google/wiki40b huggingface dataset:
Jimmy Choo

Jimmy Choo (s. 15. marraskuuta 1948 ) on malesialainen muotisuunnittelija, joka asuu Isossa-Britanniassa. Hänet tunnetaan parhaimmin tuotemerkistä Jimmy Choo Ltd, joka tuli tunnetuksi käsintehdyistä naisten nahkakengistä.
Békásmegyer

Historia

Ensimmäiset maininnat Békásmegyerin kylästä on vuodelta 1363. Kylä tuhoutui osmaniaikana, noin 1600-luvun puolivälissä, eikä kylästä ole mainintoja 1690-luvun väestönlaskennassa. Saksalaisia uudisraivaajia asettui alueelle 1740-luvulla. Saksalaiset kutsuivat kylää Krottendorfiksi. Se alkoi kasvaa hiljalleen, ja vuonna 1830 siellä oli 839 asukasta. Vuonna 1941 siellä oli jo 13 089 asukasta, ja vuonna 1950 se liitettiin Budapestiin.
John Pope

John Pope (18. maaliskuuta 1822 – 23. syyskuuta 1892) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri ja Unionin kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänellä oli lyhyt mutta menestyksekäs ura läntisellä taistelunäyttämöllä, mutta on parhaiten tunnettu tappiostaan toisessa Bull Runin taistelussa. Sisällissodan jälkeen hän loi menestyksekkään uran intiaanisodissa.

Lapsuus ja nuoruus

Pope syntyi Louisvillessä Kentuckyssä Nathaniel Pope-nimisen liittovaltion tuomarin pojaksi. Hänen isänsä oli Abraham Lincolnin ystävä. Hän oli Manning Forcen lanko and ja toinen pikkuserkku Mary Todd Lincolnille. Hän valmistui Yhdysvaltain sotilasakatemiasta 1842 ja sai komennuksen kakkosluutnantiksi kartoittajainsinööreihin. Hän palveli Floridassa ja auttoi sitten mittaamaan Yhdysvaltain ja Kanadan pohjoisrajaa. Hän taisteli Zachary Taylorin alaisena Monterreyn ja Buena Vistan taisteluissa Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana, missä hän sai väliaikaisen ylennyksen ykkösluutnantiksi ja kapteeniksi. Sodan jälkeen Pope työskenteli maanmittarina Minnesotassa. 1850 hän esitteli navigoitavuutta Red Riverissä. Hän palveli pääinsinöörinä New Mexicon hallinnossa 1851-1853, ja vietti loput rauhan vuodet mittaamalla rautatietä Tyynellemerelle.

Sisällissota

Sisällissodan syttyessä hän haki Lincolnin adjutantiksi, mutta hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 17. toukokuuta 1861 ja komennettiin hakemaan vapaaehtoisia Illinoisista. Hän sai komennettavakseen läntisen sotanäyttämön pohjoisalueen ja Keski-Missourin heinäkuussa ja riitatui läntisen sotanäyttämön komentajan kenraalimajuri John C. Frémontin kanssa ja juonitteli saadakseen tämän pois komennosta. Pope otti 18. joulukuuta Blackwaterista Missourista 1200 vankia. Hän sai 1862 kenraali Halleckilta komentoonsa Mississippin armeijan, ja komennettiin valtaamaan Konfederaation tukikohtia Mississippijoen varrella. Hän onnistui valtaamaan New Madridin ja avasi tien unionin sotalaivoille Memphisiin asti. Corinthin piirityksessä hän komensi Henry Wager Halleckin armeijan vasenta sivustaa, mutta Lincoln kutsui hänet pian itään. McClellanin Virginian niemimaan sotaretken epäonnistumisen jälkeen hän sai komentoonsa unionin Virginian armeijan. Hän joutui etelävaltioiden joukkojen asettamaan ansaan toisessa Bull Runin taistelussa 29. elokuuta 1862 ja James Longstreetin komentamat etelävaltalaiset pakottivat hänet perääntymään. Seurauksena kenraalimajuri Fitz John Porter joutui sotaoikeuteen ja erotettiin kun taas Pope erotettiin 12. syyskuuta ja hänen armeijansa annettiin McClellanille. Pope jatkoi sotilastehtävissä idässä Missourin divisioonassa, ja erosi armeijasta kenraalimajurina 1865.

