google/wiki40b huggingface dataset:
Volkswagen Typ 4

Volkswagen Typ 4 oli Volkswagenin valmistama henkilöautomalli. Ne olivat joko kaksi- tai neliovisia sedaneja tai kaksiovisia farmareita. Niitä valmistettiin vuosina 1968–1974.
Malli oli suurempi kuin aiempi Typ 3 ja niissä oli tehokkaammat moottorit. Typ 4 oli ensimmäinen Volkswagenin neliovinen henkilöauto ja viimeinen uusi ilmajäähdytteisillä moottoreilla varustettu malli. Transporter-pakettiautoissa käytettiin tämän jälkeenkin ilmajäähdytteisiä moottoreita mutta malli oli esitelty aiemmin ja tunnettiin nimellä Typ 2.
Typ 4 käsitti mallit 411 ja 412.

Ominaisuuksia

Typ 4:ssä oli useita teknisiä ratkaisuja joita Volkswagen käytti ensimmäistä kertaa. Aiemmin mainittujen neljän oven lisäksi siinä oli itsekantava kori, MacPherson-pyöräntuenta, kierrejouset takana, hydraulisesti käytettävä kytkin sekä yksi ensimmäisistä täysautomaattisista vaihteistoista. Auton akku sijaitsi kuljettajan istuimen alla. Auton takaosassa sijaitsi polttoainekäyttöinen lämmitin (Eberspächer). Autossa käytetyt kangasvahvisteiset kumiset polttoaineletkut aiheuttivat taipumuksen pieniin tulipaloihin moottoritilassa.

Mallit

Mallia 411 valmistettiin vuosina 1968–1972 ja paranneltua 412:sta 1973–1974. Molempia sai sedanina ja farmarina. Farmarimallia sai vain 3-ovisena, mutta sedan-mallia oli saatavilla myös 4-ovisena. Moottorit oli varustettu kahdella kaasuttimella tai polttoaineen suihkutuksella, ollen yksi ensimmäisistä tätä tekniikkaa käyttävistä sarjatuotantoautoista. Malli oli esikuvana kun Volkswagen toi latinalaisen Amerikan markkinoille Volkswagen Brasilian. Viimeksi mainittua valmistettiin Brasiliassa vuosina 1973–1982, kunnes sen korvasi Volkswagen Gol.

Moottorit

Typ 4:n valmistuksen päättyessä myynnin supistuttua huomattavasti, sen moottori otettiin käyttöön Typ 2:ssa (Transporter) (1972–1979). Samaa moottoria käytettiin vielä Transporterin T3 sukupolvessakin ilmajäähdytteisenä vuosina 1980–1983. Moottori muutettiin vielä vesijäähdytteiseksi, vesibokseriksi (wasserboxer). Tämä vesibokseri ei nauttinut samanlaisesta maineesta kestävänä koneena kuin ilmajäähdytteinen edeltäjänsä. Alusta lähtien vesibokseri kärsi kannentiivisteen vuodoista. Vesibokserin valmistaminen lopetettiin vuonna 1992.

Myynti Suomessa

Volkswagenin suomalainen maahantuoja, Wihuri-yhtymän Volkswagen-osasto ehti mainostaa uutta mallia jo ennen kuin sen sarjavalmistuksen aloittamisesta oli tehty päätöstä. Mallin suosio jäi kuitenkin vaisuksi, esimerkiksi vuonna 1970 sitä rekisteröitiin vain 107 kappaletta, kun perinteistä Volkswagen Kuplaa rekisteröitiin samana vuonna eri versioina noin 6 500 autoa. Typ 4:n farmarimallia rekisteröitiin vuoteen 1971 saakka jonkin verran pakettiautoksi (ns. piilofarmari), mihin auton kokonaispaino (1700 kg) riitti juuri ja juuri. Tavaratilan muoto ei ollut takamoottorin vuoksi kuitenkaan kovin käytännöllinen. Suomessa Typ 4:n myynti päättyi vuonna 1974, jolloin sen seuraajaksi tuli edellisenä vuonna esitelty Volkswagen Passat. Suomen ajoneuvorekisterissä oli Volkswagen 411- ja 412-malleja vuoden 1999 lopussa ainoastaan 29 kappaletta.
Tripping the Rift

