google/wiki40b huggingface dataset:
Stefan Meyer

Junioriura

Meyer syntyi Albertan Medicine Hatissa, mutta hän kasvoi Saskatchewanin Fox Valleyssä ja aloitti siellä jääkiekon. Meyerin syntymäkaupungin joukkue Medicine Hat Tigers varasi hänet toisena pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa vuonna 2000. Meyer pelasi kaudella 2000–2001 vielä suurimmaksi osaksi Saskatchewanin paikallisessa juniorisarjassa Notre Dame Houndsin riveissä, mutta kausi 2001–2002 oli hänen tulokaskautensa WHL:ssä ja se toi 67 runkosarjaottelussa tehot 18+22=40. Kaudella 2002–2003 Meyer oli WHL:n yhden kauden maaliennätyksellään, 36 osumallaan, Tigersin kolmanneksi paras maalintekijä Joffrey Lupulin ja Ben Thomsonin jälkeen. Florida Panthers varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 2003 toisella kierroksella 55. pelaajana.
Kaudella 2003–2004 Meyer oli tehoilla 34+41=75 Tigersin toiseksi paras maalintekijä Clarke MacArthurin jälkeen sekä kolmanneksi paras pistemies. Hän voitti WHL:n mestaruuden keväällä 2004 ja vei joukkueen Memorial Cup -lopputurnaukseen saakka, joissa Meyer oli kahdella osumallaan Tigersin toiseksi paras maalintekijä Chris St. Jacquesin jälkeen. Viimeisellä WHL-kaudellaan 2004–2005 hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 34+43=77 ja voitti Tigersin sisäisen piste- ja maalipörssin. Hän sijoittui WHL:n maalipörssissä kahdeksanneksi.

Ammattilaisura

Meyer siirtyi kaudeksi 2005–2006 Florida Panthersin organisaatioon. Hän pelasi vuodet 2005–2009 lähes kokonaan AHL-joukkue Rochester Americansissa. Kaudella 2007–2008 hän jakoi 21 osumallaan Americansin sisäisen maalipörssin voiton Mark Mancarin kanssa. Meyer teki samalla kaudella NHL-debyyttinsä ja pelasi Panthersissa neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kauden 2008–2009 hän pelasi taas kokonaan farmissa ja oli tehoilla 18+22=40 Americansin kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä.
Kesäkuussa 2009 Meyer kaupattiin Phoenix Coyotesiin vaihdossa Steven Reinprechtiin. Hän pelasi koko kauden 2009–2010 sen farmijoukkue San Antonio Rampagessa. Meyer siirtyi vapaana agenttina kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Calgary Flamesiin. Hän pelasi kauden aikana 16 NHL-ottelua ja sai kaksi syöttöpistettä.
Kaudella 2011–2012 Meyer ehti pelata vain kuusi ottelua Flamesin farmijoukkue Abbotsford Heatissa, kunnes hän siirtyi joulukuussa 2011 loppukaudeksi Eurooppaan ja Ruotsin Elitserienin Färjestads BK:hon.
Saksan italialaiset

