google/wiki40b huggingface dataset:
Marina Aitova

Ura

Aitova esiintyi kansainvälisillä areenoilla ensi kerran 2003 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa sekä samana kesänä ulkoratojen MM-kilpailuissa. Kummallakin kerralla hän jäi karsintoihin. Seuraavan kerran hän edusti maataan vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa, mutta tulos 185 cm ei riittänyt varsinaiseen kilpailuun.
Vuoden 2007 MM-kisoissa hän selvitti karsinnat ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi. 2008 Aitova kilpaili sisäratojen MM-kisoissa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa, jossa sijoitus oli kymmenes. Vuoden 2009 MM-kisoissa Aitova jäi jälleen karsintoihin. 2010 sisäratojen Aasian mestaruuskilpailuissa Aitova voitti kultaa kisaennätystä sivuavalla tuloksella 193 cm.
Ares (yritys)

Moottoritehdas Oy Ares Ab oli 1922 perustettu helsinkiläinen moottorivalmistaja. Se aloitti toimintansa Sirpalesaaressa, jossa sen vuokra-aika päättyi 1948. Yritys valmisti vene- ja maatalousmoottoreita  ja moottoriveneitä. Yritys toimi nimellä Ares vuodesta 1928 alkaen. Yrityksen toiminta päättyi 1951.
Yrityksen perustaja oli keksijä, insinööri Ernst Pohjanpalo (1888–1983), joka osti Erkko & Markoffin 1904 perustaman tehtaan, joka oli toiminut välillä nimellä Helsingin Moottoritehdas. Pohjanpalo myi Areksen 1941, jolloin hän meni Valtionrautateiden palvelukseen. Toimitusjohtaja oli vuosina 1945–1950 Gustaf Wrede.
Yrtyksen liikevaihto vuonna 1939 oli 5,5 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli 60.
Iso-Mäntynen

Maantietoa

Järven pinta-ala on 19,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,6 metriä mpy.
Australian avoin tennisturnaus 1998

Australian avoin tennisturnaus 1998 alkoi 19. tammikuuta ja päättyi 1. helmikuuta 1998.

Miesten kaksinpeli

Petr Korda –  Marcelo Ríos 6–2, 6–2, 6–2

Naisten kaksinpeli

Martina Hingis –  Conchita Martínez 6–3, 6–3

Miesten nelinpeli

Jonas Björkman /  Jacco Eltingh –  Todd Woodbridge /  Mark Woodforde 6–2, 5–7, 2–6, 6–4, 6–3

Naisten nelinpeli

Martina Hingis /  Mirjana Lučić –  Lindsay Davenport /  Nataša Zvereva 6–4, 2–6, 6–3

Sekanelinpeli

Justin Gimelstob /  Venus Williams –  Cyril Suk /  Helena Suková 6–2, 6–1
Junininuikku

Ulkonäkö ja koko

Junininuikku on mustavalkoinen pitkäkaulainen 35 senttiä pitkä uikku, jolla on musta päälaki, niska, selkä ja siivet. Valkoista linnulla on päävärinä kurkussa, kaulassa ja vatsassa. Linnun silmän iiris on punainen.

Levinneisyys

Lajia on nähty ainoastaan Juninjärvellä, Perun keskiosassa, mikä onkin ainut paikka missä junininuikku elää. Juninjärvi sijaitsee 4 080 metrin korkeudessa, mikä voi olla syynä juninuikun esiintymiseen juuri siellä. Vuonna 1963 lajia havaittiin luultavasti yli 1 000 yksilöä, mutta vuoteen 1993 mennessä määrä oli laskenut 50 yksilöön. Nyttemmin kanta on elpynyt 100–300 yksilöön.