Tapahtumapaikka

Avaruus, meidän maailmankaikkeutemme tulevaisuudessa. Sarjan universumi pohjautuu pitkälti Star Trekiin, sillä se sisältää esimerkiksi hyperajon, ylös sädettämisen, säännöllisen ajassa matkustamisen, Konfederaation ja vulkanuslaiset. Useita elementtejä on silti lainattu muualta tai keksitty itse.
Imperialismi Aasiassa

Tausta

Merireitti Aasiaan löytyi 1500-luvulla Hyväntoivonniemen kautta. Portugali pyrki mukaan Aasian kauppaan, jota Arabit ja Italialaiset oli aikaisemmin dominoineet. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania alkoi kuitenkin vallata Aasian markkinoita, minkä seurauksena portugalilaisten rooli kuitenkin kutistui ajan kuluessa. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania pystytti tukikohtiaan ensin Bataviaan ja sen jälkeen Malakkaan ja Sri Lankaan. Myöhemmin britit sekä ranskalaiset perustivat omia tukikohtiaan Intiaa ja pyrkivät laajentamaan kaupankäyntiään Kiinan kanssa. Seitsenvuotisen sodan seurauksena britit pystyivät kuitenkin ajamaan ranskalaiset pois Intiasta, ja Englannin Itä-Intian kauppakomppaniasta tuli vähitellen Intian niemimaan merkittävin poliittinen sekä taloudellinen toimija.

Uusi imperialismi

Ennen teollista vallankumousta itämaisten hyödykkeiden tarve oli eurooppalaisen imperialismin pääsyynä. Tämän vuoksi eurooppalaisten läsnäoloa Aasiassa tarvittiin lähinnä kaupankäynnin suojaamiseen sekä sen tehostamiseen. Teollistumisen myötä myös luonnonvarojen kysyntä Euroopassa kasvoi. 1870-luvun talouslama sai eurooppalaiset valtiot etsimään myös uusia markkinoita omille tuotteilleen. Tämä suuri rakenteellinen muutos käynnisti uudeksi imperialismiksi kutsutun aikakauden, jolloin eurooppalaisten valtiot hankkivat uusia siirtomaa-alueita ympäri maailmaa. Uuden imperialismin seurauksena suurvallat alkoivat epäsuoran vallankäytön sekä kaupankäynnin sijasta keskittyä vallankäytön ekspansioon. Siirtomaista tuli siirtomaavaltojen jatkumoja. 1870-luvun ja ensimmäisen maailmansodan välissä Aasiaa hallinneet Iso-Britannia, Ranska ja Alankomaat laajensivat valtaansa myös Lähi-Idässä, Intian niemimaalla sekä Kaakkois-Aasiassa. Samanaikaisesti myös Japani, Venäjä sekä Yhdysvallat kasvattivat vaikutusvaltaansa itä-Aasiassa sekä Tyynellämerellä.

Dekolonisaatio

Maailmansodissa suurvaltojen väliset taistelut ulottuivat myös Aasiaan. Maailmansodat heikensivät myös suurvaltojen valta-asemaa Aasiassa. Toisen maailmansodan jälkeinen Euroopan jälleenrakennus vaati resursseja, eivätkä suurvallat kyenneet siirtomaiden poliittisen ja taloudellisen tasapainon ylläpitämiseen. Nationalististen liikkeiden toiminta synnytti itsenäisyysvaatimuksia, joita eurooppalaiset eivät kyenneet enää torjumaan. Suurin osa siirtomaista itsenäistyi muutamia vuosia sodan jälkeen.
Ennustaminen

