google/wiki40b huggingface dataset:
Damien Chazelle

Elämä ja ura

Damien Chazelle syntyi 19. tammikuuta 1985 Providencessa, Rhode Islandissa. Hänen äitinsä Celia on yhdysvaltalainen kirjailija ja isänsä Bernard ranskalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Chazelle valmistui vuonna 2007 Harvardista, missä hän opiskeli elokuvantekoa kuvataiteiden ja ympäristötieteiden osastolla.
Chazellen ensimmäinen elokuva Guy and Madeline on a Park Bench (2009) oli alun perin osa hänen yliopiston lopputyötään. Hyvin pienellä budjetilla tehty elokuva on Chazellen kirjoittama, leikkaama ja tuottama jazz-musikaali.
Vuonna 2013 Chazelle julkaisi lyhytelokuvan Whiplash, josta hän sai Sundancen elokuvajuhlien lyhytelokuvapalkinnon. Samana vuonna hän käsikirjoitti trillerin Grand Piano ja kauhuelokuvan Viimeinen manaus: Osa II.
Vuonna 2014 Chazelle laajensi Whiplashin kokopitkäksi elokuvaksi, jonka hän käsikirjoitti ja ohjasi. Elokuva kertoo vaativasta musiikinopettajasta ja hänen kunnianhimoisesta oppilaastaan. Sille myönnettiin kolme Oscaria. Chazelle itse sai henkilökohtaisen Ocsar-ehdokkuuden parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta. Hän sai myös Film Independent Spirit Awards -ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Chazelle oli mukana käsikirjoittamassa vuoden 2016 elokuvaa 10 Cloverfield Lane.
Chazelle ohjasi ja käsikirjoitti elokuvan La La Land (2016). Romanttisen musikaalin pääosissa ovat Ryan Gosling ja Emma Stone. Elokuva voitti Toronton elokuvajuhlien yleisöpalkinnon 2016. Tammikuussa 2017 sille myönnettiin seitsemän Golden Globe -palkintoa, joista Chazellelle parhaasta ohjauksesta ja käsikirjoituksesta. Chazelle voitti elokuvasta parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon helmikuussa 2017.
Chazelle on naimisissa ohjaaja-tuottaja Jasmine McGladen kanssa, jonka hän tapasi Harvardissa opiskellessaan.
Ihab Abdelrahman

Uran alku ja kansainvälinen läpimurto

El-Sayed ei harrastanut lainkaan yleisurheilua ennen myöhäisteini-ikää. Hän oli kiinnostunut jalkapallosta ja kannatti innokkaasti Al-Ahlia. El-Sayedin yleisurheilulahjakkuus tuli esiin sattumalta hänen heitettyään 17-vuotiaana keihästä paikaltaan nelisenkymmentä metriä ensi yrittämällä. Niinpä El-Sayed osallistui opettajansa rohkaisemana ensimmäiseen kilpailuunsa. Kahden vuoden kuluttua hän saavutti hopeaa Puolassa 2008 järjestetyissä yleisurheilun alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Myöhemmin samana vuonna El-Sayed pääsi harjoittelemaan Kuortaneelle IAAF:n myöntämän apurahan turvin. Neljän kuukauden mittaiseksi tarkoitettu retki päättyi kuitenkin jo kahden viikon jälkeen, koska englantia osaamaton El-Sayed ei ymmärtänyt ihmisten puheista mitään eikä ollut tottunut Suomen talvisiin olosuhteisiin. Kairoon palattuaan hän alkoi opiskella englantia ja palasi seuraavana vuonna Kuortaneelle kuukaudeksi. Tuolloin valmennussuhde Petteri Piirosen kanssa eteni tukevammalle pohjalle.
Vuonna 2010 El-Sayed voitti keihäänheiton Afrikan mestaruuden ja heitti ensimmäisen kerran yli 80 metriä, mutta rahakiista kansallisen lajiliiton kanssa esti uuden harjoitusmatkan Suomeen. Turhautunut El-Sayed lopetti harjoittelun viideksi kuukaudeksi. Kilpailutaukoa seurannut osallistuminen Daegun maailmanmestaruuskilpailuihin 2011 päättyi 35. sijaan vaatimattomalla 71,99 metrin tuloksella. El-Sayed piti kuitenkin paljon siitä, että hän sai kilpailla samassa karsintaryhmässä Andreas Thorkildsenin, Tero Pitkämäen ja Matthias de Zordon kanssa, ja innostus keihäänheittoon syttyi uudelleen. Lontoon olympialaisissa 2012 El-Sayed joutui kuitenkin kilpailemaan kyynärpäävamman kanssa. Vuonna 2013 hän paransi Egyptin ennätystä lukemiin 83,62 metriä, sai hopeaa Välimeren kilpailuissa ja sijoittui Moskovan MM-kilpailuissa seitsemänneksi 80,94 metrin heitolla. Seuraavana vuonna hän sai hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa ja voitti maanosien cupin tuloksella 85,44. Shanghaissa 2014 heitetty 89,21 metrin tulos oli El-Sayedille itselleen suuri yllätys ja nosti hänet tuolloin kaikkien aikojen listalla sijalle 13.
El-Sayed saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa toisen kierroksen heitollaan 88,99. Hän voitti samana vuonna kultaa Afrikan kisoissa tuloksella 85,37.

