google/wiki40b huggingface dataset:
Savolaismurteet

Savolaismurteet ovat suomen kielen itämurteita, joiden alue on niiden nimestä huolimatta paljon laajempi kuin pelkkä Savo: se käsittää myös lähes koko Keski-Suomen, Pohjois-Karjalan, Kainuun, Etelä-Pohjanmaan itäisimpiä pitäjiä sekä pääosan Koillismaasta.

Kirjallisuus

Savolaismurretta kirjallisessa tuotannossaan käyttäneisiin kirjailijoihin on kuulunut muiden muassa Kalle Väänänen.

Sarjakuvat

Sarjakuvassa savolaismurteita on käytetty muiden muassa Jorma "Jope" Pitkänen sarjakuvassa Näkymätön Viänänen.

Elokuvat

Useissa elokuvissa on kuultu savon murretta. Tunnettu savolaismurteen käyttäjä on näyttelijä Esa Pakarinen, jonka savolaismurretta puhuviin hahmoihin kuluu muiden muassa Severi Suhonen. Jopa itse Pekka Puupää puhui savon murretta ensimmäisestä elokuvasta lähtien 1953, kun häntä esitti Esa Pakarinen. Muita tällaisia elokuvia on mm. Napapiirin sankarit.

Musiikki

Savolaismurteeita on Suomessa käytetty sekä taide- että kevyessä musiikissa. Taidemusiikista tunnetaan Aaro Jalkasen alkujaan virolaisen kuorolaulun sävelmään kirjoittama "Kallavesj". Kevyessä musiikissa Savolaismurretta ovat käyttäneet  muiden muassa säveltäjä ja sanoittaja Eino Kettunen, jonka tunnettuja savolaismurteella sanoitettuja kappaleita ovat muiden muassa Joensuun Elli ja 2000-luvulla myös internet-ilmiönä tunnetuksi tullut  Ievan polkka, sekä näyttelijä Esa Pakarinen, jonka esittämiin tunnettuihin kappaleisiin kuluu muiden muassa Lentävä kalakukko, 1900-luvun loppuvuosikymmeninä savolaismurretta on käyttänyt lauluissaan laulaja-lauluntekijä Jaakko Teppo. Huumorimusiikkia savolaismurteella ovat esittäneet myös huumoriryhmä Halavatun papat, ja sen johtohahmo Jamppa Kääriäinen. Vuonna 2006 ensimmäisen pitkäsoittonsa julkaisi Verjnuarmu, joka omien sanojensa mukaan "yhistää mussiikissaan savon ylen kaaniin murteen raskaaseen tuomijopäevän soetantaan".

Tieteen kielenä

Vuonna 2013 Helsingin yliopistossa hyväksyttiin ensimmäistä kertaa kokonaan savolaismurteella kirjoitettu kandidaatintutkielma. Jani Koskisen itäisiin savolaismurteisiin kuuluvalla Keski-Karjalan seudun murteella kirjoitetun "tutkiilman" aihe on saamelaiskielten vaikutus skandinaavisiin kieliin. Omien sanojensa mukaan Koskinen halusi tutkielmansa kielivalinnalla osoittaa, että "suomen kirjakielj ei ou millään laila paremppoo tahe oikkiimppoo kieltä kunj mikkään murre, ja mikä tahhaa murre soppii mihen tahhaa käyttöyhteytteen." Vuonna 2018 Helsingin yliopistossa hyväksyttiin Koskisen niin ikään savolaismurteella kirjoittama pro gradu -tutkielma.
Five Nights at Freddy’s 4