Järkiperäinen ennustaminen

Tyypillisiä järkiperäisiä ennustamisen lajeja ovat sään ennustaminen ja mielipidetiedustelun suorittaminen. Ennustamisen taustalla on jokin malli tai teoria. Muita oleellisia kysymyksiä ovat ennusteen ennustettu epävarmuus ja lähtötietojen kattavuus ja luonne. Tulevaisuudentutkimus on tieteenala, jossa kartoitetaan ilmiöiden mahdollisia, todennäköisiä ja toivottavia tulevaisuuksia.
Philip E. Tetlockin yli 20 vuotta kestäneistä tutkimuksista kertovassa kirjassa "Superennustajat, Ennustamisen taito ja tiede" (Terra Cognita) politiikan ja talouden alan ennustajat jakautuivat tilastollisesti kahteen ryhmään. Toinen ei onnistunut sattumaa paremmin ja toinen onnistui hieman paremmin. 
Tetlockin jatkotutkimuksessa 2 800 vapaaehtoista osallistui hankkeeseen, jossa vastattiin täsmällisiin kysymyksiin kuten leviävätkö Venäjän protestit tai romahtaako kullan hinta tai nouseeko Nikkei yli 9500 pisteen. Joukosta nousi esiin 58 henkilöä, jotka suoriutuivat 60 prosenttia paremmin kuin muut vastaajat. Tetlockin mukaan nämä ennustajat ovat älykkäitä ja monipuolisesti maailmaa seuraavia ihmisiä, mutteivät kuitenkaan huippuälykkäitä. Sen sijaan kyse on heidän toiminnastaan ja heidän asenteestaan. He ovat aktiivisesti kiinnostuneita asioista, jotka ovat ristiriidassa heidän maailmankuvansa kanssa - eli ovat hyvin avarakatseisia. He myös testaavat hypoteesejaan, ovat numerotaitoisia, laskevat todennäköisyyksiä, toimivat ryhmissä ja seuraavat onnistumistaan sekä ovat valmiita myöntämään virheensä. "Heillä on todellinen mitattava taito arvioida, millä todennäköisyydellä suurten panosten tapahtumat toteutuvat kolmen kuukauden, kuuden kuukauden, vuoden, tai puolentoista vuoden kuluttua”, Tetlock kirjoittaa. ”Ennustustaito ei ole salaperäinen, syntymässä saatu lahja. Se syntyy erityisistä tavoista ajatella, kerätä informaatiota ja päivittää uskomuksia.”
Kvasikonformikuvaus

Kvasikonformikuvaukset ovat matematiikassa kompleksitason tai yleisemmin -ulotteisen moniston kuvauksia, joita voi pitää konformikuvausten yleistyksinä. Suomalaisten matemaatikkojen panos kvasikonformikuvausten tutkimisessa on ollut merkittävä.

Kompleksitason kvasikonformikuvaukset

Tason konformikuvaus  kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ympyrälle. Kvasikonformikuvauksen voi (hiukan epätarkasti) karaksterisoida kuvauksena, joka kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ellipsille, jonka iso- ja pikkuakselien pituuksien suhde on rajoitettu. Suhteen pienin yläraja on kuvauksen maksimidilataatio.
Jos kuvaus  on pisteessä  differentioituva, on olemassa differentiaalikehitelmä . Suureet  ja  ovat :n kompleksiderivaatat pisteessä ; merkitään  ja . Osamäärä  on :n kompleksidilataatio. Analyyttisen funktion kompleksidilataatio on 0. Jos alueessa  pätee  melkein kaikilla ,  on kvasikonforminen alueessa . Riemannin kuvauslauseen kvasikonforminen vastine on tulos, joka kertoo, että jokainen ykkösen alapuolelle rajattu funktio on (tietyin edellytyksin) jonkin kvasikonformikuvauksen kompleksidilataatio.
Kvasikonformikuvauksilla on runsaasti geometrisia ominaisuuksia, jotka ovat yleistyksiä konformikuvausten ominaisuuksista, ja joita käytetään kvasikonformisuuden karakterisointiin.

