google/wiki40b huggingface dataset:
René Marsiglia

Ura pelaajana

Marsiglia aloitti pelaajauransa US Boulognessa 1976 edustettuaan juniorivuotensa Aubagnea ja SO Caillolsia. Hän edusti kaksi kautta Boulognea, kunnes siirtyi 1978 pääsarjaan nousseeseen Lilleen. Hän edusti Lilleä liigassa viiden kauden ajan ja pelasi seuran paidassa lähes 150 liigaottelua. Lillestä puolustavana keskikenttäpelaajana viihtynyt Marsiglia kulki RC Lensin ja Sporting Toulon Varin kautta OGC Niceen. Marsiglia edusti rivieralaisseuraa seitsemän kauden ajan ja kuului seuran avainpelaajistoon. Hän jätti joukkueen kesällä 1994 ja pelasi uransa viimeisen kauden 1994–1995 Amiensissa.

Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Marsiglia siirtyi Amiensin valmennuskeskukseen, josta hän nousi seuran päävalmentajaksi marraskuussa 1998 häntä Lillessä valmentaneen Arnaud Dos Santosin saatua potkut. Marsiglia pelasti Amiensin putoamiselta Division 2:sta kaudella 1998–1999, mutta seuraava kausi sujui murheellisesti, ja lopulta hän sai potkut helmikuussa 2000. Seura putosi Marsiglian potkuista huolimatta Nationaliin kauden päätteeksi.
Marsiglia jatkoi uraansa Le Havre AC:n valmennuskeskuksessa 2000–2001 ja palasi päävalmentajaksi kaudelle 2001–2002 AS Cannesin joukkueeseen. Hän valmensi joukkuetta yhden kauden, siirtyi sitten Olympique Alèsin valmentajaksi ja palasi jälleen kaudeksi 2003–2004 AS Cannesin peräsimeen. Hän sai potkut tehtävästään elokuussa 2004.
Heinäkuussa 2005 Marsiglia palasi pelaajaurallaan edustamaansa OGC Niceen ja toimi kauden 2005–2006 ajan pelaajatarkkailijana. Kesällä 2006 hän nousi seuran valmennuskeskuksen johtoon ja toimi tehtävässä neljän vuoden ajan. Maaliskuussa 2010 Marsigliasta tuli seuran edustusjoukkueen apulaisvalmentaja. Yhdessä Éric Royn kanssa hän onnistui luotsaamaan Nicen kuiville putoamiskamppailusta, ja kaksikko jatkoi tehtävässään myös kaudella 2010–2011. Vaikka menestys oli jälleen vaisua ja Nice säilytti vain vaivoin sarjapaikkansa, Roy ja Marsiglia jatkoivat valmentajina myös kaudelle 2011–2012. Vaikea syyskausi johti lopulta Royn potkuihin marraskuun puolivälissä 2011 ja Marsigliasta tuli seuran päävalmentaja. Marsiglian johdolla Nice onnistui parantamaan hieman otteitaan ja säilytti sarjapaikkansa lopulta neljän pisteen turvin. Kauden jälkeen Marsiglia ilmoitti, ettei jatka seuran päävalmentajan.
Joulukuun lopussa 2013 Marsiglia palasi valmennustehtäviin Ligue 2:n hännille juuttuneen Nîmes Olympiquen uutena päävalmentajana. Marsiglian johdolla Nîmes onnistui nousemaan pois putoamisviivan alapuolelta ja 15. sija takasi sarjapaikan säilymisen. Kauden jälkeen hän joutui kuitenkin tekemään tilaa José Pasqualettille.
Marsiglia kuoli syöpään 57-vuotiaana 25. syyskuuta 2016.
Ross Ulbricht