Pelaaminen

Pelissä pelataan itkevän lapsen (luultavasti toisen pelin Marioneten) isoveljen painajaisissa. Pelaajan tehtävänä on tarkistaa ovet, kaappi ja sänky robottieläinten varalta. Pelaajalla on varusteena taskulamppu, jonka virta ei lopu. Sillä voi karkoittaa käytävässä näkyvät robottieläimet, mutta jos pelaaja kuulee niiden hengityksen tai näkee Nightmare Fredbearin tai Nightmaren sytytettyään taskulampun, ovi pitää välittömästi sulkea. Pelaajan pitää myös tarkkailla kaappia hyökkäysten varalta. Jos pelaaja ei ole tarpeeksi huolellinen valon näyttämisessä käytävään tai jättää ovet, kaapin ja sängyn tarkastamatta liian pitkäksi aikaa, pelaaja säikäytetään, ja peli loppuu. Jokaisen yön jälkeen pelaaja voi pelata kahta erilaista minipeliä; 8-bittinen minipeli, jossa pelataan itkevällä lapsella, sekä "Fun with Plushtrap" -niminen minipeli, jossa pelataan itkevän lapsen isoveljen painajaisissa, kuten myös pääpelissä. "Fun with Plushtrap" -minipelissä onnistuttuaan pelaaja voi aloittaa seuraavan yön kello kahdelta. 
Aikaisempien pelien tapaan pelin pääjuoni sijoittuu viiteen  yöhön, jotka muuttuvat joka yö vaikeammiksi selvitä. Ensimmäisen neljän yön aikana pelaajan vastassa ovat robottieläimet Nightmare Freddy, Nightmare Bonnie, Nightmare Chica ja Nightmare Foxy. Viidennen yön aikana vastassa on Nightmare Fredbear, jonka säikytystaktiikat ovat yhdistelmä neljästä ensin mainitusta robottieläimestä. Seitsemäntenä yönä vastassa on Nightmare, joka on pelin vaikein robottieläin. Se on pikimusta versio Nightmare Fredbearista.Kun Nightmare hyökkää, peli kaatuu.
Kolmannen yön 8-bittisessä minipelissä voi nähdä televisiossa vuosiluvun 1983, mistä on päätelty pelin sijoittuvan vuoteen 1983.
Cape Canaveral AFS LC-26

Historia

Kompleksi 26:n rakentaminen käynnityi vuonna 1956. Kompleksin rakennuskustannukset olivat noin 6,8 miljoonaan dollaria. Alustaa 26A käytettiin elokuusta 1957 tammikuuhun 1963 kymmenen Jupiter-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin 16 Jupiter-raketin laukaisuun lokakuusta 1957 tammikuuhun 1960. Kompelksin alustalta 26A laukaistiin 31. tammikuuta 1958 Jupiter C -raketilla Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti, Explorer I. Seuraavaksi alustalta 26B laukaistiin kaksi laukaisua, joista ensimmäisellä joulukuussa 1958 avaruuteen lensi yksi apina, Gordo ja toisella toukokuussa 1959 kaksi apinaa, Able ja Miss Baker. Alustaa 26A käytettiin heinäkuusta elokuuhun vuonna 1959 kahden Redstone-raketin laukaisuun. Alustaa 26B käytettiin kuuden Juno II -raketin laukaisuun elokuusta 1959 toukokuuhun 1961. Kompleksin käyttö päättyi vuonna 1964, ja se siirtyi Air Force Space Museum -museolle saman vuoden marraskuussa. Alusta sai National Historic Landmark -statuksen huhtikuussa 1984, ja alustalla on näytillä nykyisin yli 55 rakettia ja ohjusta.
Vihdin Teatteri

Historia

Kesäteatteri sai alkunsa vuonna 1971. Sitä ennen Vihdin kansalaisopiston näytelmäpiiri esitti lukuisia näytelmiä 1960-luvulla. Käytännön syistä näytelmäpiiri irtautui kansalaisopistosta vuonna 1983 itsenäiseksi yhdistykseksi ja teatteritoimintaa jatkettiin Vihdin teatteriyhdistys –nimen alla. Myöhemmin yhdistyksen virallinen nimi lyhennettiin muotoon Vihdin Teatteri ry.
Kesäteatterin A-katsomo tuhoutui vuonna 2004 tulipalossa. Palanut osa uusittiin kokonaan. Vuonna 2007 katsomoon lisättiin liikuteltava sadekatos, ja penkit uusittiin 2010.
Teatterin näytelmiä on esitetty muuallakin kuin Vihdissä, Suomessa esimerkiksi Muhoksella ja Torniossa. Näytelmiä on viety myös ulkomaille saakka, kuten Viroon.

Muuta

Vihdin kunta on tukenut teatteria aktiivisesti, muun muassa järjestämällä tälle harjoitustiloja. Vuosina 1989–2010 harjoitustilat sijaitsivat Keinälä-nimisessä omakotitalossa. Nykyään harjoitustilat sijaitsevat Lankilan entisen päiväkodin tiloissa, jossa on myös mahdollisuudet pienimuotoisiin esitelmiin.
Teatterin perustajajäseniin kuuluvat muun muassa näyttelijä ja ohjaaja Ilkka Moisio, joka työskentelee teatterissa yhä.