Historia

1700-luvulta lähtien Saksaan muutti etenkin italialaisia taiteilijoita. Italialaiset muodostivatkin ulkomaalaisista taiteilijaryhmistä merkittävimmän. Italialainen vaikutus näkyy useissa Saksan kaupungeissa. Tuon ajan italialaisia vaikuttajia olivat muun muassa Agostino Barelli, joka suunnitteli Münchenin Theatinerkirchen ja Gaetano Chivaver, joka suunnitteli Dresdenin Hofkirchen. Italialaisille taiteilijoille Saksaan muuttaminen mahdollisti paremman toimeentulon ja aseman. Italialaisten taiteilijoiden maahanmuutto tyrehtyi 1800-luvulla Ranskan noustua Italiaa tärkeämpään asemaan taiteen keskuksena. Taiteenalan työt loppuivat Saksassa, mutta monet jäivät silti Saksaan. Taiteen saavutusten lisäksi italialaiset jättivät merkkejä etenkin Düsseldorfin, Bruchsalin ja Aschaffenburgin alueen asukkaiden sukunimiin. 30-vuotisen sodan seurauksena Italiasta alkoi taiteilijoiden ohella tulla muun muassa kauppiaita, kivenhakkaajia, rakennusmiehiä ja pappeja. Pappien tarkoituksena oli tukea katolilaista kirkkoa luterilaista vastaan. Kauppiaat jakautuivat arvostetun silkin ja korujen kauppiaisiin, sekä toisaalta huonomaineisempiin pomeranssikauppiaisiin, jotka myivät esimerkiksi mausteita. Pomeranssikauppiaat toivat Saksaan pizzeriat ja jäätelöpaikat. 1800-luvulla italialaisia muutti Saksaan myös maatalouden työntarpeen pariin.
Toinen aalto italialaisia muuttajia tuli toisen maailmansodan jälkeen. Saksan liittotasavalta teki vuonna 1955 sopimuksen Italian kanssa työvoiman luovuttamisesta. Saksassa kärsittiin tuolloin jälleenrakentamisen aiheuttamasta työvoimapulasta ja Italiassa puolestaan kärsittiin lamasta. Italialaiset olivat maahanmuuttajien enemmistössä aina 1960-luvulle saakka, jolloin turkkilaiset syrjäyttivät heidät asemastaan. Vaikka siirtotyöläisten odotettiin palaavan takaisin kotimaahansa töiden loputtua, ei näin lopulta käynyt. Vuonna 1973 tuli voimaan niin sanottu Answerbestop, joka salli siirtotyöläisten tuoda maahan perheensä. Toisaalta myös ulkomaalaisen työvoiman ottaminen kiellettiin monilla alueilla.
Loke Wan Tho

Loke Wan Tho, kiinaksi: 陆运涛 (14. kesäkuuta 1915 Kuala Lumpur – 20. kesäkuuta 1964) oli singaporelainen elokuvatuottaja, lintutieteilijä ja valokuvaaja.
Loke Wan Thon isä oli Loke Yew, joka 11-vuotiaana rahattomana poikana saapui Malakan niemimaalle, ja josta sittemmin tuli eräs maan rikkaimmista miehistä. Isä kuoli Wan Thon ollessa kaksivuotias. Vuonna 1929 äiti Loke Cheng Kim muutti Wan Thon ja kahden nuoremman sisaren kanssa Sveitsiin, missä Wan Tho opiskeli Montreuxin Chillon Collegessa. Sitten hän meni opiskelemaan englannin kieltä ja historiaa Cambridgen yliopiston King's Collegeen ja valmistui sieltä 1936. Tämän jälkeen hän ehti opiskella vähän aikaa London School of Economicsissa, kunnes palasi Malakaan juuri ennen Toisen maailmansodan syttymistä.
Japanilaisten hyökättyä Loke Wan Tho pakeni helmikuussa 1942 Nora Moller nimisellä laivalla. Bankansalmessa Sulawesin itäkärjessä japanilaisten lentopommi upotti laivan, mutta Wan Tho pelastui osittain sokeutuneena ja pahasti palaneena. Hän oli saairaalahoidossa Jakartassa, mistä hänet evakuoitiin Intiaan. Hänellä oli onnea mukanaan, sillä pian saavuttuaan Bombayhin hän tutustui intialaiseen lintutieteilijään tohtori Salim Aliin, ja heistä tuli elinikäiset ystävät ja retkikumppanit monilla tutkimusmatkoilla. 
1935 Wan Tho perusti yhdessä äitinsä kanssa Associated Theatres Ltd nimisen elokuvayhtiön. Kuala Lumpuriin rakennettiin Pavilion Cinema ja Singaporeen Cathay Cinema. Enimmillään yhtiöllä oli 80 elokuvateatteria. Yhtiön nimeksi tuli Cathay Organisation vuonna 1959.
Loke Wan Thon intohimona olivat valokuvaus ja linnut. Hän teki useita tutkimus- ja kuvausmatkoja eri puolille Aasiaa ja Papua-Uusi-Guineaa, ja aina mukana olivat kamera ja Salim Ali. Vuonna 1957 Loke julkaisi teoksen A Company of Birds.
Loke Wan Tho ja hänen kolmas vaimonsa Mavis Chew kuolivat lento-onnettomuudessa ollessaan lentämässä Taiwaniin Aasian elokuvafestivaaleille.
Hirsch Drisin