Ross William Ulbricht (s. 27. maaliskuuta 1984 Austin, Teksas) on yhdysvaltalainen darknetin Silk Road -kauppapaikan (suom. Silkkitie) perustaja. Hänet tunnettiin salanimellä ”Dread Pirate Roberts”. Ulbricht tuomittiin rahanpesusta, hakkeroinnista, salaliitosta vilpillisten henkilöllisyystodistusten kuljettamiseen ja salaliitosta huumekaupasta internetissä helmikuussa 2015. Hänet tuomittiin kahteen elinkautiseen ja lisäksi 40 vuoden vankeuteen ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen. Ulbrichtin valitukset on hylätty korkeammissa oikeusasteissa.
Mitch Ryan

Mitchell "Mitch" Ryan (s. 11. tammikuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan varsinkin Edward Montgomeryn roolista (Gregin isä) televisiosarjassa Dharma ja Greg. Lisäksi hän on tullut tunnetuksi esimerkiksi elokuvista Magnum .44 (1973) ja Tappava ase (1987). 
Ryan palveli Yhdysvaltain laivastossa Korean sodassa.
Arcadius

Flavius Arcadius (377/378 – 1. toukokuuta 408) oli Itä-Rooman keisari vuodesta 395 kuolemaansa asti. Hänen vanhempansa olivat Theodosius I ja Aelia Flaccilla. Hänen isänsä teki hänestä augustuksen tammikuussa 383. Vuonna 393 hänen nuoremmasta veljestään Honoriuksesta tuli myös augustus. Arcadius oli kiinnostuneempi näyttämään, että oli hurskas kristitty kuin hallitsemaan.
Keisarina ollessaan Arcadius oli pretoriaaniprefekti Rufinuksen vallan alla. Samalla tavalla Länsi-Roomassa hallitsi todellisuudessa magister militum Stilicho. Eräiden lähteiden mukaan Stilicholla oli kumpikin keisari vallassaan ja että hän antoi murhata Rufinuksen vuonna 395. Arcadiuksen uusi neuvonantaja Eutropius otti kuitenkin todellisen vallan käsiinsä. Arcadiuksen vaimolla Aelia Eudoxialla oli myös voimakas vaikutusvalta mieheensä ja hän saikin Eutropiuksen erotettua vuonna 399. Eudoxiaa vastusti puolestaan Konstantinopolin patriarkka Johannes Krysostomos. Eudoxia sai Krysostomoksen erotettua vuonna 404, mutta hän itse kuoli myöhemmin samana vuonna. 
Lopun hallituskaudestaan Arcadius oli uuden pretoriaaniprefektin Anthemiuksen vallan alla. Kun Arcadius kuoli vuonna 408, tuli hänen vanhimmasta pojastaan Theodosius II:a keisari.
Freddy Rodriguez

Frederik "Freddy" Rodriguez (17. tammikuuta 1975 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja Emmy-ehdokas. Hänet tunnetaan mm. televisiosarjoista Ruma Betty, Teen Titans, Teho-osasto, Tuho-osasto, Viiden juttu ja Mullan alla, jossa hän näytteli Federico 'Rico' Diazia. Hän on näytellyt myös elokuvassa Bobby (2006) sekä El Wrayta elokuvassa Planet Terror.

Yksityiselämä

Rodriguez on naimisissa Elsie Rodriguezin kanssa. He avioituivat vuonna 1996. Heillä on kaksi lasta. Rodriguez on puertoricolaista alkuperää.
Kalliala