Sodan jälkeiset vaiheet

Sodan jälkeen hän työskenteli jälleenrakennustehtävissä Atlantassa ja taisteli intiaanisodissa apasseja vastaan ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1882. Hän erosi armeijasta 1886. Hän kuoli Ohion sotilaiden kodissa lähellä Sanduskyä Ohiossa ja on haudattu Bellefontainen hautausmaahan St. Louisiin Missouriin.
Christopher Wren

Sir Christopher Wren (1632–1723) oli englantilainen arkkitehti.
Wren tunnetaan kirkoista, jotka hän suunnitteli Lontooseen Lontoon suuren palon (1666) jälkeen. Hänen tunnetuin yksittäinen teoksensa on St Paulin katedraali Lontoossa. Se valmistui lopullisesti vuonna 1711. 
Hänen ensimmäinen tunnettu arkkitehtuurinen työnsä on Sheldonian Theatre eli yliopiston suuri juhlasali Oxfordissa. Wren oli lujuuslaskelmien mestari. Tunnettu anekdootti kertoo, että Windsorin raatihuoneen (Windsor Guildhall) rakennuttaja vaati Wreniä parantamaan rakennuksen yläkerran tuentaa lisäämäällä siihen pylväitä. Wren lisäsi pylväät, mutta todellisuudessa ne eivät ulottuneet räystäälle saakka eivätkä siis tukeneet rakennusta mitenkään. Rakennuttaja ei tätä tiennyt, mutta oli tyytyväinen tulokseen.
Wren oli tähtitieteen professori Oxfordin yliopistossa. Hän oli parlamentin jäsenenä 1685–1688 ja 1702–1705. Hänet lyötiin ritariksi 1673.
Wren on haudattu suunnittelemaansa St Paulin katedraaliin. Haudalla on teksti Lector, si monumentum requiris, circumspice (Jos etsit muistomerkkiä, katso ympärillesi).
Anaalivaihe

Anaalivaihe on Sigmund Freudin mukaan lapsen kehityksessä noin yhden ja kahden vuoden iässä tapahtuva vaihe, jolloin lapsi rupeaa tiedostamaan peräaukon erogeeniset alueet, ja painiskelee peräaukon toiminnan hallitsemiseen liittyvien kysymysten kanssa.
Teorian mukaan vaihe edustaa ristiriitaa id:in superegon ja egon välillä, jolloin lapsi hakee selvyyttä vanhempiensa tahdon, oman tahtonsa ja hallitsemattomien impulssiensa välillä.
Anaalivaihetta edeltää oraalivaihe, jolloin äidin rinta on ehdoton ykköskohde lapsen mielenkiinnolle.

Anaalifiksaatio

Anaalifiksaatiolla ymmärretään niitä piirteitä persoonallisuudessa, jotka pohjautuvat lapsuusiässä koettuun ylenmääräiseen rangaistukseen, joka kohdistuu nimenomaan potalle opettamiseen.
Opel Corsa B

Opel Corsa (1993–2000)

Vuonna 1993 A-mallin korvasi pyöreämpi ja nykyaikaisemman näköinen Corsa B. Ensimmäisestä sukupolvesta poiketen B-mallin sedan-versiota ei myyty Euroopassa. Muualla oli saatavilla myös farmarimalli Caravan ja pakettiautoversio Corsavan. Auton mallinimi oli nyt myös Britanniassa Corsa. Kahden tähden tulos Euro NCAP -kolaritestissä oli hieman pettymyksellinen, sillä kilpailijat Ford Fiesta ja Volkswagen Polo saivat kumpikin kolme tähteä.
Corsa B:n alustalle perustuivat myös pieni coupé Opel Tigra ja korotetulla takaosalla varustettu pakettiauto Opel Combo. 
Moottorivaihtoehtoina olivat 1,0- (55 hv), 1,2- (45 hv), 1,4- (60/90 hv) ja 1,6-litraiset (106/109 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (60 hv) Isuzun valmistama diesel.  