Palkinnot ja tunnustukset

Wichtis-yhdistys palkitsi vuonna 2010 Vihdin Teatterin henkilökunnan merkittävästä työstä kulttuurin saralla.

Organisaatio

Vihdin Teatterin hallitukseen kuuluvat: Puheenjohtaja on Marit Peura ja varapuheenjohtaja Anna-Leena Brännare.
Muut hallituksen jäsenet ovat Sakari Kovasiipi, Tarja Kairikko, Jukka Ahonen (rahastonhoitaja), Heikki Mielonen, Kristiina Kemppainen (hallituksen sihteeri), Jenni Kanta-Oksa ja Tuija Karjalainen.
Hallituksen varajäsenet ovat Taru Väätäinen ja Heikki Hyytiäinen.
Georg Fraser (arkkitehti)

Bernhard Olof Georg Fraser (3. kesäkuuta 1882 Tuusula – 12. joulukuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja opettaja.

Henkilöhistoria ja ammattiura

Fraserin vanhemmat olivat eversti Georg Fredrik Fraser ja Johanna Wilhelmina Åström ja puoliso vuodesta 1906 Leila Wittig. Fraser tuli ylioppilaaksi Viipurin ruotsalaisesta yhteiskoulusta 1901 ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1905. Valmistuttuaan hän toimi ylimääräisenä arkkitehtina Yleisten rakennusten ylihallituksessa, vuodesta 1907 Viipurin läänin rakennuskonttorin apulaisarkkitehtina vuoteen 1921 asti ja sitten yksityisarkkitehtina. Hän työskenteli myös Viipurin teollisuuskoulun opettajana vuodesta 1919 ja myöhemmin koulun rehtorina sekä Helsingin teknillisen oppilaitoksen opettajana vuodesta 1944. Viipurissa Fraser toimi myös kunnalliselämässä, muun muassa rahatoimikamarin jäsenenä.
Kuvien petollisuus

Kuvien petollisuus (ransk. La Trahison des images) on belgialaisen surrealistisen taidemaalarin René Magritten kuuluisa maalaus vuodelta 1929. Se esittää piippua, jonka alle on kirjoitettu ranskankieliset sanat ”Ceci n'est pas une pipe” (”Tämä ei ole piippu”). Sanat tarkoittavat sitä, että piippua esittävä kuva ei ole sama asia kuin piippu itse. Maalaus kyseenalaistaa näin tavan puhua erilaisia kohteita esittävistä kuvista. Teoksesta on tullut suoranainen modernin taiteen ikoni.
Maalauksen tyylin on sanottu muistuttavan mainoksissa suosittua tyyliä, ja Magritte olikin työskennellyt aiemmin mainosalalla.
Maalauksen leveys on 81,1 senttimetriä ja korkeus 60,3 senttimetriä. Sen omistaa nykyään Yhdysvaltain Los Angelesissa toimiva Los Angeles County Museum of Art.
UKK-kävelytesti

UKK-kävelytesti arvioi terveyskunnon keskeistä osatekijää kestävyyskuntoa. Kestävyyskunto tarkoittaa hengitys- ja verenkiertoelimistön suorituskykyä. Sen avulla testattavalle voidaan antaa palautetta hänen aerobisen kuntonsa riittävyydestä suhteessa terveyteen ja toimintakykyyn.
Kävelytesti perustuu arvioon maksimaalisesta hapenottokyvystä (VO₂max). Se ilmaistaan kuntoindeksinä, jossa iän vaikutus on otettu huomioon. Kuntoindeksi kertoo kuntotason verrattuna samanikäisten naisten ja miesten viitearvoihin.
Testissä kävellään kaksi kilometriä tasaisella vauhdilla mahdollisimman nopeasti terveyttä vaarantamatta. Tulos on luotettava silloin, kun testi tehdään ohjattuna. Koulutettu testaaja osaa ottaa huomioon testin tulokseen vaikuttavat tekijät.
Kävelytesti on tarkoitettu 20–65-vuotiaiden aikuisten kestävyyskunnon testaamiseen. Se sopii henkilöille, joilla ei ole ripeää kävelyä rajoittavaa sairautta tai vammaa tai sydämen sykkeeseen vaikuttavaa lääkitystä. Erittäin hyväkuntoisille testiä ei suositella. Säännöllisesti kestävyysliikuntaa yli viisi tuntia viikossa noin tunnin kerrallaan harrastaville se ei välttämättä anna luotettavia tuloksia.
UKK-instituutin kehittämä UKK-kävelytesti on erinomainen apu terveyden edistämiseen pyrkivässä liikuntaneuvonnassa. Testattavan ominaisuudet ja elämäntilanne vaikuttavat siihen, millä tavoin testiä kannattaa käyttää liikuntaneuvonnassa. Liikuntaneuvonnan tueksi tarvitaan UKK-kävelytestin lisäksi tietoa testattavan elintavoista ja terveydestä.
Peruskirja 08