Hirsch Lipman Drisin (20. syyskuuta 1902 Helsinki – 14. lokakuuta 1972 Adelaide, Australia) oli suomenjuutalainen pikajuoksija. Drisin voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1920 (aika 23,0) ja 1922 (22.5). Lisäksi hän oli 100 metrillä hopealla vuosina 1920–1922, 200 metrillä pronssilla vuonna 1921 ja 400 metrillä pronssilla vuonna 1925.
13. elokuuta 1922 Drisin juoksi 200 metrin Suomen ennätyksen 22,5. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän oli mukana tekemässä Suomen ennätystä 42,6 Göteborgissa vuonna 1923. Samoin 4 × 400 metrin viestijuoksussa hän oli joukkueessa, joka teki Göteborgissa vuonna 1923 Suomen ennätyksen 3.19,3.
Drisin oli mukana 4 × 400 metrin viestijoukkueessa vuoden 1924 olympialaisissa. Joukkue karsiutui alkuerissä ja toista osuutta juossut Drisin loukkaantui kisojen aikana.
Seuratasolla Drisin edusti suomenjuutalaisten urheiluseuraa Stjärnania.
Perttu Rastas

Perttu Tapio Rastas (s. 4. lokakuuta 1952 Helsinki) on suomalaisella video- ja mediataiteen kentällä yli 30 vuotta toiminut kuraattori, tuottaja ja tapahtumien organisoija sekä asiantuntija. Hän työskenteli Kansallisgallerian Kiasman intendenttinä ja Kansallisgallerian kuvaamon kuvaamopalvelupäällikkönä ja erikoissuunnittelijana 1996-2016.Perttu Rastas toimi Uudistuva ihmiskunta -lehden päätoimittajana vuosina 1982-1985.
1980-luvun puolivälissä Rastas oli mukana käynnistämässä Kansan Sivistystyön Liiton videotyöpajaa, jossa moni taiteilija sai perustan videotoiminnalle. Hän toimi suomalaisen videotaiteen levitysarkisto AV-arkin perustajana ja työntekijänä ja oli järjestämässä Suomen ensimmäistä laajaa kansainvälistä mediataiteen festivaalia, Muumediafestivaalia, 1989–1994. Hän toimi myös ensimmäisenä Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen (AVEK) mediataiteen tuotantotuen esittelijänä 1992–1996.
Vuodesta 1996 lähtien Rastas toimi nykytaiteen museo Kiasman mediataiteen kuraattorina. Hän toimi myös Kansallisgallerian Kokoelmahallinta -osastossa erikoissuunnittelijana ja Kuvaamo-yksikön esimiehenä toimialueenaan media-arkistointi vuoden 2015 loppuun. Hän jäi eläkkeelle 2016 lopussa. Vuonna 2001 Rastas toimi hetken Kiasman vs. johtajana.
Rastas oli Taiteen keskustoimikunnan mediataiteen jaoston jäsen 2000–2009. Kaudella 2013–2014 hän oli Taiteen edistämiskeskuksen media-, sarjakuva-, ja kuvitustaiteen toimikunnan puheenjohtaja. Kaudella 2015–2016 hän oli Taiteen edistämiskeskuksen audiovisuaalisen toimikunnan varapuheenjohtaja ja mediataidejaoston puheenjohtaja sekä jäsen Taiteiden välisyyden, moninaisuuden ja kansainvälisyyden toimikunnassa.
Vuonna 2005 Rastas sai ensimmäisenä AV-arkin kiertopalkinnon suomalaisen mediataiteen edistämisestä. Tammikuussa 2014 hänet kutsuttiin Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun ja 2018 Muu ry:n kunniajäseneksi.
Tony Cliff

Tony Cliff (oik. Ygael Gluckstein) (20. toukokuuta 1917 Palestiina – 9. toukokuuta 2000) oli trotskilainen poliitikko.
Tony Cliff syntyi Palestiinassa sionistiperheeseen. Hän radikalisoitui 1930-luvulla ja oli keskeisessä osassa rakentamassa sosialistista liikettä, joka yhdistäisi arabit ja juutalaiset. Toisen maailmansodan jälkeen, nähtyään, että sionistit tulevat voittamaan yhä varmemmin Palestiinassa, hän lähti maanpakoon Britanniaan ja vaihtoi nimekseen Tony Cliff.
1940-luvun lopulla hän kehitti teorian, jonka mukaan Neuvostoliitto ei ollut työväenvaltio vaan eräänlainen byrokraattinen valtiokapitalismi. Teoria on leimannut vahvasti suuntausta, johon hän kuului siitä lähtien seuraavat viisi vuosikymmentä. Vaikka Cliff erottuikin teoreettisesti "ortodoksisesta trotskilaisuudesta" sen jälkeen, kun hänet oli erotettu Neljännestä Internationaalista 1950-luvulla, hän piti itseään aina trotskilaisena. 
Hänen poliittista perintöään jatkaa hänen perustamansa brittiläinen Socialist Workers Party sekä International Socialist -suuntaus, joita on kutsuttu "cliffiläisiksi".
Trooppinen myrsky Erika