Lisääntyminen ja ravinto

Junininuikku syö ravinnokseen kaloja ja selkärangattomien toukkia ja täysikasvuisia aikuisia. Pesä on rakennettu ruo’oista kelluvaksi lautaksi, tyypillisessä pesässä on kaksi munaa.
Dom (vuori)

Maantieteellinen sijainti

Dom vuori on mattertal-ja  Saastal laaksojen välissä. Useat sen sivujoista laskeutuvat Rhône jokeen. Aivan sen läheisyydessä on useita 4000 metriä korkeita vuorenhuippuja. Pohjoispuolella ovat Lenzpitzen, Nadelhorn, Stecknadelhorn huiput. Täschhorn on sen lounaispuolella. Vuorelta voi myös havaita muita tunnetuimpia vuoria muutaman kilometrin päässä, kuten Weisshorn, Matterhorn ja Dufourspitze vuoret. Lähin tunnettu kaupunki on Zermatt joka sijaitsee Mattertal-laakson yläosassa.
Laulurovio

Taustaa

Yhtyeen meni studioon syyskuussa 2016 ilman selkeää päämäärää ja valmistautumista. Alkuperäiset kappaleiden sähköiset versiot olivat vaikuttavasti sävelletty, joka edesauttoi sovitusideoiden nopeaa toteutusta ja albumi äänitettiin lyhyessä ajassa. Edelliseen akustiseen albumiin (Varjopuoli, 2011) verrattuna Laulurovion toteuttaminen oli helpompaa ja määrätietoisempaa, eikä yhtyeen ulosanti ole yhtä varovaista.

Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen piti albumia parhaimmillaan hyvinkin elinvoimaisena, ja intohimon välittyvän parhaiten rohkeimpien sovitusten kautta, vaikka epäilikin albumin iskevyyttä yhtyeen tuoreiden kuuntelijoiden kohdalla. Savon Sanomien Aki Lehti piti Lauluroviota kaikin osa-aluein edeltävää akustista albumia parempana, ja piti laulaja Marko Annalan puhdasta ulosantia kehittyneenä.
Lazare Lévy

Lazare Lévy (18. tammikuuta 1882 Bryssel, Belgia – 20. syyskuuta 1964 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hänen nimensä esiintyy myös muodossa Lazare-Lévy. Brysselissä hänelle opetti pianonsoittoa englantilainen neiti Ellis. Pariisin konservatoriossa hän opiskeli Louis Diémerin johdolla pianonsoittoa ja André Gédalgen johdolla sävellystä. Harmoniaoppia hänelle opetti Albert Lavignac. Konservatoriossa hän voitti 1898 pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon. Lévy konsertoi Euroopassa ja Aasiassa ja hän sai tunnustusta merkittävänä klassisen ja modernin ohjelmiston tulkitsijana. Varsinkin hänen Mozart ja Schumann esityksiään kiiteltiin ja heidän teoksiaan hän myös levytti. Lévy oli myös Albénizin sävellysten esitaistelija, joka soitti 1905–1908 sävellettyä Iberia-soolopianoteosta vuodesta 1911 lähtien. Lévy saavutti kuuluisuutta myös opettajana toimiessaan Pariisin konservatorion tilapäisenä opettajana 1914–1916 ja 1920–1923 sekä pianonsoiton professorina 1923–1940 ja 1944–1953.
Lévy sävelsi kaksi jousikvartettoa, teoksia sellolle, huilulle ja uruille sekä pianokappaleita. Pianolle hän sävelsi muun muassa écossaiseja, etydejä, sonatiineja ja valsseja.
Jari Leskinen

Jari Leskinen (s. 1965) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti sekä Maanpuolustuskorkeakoulun sotahistorian dosentti.
Leskinen väitteli tohtoriksi 1997, väitöskirja käsitteli Suomen ja Viron välistä salaista sotilaallista yhteistoimintaa 1930-luvulla. Leskinen on toiminut Maanpuolustuskorkeakoulussa sotahistorian tutkijana ja professorina. Hän on ollut myös vierailevana tutkijana Viron Tiedeakatemian Historian instituutissa. Leskinen on nykyisin Keskusrikospoliisin strategisen rikosanalyysin erikoistutkija.
Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymä

Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymä (lyh. JEDU) on Pohjois-Pohjanmaalla Oulun eteläisellä alueella toimiva kuntayhtymä, joka järjestää ammatillisen perus- ja aikuiskoulutuksen lisäksi myös lisä- ja täydennyskoulutusta, valmentavaa koulutusta sekä vankilaopetusta. Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymä muodostui kun Kalajokilaakson ja Siika-Pyhäjokialueen koulutuskuntayhtymät yhdistyivät ja se aloitti virallisesti toimintansa 1. tammikuuta 2012. JEDUssa on opiskelijoita noin 4 000. Henkilöstön määrä on noin 480.
Kuntayhtymän jäsenkunnat ovat Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Kalajoki, Kärsämäki, Nivala, Oulainen, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Reisjärvi, Sievi, Siikalatva sekä Ylivieska.
Kaprion luterilainen seurakunta

Kaprio oli luterilainen seurakunta Kaprion seudulla Inkerissä. Sen vuonna 1766 rakennettu kirkko sijaitsi Novasolkan kylässä. Seurakunta kuului Länsi-Inkerin rovastikuntaan. Sen toiminta päättyi 1920-luvun lopulla.

Seurakunnan historia

Kaprioon perustettiin Inkerin ensimmäinen luterilainen seurakunta jo 1580-luvulla, kun Ruotsi oli valloittanut alueen. Seurakunta toimi uudelleen 1620-luvulta lähtien. Kaprion linnan saarnaaja työskenteli vuosina 1628–1634 myös saksalaisen seurakunnan pappina. Vuosina 1624–1629 Kapriossa oli lisäksi ruotsalais-suomalainen saarnaaja. Myöhemmin paikkakunnalla toimi myös lastenkoulu eli pedagogio.
Hevaan ja Klopitsan seurakunnat liitettiin Kaprioon Venäjän valloitettua Inkerin 1700-luvun alussa. Niiden ainoa jäljellä ollut pappi, Kaprion kirkkoherra Johan Schütz karkotettiin Kazaniin. Sotavuosien jälkeen Kapriolla, Kattilalla ja Soikkolalla oli jonkin aikaa yhteinen kirkkoherra. Tilapäiset kirkkoherrat hoitivat Kaprion pastorinvirkaa usein jossakin muussa seurakunnassa olleen toimensa ohella. Toisaalta ainakin 1800–1900-luvun vaihteessa Kaprion kirkkoherra toimi myös kolmen muun inkeriläisseurakunnan – Kattilan, Soikkolan ja Novasolkan (jolla oli siis sama nimi kuin Kaprion luterilaisella kirkonkylällä) – pappina.
Seurakunnan kolmas ja viimeinen kirkko oli rakennettu vuonna 1766. Kirkko ja pappila sijaitsivat Novasolkka-nimisessä kylässä vähän matkan päässä Kapriosta. Vaatimattomassa puisessa ristikirkossa oli istumapaikat 180 hengelle. Seurakunnalla oli myös rukoushuone Ojankylässä. Hautausmaat sijaitsivat kirkon ympärillä sekä Suomenlahden rantakylissä Tolkissa ja Hirsikonnussa.
Vuonna 1860 seurakunnan noin 1 300 jäsenestä 22 oli saksalaisia, 13 virolaisia ja loput suomalaisia. Vuonna 1904 suomalaisia oli noin 1 800, saksalaisia 75 ja virolaisia noin 400. Kaprion kirkossa pidettiin jumalanpalveluksia suomeksi kaikkina sunnuntai- ja juhlapäivinä, vuosittain 12–15 kertaa viroksi ja 1–2 kertaa saksaksi. Ojankylän ruokoushuoneessa jumalanpalveluksia pidettiin vuosittain 12 kertaa suomeksi, 8–10 kertaa viroksi ja 2–3 kertaa saksaksi.
Kaprion ja Serepetan virolaisilla oli vuonna 1924 yhteinen ja vuonna 1929 erilliset seurakunnat. Kaprion suomalaisen seurakunnan toimituksia hoitivat 1920-luvulla muissa inkeriläisseurakunnissa toimineet kirkonmiehet. Vuodesta 1928 lähtien ei ole tietoja kirkollisesta elämästä seurakunnassa. Kaprion kirkko suljettiin vuonna 1929, minkä jälkeen se toimi kerhotalona ja puusepänverstaana. Rakennus paloi toisen maailmansodan aikana.
Toisen maailmansodan aikana osa Kaprion suomalaisista jäi Leningradin piiritykseen, osa saksalaisten miehitysalueelle. Edelliset evakuoitiin Siperiaan, viimeksi mainitut Suomeen. Nykyään seurakunnan alue kuuluu Lomonosovin piirin Kaprion, Lepäsin ja Lopuhkinan kuntiin, Jaaman piirin Niisnovan kuntaan ja Sosnovyi Borin kaupunkiin.
Diskopallo