Vuoden 1997 kasvojenkohotuksessa Corsan ulkonäköä tuoreutettiin hieman. Etusäleikkö muuttui yksiosaiseksi ja puskurit kokivat pieniä uudistuksia. Koria jäykistettiin paremman turvallisuuden saavuttamiseksi. Kuljettajan turvatyyny oli tullut vakiovarusteeksi jo mallivuoden 1995 autoihin. Uudistettu Corsa ylsi nyt kolmeen tähteen Euro NCAP -kolaritestissä.
Sergio Aragonés

Sergio Aragonés (s. 6. syyskuuta 1937 Castellón, Espanja) on espanjalaissyntyinen sarjakuvapiirtäjä, joka on tehnyt piirroksia MAD-lehteen ja luonut sarjakuvahahmo Urho Epäonnensoturin (Groo the Wanderer).
Aragonés muutti nuorena Espanjasta perheensä mukana Meksikoon. Vuonna 1962 hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän päätyi New Yorkiin vain 20 dollaria mukanaan ja teki siellä hanttihommia kunnes meni näytekansion kanssa Mad Magazinen toimistoon kysymään töitä. Hänen englannintaitonsa ei ollut vielä kovin hyvä, joten hän pyysi tulkikseen Spy vs. Spy -sarjan luojan Antonio Prohíaksen. Prohías tosin osasi vielä vähemmän englantia. Madin kustantaja Bill Gaines onneksi piti Aragonésin näytetöistä ja palkkasi tämän.
Aragonés tuli kuuluisaksi sivujen mariginaaleihin piirtämistään pikkuruisista pilakuvistaan, eikä hänen suuremmissakaan kuvituksissaan yleensä ole paljon tekstiä vaan ne toimivat pelkän kuvan voimalla. Aragonés on nopea piirtäjä, ja joidenkin tietojen mukaan hän ei tee luonnoksia vaan piirtää sarjansa suoraan valmiiksi tussilla.
1980-luvulla Aragonés loi Conan barbaaria parodioivan hahmon, Urho Epäonnensoturin. Semic julkaisi sitä myös Suomessa vuosina 1984–1985 yhteensä kahdeksan numeroa. Urho on myyttisessä maailmassa vaeltava soturi, jonka älyssä ei ole kehumista mutta jonka miekkailutaidot ovat erinomaiset. Sarjassa esiintyy myös Tietäjä, joka auliisti jakaa viisaita opetuksiaan kenelle tahansa, vaikka niistä ei aina kuitenkaan hyötyä olekaan. Urho ihastui kauniiseen naissoturiin Chakaaliin, joka ei ollut mikään hölmö vaan palkkasoturijoukon johtaja.
Biologinen hierarkia

Biologinen hierarkia tai elämän järjestys tarkoittaa monimutkaisten biologisten rakenteiden muodostamaa hierarkiaa. Tämä rakenne määrittelee elämän reduktionistisesti. Perinteisesti hierarkian pienimmän osan muodostavat atomit ja suurimman biosfäärit. Hierarkian ylempiä tasoja kuvataan yleensä ekologiseksi hierarkiaksi.
Hierarkian kukin taso kuvaa kasvavaa kompleksisuutta, jossa kunkin tason systeemi koostuu alemman tason perusyksiköistä. Hierarkian taustalla on käsite emergenssi, jonka mukaan tasolla esiintyviä ominaisuuksia ei löydy alemmilta tasoilta.
Organisoituminen viittaa lisäksi organismin koskeaan entropian tasoon. Ideaalisesti kunkin lajin yksittäisillä organismeilla on sama rakenne. Esimerkiksi tyypillisesti ihmisellä on vartalo, jonka alaosassa on kaksi jalkaa alhaalla ja eri puolilla kaksi kättä eri sekä yläosassa pää. On erittäin harvinaista (ja fysiologisista ja biomekaanisista tekijöistä johtuen yleensä mahdotonta) löytää ihmistä, jolla on kaikki nämä rakenteet, mutta eri järjestyksessä.
Elämän rakentuminen hierarkiana on useiden tieteellisten menetelmien, erityisesti lääketieteen perusolettama. Ilman organisaatiota olisi huomattavasti vaikeampaa hyödyntää fysikaalisten ja kemiallisten ilmiöiden vaikutuksia sairauksien hoitamisessa. Esimerkiksi kognitiivinen ja behavioraalinen neurotietiede pohjautuvat näkemykselle, jonka mukaan aivot rakentuvat tietynlaisista erikoistuneista soluista. Myöskään farmakologian peruskäsitteitä ei voitaisi määritellä, jos ei tiedettäisi, että solutasolla tapahtuva muutos vaikuttaa koko organismiin. Sovellukset ulottuvat myös ekologille tasoille. Esimerkiksi DDT:n suora vaikutus tapahtuu solun alapuolisella tasolla, mutta vaikutukset ulottuvat hierarkian ylemmille tasoille. Teoriassa yhdessä atomissa tapahtuva muutos voisi aiheuttaa muutoksen koko biosfäärissä.
Kansantuomioistuin (natsi-Saksa)

