettiin oma osastonsa Vladivostokissa sijainneen Arsenjev-museon etnografiselle osastolle.  
Höök ampui itsensä laivansa kajuutassa Vladivostokissa kesällä 1904. Hänet on haudattu Vladivostokiin ja hänen haudalleen pystytettiin vuonna 1990 muistopatsas Arsenjevin museon ja Höökin jälkeläisten toimesta.  Höökin mukaan on nimetty useita lahtia ja niemiä Kaukoidässä. Hänen mukaansa on nimetty myös useita Škiper Gek (Шкипер Гек, ”Kippari Höök”) -nimisiä venäläisiä rahtilaivoja.
Tänään en halunnut tavata itseäni

Vastaanotto

Lapin Kansan Jouni Huhtasen luonnehdinnan mukaan teos on visuaalinen, hyvin elokuvamainen 1960-luvun kokeellisen elokuvan tapaan. Parnasson Arto Virtasen mukaan romaanin lauseet ovat täyteen lastattuja ja timanteiksi hiottuja. Virtasen mukaan Müller menee niin syvälle totalitaarisen maan kurjuuteen ettei nykykirjoittajista siihen kukaan juuri ole ryhtynyt. Raadollisuudesta huolimatta hän löytää sieltä surrealistisia näkyjä ja absurdia komiikkaa.
Helsingin Sanomien Oscar Rossin mukaan Müller välttää kertomuksessaan sentimentaalisuuden ja pystyy kuvaamaan elämää sen kauniilta ja kauhealta puolelta samalta tasolta.
Uusi Sherlock

Tuotanto

Steven Moffat ja Mark Gatiss alkoivat suunnitella nykyaikaan sijoittuvaa televisiosarjaa Sherlock Holmesin seikkailuista käsikirjoittaessaan Doctor Whota ja matkustaessaan usein yhdessä Lontoosta sarjan tuotantopaikalle Cardiffiin. He tunnustivat molemmat pitävänsä eniten Basil Rathbonen esittämästä Sherlock Holmesista 1930–1940-luvun elokuvissa, jotka olivat heidän mielestään lähempänä Conan Doylen tarinoiden sävyä kuin monet tarkemmat sovitukset. Siirtämällä sarjansa nykyaikaan he saattoivat keskittyä päähenkilöihin eivätkä niitä tavallisesti ympäröivään viktoriaaniseen tapahtumaympäristöön.
Vuonna 2009 Sherlockista kuvattiin yksi 60-minuuttinen pilottijakso, joka oli tarkoitus esittää televisiossa syksyllä 2009. Positiivisen palautteen perustella BBC päätti kokonaisen tuotantokauden tilaamisesta. Pilottijakson valmistumisen jälkeen siitä päätettiin tehdä kokonaan uusi versio, eikä alkuperäistä jaksoa esitetty televisiossa. Sen perusteella BBC:n sisällä ja mediassa liikkui huhuja, jotka ennakoivat sarjan epäonnistumista. Pilottijakson uusintakuvausten lisäksi BBC tilasi sarjasta kaksi uutta tunnin mittaista jaksoa. Pilottijakso ”A Study in Pink” on sittemmin julkaistu Britanniassa 1. tuotantokauden blu-ray-julkaisun lisämateriaalina.
Vuonna 2010 sarjan suuri suosio johti toisen tuotantokauden kuvaamiseen. BBC esitti toisen kauden jaksot tammikuussa 2012. Viimeisen jakson tultua televisiosta Steven Moffat paljasti BBC:n tilanneen sarjasta myös kolmannen tuotantokauden jo samaan aikaan toisen kanssa. Alkukeväällä Martin Freeman paljasti haastattelussa, että kolmannen kauden kuvaukset alkaisivat 18. maaliskuuta. BBC vahvisti kolmannen kauden alkavan Yhdysvalloissa PBS:n esittämänä 19. tammikuuta 2014.
Neljäs kausi suunniteltiin vuoden 2015 loppuun, mutta Steven Moffat ilmoitti alkuvuodesta 2015, ettei kuvauksia saada päätökseen saman vuoden puolella, joten esitys siirtyy vuoteen 2017. Moffat sekä Mark Gatiss ovat kehittäneet juonen myös viidenteen kauteen. Mutta vaikka parvaljakko elättää toiveita uudesta kaudesta, he ovat ilmaissee ettei sarjan tekeminen ole ollut enää hauskaa. Lisäksi Moffat ja Gratiss ovat ollee myös kiireisesti kiinni muissa projekteissa ja sarja on ollu heille enemmänkin fanipohjalta lähtöisin elevaa harrastelua.
Vuonna 2014 julkistettiin tieto erikoisjaksosta The Abominable Bride, joka esitettiin tammikuussa 2016. Pääosa jaksosta sijoittuu Sherlock Holmes -tarinoiden alkuperäiseen miljööseen, viktoriaanisen ajan Lontooseen. Jakso esitettiin television lisäksi myös elokuvateattereissa ympäri maailmaa.

