google/wiki40b huggingface dataset:
Ímproksen rotko

Maantiede

Ímproksen rotko sijaitsee Kreetan etelärannikon tuntumassa Chóra Sfakíonin kylän itäpuolella. Rotkon pohjoispäässä Askýfoun ylätasangolla noin 780 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsee Ímproksen kylä ja eteläpäässä lähellä rannikkoa Komitádeksen kylä.
Rotko on syntynyt, kun virtaava vesi on kovertanut uomiaan jyrkkärinteisten ja korkeiden vuorten kalkkikiveen. Rotkon seinämät ovat paikoin 300 metriä korkeita ja niissä on suuria luolia. Rotkon leveämpi pohjoisosa tunnetaan nimellä Porofárango. Kapeimmillaan Stenáda-nimellä tunnetussa kohdassa rotkon leveys on vain 1,6 metriä. Ímproksen rotkon rinteillä kasvaa harvinaisia kasveja. Rotkon linnustoon kuuluu esimerkiksi valkopäämerikotkia.

Historia

Ímproksen rotko oli ainoa kulkureitti Kreetan pohjoisosista etelärannikon Chóra Sfakíonin kylään siihen asti, kun tie sinne valmistui. Sfakián alue säästyi osmanien hallinnolta, sillä Ímproksen rotko oli helppo vartioitava. Rotkossa käytiin useita taisteluita osmanien ja kreikkalaisten välillä, erityisesti vuonna 1821 sekä 1867, jolloin Mustafa Pasha kävi Sfakiássa kostoretkellä viimeisenä valloittajana. Kulkureittien puuttuessa Sfakiássa toimittiin melko itsenäisesti.
Vuonna 1941 rotko oli liittoutuneiden joukkojen tärkein evakuointireitti pois saarelta sen jälkeen, kun nämä hävisivät Kreetan taistelun saksalaisille. Rotkon läpi kulki tuolloin noin 20 000 sotilasta, jotka laivattiin Chóra Sfakíonista edelleen Egyptiin.

Vaellusreitti

Ímproksen rotko on suosittu vaellusreitti. Kreetan rotkoista se on kolmanneksi suosituin läheisen Samarián rotkon sekä Agía Eirínin rotkon jälkeen. Samarián rotkoon verrattuna Ímprosin rotko on pienempi, helppokulkuisempi ja rauhallisempi. Vaelluksen kokonaispituus on noin kahdeksan kilometriä ja sen aikana laskeudutaan noin 600 metriä alaspäin. Rotko on avoin läpi vuoden, päin vastoin kuin Samarián rotko. Paras aika vaellukselle on usein kevät, jolloin rotkon kasvillisuus on kukkeimmillaan. Vaellus rotkon läpi kestää noin 2–3 tuntia. Yleisin lähtöpaikka vaellukselle on Ímproksen kylä rotkon pohjoispäässä. Sieltä vaelletaan rotkon eteläpäähän Komitádekseen, josta voi jatkaa edelleen Chóra Sfakíoniin. Vaelluksen voi suorittaa myös toisin päin Komitádeksesta Ímprokseen. Rotkoon on pieni pääsymaksu. Ímprosista ja Chóra Sfakíonista on bussiyhteys Chaniáan.
Niilin valtiatar

Niilin valtiatar (Child of the Morning) on vuonna 1977 ilmestynyt Pauline Gedgen kirjoittama romaani. Kirjan lyhennetty suomennos on Valittujen Palojen Kirjavalioissa vuodelta 1989. Sen on suomentanut Anna-Maija Viitanen. Teoksen on kuvittanut F. W. Richter-Johnsen.