Kansantuomioistuin (saks. Volksgerichtshof, lyh. VGH) oli natsi-Saksan erikoisoikeus, joka oli säädetty lailla 24. huhtikuuta 1934. Valtiopäivätalon palon jälkeinen oikeusprosessi päättyi kansallissosialistien kannalta epäedulliseen tulokseen, koska valtakunnanoikeus tuomitsi yksin päätekijänä Marinus van der Lubben. Kansallissosialistit eivät sen vuoksi voineet syyttää kommunisteja tuhopoltosta. Niinpä perustettiin poliittisiin rikoksiin erikoistunut VGH, jonka toimivaltaan kuuluivat muun muassa seuraavat rikosasiat: puolustusmateriaalin vahingoittaminen, vihollisen avustaminen ja puolustuskyvyn heikentäminen. Kansantuomioistuin jakoi tuomioita myös mustan pörssin kauppiaille, lakkoilijoille ja tappiomielialan levittäjille. 
Kansantuomioistuin kokoontui Berliinin oikeustalon istuntosalissa. Oikeussali oli koristettu suurilla hakaristilipuilla sekä Adolf Hitlerin ja Fredrik II:n rintakuvilla. Oikeusistuin koostui kahdesta ammattilaistuomarista sekä viidestä maallikkojäsenestä, jotka olivat koottu kansallissosialistisen puolueen, poliisin, SS:n ja sotavoimien riveistä. Ammattilaistuomarien äänet olivat ratkaisevat, ja ne saattoivat kaataa maallikkojen äänet. Tuomarit nimitti Hitler valtakunnan oikeusministeriön (Reichsjustizministerium) ehdotuksesta. Oikeusistuimen tärkein jäsen oli puheenjohtaja. VGH tuomitsi ainoana oikeusasteena: muutoksenhakumahdollisuutta tuomioihin ei ollut. 
VGH:n puheenjohtajana oli vuodesta 1936 Otto Thierack, ja häntä seurasi vuonna 1942 Roland Freisler. Viimeistään Freislerin nimityksen jälkeen kansantuomioistuin lakkasi täysin muistuttamasta todellista laillista oikeusistuinta. Freisler ajoi kuolemantuomioita läpi vähin todistein sekä pilkkasi ja nöyryytti syytettyjä. Kun kansantuomioistuin tuomitsi heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniä, Freisler raivosi ja huusi niin kovaa, että istunnot tallentaneen filmiryhmän äänittäjillä oli suuria vaikeuksia tehdä työnsä.
Vuosina 1943–1944 Freislerin I senaatti langetti 1 600 hirttotuomiota (muun muassa Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsenet). Pelkästään vuosina 1942–1943 VGH langetti yli 5 000 kuolemantuomiota. Tuomioita ei jaettu ainoastaan saksalaisille vaan myös miehitettyjen maiden kansalaisille.
Kevyt metro

Kevytmetro on kaupunkiraideliikenteeseen tarkoitettu kevytrautatiejärjestelmä, joka yleensä kulkee suurimmalta osin maanpinnalla tai maanpinnan yläpuolella. Kevytmetroja ovat esimerkiksi Lontoon Docklands Light Railway ja Newcastlen Tyne and Wear Metro.
British Academy Film Awards 2015

British Academy Film Awards 2015 oli järjestyksessään 68. Bafta-palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2014 elokuville. Gaala järjestettiin Royal Opera Housessa Lontoossa 8. helmikuuta 2015. Gaalan juonsi jälleen Stephen Fry.