Kalliala on kylä ja kaupunginosa Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se sijaitsee kaupungin keskustaajaman pohjoislaidalla kolmen kilometrin päässä varsinaisesta keskustasta Rautaveden pohjoisrannalla. Kallialan tunnuspiirteitä ovat Tyrvään Pyhän Olavin kirkko ja historiallinen Kallialan kyläkeskusta.
Kallialan kaupunginosa käsittää Kallialan kylän lisäksi tämän lähikylät. Asukkaita kaupunginosassa on noin 600. Kallialan seutu on valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Kallialan kyläkeskusta sijaitsee yhä keskiaikasella tontillaan ja se on tiheästi rakennettu Tyrvään vanhan kirkon läheisyyteen. Pellot ja haat ympäröivät varsinaista kyläaluetta. Varsinaisen kyläkeskittymän länsipuolella on tiivisti rakennettua taajama-aluetta, joka on osa kaupungin keskustaajamaa. Rautaveden rannalla on useita kesäasuntoja.
Tyrvään vanha kirkko sijaitsee Vanhankirkonniemellä, joka muinoin on ollut saari. Perimätiedon mukaan kirkon paikalla oli esihistoriallisella ajalla pakanallinen uhripaikka. Kylän läpi kulkee entinen Turku–Tampere-postitie, jonka varrelle perustettiin kylän ensimmäinen koulu vuonna 1910. Kylässä on ollut maanviljelyksen lisäksi paljon käsityön ammattilaisia, ja nykyään Kallialan alueella on hieman pienteollisuutta, josta merkittävimmät yritykset ovat FinnPelti ja Niemen tehtaat.
NRP Bicuda (P596)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Eduskuntavaalit 1930

Kansanedustajat

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Karl-August Fagerholm, Kaisa Hiilelä, Onni Hiltunen, Urho Kulovaara, Taavetti Nuutinen ja Yrjö Räisänen, maalaisliiton Jussi Annala, Matti Lahtela, J. E. Lampinen ja Matti Miikki, kokoomuksen Arvi Oksala, Jalmari Pilkama, Hilja Riipinen ja Niilo Solja, sekä edistyspuolueen Emil Jatkola.
Hyvin suurta huomiota vaaleissa herätti entisen presidentin K. J. Ståhlbergin (ed.) paluu eduskuntaan. Muita palanneita olivat muun muassa SDP:n Armas Paasonen, Väinö Tanner ja Matti Turkia, maalaisliiton Erkki Pullinen, kokoomuksen Emanuel Kolkki 20 vuoden tauon jälkeen, ja seuraavana vuonna presidentiksi noussut Pehr Evind Svinhufvud, sekä edistyspuolueen Juho Kaskinen ja Bruno Sarlin.
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Onni Talas, sekä edistyspuolueen J. H. Vennola. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Artturi Koskenkaiku ja Hilma Valjakka, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Tyko Reinikka, edistyspuolueen Eemil Linna, sekä RKP:n Immanuel Bäck ja Rafael Colliander.
Talviolympialaiset 2014

Olympiatuli

Vuoden 2014 olympialaisten talvikisojen soihtuviesti aloitti 123 päivää kestävän vaelluksen läpi Venäjän 7. lokakuuta 2013, ja matkaan se lähti Moskovasta käyden Kamtšatkan niemimaalla asti. Lisäksi soihtu vieraili mm. Kansainvälisellä avaruusasemalla ja Pohjoisnavalla. Viestiä kuljetti lokakuussa 2013 Murmanskista Pohjoisnavalle suuntautuneella olympiasoihdun jäämurtajamatkalla ainoana viestin suomalaisena viestinviejänä arktisen tutkimuksen professori Lassi Heininen Lapin yliopistosta.

Avajaiset

Kisojen avajaiset alkoivat 7. helmikuuta 2014, kello 20:14 paikallista aikaa. Avajaisissa näytettiin paloja Venäjän historiasta. Kisat avasi virallisesti presidentti Vladimir Putin. Urheilijoiden tullessa stadionille taustalla soitettiin venäläisen DJ:n Leonid Rudenkon musiikkia, Suomen lippua kantoi Enni Rukajärvi. Olympiatulen sytyttivät kolminkertaiset olympiavoittajat Vladislav Tretjak ja Irina Rodnina.

Kilpailupaikat

Kilpailutapahtumat järjestettiin kahdella eri alueella: rannikolla sijaitsevassa Sotšissa ja vuoristossa sijaitsevassa Krasnaja Poljanassa.

Maskotit

Maskotit paljastettiin 26. helmikuuta 2011, ja niiden nimet ovat the Polar Bear, the Hare ja the Leopard.