Juoni

Kirja kertoo Egyptin kuningattaren Hatšepsutin elämäntarinan sellaisena kuin, miksi kirjailija sen kuvitteli. Kirjan alussa Hatšepsut on nuori tyttö, jonka isoveli Thutmosis II on ensimmäinen vallanperimysjärjestyksessä. Hatšepsutin elämä vaikuttaa turvatulta, kunnes salaliittolaiset myrkyttävät Thutmosis II:n puolisoksi aiotun sisarpuolen Neferun. Tämän jälkeen kuningattareksi valitaan Hatšepsut, joka ei kuitenkaan pidä asemastaan velton ja saamattoman Thutmosis II:n puolisona mutta joutuu alistumaan asemaansa kuningattarena. Hatšepsutin elämä mutkistuu Thutmosis II:n ottaessa jalkavaimokseen Aset-nimisen naisen, joka synnyttää hänelle poikalapsen, Thutmosis III:n, kun taas Hatšepsut itse saa kaksi tytärtä, Merit-Ran ja Neferu-Ran. Tyttöjen saaminen romuttaa Hatšepsutin aikeet perustaa oma dynastia. Thutmosis II kuolee ja Egyptissä odotetaan Hatšepsutin kertovan vallanperijästä, mutta Hatšepsut viivyttää kertomista. Thutmosis III:n varttuessa Neferu-Ra kiinnostuu hänestä, ja kiinnostus osoittautuu molemminpuoliseksi, mistä Hatsepsut ei pidä. Neferu-Ra kuolee, ja Thutmosis III ryhtyy liehittelemään Merit-Rata.
Huomatessaan, että Hatšepsut ei aio luopua kruunusta, Thutmosis III salamurhauttaa tämän ystävät yhden yön aikana, minkä jälkeen hän menee vaatimaan kruunua Hatšepsutilta. Hatšepsut ei luovuta kruunua vaan pakottaa Thutmosis III:n ottamaan sen hänen päästään. Tämän jälkeen Thutmosis III haluaa Hatšepsutin vaimokseen, mutta Hatšepsut nauraa hänelle päin naamaa. Hatšepsut lähtee salista ja kertoo asioista Merit-Ralle, joka ei välitä äidistään vaan pitää tapahtuneita Hatšepsutin ystävien kuolemia Hatsepsutin oman vallanhimon syynä.
Thutmosis III haluaa aloittaa sodan heettiläisiä vastaan ja myrkyttää Hatšepsutin viinillä. Hatsepsut kuolee illalla katsellen palatsin katolta aunringonlaskua.
Kotkansaaren sairaala

Kotkansaaren sairaala on Kotkassa kaupungin keskustassa Kotkansaarella sijaitseva entinen sairaala. Kaarlo Könösen suunnittelema päärakennus on valmistunut vuonna 1925 ja se edustaa 1920-luvun klassisismia.

Historia

Kotkansaaren sairaalaa on laajennettu useaan otteeseen. Kotkan kunnallissairaalan nimellä tunnetussa sairaalassa oli aluksi 67 vuodepaikkaa. Vuonna 1938 valmistui uusi sairaalarakennus ja pesutupa, jotka edustavat funktionaalista tyylisuuntaa. Uusiin tiloihin sijoittuivat muun muassa röntgen- ja synnytysosasto sekä neuvola. Toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuivat pesula ja röntgenlaitos. 
Viipurin lääninsairaala siirtyi vuonna 1944 Kotkaan ja sairaalan nimeksi tuli Kotkan yleinen sairaala. Sairaalan paikkaluku oli sairaalatoimintojen yhdistämisen myötä 1950-luvun alussa 217. Kymenlaakson keskussairaalan valmistumisen myötä vuonna 1970 erikoissairaanhoito siirtyi keskussairaalaan ja Kotkansaaren sairaala keskittyi vanhusten pitkäaikaishoitoon. Sairaalan viereen valmistui terveyskeskusrakennus vuonna 1982.
Sairaalan viimeiset vuodeosastot suljettiin joulukuussa 2010 ja sairaalassa väliaikaisesti toiminut Pyhtään terveyskeskuksen vuodeosasto elokuussa 2011, jonka jälkeen tiloissa toimii vielä muun muassa Kotkansaaren terveysasema siipirakennuksessa.

Tulevaisuus

Kotkan kaupunki on asettanut kiinteistön myyntiin. Rakennusten kokonaispinta-ala on noin 10 000 m². Kaupunki etsii tiloille uusiokäyttöä, koska sairaalaksi se ei sovellu enää ilman mittavia korjauksia. Rakennuksia ei ole suojeltu nykyisessä kaavassa.
Marjut Tynkkynen

Marjut Hannele Tynkkynen (s. 17. tammikuuta 1961 Mikkeli)  on suomalainen harmonikkataiteilija.

Koulutus

Tynkkynen on opiskellut konserttiharmonikansoittoa muun muassa Matti Rantasen johdolla Sibelius-Akatemiassa sekä Mogens Ellegaardin oppilaana. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1984.