Televisionti

Gaala nähtiin ensi kertaa suorana lähetyksenä Suomessa TV5-kanavalla klo 23.00.
Kevin Hayes

Ura

Hayes pelasi vuodet 2011–2014 Hockey Eastissa Bostonin yliopistossa. Ensimmäisten kolmen kautensa aikana hän teki 17 maalia ja yhteensä 67 pistettä. Viimeisenä vuotenaan hän muodosti ketjun nykyisten Calgary Flamesin pelaajien Bill Arnoldin ja Hobey Baker Awardin vuonna 2014 voittaneen Johnny Gaudreaun kanssa. Hän teki kauden aikana 28 maalia ja syötti 39 eli tuplasi kolmen ensimmäisen kauden aikana saamat pisteensä. Hän oli Hobey Baker Awardin kymmenen parhaan ehdokkaan joukossa ja hän on kerännyt mainetta kahden suunnan hyökkääjänä, jolla on tuottelias laukaus ja joka on hyvä ylivoimalla. Hänet nimettiin Beanpot -turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Chicago Blackhawks menetti oikeutensa Hayesiin 15. elokuuta 2014, kun ei ollut tehnyt hänen kanssaan sopimusta. 16. elokuuta hänestä tuli rajoittamattomasti vapaa pelaaja. Hayes ja New York Rangers solmivat 20. elokuuta tulokassopimuksen.
Eero Holopainen (professori)

Eero Olavi Holopainen (s. 20. syyskuuta 1937 Kuhmo) on Helsingin yliopiston meteorologian emeritusprofessori. Hän on meteorologian ja ilmastodynamiikan asiantuntija.
Holopainen kirjoitti ylioppilaaksi Kajaanin lyseossa 1956, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1960, filosofian lisensiaatiksi Tukholman yliopistosta 1962 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1964. Työuransa hän aloitti Tukholman yliopiston meteorologian laitoksen assistenttina 1960. Holopainen palasi Suomeen 1962 akateemikko Erik Palménin assistentiksi Suomen Akatemiaan, jossa työskenteli vuoteen 1965, jolloin siirtyi Yhdysvaltoihin tutkijaksi Michiganin yliopistoon (Ann Arbor) vuosiksi 1965–1966. Seuraavaksi hänet palkkasi Ilmatieteellinen keskuslaitos ylimääräiseksi ylimeteorologiksi 1966–1967 ja sääosaston viransijaiseksi osastonjohtajaksi 1966–1968. Samaan aikaan Holopainen toimi myös Helsingin yliopiston meteorologian dosenttina 1966–1970. Helsingin yliopiston virkaatekevänä apulaisprofessorina hän toimi 1969–1970, apulaisprofessorina 1970–1971, virkaatekevänä professorina 1971–1973 ja meteorologian professorina 1973–1998. Yliopiston professorin kaikkia velvollisuuksia Holopaisen ei tarvinnut hoitaa 1984–1989, sillä hänet valittiin Suomen Akatemian tutkimusprofessoriksi viisivuotiskaudelle. Vierailevana professorina Holopainen toimi 1976 australialaisessa Monash-yliopistossa, 1979 yhdysvaltalaisessa Princetonin yliopistossa ja 1981 yhdysvaltalaisessa Wisconsinin yliopistossa (Madison).
Päätyönsä ohessa Holopaisen aika riitti moneen häntä kiinnostavaan luottamustoimeen ja jäsenyyteen. Hän oli Euroopan keskipitkien sääennusteiden keskuksen (ECMWF) tieteellisen neuvonantokomitean jäsen 1976–1980 ja 1983–1990, Maailman ilmatieteen järjestön (WMO/ICSU) tieteellisen komitean jäsen 1980–1986 ja EU Human Capital and Mobility -ohjelman Earth Science -paneelin jäsen 1992–1994. Suomessa hän oli Ilmatieteen laitoksen johtokunnan jäsen vuodesta 1989 ja Pohjoismaisen ympäristöntutkimusohjelman ilmastonasiantuntijaryhmän jäsenenä vuodesta 1991. Holopainen toimi lisäksi Geofysiikan seuran puheenjohtajana 1971, Suomen maantieteellisen seuran työjäsenenä 1975, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1974 ja Suomen Tiedeseuran jäsenenä vuodesta 1975. Ansioistaan hänet palkittiin 1975 Suomalaisen Tiedeseuran Theodor Homénin palkinnolla ja 1993 Geofysiikan seuran hopeisella Erik Palmén -mitalilla.
Pirkko Helenoro