Diskopallo tai peilipallo on pienillä peileillä päällystetty pallo. Pyörivään diskopalloon suunnattujen valonheitinten valo hajoaa lukuisiksi säteiksi, jotka täplittävät ympäristöä. Usein palloa pyöritetään hitaasti pienen sähkömoottorin avulla, jolloin valonsäteet muodostavat huoneen pinnoille liikkuvia valopisteitä.
Alun perin 1920-luvulta periytyvästä peilipallosta tuli 1970-luvulla yksi diskojen ja yökerhojen vakiokalusteista.
Maailman suurin diskopallo oli esillä juhlassa Studio 54:ssä Antwerpenissä, Belgiassa. Sen läpimitta on 7,35 metriä.
Iridium

Isotoopit

Luonnon iridium on seos kahdesta pysyvästä isotoopista: ¹⁹¹Ir (37,3%) ja ¹⁹³Ir (62,7%). Iridiumille tunnetaan yli 30 radioisotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 165–203. Niistä pitkäikäisin on pysyvien isotooppien väliin jäävä vuonna 1937 löydetty ¹⁹²Ir, jonka puoliintumisaika on hieman alle 74 päivää. Isotoopit joiden massat ovat alle 191 hajoavat β⁺-hajoamisella, α-hajoamisella ja harvoin protonin emissiolla, poikkeuksena ¹⁸⁹Ir joka hajoaa elektronisieppauksella. Raskaammat radioisotoopit massaluvun 191 jälkeen hajoavat pääasiallisesti β⁻-hajoamisella.
Riquelme (1928)

Palvelus

Riquelme lähti 16. toukokuuta Portsmouthista kotimatkalle Hyattin kanssa ja vieraili matkalla Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa, Punta Arenasissa, Puerto Buenossa, Grapplerissa ja San Antoniossa, missä Chilen presidentti, laivasto ministeri ja laivaston johto nousivat alukselle. Alukset jatkoivat matkaansa Valparaísoon, jonne ne saapuivat 2. kesäkuuta.
Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen ja maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi aluksen polttoainesäiliöitä kasvatettiin ja sinne asennettiin kaikuluotain. Aseistusta kasvatettiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.
Alus poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1962 ja alusluettelosta 30. tammikuuta 1963. Alus on romutettu.
RN Garigliano (1854)

Valmistus

Bourbonien laivasto tilasi aluksen Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta nimellä Principessa Clotilde. Sen köli laskettiin 1850 ja alus laskettiin vesille 1854. Alus liitettiin laivastoon 1861. Koululaivana palvelut alus nimettiin myöhemmin Maria Teresaksi.