Ura

Kilpailuvoittoja Tynkkynen on saanut muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa sekä Klingenthalin harmonikkakilpailuissa. Hänet valittiin Finland Festivalsin vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1991. Konserttitoimintaa ja esiintymisiä on ollut useissa Euroopan maissa. Hän on myös soittanut kantaesityksiä muun muassa Kalevi Ahon ja Jouni Kaipaisen teoksista.
James Thurber

James Grover Thurber (8. joulukuuta 1894 Columbus, Ohio – 2. marraskuuta 1961) oli yhdysvaltalainen humoristi, pilapiirtäjä ja kirjailija. Thurber tunnetaan parhaiten The New Yorkeriin piirtämistään sarjakuvista ja novelleista. Vuonna 1965 Weilin + Göös julkaisi hänen kertomuksiaan kirjana Miehiä, naisia, koiria : valikoima James Thurberin maailmaa.
Thurberia pidetään jopa suurimpana amerikkalaisena humoristina sitten Mark Twainin, ja hänen sanotaan vaikuttaneen muun muassa Kurt Vonnegutin ja Joseph Hellerin tyyliin.

Elämä ja ura

James Thurberin isä Charles L. Thurber oli paikallispoliitikko ja lakimiehen tai näyttelijän urasta haaveillut toimistotyöntekijä, joka kärsi usein työttömyydestä. Äiti oli määrätietoinen ja ulospäin suuntautunut, Thurberin omin sanoin ”synnynnäinen komedienne”. Thurber alkoi kirjoittaa jo teini-iässä ja välttyi ensimmäisen maailmansodan sotapalvelukselta huonon näkönsä takia. Hän opiskeli Ohion valtionyliopistossa 1913–1918 ja työskenteli sitten ulkoasiainhallinnon tehtävissä Washingtonissa ja Pariisissa. 1920-luvun alussa hän hakeutui sanomalehtityöhön ja asui jälleen hetken aikaa Pariisissa Chicago Tribunen kirjeenvaihtajana. Palattuaan New Yorkiin 1926 Thurber toimi jonkin aikaa the Evening Postissa, kunnes siirtyi Harold Rossin vasta perustamaan The New Yorker -aikakauslehteen.
Ensimmäisen kirjansa Is Sex Necessary? (1929) Thurber kirjoitti yhdessä toisen the New Yorkerin toimittajan E. B.  Whiten kanssa. Siinä Thurber teki sanoin ja kuvin pilaa muun muassa muodikkaasta psykoanalyysistä ja sai kirjan avulla mainetta humoristina. Sukupuoliteema jatkui teoksessa The Nature of the American Male: A Study of Pedestalism.
1950-luvulla Thurber kirjoitti ja piirsi suosittuja lastenkirjoja, kuten The 13 Clocks (1950) ja The Wonderful O (1957), vaikka alkoi olla jo lähes sokea. Loppuvuosinaan hän  myös alkoholisoitui, mutta jaksoi näytellä itseään 88 esitystä saaneessa näytelmässä A Thurber Carnival.
Thurber sai kunniatohtorin arvon Yalen yliopistosta 1953. Hänen vanhempiensa entinen talo Ohion Columbusissa on nyt kotimuseo ja kirjallisuuskeskus Thurber House.

Päähenkilö Walter Mitty

Monien Thurberin tarinoiden päähenkilö on keski-ikäinen Walter Mitty, johon Thurber sanoo ottaneensa paljon vaikutteita isästään. Nalkuttavan vaimon kanssa elävä säyseä Mitty antoi nimensä psyykkiselle häiriölle ”Walter Mitty -oireyhtymä”, jossa henkilö pakkomielteisesti elää omissa sankarikuvitelmissaan.