Boikotti ja dopingskandaali

Useat valtionpäämiehet jättäytyivät matkustamasta seuraamaan olympialaisia protestoidakseen Venäjän ihmisoikeuspolitiikkaa, erityisesti lakia niin sanotusta homopropagandasta. Ranskan presidentti François Hollande ilmoitti suoraan boikotoivansa olympialaisia. Lisäksi muun muassa Angela Merkel, Joachim Gauck, Barack Obama, Joe Biden, David Cameron ja Fredrik Reinfeldt ilmoittivat jättäytyvänsä olympialaisista syytä täsmentämättä. Esimerkiksi Obama ei ilmoittanut suoraan boikotoivansa kilpailuja lain vuoksi, mutta Valkoinen talo käytti lausunnossaan kaksi kertaa sanaa monimuotoisuus. Lisäksi presidentti nimitti viralliseen delegaatioon kaksi urheilun homoaktivistia.
Venäjä harjoitti kisoissa systemaattista dopingia. Kesällä 2016 julkaistun Richard McLarenin raportin mukaan Venäjä toteutti valtiojohtoista dopingohjelmaa, jossa oli mukana kymmeniä venäläisurheilijoita. Esimerkiksi olympialaisten testilaboratorion seinään oli tehty kädenmentävä reikä, jonka kautta dopingia sisältävät näytteet vaihdettiin puhtaisiin. Urheilijoiden sinetöityjä näytepulloja avattiin ja niihin lisättiin esimerkiksi suolaa tai pikakahvin muruja, jotta pullon sisältöä olisi vaikeampi analysoida. McLarenin raportti osoittaa, että testinäytteiden systemaattisesta manipuloinnista hyötyi vuosien ajan venäläisiä urheilijoita kolmestakymmenestä eri urheilulajista. Useita venäläisurheilijoiden mitalisijoituksia ja muita sijoituksia onkin myöhempien tutkimusten perusteella hylätty.
Kuka sen opettaa

Tuotanto ja kappaleet

Albumin on tuottanut Jukka Immonen, Hannu Korkeamäki ja Antti Riihimäki. Kaija Koo on kertonut albumin eroavan aiemmista julkaisuistaan siten, että sitä on ollut tekemässä useita musiikkialan ”nuoria tekijöitä”, eikä artistin ”luottotekijältä”, entiseltä aviomieheltä Markku Impiöltä, ole albumilla kuin yksi kappale. 
Artisti on kertonut albumin ensimmäisen kappaleen, ”Supernaiset”, olevan voima- ja ystävyyslaulu naisille. Ensimmäisenä singlenä julkaistu ”Kuka sen opettaa” kertoo puolestaan, kuinka pitkän parisuhteen jälkeen jatketaan eteenpäin elämässä.
Paula Vesalan sanoittaman kappaleen ”Sydän vähän kallellaan” artisti on omistanut omalle pojalleen.

Singlet

Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin sen nimikkokappale ”Kuka sen opettaa”, jonka ovat säveltäneet Jonnaemilia Kärkkäinen ja Mikko Tamminen sekä sanoittanut Paula Vesala. Kappale menestyi julkaisunsa jälkeen hyvin: Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan latauslistan toiseksi ja radioiden 16. soitetuimmaksi kappaleeksi. Jo toisella viikolla kappale nousi radiolistan kärkeen. Kappale on sijoittunut myös singlelistalle, parhaimmillaan 17. sijalle.
Toinen single ”Supernaiset” nousi listaviikolla 22/2014 radiolistan 117. sijalta suoraan viidenneksi. Viikolla 24/2014 kappale nousi radiolistan toiseksi. Se on noussut myös latauslistan viidenneksi.
Kolmas single ”Surulapsi” julkaistiin syyskuussa 2014.
Stu Bickel