Arvostelu

Rotten Tomatoes -sivustolla sarjan rating oli 94% viimeisintä kautta lukuunottamatta, jolloin sen sijoitus putosi 56%. Positiisvista palautetta sarja sai muumuassa The Guardianilta ja voitti Primetime Emmy -palkinnon yhdeksän kertaa. IMDb arvotti sarjalle 9.1 täteä kymmenestä.
Pesukarhulakki

Pesukarhulakki eli supilakki tai supihattu (joskus myös sudenpentulakki tai Davy Crockett -lakki) on pesukarhun nahasta tehty turkislakki, jonka tunnusomainen piirre on niskan puolelta riippuva pesukarhun raidallinen häntä. Joskus mukana voi olla myös pesukarhun pää hatun etupuolella. Hattumalli yhdistetään yleisesti Yhdysvaltojen 1800-luvun alkupuolen rajaseutujen uudisasukkaisiin ja turkismetsästäjiin. Aivan erityisesti se on assosioitu legendaariseen Davy Crockettiin. Pesukarhulakki on Pohjois-Amerikassa ollut ajoittain muodissa myös myöhempinä aikoina, erityisesti nuorten poikien päähineenä.

Populaarikulttuurissa

Lakki tunnetaan myös Aku Ankka -sarjakuvissa kuvitteellisen Sudenpennut-partiojärjestön tunnuspäähineenä.
Kenneth Clark

Sir Kenneth Mackenzie Clark oli brittiläinen taidehistorioitsija, museomies, vuosina 1931–1933 Oxfordin Ashmolean Museumin intendentti, 1934–1935 Lontoon National Museumin johtaja ja Oxfordin yliopiston professori vuosina 1946–1950 ja 1961–1962.
Pieni-Virkanen

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 196,5 metriä mpy.
Haapariippusammal

Ulkonäkö

Haapariippusammal on keskikokoinen (5-10 cm), laikkuina tai laajoina peitteinä lehtipuiden rungoilla kasvava sammal. Sen lehdet ovat 2-3 mm pitkiä, poikittaisaaltoisia ja säännöllisesti teräväksi kärjeksi kapenevia. Keskisuoni on hyvin lyhyt ja heikko tai se puuttuu. Sillä on yleisesti itiöpesäkkeitä, jotka ovat perättömiä ja verson alapinnalla. Se muistuttaa vuoririippusammalta, isoriippusammalta ja lännenriippusammalta.

Levinneisyys

Kokonaislevinneisyydeltään se elää pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla. Sammal on vaarantunut, sillä elinympäristöt ovat vähentyneet metsien hakkuiden ja lehtojen kuusettumisen takia. Esiintymät ovat usein niukkoja. Suomessa se kasvaa etelä- ja keskiosissa, pohjoisin esiintymä on Haukiputaalla.

Elinympäristö

Haapariippusammal elää vanhoissa, kuusivaltaisissa metsissä ja lehdoissa lehtipuiden rungoilla, joskus myös ravinteisilla kivillä.
Vicky Holland

Vicky Holland (s. 12. tammiikuuta 1986 Gloucester) on englantilainen triathlonisti ja olympiamitalisti. Holland saavutti olympiapronssia Rio de Janeiron olympialaisissa.