Teichmüllerin avaruus

Riemannin pinnan kvasikonformikuvaus voidaan määritellä käyttämällä hyväksi pinnan pienten osien ja tasoalueiden konformiekvivalenssia. Kahden topologisesti ekvivalentin Riemannin pinnan välille ei yleensä voi muodostaa konformikuvausta, mutta kylläkin kvasikonformikuvauksen. Tällaisen kuvauksen dilataation suuruus antaa mitan pintojen etäisyydelle, ja on pohjana ns. Teichmüllerin avaruuksille, joiden pisteet samastuvat ovat konformiekvivalentteihin Riemannin pintoihin.

n
      
    
    {\displaystyle n}
  
-ulotteisen avaruuden kvasikonformikuvaukset

-ulotteisen moniston kvasikonformikuvaus määritellään yleensä tarkastelemalla, miten ns. polkuparvien moduulit muuntuvat kuvauksessa.

Historiaa

Tason kvasikonformikuvauksia tarkasteli ensimmäisenä saksalainen H. Grötsch vuonna 1928. Oswald Teichmüller esitti useita niihin liittyviä syvällisiä tuloksia 1930- ja 1940-lukujen taitteessa. Teichmüllerin esitys oli vaikeaselkoista. Lars Ahlfors tulkitsi ja selvensi vuonna 1954 Teichmüllerin tuloksia. Useampiulotteisten avaruuksien kvasikonformikuvauksia käsiteltiin ensiksi Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla. Olli Lehto ja K.I. Virtanen aloittivat kvasikonformikuvausten tutkimisen Helsingin yliopistossa 1958. Heidän oppilaittensa ja oppilaittensa oppilaiden, mm. Jussi Väisälän, Seppo Rickmanin, Olli Martion, Pekka Tukian, Kari Astalan ja Matti Vuorisen panos kvasikonformikuvausten teorian kehitykselle on ollut suuri.
Johdanto ja allegro (Ravel)

Johdanto ja allegro harpulle, huilulle, klarinetille ja jousikvartetille (ransk. Introduction et allegro pour harpe, flûte, clarinette et quatuor) on Maurice Ravelin sävellys vuodelta 1905. Se kantaesitettiin Pariisissa 22. helmikuuta 1907.

Taustaa

Vuonna 1904 Pleyel-yhtiö tilasi Claude Debussyltä sävellyksen uudenlaiselle kromaattiselle harppumallilleen, ja syntyi teos Danse sacrée et danse profane harpulle ja orkesterille. Kilpaileva soitinvalmistaja Érard vastasi tilaamalla Ravelilta kappaleen, joka esittelisi heidän uuden pedaaliharppunsa mahdollisuuksia. Tilauksen tuloksena syntyi seitsemälle soittajalle sävelletty Johdanto ja allegro, jossa harpun lisäksi kuullaan huilua ja klarinettia sekä jousikvartettia. Ravel omisti teoksen Érardin johtajalle Albert Blondelille. Sävellys syntyi hyvin nopeasti, koska Ravelilla oli kiire lähteä purjehduslomalle ystäviensä kanssa.
Harpulle hyvin sopivaan Ges-duuriin sävelletyssä teoksessa on nimensä mukaiset kaksi osaa, jotka soitetaan ilman taukoa. Alun johdanto, esitysmerkinnältään Très lent, on vain 26 tahdin mittainen. Sitä seuraava allegro-osa noudattaa muunneltua sonaattimuotoa ja alkaa sooloharpun kehitelmillä jo esitellystä teemasta. Huilu ja klarinetti esittelevät toisen teeman pizzicaton säestämänä. Fortissimo-huipennuksen jälkeen harpun kadenssi johtaa mahtipontisuutta välttävään nopeaan finaaliin. Teoksen kesto on noin 11 minuuttia.
Johdanto ja allegro oli yksi harvoista Ravelin itse levyttämistä teoksista, ja sitä esitettiin paljon. Ravel kuitenkin jostain syystä jätti teoksen pois teosluettelostaan. Hän sovitti kappaleen vuonna 1906 kahdelle pianolle, mutta ei hyväksynyt muiden tekemiä sovituksia alkuperäistä laajemmille kokoonpanoille.
Tautiška giesmė

Sanat

Lietuva, Tėvyne mūsų,

Tu didvyrių žeme,

Iš praeities Tavo sūnūs

Te stiprybę semia.
Tegul Tavo vaikai eina

Vien takais dorybės,

Tegul dirba Tavo naudai

Ir žmonių gėrybei.
Tegul saulė Lietuvoj

Tamsumas prašalina,

Ir šviesa, ir tiesa

Mūs žingsnius telydi.
Tegul meilė Lietuvos

Dega mūsų širdyse,

Vardan tos Lietuvos

Vienybė težydi!