Dopingkäry

Abdelrahman jäi kiinni hänen kotonaan 17. huhtikuuta 2016 otetussa dopingtestissä. Testin A-näyte oli positiivinen, sisältäen testosteronia ja myös B-näyte oli positiivinen. Egyptin antidopintoimikunta hyllytti hänet kilpailuista, eikä hän osallistunut Rion olympialaisiin. Egyptin antidopingtoimikunta asetti hänet kahden vuoden kilpailukieltoon, mutta urheilun kansainvälinen vetoomustuomioistuin pidensi kilpailukiellon neljään vuoteen.
Tom yum

Tom yum tai tom yam (laoksi ຕົ້ມຍຳ, thaiksi ต้มยำ) on tulinen ja hapan, kirkas keitto, joka kuuluu thaimaalaiseen ja laosilaiseen keittiöön. Siitä on monia versioita, joissa voidaan käyttää esimerkiksi katkarapuja (tom yum goong/kung) tai kanaa (tom yum gai/kai). Esimerkiksi Singaporessa, Malesiassa ja Indonesiassa tarjottava tom yum voi poiketa huomattavasti thaimaalaisista tai laosilaisista versioista.
Tom yumissa käytetään tyypillisesti sitruunaruohoa, kafferilimetin lehtiä, galangalia, limettimehua, kalakastiketta ja murskattua chilipippuria. Joissain nykyisissä versioissa keittoon sisältyy myös sieniä.
Stakliškės

Stakliškės on kylä Prienain kunnallispiirissä, Kaunasin läänissä, eteläisessä Liettuassa. Vuonna 2001 kylässä asui 1039 asukasta.
Pietari II (Jugoslavia)

Elämäkerta

Pietari II nousi valtaistuimelle 1934 isänsä salamurhan jälkeen. Valtionhoitajana toimi isän serkku, ruhtinas (knez) Paul. Kuningas ja hänen neuvonantajansa vastustivat natsi-Saksaa, mutta pelkäsivät Hitlerin hyökkäävän Jugoslaviaan, eikä Britannia voinut auttaa. Jugoslavia liittyi kolmisopimukseen Saksan kanssa.
27. maaliskuuta 1941 Pietari II julistettiin täysi-ikäiseksi, ja hän osallistui brittien tukemaan kaappaukseen sopimuksen solminutta hallitusta vastaan.
Operaatio Barbarossaan valmistautunut Saksa hyökkäsi samanaikaisesti Jugoslaviaan ja Kreikkaan. Muutamassa viikossa Saksa, Bulgaria, Unkari ja Italia valtasivat maan, ja se antautui lopullisesti 17. huhtikuuta. Jugoslavia jaettiin hyökkääjien kesken, ja osasta muodostettiin itsenäinen Kroatian nukkevaltio.
Pietari pakeni hallituksen kanssa maasta ensin Kreikkaan, Jerusalemiin ja Kairoon. Hän saapui Englantiin kesäkuussa 1941 ja liittyi moniin muihin maanpakolaishallituksiin. Pietari kävi koulunsa loppuun Cambridgen yliopistossa ja liittyi kuninkaallisiin ilmavoimiin.
Jugoslaviassa muodostui kaksi pääasiallista kilpailevaa vastarintaliikettä: kuningasmieliset četnikit puolustusministeri Draža Mihailovićin johdolla ja kommunistit Josip Broz Titon johtamina. Liittoutuneet tukivat aluksi Mihailovićia, mutta käänsivät tukensa Titolle.
Kansalliskokous syrjäytti kuningas Pietari II:n sodan jälkeen 29. marraskuuta 1945, kun hän oli vielä maanpaossa. Hän ei ikinä virallisesti luopunut kruunusta. Sodan jälkeen hän asettui Yhdysvaltoihin ja kuoli Denverissä, Coloradossa epäonnistuneen maksasiirron jälkeen. Hänestä tuli ainoa eurooppalainen kuninkaallinen, joka on haudattu Yhdysvaltain maaperälle, Pyhän Savan luostariin Libertyvilleen, Illinoisiin. Tammikuussa 2013 Pietarin jäännökset kuitenkin siirrettiin Serbiaan ja uudelleenhaudattiin Oplenacin kuninkaalliseen mausoleumiin Topolan kaupungissa.
Pietarin poika Aleksandar Karađorđević vaatii edelleen Serbian kruunua. Pietarin edesmennyt veli, ruhtinas Tomislav Karađorđević oli edellinen kruununperijä.
Zombie Loan