Trooppinen myrsky Erika oli 24.–28. elokuuta 2015 erityisesti Dominicaan, Bahamalle ja Floridan vaikuttanut trooppinen myrsky. Dominicassa myrsky aiheutti noin 15-20 cm sademäärän alle kahdessatoista tunnissa, mikä aiheutti tulvia ja maanvyörymiä. Myrsky aiheutti arviolta 483 miljoonan dollarin tuhot.
Sotakirjeenvaihtaja

Sotakirjeenvaihtaja on journalisti, joka tekee työtään sotaa käyvissä valtioissa sekä niiden sotatoimialueilla. Sotakirjeenvaihtaja välittää sodankäyntiä koskevia uutisia artikkelein, filmein ja valokuvin. Sitä pidetään journalistiammattikunnan vaarallisimpana ammattina. 
Jotkut sodasta kertovat henkilöt eivät ole toimittajia, vaan tiedottajia jonkin sodan osapuolen palveluksessa, usein tiedotuskomppanian. Heitä ei välttämättä kutsuta sotakirjeenvaihtajiksi, vaan rintamakirjeenvaihtajiksi, koska asemansa vuoksi he pääsevät ja joutuvat olemaan myös etulinjassa. Nimitys kirjeenvaihtaja liittyy aikaan, jolloin tieto välittyi pääasiassa kirjeinä ja erittäin vähäisessä määrin Krimin sodasta alkaen sähköttämällä. Myöhemmin ammattikuntaa on kutsuttu sotareporttereiksi, jolloin nimitys ei enää viittaa tiedonsiirtotapaan tai siirrettävään tiedon muotoon vaan voi käsittää piirroksien lisäksi myös valokuvia ja elokuvavälähdyksiä, myöhemmin videopätkiä.
Kaikki konfliktit eivät saa tasa-arvoista huomiota. Yleensä länsimaissa käydyt ja länsimaiden käymät sodat ovat arvokkaampia maailmanlaajuisina uutisaiheina, kuin esimerkiksi kehitysmaiden keskinäiset konfliktit.

Historia

Nykyaikaisten sotakirjeenvaihtajien esi-isänä pidetään hollantilaista 1600-luvulla elänyttä Willem van de Veldeä, joka palkittiin tekemään piirustuksia merisotaharjoituksista laivastoaan kehittävää Hollannin amiraliteettia varten. Van de Velden käyttöön annettiin pieni yksimastoinen purjevene, jonka kannelta hän seurasi manööverejä. Pelkkien harjoitusten seuraaminen ja tallentaminen ei riittänyt, sillä van de Velde osallistui tarkkailijana myös hollantilaisten ja brittiläisten laivastojen käymään neljän päivän taisteluun. Van de Velde teki tapahtumasta paikan päällä useita nopeita, mutta tarkkoja luonnoksia. Luonnoksista hän teki myöhemmin suurempia maalauksia, joita on arvostettu myös niiden yksityiskohtaisen tietoarvon vuoksi. Van de Velden samanniminen poika, Willem van de Velde nuorempi seurasi isänsä jalanjälkiä merimaalarina matkustaen usein laivasto-osastojen mukana.
Sanoma- ja viikkolehtien kehitys ja yleistyminen edisti ammattikunnan kasvua. Yksi aikaisimmista sotakirjeenvaihtajista oli Henry Crabb Robinson, joka kirjoitti Napoleonin sodista Lontoossa ilmestyvään The Times -lehteen. Yhdysvaltain ensimmäisenä sotakirjeenvaihtajana pidetään Isaiah Thomasia, joka raportoi Yhdysvaltain vapaussodan alkutapahtumista itse painamassaan ja julkaisemassaan sanomalehdessä Massachusetts Spy.
Edward Asner