Käännös

Liettua, rakas kotimaamme,

Arvollisten sankarien maa,

Uhkukoot poikasi voimaa ja tarmoa

Menneisyydestäsi!
Lapsesi aina ylpeästi

Valitkoot hyveen polut;

Mikä on sinulle hyväksi ja hyödyksi ihmisille

Olkoon heidän työnsä tavoitteena!
Aurinko yllä tämän maan

Hajottakoon kaiken synkän ja pimeän!

Totuus ja valo kirkkaasti loistaen

Ohjatkaa aina askelemme!
Rakkautemme synnyinmaahamme

Säilyköön palavana sydämessämme!

Tämän maan tähden

Me pysymme yhdessä.
Voltaire (Beyblade)

Manga

Voltairin rooli on täysin erilainen kuin animessa, vaikka luonne onkin samanlainen vakava vanha mies. Hän johtaa Hiwatari-yhtiötä, jonka hän on nimennyt sukunimensä mukaan. Voltair ei myöskään pidä Beyblade-hyrristä ollenkaan ja usein valittikin siitä pojalleen, joka vietti turhan paljon aikaa niiden kanssa. Voltairin iän karttuessa hän luovutti yhtiönsä pojanpojalleen Kaille, jota hän piti huostassaan Kain isän lähdettyä tiehensä.
Guldbagge-palkinto

Guldbagge-palkinto on Ruotsin elokuvainstituutin (Svenska Filminstitutet) vuosittain myöntämä elokuva-alan palkinto. Useassa sarjassa myönnettävät palkinnot annetaan edellisen vuoden parhaille ruotsalaisen elokuvan tekijöille. Guldbagge-palkintoja on jaettu vuodesta 1964 lähtien, ja palkinto kuuluu Ruotsin arvostetuimpiin elokuvapalkintoihin. Palkintojen jakotilaisuus on Guldbagge-gaala.
Itse palkinto on Karl Axel Pehrsonin suunnittelema kullattu ja emaloitu kuparinen koppakuoriaisveistos, joka painaa noin 1,2 kg.
Kypros Cup

Kypros Cup (engl. Cyprus Cup) on vuodesta 2008 lähtien Kyproksella järjestetty kutsuturnaus naisten jalkapallomaajoukkueille. Turnaus järjestetään samaan aikaan Algarve Cupin kanssa.
Suomen naisten jalkapallomaajoukkue on osallistunut Kypros Cupiin vuodesta 2012 lähtien. Suomen sijoitukset turnauksessa ovat olleet 6 (2012), 7 (2013), 12 (2014) ja 9 (2015).
Untappd

Badget

Kirjatessa erilaisia oluita palveluun käyttäjä saavuttaa erilaisia badgeja. Badget jaotellaan kolmeen kategoriaan: olut-, sijainti- ja erikoisbadget. Olutbadgeja saavutetaan oluiden kulutusmäärillä. Esimerkiksi suomalaisia oluita kuluttamalla saavuttaa 'Never Finnished!' -badgen eri tasoja. Sijaintibadgeja saavutetaan kuluttamalla oluita eri sijainneissa, kuten samassa baarissa, useassa eri baarissa samana iltana tai urheilutapahtumassa. Erikoisbadgeja saavuttaa kuluttamalla oluita erityisinä päivinä, kuten jouluna, uuden vuoden aattona tai Untappd -sovelluksen vuosipäivänä.
Kaartin ekipaasi