Ura

2. heinäkuuta 2008 Anaheim Ducks hankki Bickelin itselleen kolmivuotisella sopimuksella vapaiden pelaajien markkinoilta. Kaudella 2010-2011 23. marraskuuta 2010 Ducks vaihtoi Bickelin New York Rangersin puolustaja Nigel Williamsiin. Aloitettuaan kauden 2011-2012 farmijoukkue Connecticut Whalessa, Bickel nostettiin 18. joulukuuta 2011 Rangersin NHL-kokoonpanoon. Hän debytoi joulukuun 20. päivänä Prudential Centerissä New Jersey Devilsiä vastaan. Hän sai ottelussa myös heti ensimmäisen tehopisteensä syöttöpisteen muodossa.
1. heinäkuuta 2012 Rangers jatkoi Bickelin sopimusta kahdella vuodella. Työsulun loputtua kaudella 2012-2013 Bickel aloitti Rangersissa, jossa pelasi 16 ottelua, ennen kuin hänet asetettiin waiver -listalle. Hän pelasi kaksivuotisen sopimuksensa loppuun asti farmissa Connecticut Whalessa ja Hartford Wolf Packissa.
1. heinäkuuta 2014 Bickel siirtyi vuoden mittaisella kaksisuuntaisella sopimuksella Minnesota Wildiin.
Hugo Eckener

Zeppelinien aikakauden sanansaattaja

Eckener tähdensi ilmailussa etukäteissuunnittelua ja ehdotonta turvallisuusajattelua, jossa riskien otolla kaupallisista tai poliittisista syistä ei ollut sijaa. Hänen komennossaan yhtiöllä oli erinomainen turvallisuushistoria ilman vakavia onnettomuuksia. Weimarin tasavallassa hän nautti suurta arvostusta, ja häntä pyydettiin politiikkaan. Hän oli valmis asettumaan ehdolle vuoden 1932 presidentivaaleissa, mutta vetäytyi Paul von Hindenburgin jatkokauden hyväksi.
Eckenerin alaisuudessa rakennettiin ja otettiin liikenteeseen ensimmäinen kaupallinen mannertenvälinen ilma-alus LZ 127 Graf Zeppelin (1928). Hän oli komentajan ominaisuudessa mukana ilmalaivan ennätyslennoilla Atlantin yli (1928), maailman ympäri (1929) ja pohjoisnavalle 1931. Näiden uskaliaiden ja menestyksekkäiden matkojen ansiosta Eckener oli jonkin aikaa maailman tunnetuimpia henkilöitä.

Toisinajattelija

Eckener valvoi vielä LZ 129 Hindenburgin rakennustöitä ja koelentoja, mutta kielteinen suhtautuminen uusiin vallanpitäjiin, natseihin, johti hänen sivuuttamiseensa todellisesta päätöksenteosta ilmailuministeri Göringin 1935 perustamassa kansallisessa Deutsche Zeppelin-Reederei -yhtiössä. Eckener näki zeppelinit kansojenvälisen ystävyyden airuina, toisin kuin kansallissosialistinen hallinto, joka halusi suurten ilmalaivojen julistavan Saksan valtakunnan ylivertaisuutta. Hänet korvattiin hiljaisuudessa natsien tavoitteille myötämielisemmällä Ernst Lehmannilla. Eckenerin nauttima suosio ja kuuluisuus kuitenkin suojelivat häntä vakavammilta seurauksilta.

Viimeiset vuodet

Suurten ilmalaivojen aikakausi päättyi Hindenburgin tuhoon Lakehurstissa 1937, ja toinen maailmansota lopetti siviililiikenteen muihin maanosiin. Sota-ajan Hugo Eckener vietti syrjässä politiikasta ja aktiivisesta elämästä. Menetettyään talonsa ilmapommituksissa Eckener asettui asumaan tyttärensä luokse Konstanziin.
Sodanjälkeisessä maailmassa ilmalaivoista ei enää ollut Eckenerin mielestä haastajiksi ilmaa raskaammille matkustalentokoneille. Vuonna 1945 hän palasi vanhaan ammattiinsa toimittajaksi vastaperustettuun päivälehteen nimeltä Südkurier. Hänen omaelämäkertansa Im Zeppelin über Länder und Meere ilmestyi vuonna 1949.
Hugo Eckener kuoli 86-vuotiaana kotonaan Friedrichshafenissa Bodenjärven rannalla 14. elokuuta 1954.
Alalakh