Palvelus

Alus luokiteltiin 1863 2. luokan avisoksi ja edelleen 1877 3. luokan alukseksi. Vuodesta 1875 alkaen aluksen aseistuksena oli kaksi 75 millimetrin tykkiä ja kaksi konekivääriä. Alus poistettiin palveluksesta 1883.
Chris Archer

MLB-ura

Cleveland Indians valitsi lukiossa olleen Archerin vuoden 2006 MLB:n varaustilaisuudessa viidennellä kierroksella. MLB-debyyttinsä hän teki Tampa Bay Raysin riveissä kesäkuussa 2012.
Kaudella 2015 Archer valittiin ensimmäistä kertaa urallaan MLB:n tähdistöotteluun.
Keraami

Keraamit ovat epäorgaanisia, ei-metallisia aineita, joiden raaka-aineita ovat useimmiten metallioksidit, nitridit tai karbidit. Keraameja valmistetaan korkeissa lämpötiloissa. Keramiikassa tehdään keraamisia esineitä savesta.
Keraamien tyypillisiä ominaisuuksia ovat muun muassa hyvä lämmönkestävyys, hyvä mekaanisen rasituksen kestävyys, kovuus, alhainen tiheys, hyvä kulutuksen ja korroosion kesto sekä pieni kitka.
Tekniset keraamit tai konstruktiokeraamit ovat koneenrakennuksessa viime vuosikymmeninä käyttöön otettuja uusia rakennemateriaaleja, jotka joissakin tapauksissa korvaavat metalleja useimmiten korkeaa käyttölämpötilaa, kovuutta ja kemiallista kestävyyttä vaativissa kohteissa. Keraamisten materiaalien ongelmana on niiden hauraus. Osan mitoitusta ei voida tehdä lujuuden perusteella, vaan joudutaan ottamaan huomioon säröistä aiheutuvat satunnaistekijät. Keraamit kestävät puristusta jopa kymmenkertaisesti enemmän kuin vetoa. Keraamisia esineitä valmistetaan yleensä jauhemetallurgisin menetelmin.
Škoda Superb

Škoda Superb on Škoda Auton vuodesta 2001 lähtien valmistama automalli, jonka kaksi ensimmäistä sukupolvea sijoittuvat ylempään keskiluokkaan ja kolmas, vuonna 2015 esitelty sukupolvi edustusluokkaan. Superb on Škoda-malliston lippulaivamalli.
Marton Csokas

Perhetausta

Csokasin äiti on uusiseelantilainen sairaanhoitaja ja hänen isänsä on unkarilaissyntyinen insinööri, joka muutti Uuteen-Seelantiin 1950-luvulla. Csokasilla on myös Unkarin kansalaisuus.
Seppo Tikka

Seppo Ensio Tikka  (27. tammikuuta 1942 Pielisjärvi – 23. helmikuuta 2015 Portugali) oli toimittaja ja SDP:n kansanedustaja. Hän edusti Kymen läänin vaalipiiriä 1972–1987. Presidentin valitsijamies Tikka oli vuosien 1978 ja 1982 vaaleissa. Hän istui Finnairin hallintoneuvostossa 1979–1989 ja kuului Kouvolan kaupunginvaltuustoon. Tikka toimi 1965–1979 STT:n ja Yleisradion politiikan toimittajana, ja 1981–1987 hän oli Auto- ja kuljetusala -lehden päätoimittaja. Hän oli myös Sosialistisen Aikakauslehden toimitussihteeri. Tikka kuoli helmikuussa 2015 ollessaan lomamatkalla Portugalissa.
Juho Laine

Johannes (Juho) Laine (sukunimi aikaisemmin Hanell; 30. tammikuuta 1856 Viitasaari – 12. marraskuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija. Hän käytti myös nimimerkkiä Laine.
Laine toimi opettajana vuodesta 1879 alkaen useissa eri paikoissa ja vuodesta 1886 alkaen hän oli opettajana Porissa.
Laine julkaisi runoja myös Päijänne- ja Satakunta-lehdissä.
Töyhtötiainen