Peruskirja 08 (Língbā Xiànzhāng) on julkilausuma, jonka alkujaan allekirjoitti ainakin 303 kiinalaista kulttuuri- ja tiedevaikuttajaa sekä ihmisoikeusaktivistia edistääkseen poliittisia uudistuksia ja Kiinan kansanvaltaistumista. Peruskirja 08:ssa vaadittiin ilmaisunvapautta, ihmisoikeuksien kunnioittamista, demokratiaa kuten monipuoluejärjestelmää, totuuskomissiota tutkimaan menneisyyden epäoikeudenmukaisuuksia ja julmuuksia, valtionyhtiöiden ja maan yksityistämistä ja vapaata markkinataloutta. Sittemmin peruskirjan allekirjoittajien määrä on ylittänyt 8600 (tilanne toukokuussa 2009).
Peruskirja julkaistiin Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 60. vuosipäivänä 10. joulukuuta 2008, ja se nimettiin Peruskirja 77:n mukaan, jonka julkaisivat tšekkoslovakialaiset toisinajattelijat. Kaksi päivää ennen peruskirjan julkistamista yksi sen laatijoista, Liu Xiaobo, pidätettiin, ja 25. joulukuuta 2009 hänet tuomittiin "valtiolliseen kumoukseen yllyttämisestä" 11 vuodeksi vankeuteen. Liulle myönnettiin vuoden 2010 Nobelin rauhanpalkinto.
Funny How Sweet Co-Co Can Be

Äänitykset

Basisti Steve Priestin mukaan Sweet ei soita läheskään kaikilla kappaleilla, vaan monessa laulussa soittajina toimivat studiomuusikot. Yhtyeen jäsenet eivät myöskään saaneet valita albumin kappaleita. Lisäksi laulusolisti Brian Connollya painostettiin laulamaan kappaleet yhtyeen tuottajien haluamalla tyylillä. Tässä Connollylla oli ongelmia, mikä vaikutti hänen itseluottamukseensa negatiivisesti. Steve Priest on kertonut, ettei omista albumia siihen liittyvien huonojen muistojen vuoksi.

Julkaisu ja vastaanotto

Levy ilmestyi loppuvuodesta 1971. Britanniassa albumi julkaistiin nimellä Funny How Sweet Co-Co Can Be. Sen kansikuvassa on ruskea karamelli, jonka keskellä Sweetin jäsenet. Manner-Euroopassa albumi julkaistiin hieman erilaisella nimellä Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be. Albumin kansi eroaa Britannian-versiosta, sillä siinä on mustavalkoinen kuva yhtyeestä lavalla sekä piirretty tölkki, josta valuu hunajaa. Etukannen taustaväri on musta ja takakannen valkoinen. Lisäksi levylle sisältyy ”Co-Co”-singlen b-puolella ilmestynyt ”Done Me Wrong Alright”.
Albumi ei ollut Britanniassa suuri menestys, eikä se saavuttanut siellä listasijoitusta. Manner-Euroopassa menestys oli parempaa: Suomessa levy nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi ja pysyi listalla yhteensä 39 viikkoa. Tanskassa levy ylsi sijalle 15 vuonna 1974.
Kitaristi Andy Scottin mukaan Funny How Sweet Co-Co Can Be -albumilla on 1970-luvun kitchissään oma paikkansa Sweetin diskografiassa. Hän on kehunut solisti Brian Connollyn tulkintaa The Supremes -coverissa ”Reflections”.
Head Office Finland