Zombie-Loan (jap. ゾンビローン) on manga, jonka ovat luoneet Peach-Pit, Banri Sendo ja Shibuko Ebara. Mangan pohjalta on myös valmistunut anime. Zombie-Loanissa on myös Shōjoai ja Shōnen’ai viittauksia (Shōjoain puolelta löytyy vähän suorempaakin toimintaa).

Juoni

Michiru Kita on hyvin erikoinen tyttö, sillä hänellä on kyky nähdä shinigamin (/shinikamin) silmillään tumma rengas pian kuolevien ihmisten kaulassa. Eräänä tavallisena alkaneena päivänä, Michirun luokkatoveri ottaa tältä "taidolta" Michirua suojaavat silmälasit pois hänenpäästään, ja Michiru näkee jotain mitä ei halunnut nähdä; Chika Akatsukin ja Shito Tachibanan, kahden hänen luokka-toverinsa kaulassa mustat renkaat. Michiru päättää estää heidän kuolemansa ja ryhtyy seuraamaan heitä. Mutta pojat ovatkin jo kuolleita, zombeja ja elävät "zombilainan" avulla. He metsästävät laittomia zombeja saadakseen rahaa lainansa maksamiseen.

Michiru Kita (紀多 みちる Kita Michiru)

Michirulla on shinigamin silmät, joilla voi nähdä kuolevien ihmisten kauloissa tummiarenkaita. Hän voi elää normaalia elämää, jos pitää silmälasit nenällään. Chika ja Shito tahtovat käyttää Michiru taitoja jyväkseen zombien metsästyksessään. Ääninäyttelijänä toimii Houko Kuwashima.
Myllysaari (Lahti)

Myllysaari on pieni saari Lahdessa. Saari on Vesijärvessä Tapanilan kaupunginosassa. Saareen pääsee kävellen siltoja pitkin. Saaressa on huvivenesatama ja myös jotkin Vesijärvellä risteilevät laivat pysähtyvät Myllysaaressa. Saarelle rakennetussa paviljongissa toimii myös suosittu kesäravintola Myllysaari.

Historia

Myllysaaresta on löytynyt rautakautinen hauta, josta löytyi keihään osia ja kaksiteräisen miekan katkelma, jotka ovat Kansallismuseon kokoelmissa. Löytökohde on luokiteltu kiinteäksi muinaisjäännökseksi.
1800-luvun lopulla saari kuului Ali-Köllin taloon, jonka isäntä rakensi saaren keskikohdalla sijainneelle kumpareelle tuulimyllyn. Sen myötä saari nimettiin Myllysaareksi. Aiemmin saari oli tunnettu nimellä Vähäsaari pienen kokonsa vuoksi. Mylly oli paikallaan vielä 1900-luvun alussa, jolloin saari oli myös tunnettu nuorison tanssi- ja huvittelupaikkana.
Myllysaari laajassa virkistyskäytössä sai alkunsa, kun Mallasjuoman panimomestari Ernst Mattson osti saaren Köllin suvulta 1905 perustettavaa Lahden purjehdusseuraa varten. Saareen rakennetiin paviljonki syksyllä 1909 tehdyn päätöksen mukaisesti. Rakennustyöt alkoivat 20.11.1909 ja paviljonki tuli valmiiksi huhtikuussa 1910. Varsinainen vihkiäisjuhla pidettiin 15.7.1910. Mattson myi saaren kiinteistöineen seuralle 1910. Myllysaaren paviljonki kuuluu Lahden kaupungin suojeltavien luetteloon. Sen on suunnitellut arkkitehti Uno Alanco. Myllysaareen on rakennettu 1980-luvulla silta.
Dustin Brown

Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Brown pelasi vuodet 2000–2003 Guelph Stormissa junioriliiga OHL:ssä. Kausina 2001–2002 ja 2002–2003 hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja jälkimmäisellä, pisteiden valossa parhaalla OHL-kaudellaan, myös joukkueensa paras pistemies tehtyään 58:ssa runkosarjaottelussa 76 tehopistettä, 34 maalia ja 42 syöttöpistettä. Eniten maaleja hän teki kaudella 2001–2002, 41 maalia 63:ssa runkosarjaottelussa. Brown pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 174 OHL:n runkosarjaottelua, joissa hän teki 194 tehopistettä, 98 maalia ja 96 syöttöpistettä, ja 24 pudotuspeliottelua, joissa hän teki 28 tehopistettä, 15 maalia ja 13 syöttöpistettä. 
Vuonna 2001 Brown valittiin OHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen ja vuosina 2001–2003 hän sai kolmesti peräkkäin OHL:n jakaman Bobby Smith Trophyn, joka jaetaan pelaajalle, joka on menestynyt hyvin sekä jääkiekkoilijana että opinnoissaan. Vuonna 2003 hän sai myös Kanadan pääjunioriliigojen kattojärjestön Canadian Hockey Leaguen vastaavan palkinnon CHL Scholastic Player of the Year.

Ammattilaisura

Brown sai NHL-varauksen, kun Los Angeles Kings varasi hänet numerolla 13 NHL:n varaustilaisuuden 2003 ensimmäisellä kierroksella. Hän teki NHL-debyyttinsä jo saman vuoden syksyllä, mutta hänen ensimmäistä ammattilaiskauttaan haittasi nilkkavamma. Hän pystyi pelaamaan kaudella 2003–2004 31 NHL:n runkosarjaottelua ja teki viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä. Seuraavan kauden hän pelasi NHL:n työsulun vuoksi Kingsin farmiseuran Manchester Monarchsin riveissä AHL:ssä. Hän teki 79:ssä pelaamassaan AHL:n runkosarjaottelussa 74 tehopistettä, 29 maalia ja 45 syöttöpistettä, toiseksi eniten joukkueensa pelaajista Michael Cammallerin jälkeen. NHL:n työsulun päätyttyä Brown palasi Kingsiin.
Brown on ollut monena vuonna NHL:n eniten taklaavia pelaajia ja runkosarjakaudella 2007–2008, jolla hän taklasi 311 kertaa, hän oli liigan taklaustilaston kärkinimi. Samalla kaudella hän oli myös joukkueensa paras maalintekijä tehtyään 33 maalia 78:ssa ottelussa. Hän on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös runkosarjakaudella 2010–2011, jolla hän teki 28 maalia. Lokakuusta 2008 alkaen Brown on toiminut Los Angeles Kingsin kapteenina. 
Kaudella 2011–2012 Brown oli voittamassa Los Angeles Kingsin seurahistorian ensimmäistä Stanley Cup -mestaruutta, kun New Jersey Devilsiä vastaan pelattu loppuottelusarja päättyi Kingsin 4–2-voittoon. Brown jakoi pudotuspelien pistepörssivoiton seuratoverinsa Anže Kopitarin kanssa molempien tehtyä 20 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 12 syöttöpistettä, 20:ssä pudotuspeliottelussa.

Perhe

Brown on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Nicolella on kolme lasta, vuosina 2008, 2009 ja 2011 syntyneet pojat.
Pjotr Kotšetkov