Koko ja ulkonäkö

Töyhtötiainen on 11–13 cm pitkä ja noin 11 g painava lintu, jonka tärkein tuntomerkki on päässä oleva raidallinen töyhtö. Linnun kaulassa on musta rengas. Selästä lintu on väritykseltään harmaanruskea, alapuoli on kellanvalkea. Pää on mustanvalkea. Vanha lintu eroaa nuoresta ainoastaan kuluneemman pyrstönsä takia. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Äänet ovat tiaismaisen hentoja tiitityksiä. Lajityypillinen ääni on nopea ja reipas ”kirririki-kirririki…”. Laulu muistuttaa edellä mainittua ääntä, mutta on voimakkaampaa ja koiras toistelee sitä pitkinä sarjoina. Laulukausi alkaa jo helmikuun kirkkaina pakkaspäivinä ja on vilkkaimmillaan maaliskuussa sekä huhtikuun alkupuolella ennen pesinnän alkamista.
Vanhin suomalainen rengastettu töyhtötiainen on ollut vähintään kymmenen vuotta ja kymmenen kuukautta vanha. Se on samalla Euroopan vanhin töyhtötiainen.

Levinneisyys

Töyhtötiainen on Suomessa yleinen havumetsissä aina Ahvenanmaalta Ouluun. Se pesii lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on vähentynyt viime vuosina. Pesimäkantamme oli 1980-luvun lopulla 200 000–400 000 paria; määrä vaihtelee vuosittain muun muassa talvikuolleisuuden ja pesimämenestyksen takia. Euroopassa pesii arviolta 3,6–4,9 miljoonaa paria, mihin ei ole laskettu mukaan Venäjän pesimäkantaa. Esiintymisalueen koko on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 8,6–32 miljoonaa yksilöä. Töyhtötiainen ei esiinny maapallolla muualla kuin Euroopassa.

Elinympäristö

Töyhtötiaisia esiintyy havupuuvaltaisissa metsissä. Suosittuja ovat varsinkin vanhat kalliomänniköt, joissa muuten on niukasti lintuja. Edellytyksenä on pesäpuiksi soveltuvien lahopuiden olemassaolo. Laji karttaa laajoja aukeita eikä muutenkaan juuri liiku kotiuduttuaan kerran johonkin paikkaan. Ainoastaan nuoret linnut vaeltavat hiukan. Töyhtötiainen elää talvisin sekaparvissa muiden tiaisten kanssa jakaen niiden kanssa puun eri osat ravinnonhankintaan. Talvella laji vierailee myös lintulaudoilla, mutta eksyy harvoin keskikaupungille.

Lisääntyminen

Töyhtötiaisen pesä on tiaisten tapaan kolossa, ja sen korkeus maasta vaihtelee metristä muutamaan metriin, ei kuitenkaan kovin korkealle. Naaras tekee itse kolon lahoon puuhun tai pesii vanhoihin koloihin. Naaraan tehtävänä on myös pesämateriaalien keruu. Joskus se kelpuuttaa pöntön pesäkseen. Kerran pariuduttuaan linnut pysyvät pareina ikänsä ja hyvän pesäkolon löydettyään voivat käyttää sitä useita vuosia.
Töyhtötiainen munii usein jo huhtikuussa 4–8 (keskimäärin 5,3) valkeaa punapilkkuista munaa, joita naaras hautoo noin kaksi viikkoa. Koiras ruokkii naarasta haudonnan aikana. Molemmat emot ruokkivat poikasia 18–22 vuorokautta kunnes ne oppivat lentämään, ja usein vielä pitkään sen jälkeenkin.