Kaartin ekipaasi (ven. Гвардейский экипаж) oli kaartiin liitetty pataljoonan vahvuinen laivaston sotilasyksikkö keisarillisen Venäjän merivoimissa. Kaartin ekipaasin sotilaat palvelivat keisarillisen perheen aluksilla. Ekipaasi tulee ranskankielen sanasta équipage, joka tarkoittaa miehistöä, tässä yhteydessä merisotaväkeä.
Yle Radio 1

Yleistä

Yle Radio 1:n lähetys kuului vuosina 2001–2017 Yle Teemalta silloin kun kanavalla ei ollut tv-lähetystä sekä päivisin Ylen Uutisikkunan taustaäänenä vuodet 2000–2012. Yle Radio 1:n päällikkö on Kaj Färm. Yle Radio 1:n entisiä ja nykyisiä kuuluttajia ovat Jari Aula, Pertti Eerola (–2003), Charlotta Hagfors, Maaria Holma, Tuija Kurvinen, Heikki Puskala, Matti Rauramo, Simo Häkli, Juha Salomaa, Maaria Seppänen, Marketta Sonninen (–2014), Tatu Tamminen ja Hanna Visapää sekä pääkuuluttaja Timo Teräsvuori.
Afrikanpussitiainen

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 9 cm. Väritykseltään se on päältä harmaa ja alapuolelta vaaleankeltainen. Posket ja silmäkulmanjuova ovat valkoiset. Nokka on tumma, lyhyt ja teräväkärkinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan 5 alalajia. Linnut ovat huomaamattomia muulloin paitsi pesinnän jälkeen, jolloin ne liikkuvat poikueittain kutsuen toisiaan korkeilla äänillä.

Esiintyminen

Afrikan keski-ja kaakkoisosat Ugandasta ja Angolasta Etelä-Afrikan pohjoisosiin. Laji on yleinen ja elinvoimainen.

Elinympäristö

Erilaiset metsät.

Lisääntyminen

Pesä on kasvien kuiduista taitavasti rakennettu oksasta riippuva pussi tai kori, jonka lentoaukko sijaitsee pesän yläosassa ikään kuin putken päässä. Valkoisia munia on 4–6.