Jitzhak Edward Asner (s. 15. marraskuuta 1929 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa Lou Grantia televisiosarjoissa The Mary Tyler Moore Show ja Lou Grant.
Asner syntyi Kansas Cityssä venäläiseen  ortodoksijuutalaiseen perheeseen ja opiskeli Chicagon yliopistolla. 
Asner esiintyi myös Wilson Whitena vuosina 2006–2007 tehdyssä Studio 60 on the Sunset Stripissa. Hän on voittanut useita Emmy-palkintoja sekä Golden Globeja ja saanut vuonna 2001 Screen Actors Guildin palkinnon elämäntyöstä.
Asnerilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän on ollut kahdesti naimisissa ja esiintynyt televisiotyönsä lisäksi elokuvissa. Hän toimi vuosina 1981–1985 Screen Actors Guildin puheenjohtajana.
Asner myös esittänyt salaliittoja syyskuun 11. päivän 2001 terrori-iskun tapahtumisista. Hän on ollut mukana 9/11-totuusliikeessä ja on tehnyt useita vaihtoehtoisia dokumentteja iskuista   .
Haggis

Haggis on skotlantilainen perinneruoka, joka paistetaan lampaan mahalaukussa. Täytteenä on yleensä kaurahiutaleita, lampaan maksaa, keuhkoa, sydäntä ja ihraa, sipulia, mausteita ja suolaa. Haggis tarjoillaan tavallisesti lanttu- ja/tai perunamuusin sekä viskikastikkeen kera.
Haggista tarjotaan usein Burnsin päivällisellä 25. tammikuuta. Juhlallisuuksiin liittyy säkkipillin soittoa ja Skotlannin kansallisrunoilijan, Robert Burnsin, haggis-aiheisen runon lausuminen.
Amurinbarbi

Ulkonäkö ja koko

Lajilla on viikset leuan alla. Amurinbarbin pyrstö on täplikäs. Laji on tavallisesti 26 senttimetrin mittainen. Suurin tavattu yksilö oli 47 senttimetriä pitkä.

Elinympäristö ja levinneisyys

Amurinbarbi elää hiekkapohjaisissa puroissa ja pienissä virroissa. Laji viihtyy 10–24 celsiusasteen lämpötilassa.

Ravinto ja elintavat

Amurinbarbi käyttää ravinnokseen hyönteisiä, äyriäisiä ja nilviäisiä.
Makedonian jääkiekkoliitto

Makedonian jääkiekkoliitto ("SSFM Macedonian Ice Hockey Federation") on Pohjois-Makedonian jääkiekkotoiminnasta vastaava järjestö.
Järjestö liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon vuonna 2001, mutta ei ole osallistunut vielä yhteenkään kansainväliseen turnaukseen. Liiton presidentti on Nikola Tasev.
Ålands Nyheter

Ålands Nyheter oli Maarianhaminassa vuosina 1927–1931 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsalaisen kansanpuolueen ahvenanmaalainen talonpoikaisryhmä Ålands Jordbrukarförbund perusti Ålands Nyheterin enemmänkin sivistyneistön ja merenkulun etuja ajaneen Åland-lehden kilpailijaksi. Åbo Underrättelserin kirjapainossa Turussa painettu lehti kaatui 1930-luvun alun pulavuosiin. Kerran viikossa ilmestyneen Ålands Nyheterin levikki oli 2 000 kappaletta vuonna 1931.
Vähä Haukkasalo

Maantietoa

Saari on 520 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 8,8 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailan ja Kelventeen lounaispuolella Padasjoenselällä sen keskellä sijaitsevassa saariryhmässä aivan Haukkasalon eteläpuolella. Muita lähisaaria ovat Mallaskallio, Keski-Haukkasalo, Niittusaari ja Paljaskallio. Saari muodostuu mäestä, joka kohoaa noin 34 metrin korkeuteen Päijänteestä. Sen länsipäässä on kaksi pikkuniemeä, jonne on järjestetty retkeilijöille rantautumis- ja nuotiopaikka. Sellaiset on myös Isossa Lammassaaressa.

Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä joidenkin naapurisaarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Miklós Mészöly

Miklós Mészöly (19. tammikuuta 1921 Szekszárd – 22. heinäkuuta 2001 Budapest) on unkarilainen modernistinen kirjailija, jonka tuotanto on kokeellista, pohtivaa ja älyllistä. Mészölyn teoksia on käännetty monille kielille. Suomeksi ovat ilmestyneet novelleja kokoelmassa Maailma uutena: valikoima unkarilaisia novelleja 1929–1970 (WSOY, 1973), romaanit Saulus (Kirjayhtymä, 1974) ja Urheilijan kuolema (Taifuuni, 1999) sekä novellikokoelma Repeämiä kartassa (Kampus Kustannus, 2007).
HMS Collingwood (1908)

Palvelus

HMS Collingwood ajoi Ferrolin ulkopuolella helmikuussa 1911 karille, jota ei ollut merkitty merikarttaan. Aluksesta tehtiin 1. Taistelulaivaviirikön lippulaiva kesäkuussa 1912.

Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä HMS Collingwood siirrettiin Suureen laivastoon (engl. Grand Fleet) elokuussa 1914. Se otti osaa Skagerrakin taisteluun 1916. Taistelussa aluksella palveli aliluutnanttina prinssi Albert (myöhemmin kuninkaana Yrjö VI). Alus siirrettiin 1916 4. Taistelulaivaviirikköön.

Sodan jälkeen

HMS Collingwood siirrettiin rauhan tekemisen jälkeen Devonportiin reserviyksiköksi, minä aikana se toimi tykistön koulualuksena. Alus myytiin romutettavaksi 12. joulukuuta 1922.
Zairen maakunta

Zaire on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 37 300 km² ja siellä asuu noin 567 000 ihmistä. Maakunnan pääkaupunki on Mbanza Kongo (entinen São Salvador) ja toinen merkittävä kaupunki on nimeltään Soyo. Zairessa on trooppinen ilmasto.
Nimi Zaire tulee kongon kielen sanasta nzaadi, joka tarkoittaa jokea. Samaa nimeä käytettiin myös Kongon demokraattisen tasavallan nimenä 1971-1997.
Vaihtoesteröinti

Vaihtoesteröinti eli transesteröinti on kemiallinen reaktio, jossa esterin orgaaninen ryhmä R vaihdetaan toiseen orgaaniseen ryhmään R'' esterin ja alkoholin välisellä reaktiolla. Reaktio vaatii tyypillisesti katalyytikseen hapon tai emäksen. Vaihtoesteröinnillä on synteettisen hienokemianteollisuuden tuotteiden lisäksi useita muitakin tärkeitä sovellutukskohteita muun muassa polymeeri- ja biopolttoaineteollisuudessa.

Reagenssit ja mekanismi

Vaihtoesteröinti tapahtuu alkoholin ja esterin välisenä reaktiona. Reaktiota katalysoivat sekä hapot että emäkset ja reaktiomekasnismi riippuu käytettävästä katalyytistä. Happokatalyytteinä voidaan käyttää proottisia happoja kuten rikkihappoa, p-tolueenisulfonihappoa tai happamia ioninvaihtoon käytettäviä hartseja tai Lewis-happoja kuten harvinaisten maametallien, sinkin, tinan ja titaanin komplekseja. Vaihtoesteröinnin mekasnimi muistuttaa paljon esterin hydrolyysin mekanismia. Happokatalysoidussa vaihtoesteröinnissä esterin karboksyyliryhmän happiatomi protonoituu, tehden karbonyyliryhmästä elektrofiilisemman. Nukleofiilinen alkoholi reagoi karbonyyliryhmän kanssa muodostaen tetraedrimäisen välivaiheen, joka hajoaa muodostaen uuden esterin ja alkoholin.
Emäskatalysoidussa vaihtoesteröinnissä emäs muodostaa alkoholista nukleofiilisemman alkoksidin. Alkoksidi reagoi esterin karbonyyliryhmän hiiliatomin kanssa muodostaen tetraedrimäisen välivaiheen, joka hajoaa vaihtoiesteröinnin tuotteiksi.
Vaihtoesteröinti on tasapainoreaktio ja hyvän saannon aikaansaamiseksi ja tasapainon ajamiseksi tuotteiden puolelle on usein katalyytin lisäksi käytettävä toisen tuotteen poistamista reaktioseoksesta. Vaihtoesteröitäessä metyyli- ja etyyliestereistä muodostuu alhaisessa lämpötilassa haihtuvaa metanolia tai etanolia, jotka voidaan tislata pois reaktioseoksesta.