Ravinto

Töyhtötiaisen ravintona ovat siemenet, katajanmarjat, hyönteiset ja hämähäkit sekä tali ja muut lintulautojen tarjoomukset, kuten leivänmurut ja kauraryynit. Töyhtötiainen hankkii ravintonsa puiden alaoksilta tai maasta. Talven varalle se piilottaa kätköjä kaarnan rakoihin ja jäkälän alle. Mikäli lintu ei löydä kätköään, joku toinen saattaa syödä sen.
Kimmo Rajala

Kimmo Rajala (s. 26. toukokuuta 1961 Kittilä) on suomalaissyntyinen, Ruotsissa asuva näyttelijä, stuntmies ja stuntkoordinaattori. Hän on työskennellyt yli 500 elokuvatuotannossa.
Noormarkussa nuoruutensa viettänyt Rajala kilpaili painijana jo Suomessa, ja muutettuaan 1979 Ruotsiin hän voitti kolme Ruotsin-mestaruutta. Hän ryhtyi ammattimaiseksi stuntnäyttelijäksi 1986 ja perusti yrityksen 1989.
Rajala koulutti suomalaisia stuntmiehiä 1993 Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksen stuntkurssilla.
Kimmo Rajala palkittiin Ruotsin arvostetuimmalla Guldbagge-elokuvapalkinnolla tammikuussa 2008 Tukholmassa pidetyssä tilaisuudessa. Hän sai palkinnon sijaisnäyttelijöiden koordinoimisesta elokuvissa Aurinkomyrsky ja Arn – Temppeliritari.
Pakalitha Mosisili

Bethuel Pakalitha Mosisili (s. 14. maaliskuuta 1945) on lesotholainen poliitikko. Hän on toiminut maansa pääministerinä toukokuusta 1998 kesäkuuhun 2012 ja uudelleen maaliskuusta 2015 alkaen.
Mosisili on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Glukaarihappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa glukaarihappo on värittömiä kiteitä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin, mutta niukemmin dietyylieetteriin. Se on heikko happo ja sen pKₐ-arvo on 1,0·10⁻⁵. Hydroksyylikarboksyylihapoille tyypillisesti glukaarihappo muodostaa rengasrakenteisia estereitä eli laktoneita ja mahdollisia ovat sekä mono- että dilaktonit. Glukaarihappo on optisesti aktiivinen yhdiste. Mutarotaation vuoksi glukaarihapon ominaiskiertokyky vesiliuoksessa muuttuu ajan kuluessa arvosta +6,86 arvoon +20,6.
Glukaarihappoa muodostuu nisäkkäissä glukuronihapon aineenvaihduntatuotteena. Sitä esiintyy myös useissa hedelmissä ja vihanneksissa, erityisesti omenoissa ja sitrushedelmissä.

Valmistus ja käyttö

Nykyään glukaarihappoa valmistetaan pääasiassa hapettamalla tärkkelystä, glukoosia tai sakkaroosia väkevän typpihapon avulla. Typpihapon korvaamiseksi on pyritty löytämään katalyyttejä, joiden avulla tärkkelys tai glukoosi pystyttäisiin hapettamaan selektiivisesti glukaarihapoksi ilman hapen toimiessa hapettimena. Tehokkaimmaksi ovat osoittautuneet TEMPO-johdannaiset.
Glukaarihappoa tutkitaan lähtöaineeksi muiden yhdisteiden tuotantoon. Etuna ovat sen tuotannon raaka-aineiden halpa hinta ja hyvä saatavuus. Glukaarihapon estereitä ja polyhydroksipolyamideja on tutkittu hyvin haarautuneina polymeereinä korvaamaan nyloneita. Yhdiste voi sen kelaatiokyvyn vuoksi toimia hyvänä raaka-aineena myös pesuaineiden ja muiden pinta-aktiivisen aineiden valmistukselle. Rennovia kehittää prosessia, jossa glukaarihappo kyettäisiin pelkistämään vedyttämällä adipiinihapoksi. Vuonna 2016 julkaistun arvion mukaan glukaarihapon tekninen tuotanto ja käyttökohteet nousevat todennäköisesti merkittäviksi kymmenen vuoden sisällä.
Tantallonin linna