Elokuvasovituksia

Thurberin tarinoihin ja näytelmiin perustuvia elokuvia ovat Sydämet harhateillä (The Male Animal, 1942), Hurjimus (The Secret Life of Walter Mitty, 1947), Revyytyttö koulunpenkillä (She’s Working Her Way Through College, 1952) ja Walter Mittyn ihmeellinen elämä (The Secret Life of Walter Mitty, 2013).
Thurberin omaa elämää satirisoi Melville Shavelsonin vuonna 1972 valmistunut komediaelokuva The War Between Men and Women, jossa pääosaa esittää Jack Lemmon.
Hellevi Keko

Hellevi Keko on suomalainen valokuvamalli, joka työskenteli Ford-mallitoimistossa New Yorkissa 1960-luvulla.
1940-luvun puolenvälin paikkeilla syntynyt Hellevi Keko kävi Kauhavalla kansakoulua luokkatovereinaan muiden muassa Jukka Kemppinen ja Antti Tuuri. Hellevi Keon kansainvälinen malliura alkoi, kun hänet valittiin Me Naiset -lehden ensimmäisen valokuvamallikilpailun voittajaksi 1962. Valitsijoina olivat Sanoma-yhtiön pääomistajan Aatos Erkon vaimo Jane Erkko sekä Ford-mallitoimiston omistaja Eileen Ford, joka kuului Jane Erkon tuttavapiiriin tämän asuttua pitkään New Yorkissa. The New York Times mainitsee Eileen Fordin muistokirjoituksessa Hellevi Keon esimerkkinä Fordin perusteellisuudesta mallien etsinnässä: hänelle ei kelvannut yksikään suomalaisten valitsemasta 20 finalistista, vaan hän halusi selata läpi kaikkien 700 osallistujan valokuvat ja löysi niiden joukosta Hellevi Keon.
Hellevi Keko esiintyi muotikuvissa muun muassa Vogue-, Seventeen- ja Good Housekeeping -lehdissä sekä Revlon-kosmetiikkamerkin ja Sears-tavarataloketjun mainoksissa.
Vuonna 1970 Hellevi Keko avioitui Yhdysvalloissa Curtis Jonesin kanssa.
Bandercom

Historia

1990-luvun alussa liiketoiminnan ydin oli harrasteradiolaitteiden, kuten radioamatöörilaitteiden ja LA-puhelimien myynti kuluttajille ja jälleenmyyjille. Liiketoiminta kasvoi 90-luvun puolivälissä käsittämään moniaaltovastaanottimet eli skannerit.
2000-luvulle tultaessa Bandercom laajentui edelleen myyden sekä ammatti- että harrastekäyttöön soveltuvia radiolaitteita. Bandercom oli erikoistunut tarjoamaan laitteiden tehdasmalleista räätälöityjä tuotteita, kuten tuotteistettuja modifiointeja ja sulautettujen ohjelmistojen muokkauksia suosittuihin laitteisiin, kuten esimerkiksi Yupiteru MVT-9000MkII, joista Bandercom tuotteisti erityiset M2 ja M3 -versiot. 2000-luvulla yrityksen liiketoiminnan ydin siirtyi entistä enemmän laitekaupassa asiantuntijarooliin ja toisaalta tukkukauppaan. Bandercom on tunnettu erilaisista järjestelmätoimituksista, kuten VHF-laitteiden toimituksista mm. pelastuslaitoksille ja toisaalta vahvasta integraattoriroolista VIRVE-viranomaisverkon tuotteiden ja palveluiden parissa.

Liiketoiminta nykyään

2010-luvulla Bandercom Oy on toteuttanut digitaalisia radiopuhelinverkkoja, muun muassa Helsingin Musiikkitalon digitaalinen radiopuhelinverkko on yrityksen toteuttama. Yritys rakentaa ja suunnittelee erilaisia sisätilojen ja vaikeiden kohteiden sisäpeittoratkaisuja, joissa matkapuhelin- ja/tai VIRVE-toimivuutta laajennetaan tiloihin, missä kyseiset verkot eivät maanpäällisen verkon avulla toimi. Vuonna 2011 Bandercom oli mukana ratkaisemassa HKL:n metrovarikon sisätilojen TETRA-järjestelmien kuuluvuutta.
Maanalalaisissa tiloissa Bandercom on toteuttanut GPS-sisäpeittoratkaisuja, joissa GPS-signaali viedään saataville tarvittavaan paikkaan. Järjestelyllä tehdään mahdolliseksi mm. ajoneuvoissa käytettävien navigaattoreiden GPS-signaalin saatavuus.
Bandercom on osallistunut alan seminaareihin, joissa sen työtekijöitä on ollut puhumassa sisätilojen monioperaattorijärjestelmistä, missä useat eri radiotaajuiset järjestelmät voivat käyttää yhteistä antenniverkkoa. Sisätilojen kuuluvuus on tullut entistä ajankohtaisemmaksi Pelastuslain VIRVE-pykälän soveltamisen takia sekä uusien rakennusmääräysten, joilla tähdätään matalaenergiatalojen yleistymiseen. Matalaenergiatalojen eristemateriaalit vaimentavat maanpäällisten verkkojen kuuluvuutta sisätiloissa.
Bandercom on Suomen Virveverkko Oy (Suomen Erillisverkot Oy:n tytäryhtiö) kouluttama VIRVE-sisätilaratkaisuihin erikoistunut yritys.
Happee