Ravinto

Hyönteissyöjä.
Solex

Solex oli ranskalaisen, lokakuussa 1906 pariisilaisten opiskelijoiden ja koulutovereiden Maurice Goudard (1881-1948) ja Marcel Mennesson (1884-1976) jäljemmän isoäidiltä saaman alkupääoman turvin perustaman Société Goudard et Mennesson-yhtiön 10.6.1910 rekisteröimä tuotemerkki, ja vuoden 1920 lopulta lähtien myös sen toiminimi. Nimeen päädyttiin, koska se oli lyhyt, keinotekoinen eli vailla merkitystä, ja kaikenkielisten kansalaisten helposti lausuttavissa.
Yhtiö valmisti aluksi keskipakoisvoimaa käyttäviä jäähdyttimiä, joiden patenttihakemus oli jätetty 5.7.1906, mutta niiden sylinterimäinen muoto sopi huonosti aikakauden automobiileihin, eli tuote meni huonosti kaupaksi. Toimintaa jatkaakseen yhtiö valmisti mm. rännejä, putkia, kastelukannuja ja säiliöitä. Jäähdyttimen jatkokehittelyn jälkeen sen toimivampaa, pumpulla varustettua versiota koekäytettiin vuoden 1909 CGO-yhtiön (Compagnie générale des omnibus, eräs nykyisen Suur-Pariisin liikennelaitos RATP:n edeltäjistä) järjestämän kilpailun pohjalta eräässä neljästä kokeellisesta linja-autosta. Tuote voitti kilpailun, ja pelasti näin Goudard&Mennesson-yhtiön vararikolta. Vuoteen 1923 mennessä kaikki CGO:n ja sen seuraajayhtiön kulkuvälineet olisivat varustettja Goudard&Mennesson-tyyppisillä jäähdyttimillä. 
Yhtiö laajeni jo vuonna 1910 ostamalla perustajien kahden koulutoverin Jouffret`in ja Renéen kaasuttimia valmistavan yhtiön. Toverit jäivät pian pois yhteisyrityksestä, joka jo  ensimmäisen maailmansodan aikaan luopui alkuperäisen jäähdyttimensä jatkokehittelystä, ja keskittyi sen sijaan kaasuttimiin sekä tavanomaisempiin jäähdytinkennoihin. Vuoden 1914 toukokuussa yhtiö muutti toimitiloihin Neuilly-sur-Seine:ssä, missä toiminta jatkuisi aina yhtiön purkautumiseen asti. Sodan päättyessä Solex oli vaikeuksissa, sillä sen ainut asiakas tilasi vain 200 kaasutinta kuukaudessa: pelastukseksi koitui, että André Citroën lupautui käyttämään yhtiön valmistamia kaasuttimia autoissaan. Tämä lupaus piti myös autoyhtiön vararikon ja perustajan kuoleman jälkeen. Vuoden 1920 lopulla Goudard&Mannesson-yhtiö otti Solex-tuotemerkkinsä myös yhtiön toiminimeksi.
Yhtiö patentoi vuonna 1917 Marcel Mennessonin kehittelemän polkupyörän apumoottorin (napamoottori takapyörässä), josta kehittyi vuosina 1940-1941 prototyyppi varustettuna eturenkaaseen kitkarullan avulla vaikuttavalla polttomoottorilla. Tämä prototyyppi loi pohjaa sittemmin tunnetuksi tulleelle, periranskalaiselle, suurmenestykseksi vuosina 1946-1988 muodostuneelle polkupyörälle etupyörään vaikuttavalla apumoottorilla, mikä käytti VéloSoleX-tuotemerkkiä, ja jonka kaltaisia tarjotaan yhä nykyäänkin sähkömoottorilla varustettuina esimerkiksi nimellä e-Solex. 
Kaasuttimia valmistava haara tuotemerkkeine siirtyi vuonna 1973 Matra-monialayhtiölle, sittemmin 1994 osaksi Fiat-yhtymän Magneti Marelli S.p.A.:n kaasutin- ja sytytyslaitteistoja valmistavaa osaa, johon kuuluivat myös mm. Weber-kaasuttimet. Solex-tuotemerkki siirtyi yrityskaupasta 22.10.2018 lähtien japanilaisen Calsonic Kansei- eli KKR-suuryhtiön hallintaan.
Ympäristötaide

Ympäristötaide (engl. environmental art) on rakennettuun kulttuuriympäristöön tai luonnonympäristöön tehtyä taidetta. Ympäristötaideteos voi olla myös teko, tapahtuma tai prosessi. Ympäristötaiteeksi voidaan sanoa myös ekologisia asioita käsittelevää taidetta.
Ympäristötaide sai alkunsa 1960- ja 1970-luvuilla Yhdysvalloissa. Aluksi ympäristötaide assosioitui selkeimmin veistoksiin, varsinkin maataiteessa ja paikkasidonnaisessa taiteessa (site-specific art). Aiempi kuvanveisto nähtiin vanhanaikaisena. Lisäksi katsottiin, ettei se ollut harmoniassa luonnon kanssa.
Lähellä ympäristötaidetta on tilataide, joka tarkoittaa erilaisiin paikkoihin tehtyjä kolmiulotteisia teoksia. Esimerkiksi Kaarina Kaikkosen installaatiot ovat usein myös ympäristötaidetta.

Suomessa

Suomeen ympäristötaide tuli kesänäyttelyiden rinnalla. Taiteilija saattoi muokata ympäristöä teokseksi sen sijaan että tuo valmiita objekteja puistoihin. Helsingin juhlaviikot oli tässä uranuurtaja.
Helsingin taidemuseossa Meilahdessa järjestettiin ensimmäinen suomalaisen ympäristötaiteen näyttely Siirrettävä tuonela vuonna 1983. Myös rakennusta ympäröivä puisto on ollut näyttelykäytössä.
HMS Juniper (T123)

Valmistus

Alus tilattiin Ferguson Brothersilta  Glasgow'sta. Se laskettiin vesille 15. joulukuuta 1939, ja se valmistui maaliskuussa 1940.