Historia

Tantallonin linnan rakennutti jaarli William Douglas 1350-luvulla.
Linnaa piiritti Skotlannin kuningas Jaakko IV vuonna 1491 ja hänen seuraajansa Jaakko V vuonna 1528, jolloin aiheutui merkittävää vahinkoa. Kaksi tornia tuhoutui lähes kokonaan Englannin sisällissodassa vuonna 1651, jolloin 91 rojalistia piti siellä tukikohtaansa. Cromwellin joukot tulittivat linnaa 12 päivää, jonka jälkeen varuskunta antautui.
Douglasit myivät linnan pois vuonna 1699, jonka jälkeen se jatkoi rapistumista. Viranomaisille se lahjoitettiin vuonna 1924 ja sitä hoitaa nykyään Historic Scotland.
Kaka (lintu)

Koko ja ulkonäkö

Kaka on noin 45 cm pitkä ja yli puoli kiloa painava kookas lintu, jolla on pääosin ruskea höyhenpuku. Sen otsa ja päälaki ovat vaaleat ja korvan peitinhöyhenet kellahtavat. Vatsapuoli, pyrstön alapuoli ja niska ovat viininpunaisia. Voimakas nokka on ruskeahtavan harmaa, iiris tummanruskea ja koivet tumman harmaat. Koiraan ylänokka on pidempi kuin naaraan. Nuori lintu muistuttaa muuten aikuista mutta sen alanokan tyvi on keltainen.

Esiintyminen

Kakat elävät Uuden-Seelannin molemmilla pääsaarilla sekä joillakin pääsaarten läheisillä saarilla. Nimialalaji meridionalis elää Eteläsaarella ja Stewart Islandilla, alalaji septentrionalis Pohjoissaarella. Se on elänyt myös Chathamsaarilla, josta on löydetty fossiileja. Lajin populaation koko on vähemmän kuin 10 000 yksilöä. Pääosa kannasta elää nykyisin pienillä saarilla ja pääsaarilla elää tuskin puolia koko kannasta. Kaka on harvinainen häkkilintuna.

Elinympäristö

Kakat asuvat alavien maiden metsissä. Ne ovat uhanalaistuneet metsien hakkuiden, metsästyksen ja vieraiden lajien aiheuttamien pesimätuhojen takia.

Lisääntyminen

Lisääntymiskausi on syyskuusta maaliskuulle. Pesä on suuren puun kolossa ja pari käyttää sitä vuodesta toiseen. Naaras munii 2–5 munaa, tavallisesti neljä, ja hautoo niitä kolmesta neljään viikkoon. Molemmat emot huolehtivat poikasista, jotka lähtevät pesästä 9–10 viikon ikäisinä. Poikaset itsenäistyvät vasta noin seitsemän kuukauden ikäisinä.

Ravinto

Kakat syövät siemeniä, hedelmiä, marjoja, kukkia ja silmuja, mettä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Kaka syö hedelmää pitäen siitä jalallaan kiinni.
Marija Ošanina

Marija Nikolajevna Ošanina (ven. Мари́я Никола́евна Оша́нина, tyttönimeltään Olovennikova, Оловенникова; 15. toukokuuta 1853 – 2. lokakuuta 1898) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki.
Marija Ošanina syntyi aatelisperheeseen. Vuodesta 1874 lähtien hän osallistui narodnikkikerhojen toimintaan ja kansan parissa tehtyyn propagandatyöhön. Vuonna 1878 Ošanina liittyi Zemlja i voljaan, jonka hajottua hän kuului Narodnaja voljan toimeenpanevaan komiteaan. Vuonna 1882 Ošanina muutti Pariisiiin, jossa hän toimi Narodnaja voljan edustajana. 1890-luvulla hän oli perustamassa ns. Vanhojen narodnajavoljalaisten ryhmää. Ošanina teki itsemurhan.