Historia

Belgialainen Gilles Van Lemberg perusti oman toimiston vuonna 2002 työskenneltyään sitä ennen eri autobrändien markkinointijohtajana ja huomattuaan tarinankerronnan ja sisältömarkkinoinnin merkityksen käytännössä: kun autokaupan ympärille rakensi kokonaisia palvelupaketteja asiakasuskollisuus kasvoi. Yritys erikoistui suoramarkkinointiin, asiakaslehtiin, brändien aktivoimiseen, sisältömarkkinointiin ja asiakasuskollisuuden kasvattamiseen.
Sanoma Media Belgium osti Head Officen kesällä 2012, kaupalla Sanoma halusi vahvistaa sisältömarkkinointistrategiaansa. van Lembergen perusteli myyntiä sillä, että yrityksen kasvumardollisuudet olivat rajalliset: Belgia oli markkina-alueena pieni, pääomasijoittajat eivät ymmärtäneet bisnestä ja mainostoimistoja yritys kiinnosti lähinnä siinä, että ne voisivat sen avulla paikata omia tappioitaan. van Lembergiä kiinnosti Sanoman tarjoama journalistinen perspektiivi.
Yritys on voittanut alallaan kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja, syksyllä 2013 se valittiin vuoden sisältömarkkinointitoimistoksi Content Marketing World Conferencessa.
Mediakonserni Sanoma toi yrityksen Suomeen syksyllä 2014. Sanoma siirsi yrityksen yhteyteen Sanoma Yritysjulkaisut -yksikön, joka oli aiemmin kuulunut Magazine Mediaan. Yksikön asiakkaita olivat muun muassa Finnair, Orion ja Nordea ja se valittiin neljästi peräkkäin Suomen parhaaksi asiakaslehtitaloksi Taloustutkimuksen joka toinen vuosi tekemässä tutkimuksessa. Suomen Head Office toimii Belgian yrityksen alaisuudessa. Sen toimitusjohtajaksi valittiin Kati Sulin, joka siirtyi paikkaan Fazerista, jossa hän oli toiminut online- ja mediajohtajana. Head Office -ketju toimii Suomen ja Belgian lisäksi myös Hollannissa ja sen asiakkaisiin kuuluvat muun muassa Unilever, Renault, ABB ja Bridgestone.
Vuonna 2014 Head Office työllisti 270 henkilöä, sen liikevaihto oli 40 miljoonaa euroa ja sillä oli asiakkaita 17 maassa.
Marraskuussa 2015 Sanoma Media Finland tiedotti, että sen natiivimainontaa ja kaupallisia sisältöjä tekevät tiiminsä ja Head Office Finland yhdistyvät Sanoma Content Marketing -yksiköksi.

Tuotteet

Head Office Finland tuottaa asiakkaidensa brändeille sisältöä kaikkiin niiden kanaviin. Esimerkkisisältöjä ovat jutut  asiakaslehtiin, uutiskirjeisiin, verkkosivuille ja intranetiin. Yritys analysoi myös yleisöjä ja seuraa viestinnän tuloksia.

Asiakkaat

Head Office Finlandin asiakkaita ovat muun muassa DNA:n yritysliiketoiminta, Teollisuussijoitus, Finnair, Orion, Nordea ja työeläkeyhtiö Varma, jolle tehdään Varma-asiakaslehteä.
Erkki Lahti (eräkirjailija)

Erkki Lahti (s. 1946, Kuorevesi) on suomalainen Kuopiossa asuva eräkirjailija. Lahti on väitellyt tohtoriksi biologian alalta, väitöskirjan aiheena oli muikku.
Matti Vuoria

Matti Vuoria (s. 14. maaliskuuta 1951 Helsinki) on suomalainen virkamies ja yritysjohtaja. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö 1992–1998 ja Keskinäisen työeläkevakuutusyhtiön Varman toimitusjohtaja 2004–2014.
Vuoria valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Oulun yliopistosta vuonna 1974 ja oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1977. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1978.
Vuosina 1984–1985 Vuoria oli ulkoministeriön lähetysneuvos. Hän työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä hallitussihteerinä 1981–1984, hallitusneuvoksena 1985–1991, ylijohtajana 1991–1992 ja kansliapäällikkönä 1992–1998. Vuosina 1998–2003 Vuoria toimi Fortumin hallituksen päätoimisena puheenjohtajana. Hän oli Varman toimitusjohtaja 2004–2014. Vuoria jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 2014.
Vuorialla on lukuisia luottamustoimia yritysten ja yhteistyöelinten hallituksissa. Hän on YIT:n ja Svenska Handelsbankenin Suomen aluepankin hallituksen puheenjohtaja sekä muun muassa Cleantech Investin ja Wihurin hallituksen jäsen.
Gero Hottinger