Historia

Seuran erikoinen nimi tulee Jussi Kanteleelta, jolla tarinan mukaan oli enemmän intoa kuin kuntoa. Happeen syntyhistoriassa nimen tausta on esitetty väärin: Todellisuudessa termi Happee tuli ensin käyttöön Kanteleen bridge-porukassa, jossa J. Kantele ja O. Kiema kehittivät siihen sopivaa tarjousmenetelmää, jonka tarkoitus oli olla niin hyvä, että se saisi siinä lajissa vastustajan haukkomaan happea. Tuo niin sanottu "keuhkovammaliittoparahdus" tarttui myös muiden huulille, ja niin Happee-nimi oli käytössä ensi kertaa harrastetason kaukalopallo-ottelussa Viitaniemessä 29. joulukuuta 1983.
Happee on alun perin harrastetason kaukalopalloseura. Salibandy tuli mukaan keväällä 1988, jolloin Happee osallistui Opiskelijoiden liikuntaliiton sukupuolisählyjen SM-kisoihin. Virallisesti seura katsotaan perustetuksi kuitenkin 1. tammikuuta 1989. Heti ensimmäisenä keväänä seura osallistui Salibandyn Suomen Cupiin. Salibandyliiton sarjoihin seura ilmoittautui kaudelle 1989–1990, jolloin alimpana sarjatasona oli II-divisoona.
Vuonna 1990 Sari Haapasalon johdolla perustettiin naisten salibandyjoukkue, joka sai joukkueiden pienen lukumäärän vuoksi suoraan paikan SM-sarjasta. Seuraavana vuonna perustettiin ensimmäiset juniorijoukkueet.
Linnunruohokasvit

Tuntomerkit

Linnunruohokasveissa on sekä puu- että ruohovartisia lajeja, ja ne sisältävät saponiineja. Kasvit ovat kaljuja tai niissä on solukarvoja. Hankasilmuja on vähintään kaksi. Lehdet ovat yksinkertaisia ja ehytlaitaisia. Varren nivelissä on melko usein parilliset rauhaset tai rauhasia on lehtilavassa. Kukat ovat vastakohtaisia, enemmän tai vähemmän perhomaisia, viisiverhoisia ja -teriöisiä; terälehdet ovat tavallisesti kynnellisiä. Heteitä on kahdeksan, ja ne ovat enemmän tai vähemmän yhteen kasvaneita sekä terälehtiin kiinnittyviä; usein yksi heteistä puuttuu. Emilehdet ovat kasvaneet yhteen, ja vartalo on pitkä. Siemenessä on toisinaan enemmän tai vähemmän tärkkelyspitoinen endospermi.

Levinneisyys

Linnunruohokasveja esiintyy lähes koko maapallolla (muutama myös Suomessa) arktisia alueita ja Uutta-Seelantia lukuun ottamatta.

Luokittelu

Linnuhruohokasvien heimossa on noin 21 sukua ja 965 lajia, ja ne jaetaan neljään tribukseen:

1. Xanthophylleae Chodat

Tribuksen muodostaa vain Xanthophyllum-suku, johon kuuluu 95 eteläaasialaista ja pohjoisaustralialaista puu- ja pensaslajia. Kasveihin kerääntyy alumiinia. Kasvutapa on sympodiaalinen: päähaaran kärkisilmu kuolee ja jokin sivuhaaroista ottaa päähaaran aseman. Varren nivelissä on rauhasia. Kukinto on terttumainen (muissa tribuksissa viuhkomainen). Kukkien verholehdet ovat keskenään erikokoisia ja teriö on kierteinen eli kontortti. Sikiäimessä on laitaistukat, joihin kiinnittyy vähintään neljä, toisinaan runsaastikin siemenaiheita. Luotti on pieni ja kaksiliuskainen, harvoin pallomainen. Hedelmä on tavallisesti marja, harvoin avautuva.