Vaihtoesteröinnin käyttökohteita

Vaihtoesteröinnillä voidaan tuottaa useita estereitä, joita käytetään joko sellaisenaan tai muiden yhdisteiden valmistamiseen. Suuressa mittakaavassa vaihtoesteröintiä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa, kuten valmistettaessa polyetyleenitereftalaattia dimetyylitereftalaatin ja glykolin välisellä vaihtoesteröinnillä. Menetelmää käytetään myös diolien ja karbonaattiestereiden välisissä reaktioissa, joissa muodostuu polykarbonaatteja.
Vaihtoesteröinti on myös tärkeässä osassa biodieselien valmistusta. Biodieseliä valmistetaan triglyserideistä, joissa glyseroliin on esteröitynyt pitkäketjuisia rasvahappoja. Biodieselin valmistuksessa triglyseridit reagoivat emäksisissä olosuhteissa esimerkiksi natriumhydroksidin katalysoimana muodostaen rasvahappometyyliestereitä, joita käytetään biopolttoaineina. Katalyytteinä voidaan käyttää myös happoja, mutta niiden haittapuolena on usein selvästi emäskatalysoitua reaktiota pienempi reaktionopeus.
Arvo E. Korhonen

Eemil Arvid (Arvo Eemeli) Korhonen (19. syyskuuta 1869 Nurmes – 11. elokuuta 1940 Rauma) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjailija.
Korhosen vanhemmat olivat nahkuri, työnjohtaja Juho Korhonen ja Katariina Inkala. Hän pääsi yksityisesti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1891 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1897.
Korhonen toimi Viipurin suomalaisen lyseon historian, maantiedon ja suomen kielen nuorempana kollegana ja myöhemmin lehtorina vuosina 1902–1935.
Korhonen julkaisi 1895 nimimerkillä Arvo K. kertomuskokoelman Veneellä poikki Suomenniemen : seikkailuja Pohjanmaan vesillä ja saloilla. Hän teki kesällä 1895 kahden matkatoverin kanssa venematkan Kemijokivartta Rovaniemelle ja edelleen Auttijokea pitkin vedenjakaja ylittäen Kitkan vesistöön sekä sieltä Kitkajokea ja Oulankajokea pitkin Paanajärvelle. Matkalaiset palasivat takaisin Kuusamon kautta laskien sitten Iijokea pitkin Perämeren rannalle ja edelleen Ouluun. Tätä matkaa Korhonen kuvasi kirjassa. 
Arvo Korhonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edith Ottilia Roosin kanssa.
Randy Schekman

Elämäkerta

Schekman syntyi Saint Paulissa vuonna 1948 ja opiskeli Kalifornian Los Angelesin yliopistossa ja Stanfordin yliopistossa, josta valmistui tohtoriksi vuonna 1974 vuoden 1959 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon saajan Arthur Kornbergin ohjauksessa.
Schekman kiinnostui siitä, miten proteiinit liikkuvat soluissa tehdessään väitöskirjan jälkeisiä tutkimuksiaan vuosina 1974–1976. Hän aloitti vuonna 1976 Kalifornian Berkeleyn yliopistossa itsenäisenä tutkijana ja päätti tutkia, kuinka hiivoissa proteiineja sisältävät vesikkelit siirtyvät soluun sisään ja sieltä ulos. Schekmanin tutkimuksen alkuvaiheissa tieteilijöillä oli vain yleiskuva soluliikenteestä. Schekman on löytänyt 50 geeniä, jotka vaikuttavat vesikkeliliikenteeseen. Schekmanin itsensä mukaan tärkein geeneistä on Sec61, joka koodaa kanavaa, jota pitkin valmisteilla olevat erityisproteiinit kulkevat endoplasmakalvostoon.
Schekmanin työ on tunnustettu useilla palkinnoilla. Vuonna 2002 hän jakoi James Rothmanin kanssa lääketieteellisen perustutkimustyön Lasker-palkinnon soluliikenteen mekanismien selvittämisestä. Vuonna 2013 Schekman ja Rothman olivat jakamassa Thomas Südhofin kanssa Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkintoa.
Schekman on toiminut uransa aikana myös tiedelehtien päätoimittajana. Vuodet 2006–2011 hän oli PNAS-lehden päätoimittaja ja sen jälkeen eLife-lehden päätoimittaja.