Gero Hottinger (30. kesäkuuta 1948 Düsseldorf, Saksa – 31. heinäkuuta 2012 Espoo) oli tunnettu, syntyjään saksalainen ja sittemmin suomalaistunut keittiömestari ja ravintoloitsija. Hän työskenteli ja toimi vuosina 1994–2000 ravintoloitsijana Suomen tunnetuimpiin keittiömestareihin kuuluvan Eero Mäkelän kanssa ravintola Kanavarannassa. Heidän ravintolalleen myönnettiin Vuoden ravintola 1998 -tunnustus sekä American Express -yhtiön Parhaan palvelun palkinto (1998-2000).
Hottinger aloitti työuransa 1960-luvun alussa piccolona Düsseldorfin Savoy-hotellissa, jossa hän myös opiskeli oppisopimuksella kokiksi vuosina 1964–1967. Hän työskenteli Ruotsissa Tukholman Grand-hotellin keittiössä 1968–1971, sitten vuonna 1971 Kalastajatorpalla ja oli Inter-Continentalin pääkylmäkkönä vuodesta 1971. Vuodesta 1975 lähtien Hottinger oli Ragni Rissasen ravintoloiden palveluksessa seitsemän vuoden ajan. Hottingerin seuraavia työpaikkoja olivat Budapest (1985), La Vista (1986) sekä 1990-luvun alussa Savoy. Vuoden 1993 lopussa hän ryhtyi ravintoloitsijaksi, ja vuokrasi Katajanokalla sijaitsevan ravintola Kanavarannan yhdessä Eero Mäkelän ja Maria Plantingin kanssa.
Mäkelän siirryttyä pois Kanavarannasta 2000, ravintolan omistus järjestettiin uudelleen ja Hottinger vastasi ravintola Kanavarannan keittiöstä jonkin aikaa, kunnes luopui siitä vuoden 2001 lopussa. Ostajana oli myöhemmin Royal Ravintolat -konsernina tunnettu yritys, joka uusi tiloja ja ravintolakonseptia hiukan sekä palkkasi keväällä 2012 nyt ravintola Nokaksi nimettyyn ravintolaansa keittiöpäälliköksi Markus Maulavirran.
Hottinger siirtyi puolestaan jonkin ajan kuluttua Lempäälässä sijaitsevan Villa Hakkari -kartanoravintolan ravintoloitsijaksi. Tästä yrittäjyydestä hän luopui sukupolvenvaihdoksella vuonna 2010 tyttärensä Katja Nissisen ja vävypoika, kokki Arto Rastaan hyväksi. 
Keittiömestari Hottinger perusti Eero Mäkelän kanssa vuonna 1995 Helsingin kulinaarisen instituutin, jossa annetiin keittiötaidon opetusta. Hottinger jatkoi tämän instituutin johdossa vuoteen 2010 asti. Jo 2000-luvun alkupuolella tultaessa useat muutkin ravintola-alan yrittäjät ryhtyivät järjestämään samantyyppisiä ruoka-alan kursseja, mitä Mäkelän ja Hottingerin perustama kulinaarinen instituutti myi asiakkailleen.
Mesenaatti

Mesenaatti (lat. maecenas) on taiteen, taiteilijoiden ja joskus myös tieteenharjoittajien suosija ja heidän taloudellinen tukijansa. Tuki voi olla suoria lahjoituksia ja erilaisia stipendejä tai taiteilijan teosten ostamista tai tilaamista riittävän tulotason turvaamiseksi.
Tunnetuimpia mesenaatteja ovat olleet Medicin suku Firenzessä renessanssin aikaan ja mesenaateille nimensä antanut roomalainen Gaius Maecenas.
Nykyisin mesenaatteina toimivat yksityishenkilöiden sijaan usein säätiöt ja valtiot, jotka jakavat tyypillisesti apurahoja hakemusten perusteella.
Kurt Berger