2. Polygaleae Chodat

Tribuksen kasvit ovat ruohovartisia, puuvartisia köynnöksiä eli liaaneja tai pensaita; jotkin ruohoista ovat lehtivihreättömiä ja sienijuuren varassa eläviä marraskasveja. Varren nivelten rauhaset ovat harvinaisia. Kukka on perhomainen siten että kaksi verholehteä muodostaa siivet, kaksi yhteen kasvanutta terälehteä purjeen ja yksi venhon (vrt. hernekasvien kukka). Heteenponnet avautuvat kärkirei'illä. Sikiäin on kahden yhteen kasvaneen emilehden muodostama, ja luotti on kaksiliuskainen ja enemmän tai vähemmän epäsymmetrinen. Hedelmä on usein litteä kota, marja, luumarja tai siivellinen pähkylä eli samara.
Tribus on levinneisyydeltään kosmopoliitti Arktista ja Uutta-Seelantia lukuun ottamatta. Runsaslajisimmat suvut ovat linnunruohot (Polygala, ehkä noin 350 lajia, joista Suomessa kolme), Monnina (180 lajia), Muraltia (120 lajia) ja Securidaca (80 lajia).

3. Carpolobieae Eriksen

Tribus käsittää kaksi sukua ja kuusi trooppisen Afrikan lajia. Ne ovat pensaita, pieniä puita tai liaaneja. Heteitä on tavallisesti viisi, ja ponnet avautuvat lyhyillä kärkiraoilla. Yhteen kasvanut sikiäin on kolmilehtinen ja luotti pallomainen.

Käyttö

Eräistä lajeista on valmistettu rohtoja, kuten pohjoisamerikkalaisesta rohtolinnunruohosta (Polygala senega) myrkkykäärmeen puremiin ja yskänlääkkeisiin. Eräät linnunruoholajit ovat värikasveja. Kuitukasvina viljellään trooppisen Afrikan lajia Polygala butyracea.
Rusobulbuli

Levinneisyys

Rusobulbulia tavataan Keniassa, Mosambikissa, Somaliassa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan yleinen ja runsas suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Sen kannankehitys on kuitenkin laskeva, ja se on mahdollisesti hävinnyt Somaliasta kokonaan. Vähenemisen ei kuitenkaan vielä uskota vaarantavan lajia, joten se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikku-Lampsi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. 
Siinä ei ole kartan mukaan saaria. 
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat.  ja suurin syvyys on 5,3 metriä. Järven rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,2 metriä mpy. Järven pohjoisrantaan laskee Niemijärvi (49 hehtaaria, ha) ja länsirantaan Lauttalampi (8 ha). Pikku-Lampsi laskee lyhyttä ojaa pitkin Iso-Lampsiin.
Abel Xavier

Abel Xavier (s. 30. marraskuuta 1972 Nampula, Mosambik) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän kuului aikaisemmin Portugalin maajoukkueen vakiomiehistöön.