Alalakh eli Alalah oli vanhan ajan kaupunkivaltio nykyisessä Kaakkois-Turkissa Välimeren itärannikon pohjoisosassa, niin sanotun Levantin alueella. Kaupunki oli Orontes-joen mutkassa Amuq-joen laaksossa, nykyisen Hatayn alueella. Alalakh on antiikin Antiokian, nykyisen Antakyan lähistöllä Antiokian itäpuolella. Nykyään kaupungin rauniokumpu tunnetaan nimellä Tell Atchana/Atshana.

Historia

Paikalla asuttiin jo 3000 eaa. Mesopotamia ulotti vaikutuksensa tännekin. Akkadin ja Urin kolmannen dynastian aikoihin rakennettiin alueella palatsi, jossa oli tiilipilarinen julkisivu. Eräs Pohjois-Syyrian länsiseemiläinen hallitsija Abban luovutti kaupungin Hammurabin aikoina Jamkhadin eli Aleppon kuninkaalle Jarimlimille. Jarimlim rakennutti kaupunkiin palatseja, muureja ja portteja. Ruhtinas Irkabtum hallitsi Alalakhia Jarimlimin vasallina. Jarimlimin seuraaja oli Niqnepa, jota vastaan Alalakh nousi kapinaan, ja kapinalliset hävittivät kaupungissa olleen temppelin ja palatsin. Näihin aikoihin itäistä keramiikkaa saapui Aleppoon, jonka kanssa oli vihollisuuksia. Paikalle saapuivat hyksot, hurrilaiset ja heettiläiset kuningas Mursili I:n aikoihin.
Egypti alkoi laajentaa valtaansa uudelleen Pohjois-Syyriassa faarao Thutmosis I:n aikaan noin 1520 eaa., ja faarao teki tänne sotaretkiä. Faaraot hallitsivat myös Alalakhia rauhassa 20–30 vuotta. Paikkaa sanottiin Mukishiksi, ja kuningas Ilimilimma oli luultavasti faaraon vasallina. Ilimilimman jälkeen nousi valtaan hänen poikansa Idrimi (1480–1450 eaa.), joka joutui laajenevan Mitannin kuninkaan Paratarnan vasalliksi. Idrimi mainitsee Aleppon palatsivallankumouksen, jossa hän menetti valtansa. Idrimin aikoihin mainitaan ensi kerran nimi Kanaan, "purppuramaa", ja hapirut. Tällä alueella Idrimi oli maanpaossa. Idrimi sopi oman kertomuksensa mukaan veljensä kanssa, aihe, mikä muistuttaa Raamatun kertomusta Joosefista. Idrimi taisteli heettiläisiä vastaan. Idrimi palvoi hurrilaisia säänjumala Teshupia ja jumalatar Hepatia, ja vasta kolmantena Alalakhin Ishtaria. Idrimin jälkeen tuli Niqmepa, joka oli Mitannin Shaushatarin vasalli. Idrimin pojanpoika Ilimilimma II siirtyi heettiläisten Suppiluliuman jälkeen heettiläisten puolelle. Sotaisat Merikansat ryöstivät Alalakhin 1193 eaa.
Jack Suchet

Jack Suchet ([su:ʃeɪ]) (10. toukokuuta 1908 Johannesburg, Etelä-Afrikka – 9. syyskuuta 2001) oli brittiläinen gynekologi ja synnytyslääkäri, joka tutki penisilliinin vaikutusta sukupuolitauteihin yhdessä Alexander Flemingin kanssa. Hän oli brittiläisen näyttelijä David Suchetin ja uutisankkuri John Suchetin isä.