Pirkko Helenoro (s. 11. helmikuuta 1935) on suomalainen kasvatustieteen maisteri, opettaja ja kirjailija.
Helenoro menetti molemmat vanhempansa viisivuotiaana kun hänen isänsä kaatui vuonna 1940 talvisodassa äidin kuoltua jo aikaisemmin syksyllä 1939. Hän oli sitten sukulaisten hoidossa mutta pääsi sitten ottolapseksi Köyliössä sijainneeseen Järnefelt-Rauanheimon suvun omistamaan Hällän kartanoon. Kartanon omistanut lapseton leskiemäntä otti Pirkon ottolapsekseen välttääkseen kartanon maiden pakkolunastuksen asutustiloiksi karjalaisille siirtolaisille. Pirkko joutui tekemään kartanossa raskaitakin töitä ja hän joutui myös seksuaalisen ahdistelun ja henkisen sekä fyysisen väkivallan kohteeksi. Näitä vaiheita hän kuvasi omaelämäkerrallisessa kirjassaan Tuntemattoman sotilaan tytär. 
Helenoro kävi koulua Urjalassa ja Kokemäelle ja hän valmistui myöhemmin opettajaksi. Hän toimi opettajana muun muassa 1967-1990 Lappeenrannassa. Helenorosta esitettiin vuonna 2013 Yle TV1:ssä Esa Sirosen ohjaama henkilökuva.
Bardi (suku)

Bardi oli firenzeläinen kauppahuone ja suku (Compagnia dei Bardi). Bardit aloittivat kauppiaina jo 1100-luvulla, ja pankkiireiksi he ryhtyivät viimeistään 1200-luvun puolivälissä. Bardit olivat tällöin erityisesti paavien luottopankkiireita. Pankkiirit olivat havainneet, että oli tuottoisaa lainata rahaa köyhille ruhtinaille käyttäen vakuutena kaupallisia privilegioita eli etuoikeuksia, kuten monopoleja. Vuonna 1340 suku tuki Firenzessä epäonnistunutta kapinayritystä, jonka takia monet suvun jäsenet karkotettiin kaupungista. Suvun linna rakennettiin tällöin Parmaan. Kauppahuone teki konkurssin vuonna 1344 rahoitettuaan satavuotista sotaa käynyttä Englannin hallitsijaa Edvard III:tta lähes puolen miljoonan floriinin summalla.
Devin Setoguchi

Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Setoguchi pelasi vuodet 2003–2007 WHL-junioriliigassa. Kaudesta 2003–2004 kauteen 2005–2006 hän edusti Saskatoon Bladesiä ja kauden 2006–2007 Prince George Cougarsia. Hän siirtyi Cougarsiin lokakuun 2006 pelaajakaupassa, jossa Bladesiin siirtyivät puolustaja Stefan Elliott ja ensimmäisen kierroksen varausvuoro WHL Bantam Draftissa. 
Kausina 2005–2006 ja 2006–2006 Setoguchi oli joukkueidensa paras pistemies ja maalintekijä. Eniten pisteitä hän teki kaudella 2005–2006, jolla hän teki 65:ssä WHL:n runkosarjaottelussa 83 tehopistettä, 36 maalia ja 47 syöttöpistettä. Hän sijoittui tuolla kaudella liigan pistepörssin seitsemänneksi. Yhteensä hän teki neljän WHL-kauden aikana 243 tehopistettä, 118 maalia ja 125 syöttöpistettä, 255:ssä runkosarjaottelussa ja 34 tehopistettä, 19 maalia ja 15 syöttöpistettä, 29:ssä pudotuspeliottelussa.

NHL-ura

San Jose Sharks varasi Setoguchin numerolla kahdeksan NHL:n varaustilaisuuden 2005 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa kaksi vuotta myöhemmin, jolloin hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 29. lokakuuta 2007 Sharksin kohdatessa vierasottelussa Dallas Starsin. Hän teki tuossa ottelussa, jonka Sharks voitti 4–2, kaksi maalia ja tuli valituksi ottelun ykköstähdeksi. Yhteensä hän pelasi tulokaskaudellaan, kaudella 2007–2008, 44 NHL:n runkosarjaottelua, joissa hän teki 17 tehopistettä, 11 maalia ja kuusi syöttöpistettä, ja yhdeksän pudotuspeliottelua, joissa hän teki maalin ja antoi yhden maalisyötön. Hän pelasi tuolla kaudella myös 23 ottelua San Josen farmijoukkueessa Worcester Sharksissa AHL-liigassa.
Myöhempinä vuosinaan San Jose Sharksissa hän menestyi tilastojen valossa parhaiten kaudella 2008–2009, jolla hän oli joukkueensa toiseksi eniten maaleja ja kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja tehtyään 31 maalia ja 34 syöttöpistettä, yhteensä 65 tehopistettä, 81:ssä runkosarjaottelussa. 24. kesäkuuta 2011, neljän Sharksissa pelatun kauden jälkeen, hän siirtyi Minnesota Wildiin osana pelaajakauppaa, jossa Wild sai hänen lisäkseen hyökkääjä Charlie Coylen pelaajaoikeudet ja Sharksin ensimmäisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2011, ja jossa Sharks sai vaihdossa puolustaja Brent Burnsin ja Wildin toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Vain vuorokausi ennen siirtoa Setoguchi oli tehnyt Sharksin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen. 
5.heinäkuuta 2013 Minnesota Wild kauppasi Setoguchin Winnipeg Jetsiin vaihdossa toisen kierroksen varausoikeuteen NHL:n varaustilaisuudessa 2014.