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Orkenylle sijoitettuun 19. sukellusveneentorjuntaosastoon (engl. 19th A/S Strike Force).
Vara-amiraali Wilhelm Marschall sai 7. kesäkuuta 1940 Saksan ilmavoimilta tiedon kahdesta saattueesta. Hän päätti tutkia lähemmin HMS Juniperin suojaamaa eteläistä osastoa. Aamulla 8. kesäkuuta Saksan laivaston osasto, johon kuuluivat neljän hävittäjän suojaamat taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst sekä raskas risteilijä Admiral Hipper, yllätti saattueen ja upotti HMS Juniperin, tankkeri Oil Pioneerin sekä tyhjän joukkojenkuljetusaluksen Oraman. Osastoon kuulunutta sairaalalaiva Atlantista ei upotettu. Troolarin miehistöstä jäi eloon ainoastaan neljä miehistönjäsentä.
884 Naval Air Squadron

884 Naval Air Squadron (884 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Palvelus

Laivue perustettiin 1. marraskuuta 1941 RNAS Donibristlessä kalustonaan 6 Fulmar II:a. Laivue oli tarkoitus liittää saattuetukialus HMS Biterille. Laivue oli aluksi koulutettavana Turnhousessa liitettynä RAF:n 14 lentoryhmään, mistä se siirrettiin 23. heinäkuuta 1942 HMS Victoriousille suojaamaan Maltalle matkaavaa saattuetta.
Laivueen palattuakotimaahan se siirrettiin 21. elokuuta maihin Lee-on-Solentiin ja edelleen liitettynä 14. ryhmään 25. syyskuuta Skeabraeen. Laivue palasi 22. lokakuuta HMS Victoriousille lähteäkseen Pohjois-Afrikan maihinnousuun. Laivueen palattua kotimaahan se siirrettiin maihin, jossa se palveli hävittäjälaivueena. Laivue lakkautettiin 20. heinäkuuta 1943 Machrihanishissa.
Laivueen uudelleen perustamisesta tehtiin esitys vuoden 1945 lopulla, jolloin sen kalustoksi esitettiin 21 Supermarine Seafirea. Laivue oli tarkoitus liittää Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 22. Tukialuslentorykmenttiin, mutta ajatuksesta luovuttiin sodan päättyessä.
Katkarapukala

Ulkonäkö ja koko

Katkarapukala kasvaa 15 cm pitkäksi. Sen väritys vaihtelee elinympäristön mukaan: hiekkapohjalla kala on vaalea ja siinä on selvä musta juova suusta pyrstöön, meriruohon seassa sävy on vihertävä, ja juova on epämääräinen.

Levinneisyys ja elintavat

Katkarapukalaa tavataan Intian valtamerellä ja Tyynenmeren länsiosassa, tyypillisesti 1-20 metrin syvyydessä. Se elää parvina joko merisiilien piikkien joukossa tai haarovien kivikorallien seassa. Se syö eläinplanktonista pieniä äyriäisiä.
Kalaa pidetään joskus pieninä parvina meriakvaarioissa. Se ei sovi nopeasti uivien kalojen joukkoon, ja tarvitsee elävää ruokaa kuten kidusjalkaisia.
Voittamaton isku

Vastaanotto ja jälkimaine

Helsingin Sanomien televisiosivulla Mikael Fränti kiittelee, että tämä ”törkyinen, uskomatonta karate-väkivaltaa ja USA:n muskeliuhoa tirskuva toimintaelokuva” on MTV:n ohjelmistossa piilotettu puolenyön jälkeiseen lähetysaikaan. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen valittaa, etteivät nimekkäät näyttelijätkään voi mitään Karate Kid -kliseitä toistavan materiaalin köyhyydelle. Hän antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle yhden tähden viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”huono”.

Jatko-osa

Myös elokuvan jatko-osa Best of the Best II (1992) julkaistiin suomenkielisenä VHS-videona. Video-oppaan Kari Salminen piti sitä edeltäjää parempana ja antoi sille kaksi tähteä viidestä.