Varhaiselämä

Jack Suchet syntyi Etelä-Afrikassa. Hänen isänsä Isidor Suchedowitz oli liettuanjuutalainen siirtolainen Memelistä. Isidor Suchedowitz muutti nimensä Suchetiksi ja toivoi pojastaan liikemiestä. Jack Suchet opiskeli liiketaloutta Kapkaupungin yliopistossa.

Muutto Englantiin

Suchet muutti vuonna 1932 Englantiin ja elätti itsensä myymällä jäätelöä Lontoon Paddingtonin rautatieasemalla, myymälä omaa vertaan ja pelaamalla bridgeä rahasta sekä tekemällä doping-testejä greyhoundien syljestä. Bridge jatkui Suchet'n harrastuksena loppuelämän. Suchet aloitti opiskelut St Mary's Hospital Medical Schoolissa vuonna 1933 ja erikoistui synnytyksiin ja gynekologiaan.

Ura

Suchet työskenteli St Maryn sairaalan synnytysosastolla ja hänestä tuli myöhemmin sukupuolitautiosaston johtaja. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli Alexander Flemingin kanssa tutkien penisilliinin vaikutusta sukupuolitauteihin. Hän työskenteli myös armeijan lääkintäjoukoissa (Royal Army Medical Corps) ja palasi myöhemmin St Mary'siin. Vuonna 1953 hän aloitti oman vastaanoton Harley Streetillä ja työskenteli tämän lisäksi Itä-Lontoon sairaaloissa.
Helokkikiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Laji on kooltaan vaihteleva ja sen siipiväli on 30–60 mm. Ruumis ja etusiivet ovat kirjavat vihreän eri sävyissä eikä se juuri muistuta muita elinalueellaan tavattavia kiitäjäperhosia. Etusiiven ulkoreuna on syvään hampainen ja siiven poikki kulkee kaksi leveää poikkiviirua, joiden välinen alue on muuta siipeä tummempi. Keskitäplä on musta, melko laaja ja siitä ulottuu siiven ulkoreunaan saakka ohut vaalea viiru. Takasiivet ovat kirkkaan keltaiset ja niissä on tumma ulkoreuna.
Toukka on täysikasvuisena 60–70 mm pitkä. Väriltään se on harmaanruskea tai vihertävänkirjava ja aluksi sen sivuilla on vaalea pitkittäisjuova, myöhemmin rivi tummia rengasmaisia täpliä. Vanhemman toukan selkäpuoli on pientan tummien pisteiden kirjoma. Kiitäjätoukille tyypillinen peräpiikki puuttuu ja sen tilalla on pieni kellansävyinen, keskeltä tumma kohouma.

Levinneisyys ja lentoaika

Esiintymisalue kattaa Etelä- ja Keski-Euroopan Baltian eteläosiin ja Pietarin seudulle asti. Idässä lajia tavataan Keski-Aasiaan saakka. Pohjois-Afrikassa esiintyvät yksilöt ovat tavallista kookkaampia ja niitä on kutsuttu alalajiksi P. p. gigas. Esiintymisalueellaan laji on lennossa touko-kesäkuussa. Pohjois-Afrikassa helokkikiitäjällä on kaksi sukupolvea vuodessa.
Pohjoismaissa helokkikiitäjä on tavattu vain Tanskassa kahdesti vuonna 2005.