Kurt Volmar Berger (1898–1977) oli Valtion Lentokonetehtaan pääkonstruktööri, koulutukseltaan lentokoneinsinööri.
K. V. Bergerin isä oli kirkkoherra Arnold Berger ja äiti Fanny Berger. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta yhteiskoulusta vuonna 1916, aloitti TKK:n koneinsinööriosaston sähkötekniikan opinnot saman vuoden syksynä, mutta liittyi vapaaehtoisena Helsingin Jääkäriprikaatiin.
Vuonna 1918 Berger kävi Saksassa Libaussa Ilmavoimien lento-oppilaana vesikoneohjaajakoulutuksessa, mutta Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan koulutus jäi kesken. Berger sai myöhemmin kansainvälisen siviilien ohjaajatodistuksen vuonna 1921.
Berger opiskeli lentokoneinsinööriksi syksystä 1919 lähtien East London Collegessa, valmistumispäivän ollessa 5. syyskuuta 1922. Hänet nimitettiin Ilmavoimien esikunnan insinööriksi 1. marraskuuta 1922 Santahaminaan, ja vähän myöhemmin pääkonstruktööriksi 1. maaliskuuta 1924.
Berger suunnitteli muun muassa I.V.L. C.24-, Haukka I ja II-, Sääski- ja Kotka-lentokoneet.
Suunnittelemiensa lentokoneiden lisäksi Berger osallistui Ilmavoimien hävittäjähankintoihin 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa muun muassa Tšekkoslovakiassa, Isossa-Britanniassa, Italiassa ja Ranskassa.
Berger erotettiin tehtävistään Valtion lentokonetehtaan puhdistuksien takia vuonna 1933 ja hän jatkoi alalla Lentoasema I:n ja Lentorykmentti 2:n konetarkastajana valvoen muun muassa talvisodan jälkeen Brewstereiden kokoonpanoa Ruotsissa, huoltopäällikkönä ja Ilmavoimien esikunnan toimistoinsinöörinä sekä yksityisenä yrittäjänä sotien jälkeen.
Tapani Tirilä

Tapani Tirilä (s. 31. toukokuuta 1947 Kokkola) on suomalainen Oulaisista kotoisin oleva musiikin lehtori ja kuoronjohtaja. Hän on johtanut Oulaisten Nuorisokuoroa sen perustamisesta, vuodesta 1972 alkaen sekä Laaksojen Kamarikuoro Vox Ardensia vuodesta 1999 ja Naiskuoro Välkettä vuodesta 2008 alkaen.
Hänen puolisonsa on Leila Ristiluoma-Tirilä. Hänen veljensä Veli Tirilä oli Juho Oksan koulun rehtori.
Tasavallan presidentti on myöntänyt Tirilälle musiikkineuvoksen arvonimen.

Saavutuksia

Tapani on saanut ansioistaan mm. Suomen Valkoisen Ruusun ansioristin, Sulasolin Klemetti-palkinnon vuonna 1989 ja kultaisen kunniamerkin vuonna 2002, Nuorten Kuoroliiton Heinz Hofmann -mitalin vuonna 1997, Oulun läänin taidepalkinnon 1984 ja Oulun läänin ”hyvä opettaja” -tunnustuspalkinnon vuonna 2001. Suomen Kuoronjohtajayhdistys valitsi Tapani Tirilän vuoden kuoronjohtajaksi vuonna 2003.
Faisal al-Fayiz

Faisal al-Fayiz (arab.  فيصل الفايز ‎) (s. 1952) toimi Jordanian pääministerinä 25. lokakuuta 2003 – 7. huhtikuuta 2005 välisenä aikana. Hän on toiminut aiemmin Jordanian puolustusministerinä. Al-Fayiz kuuluu myös kuningas Abdullah II:sen lähipiiriin.
Hän on opiskellut College De La Sallessa, Ammanissa, Jordaniassa (1970). Sen jälkeen hän lähti Walesiin, Cardiffin yliopistoon, jossa hän suoritti tutkinnon politiikan historiasta 1978.  Vuonna 1981 hän suoritti tutkinnon kansainvälisistä suhteista Bostonin yliopistossa, Yhdysvalloissa.