Tausta

Setoguchi varttui maatilalla Taberin pikkukaupungissa Albertan provinssissa. Hänellä on isänsä puolelta japanilaiset sukujuuret.
Anja Kling

Ura

Anja Klingin isä työskenteli Filmstudio Babelsbergissä ja hänen sisarensa Gerit Kling (s. 1965) työskentelee näyttelijänä. 1990-luvun alussa Kling teki sivurooleja muun muassa rikossarjassa Polizeiruf 110. Hänen läpimurtonsa oli Helken rooli seitsenosaisessa draamasarjassa Hagedorns Tochter vuonna 1994. Vuosina 1997 ja 1998 Kling näytteli Barbaran roolin italialaisessa mafiatrillerissä La Piovra eli Allein gegen die Mafia. Sittemmin Kling näytteli muun muassa Evan osan komediassa Die Masche mit der Liebe (2007) ja Susannen osan agenttiparodiassa Undercover Love (2010). Kumpaisessakin tuotannossa hän näytteli Henning Baumia vastaan. 2010-luvulla Kling on näytellyt aiempaa enemmän päärooleja. Hän on tulkinnut muun muassa Ninan osan elokuvassa Tatort: Dunkle Zeit (2017). Niin ikään 2017 Kling näytteli Stefanien osan luokkakokous-elokuvassa Klassentreffen.
Vuonna 2008 Kling näytteli Katja Schlemmin roolin 1980-luvun Itä-Saksaan sijoittuvassa elokuvassa Wir sind das Volk – Liebe kennt keine Grenzen. Myös sarjassa Honigfrauen liikutaan saman aikakauden Itä-Saksassa ja etenkin Unkarissa. Kling näyttelee päähenkilöiden äitiä, joka vetää ihmissuhteensa solmuun Balaton-järven rannalla.
Ensimmäiset teatterielokuvaroolinsa Anja Kling teki jo DDR:n aikana: vuonna 1988 hänellä oli roolit elokuvissa Danke für die Blumen ja Mit Leib und Seele. Seuraavana vuonna Kling näytteli naispääosan draamassa Grüne Hochzeit. Klingin valkokangasura jatkui tieteiskomediassa Die Sturzflieger 1995. Seuraavalla vuosikymmenellä hän näytteli muun muassa lastenelokuvassa Das fliegende Klassenzimmer (2003) ja jouluisessa perhekomediassa Es ist ein Elch entsprungen (2005). Lastenelokuvarooleja edustaa myös äidin osa kolmessa Hexe Lilli -elokuvassa. Ihmissuhdekomediaa Kling teki muun muassa  Gernot Rollin ja Mario Barthin elokuvassa Männersache vuonna 2009. Kling on näytellyt myös nuortenelokuvissa: 2010-luvun alussa hän teki Julien roolin kahdessa Hanni & Nanni -elokuvassa. Vuonna 2018 Kling näytteli tohtori Schmitt-Gössenweinia saksalais-itävaltalaisessa komediassa Hilfe, ich hab meine Eltern geschrumpft.
Klingin äänirooleja on muun muassa Mathilden ääni suomalais-yhdysvaltalaisessa tietokoneanimoidussa toimintakomediassa Angry Birds -elokuva (2016).
Teatterissa Kling on näytellyt nimiroolin Henrik Ibsenin draamassa Hedda Gabler.
Raamatullinen vuosi

Elokuva

Kirjasta tehtävä elokuva on jäänyt "valmisteilla"-asteelle. Sen tuottaa Paramount Pictures Brad Pittin Plan B Entertainment-tuotantoyhtiö ja ohjaa Julian Farino.