Elinympäristö ja elintavat

Helokkikiitäjä on verraten harvinainen laji, jonka esiintyminen on huomattavan paikoittaista. Laji viihtyy lämpimillä ja aurinkoisilla mutta samalla kosteilla paikoilla kuten metsänreunoilla ja metsien aukkopaikoilla, erityisesti laaksoissa. Sitä tavataan myös hiekkapohjaisilla joutomaa-alueilla. Lajilla ei ole merkittävää vaellustaipumusta. Valoisana aikana laji lepää kasvillisuuden suojassa aivan lähellä maanpintaa. Helokkikiitäjät lähtevät lentoon vain melko lyhyeksi ajaksi aamu- ja iltahämärissä, jolloin ne vierailevat mielellään voimakkaasti tuoksuvissa kukissa. Satunnaisesti perhosia tavataan lennossa myös päivällä. Valolle perhosia tulee varhaisen lentoajankohdan vuoksi harvoin. Toukkia tavataan aikuista perhosta useammin.
Naaras munii noin 100 munaa, jotka se asettelee ravintokasvin latvaosiin yksitellen, usein muutamia munia samaan kasviin. Muniva naaras liikkuu laajalla alueella. Nuorena toukka ei erityisemmin piilottele, mutta lepää usein lehden alapinnalla. Toukan kasvu on pitkään hidasta, kunnes loppuvaiheessa kasvu nopeutuu ja toukasta tulee enemmän yöaktiivinen piilotellen päivät maanpinnalla kasvien tai karikkeen suojissa. Elokuussa täysikasvuiset toukat vaeltavat etsien koteloitumispaikkaa joka on maakolossa, karikkeen joukossa tai hiukan maan alla. Kotelo talvehtii.
Helokkikiitäjän suojelutaso Euroopan unionin alueella vaihtelee suuresti. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on luokitellut lajin uhanalaisuuden puutteellisesti tunnetuksi (DD)

Ravintokasvi

Ravinnokseen toukka käyttää helokkeja (Oenothera sp.) ja horsmia (Epilobium sp.)
Erkki Klemola

Erkki Olavi Klemola (13. kesäkuuta 1910 Helsinki – 14. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen ylilääkäri ja professori. Klemola oli Suomen merkittävimpiä infektiotautien asiantuntijoita,
Klemola valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1942. Hän oli vuodesta 1946 Helsingin yliopistossa sisätautiopin dosenttina ja hän toimi Auroran sairaalan sisätautiosastojen ylilääkärinä 1954–1975. Klemola sai professorin arvonimen 1960 ja hänelle myönnettiin Matti Äyräpää-palkinto 1976.
Lihapiirakka

Lihapiirakka on lihatäytteinen piirakka. Se yleensä tehdään tavallisesta munkkitaikinasta ja täytetään jauhelihan ja riisin sekoituksella. Isoa ja paksua lihapiirakkaa sanotaan möttöseksi. Markkinoilla on myös myytävänä lihapiirakoita, jotka on valmistettu grahamjauhoista.
Uudehkon tradition mukaan  lihapiirakka halkaistaan kahtia ja sen väliin laitetaan esimerkiksi nakkeja, lenkkimakkaraa, kebabia tai jauhelihapihvi. Yleisimpinä mausteina käytetään ketsuppia, sinappia ja kurkkusalaattia.
Lappeenrannasta ovat peräisin kaksi nimettyä täytettyä lihapiirakkaa: vety ja atomi. Vedyn täytteenä on keitetty kananmuna ja kinkkua, atomissa vain toista. Kinkku on perinteisesti joko keitto- tai savukinkkua. 
Monen paikkakunnan grilleillä on saatavilla myös paikkakunnan mukaan nimetty erikoislihapiirakka. Esimerkiksi riihimäkeläinen on lihapiirakka, joka sisältää perusmausteiden lisäksi jauhelihapihvin ja paistetun kananmunan. Rovaniemellä vastaava on paikallisen jalkapallojoukkueen mukaan nimetty ropsilainen.
Lihapiirakkaa, jonka väliin laitetaan paistettua lenkkimakkaraa ja sipulia, kutsutaan lenkkisämpyläksi.
Levylihapiirakka koostuu voitaikinakuoresta, jauheliha-, sipuli- ja keitettyriisi täytteestä. Piirakka on saanut nimensä matalasta levymuodostaan ja kuuluu lihapiirakoiden ryhmään. Joskus piirakkaa kutsutaan myös peltipiirakaksi.