Ura seurajoukkueissa

Kolmevuotiaana Portugaliin muuttanut Xavier aloitti ammattilaisuransa Estrela da Amadoran joukkueessa, missä pelasi kolmen vuoden ajan ennen siirtymistään vuonna 1993 suurseura Benficaan. Benficassa hän pääsi ensimmäisellä kaudellaan juhlimaan Portugalin liigamestaruutta. 1995 Xavier siirtyi Italian Serie A:n Bariin, missä peliaika jäi vähäiseksi ja Xavier siirtyikin vain yhden kauden jälkeen Espanjaan Real Oviedoon. Oviedossa peliaikaa tuli kahden kauden aikana yli 40 ottelun verran. Kauden 1998–1999 Xavier pelasi Hollannissa PSV Eindhovenissa ja pääsi juhlimaan Alankomaiden superucpin voittoa ennen siirtymistään Englannin valioliigaan ja Evertonin joukkueeseen. 
Tammikuussa 2002, kauden puolivälissä, Xavierin seuraavaksi osoitteeksi tuli paikallisvastustaja ja arkkivihollinen Liverpool. Seuraavan vuoden tammikuussa Xavier lähti Turkkiin suurseura Galatasarayhin, ja yhden kauden jälkeen siirtyi jälleen, tällä kertaa Saksaan ja Hannover 96:n joukkueeseen. Puolen vuoden Saksan-visiitin jälkeen Xavier palasi Italiaan AS Romaan, missä peliaika jäi jälleen vähäiseksi, mutta meriittilistaan tuli Italian cupin voitto. 2005  Xavier palasi Englantiin Middlesbroughon Michael Reizigerin korvaajaksi. Marraskuussa 2006 Xavier jäi kiinni kielletyn anabolisen steroidin dianabolin käytöstä ja hänet asetettiin 18 kuukauden pelikieltoon, mikä sittemmin lyheni vuoden mittaiseksi. Toukokuussa 2007 Xavier siirtyi viimeisimpään seuraansa Los Angeles Galaxyyn Yhdysvaltain MLS-liigaan, mistä hän lähti kesällä 2008 riitaannuttaan valmentaja Ruud Gullitin kanssa.

Maajoukkueura

Aikaisemmin Xavier kuului Portugalin maajoukkueen puolustuksen tukipilareihin. Hän edusti maataan vuoden 2000 EM-turnauksessa, missä hän jatkoajalle edenneessä välieräottelussa Ranskaa vastaan torjui kädellään David Trezeguet'n laukauksen, mistä aiheutuneesta rangaituspotkusta Zinedine Zidane veti pallon verkkoon ja pudotti Portugalin loppuottelusta. Xavier joukkuetovereineen protestoi tuomiota suurieleisesti, mistä hänelle langetettiin yhdeksän kuukauden pelikielto maaotteluihin, mikä sittemmin lyhennettiin kuuden kuukauden mittaiseksi.
Xavier oli mukana myös vuoden 2002 MM-turnauksessa mutta pääsi kentälle vain vaihtopelaajana viimeisen alkulohko-ottelun 73. minuutilla.

Yksityiselämä

22. joulukuuta 2009 Xavier kertoi kääntyneensä muslimiksi ja käyttävänsä nimenään Faisal Xavieria.
Polar (satelliitti)

Polar oli Maan magnetosfääriä tutkinut Nasan satelliitti, joka laukaistiin 24. helmikuuta 1996 Delta II-raketilla Vandenberg Air Force Base-tukikohdasta. Sen oli valmistanut Lockheed Martin Astro Space Division. Polarin toiminta päättyi 28. huhtikuuta 2008.
Oulun yliopisto suunnitteli ja valmisti satelliitin sähkökenttiä mittaavat instrumentit ja niiden lankapuomit.
Väinö Stadigh

Väinö Erik Elias Stadigh (17. helmikuuta 1876 Turku – 14. syyskuuta 1944 Parainen) oli suomalainen filosofian tohtori ja lyseon lehtori ja rehtori.
Stadighin vanhemmat olivat Turun hovioikeuden varapresidentti Johan Erik Stadigh ja Emilia Henriette Wichmann. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1902.
Stadigh oli Viipurin ruotsalaisen lyseon matematiikan, fysiikan ja kemian vanhempana lehtorina vuodesta 1915 alkaen ja toimi myös koulun rehtorina. 
Väinö Stadigh oli naimisissa 1909–1942 Valborg Krookin (k. 1942) kanssa. Hänet on haudattu Turun hautausmaalle.
Launo Suomela

Launo Kaleva Suomela (s. 10. syyskuuta 1927 Helsinki) on suomalainen voimistelunopettaja ja nuortenkirjailija.
Suomelan vanhemmat olivat filosofian tohtori Klaus Uuno Suomela ja filosofian maisteri Hellä Gurli Sabina Tingvald. Hän pääsi ylioppilaaksi Käpylän yhteiskoulusta 1947 ja valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta 1950. Suomela on asunut vuodesta 1960 Vesannolla.
Myös Launon veli Päivö Suomela ja sisar Toivi Suomela olivat kirjailijoita.
HMS Tumult (R11)

Palvelus

Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 1965 BISCOlle. Alus saapui 25. lokakuuta hinattuna Arnott Youngille Dalmuiriin romutettavaksi.