Seuraura

Kotšetkov aloitti jääkiekkoilun Dizel Penzassa ollessaan 4-vuotias. Hän aloitti puolustajana, mutta siirtyi maalivahdiksi 8-vuotiaana. Kotšetkov torjui Dizelin ikäluokassaan Volgan aluemestaruuteen vuonna 2011. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Ak Bars Kazanin B-nuoriin, josta Kotšetkov palasi taas kaudeksi 2016–2017 Dizel Penzan organisaatioon. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla VHL-liigassa, jossa vain 17-vuotias Kotšetkov pelasi kahdeksan runkosarjaottelua. 
Heinäkuussa 2017 Kotšetkov teki KHL-sopimuksen HK Sotšin kanssa. Hän pelasi kauden 2017–2018 kokonaan Venäjän nuorten sarja MHL:n Kapitan Stupinossa. Kaudeksi 2018–2019 Kotšetkov siirtyi Sotšin organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran farmijoukkue HK Rjazanissa, VHL:ssä, jossa Kotšetkov pelasi 18 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua torjuen kaksi nollapeliä. Hänet valittiin lokakuun 2018 lopulla liigan viikon maalivahdiksi. Kotšetkov teki kauden aikana myös KHL-debyyttinsä saaden tililleen kaksi runkosarjaottelua. Hän pelasi ensimmäisen KHL-ottelunsa 1. lokakuuta 2018 vieraissa Jokereita vastaan. Kotšetkov torjui Sotšin 4–2-tappioon päättyneessä ottelussa 26 kertaa.
Toukokuussa 2019 Sotši kauppasi Kotšetkovin SKA Pietariin vaihdossa maalivahti Nikita Bogdanoviin. Carolina Hurricanes varasi hänet "yli-ikäisenä" (20 vuotta) toisella kierroksella 36. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Kotšetkov oli varaustilaisuuden pienimmällä numerolla varattu eurooppalaismaalivahti ja kaikkiaan toinen maalivahti Spencer Knightin (13. varaus) jälkeen.
Valitut teokset (Juice Leskinen)

Valitut teokset on vuonna 1993 julkaistu Juice Leskisen kokoelmalevy.

Kappaleet

Marilyn - Jyrki boy - Einarin polkupyörä - Syksyn sävel - Viidestoista yö - Anne ja Jacques - Isadora Duncan - Paperitähdet - Minä (sunnuntailapsi) - Musta aurinko nousee - Per Vers, runoilija - Mussolini perusdiini - Osapäivänatsi - Mimosan hipiä - Snadisti sadisti - Se oli jautaa - Erkki twistaa - Boogieteorian alkeet - Rock'n roll'n blues's jazz - Aamu alkaa A:lla - Mies joka rakastaa itseään - Ei elämästä selviä hengissä - Midas - I love you - Myrkytyksen oireet - Kaksoiselämää - Skorpioni nainen - Luonas kai olla saan - Rakkauden ammattilainen - Ollaan ihmisiksi - Sinä (yönä lähtivät jäät) - Pyhä toimitus - Dokumentti - 3:30 - Graniitti hikoilee - Syys - Puhelinpylvään henkinen elämä - Rakastellaan - Sietämätön mies - Daisarit - Juankoski, here I come - Iisalmen diskossa - Kuopio tanssii ja soi - Ilomantsi - Lahti - Hauho - Espooseen - Yölento - (We want) Lasse Vehviläinen - Haetarirock - Mitä minä Egyptissä teen - Erggae reggae - Norjalainen villapaita - Eesti (On my mind) - Labradorinnoutajan vapaapäivä - Että mitenkä - Tanssimaa - Viimeinen kylähullu - Radioaktiivisten marssi - Siniristiloppumme
Yūnagi (1924)

Palvelus

Alus upotettiin 25. elokuuta 1944.
Luuluola

Luuluola on tavallisesti kalkkikivialueilla esiintyvä onkalo, jonka pohjalla on luubreksiaa. Tämä sedimenttikivilaji on muodostunut luiden kappaleista, jotka kalkkisintteri on iskostanut yhteen. Luolan pohjalla voi olla luubreksiaa monen metrin paksuinen kerros. Luolat ovat muinoin olleet ihmisten tai eläinten suojapaikkoja. Luita luoliin on kertynyt ihmisten ateriatunkioista tai paikalla kuolleista eläimistä. Luuluolia on esimerkiksi Dordognessa keskisessä Ranskassa ja Mentonessa Etelä-Ranskassa, Belgian Spyssä, Saksan Neandertalissa ja useassa paikassa Etelä-Amerikassa.
Katja Tukiainen

Opinnot ja ura

Katja Tukiainen opiskeli 1990-1996 Taideteollisessa korkeakoulussa ja Venetsian taideakatemiassa 1994–1995. Kuvataiteen maisteriksi hän valmistui 2007 Kuvataideakatemian maalaustaiteen osastolta. Tällä hetkellä Tukiainen opiskelee Kuvataiteen tohtorin tutkintoon Kuvataideakatemiassa.
Tukiainen osallistui ensimmäisiä kertoja yhteisnäyttelyihin maalauksillaan 1990-luvun alkupuolella, samoihin aikoihin kun hän julkaisi ensimmäisiä sarjakuviaan Naarassarjat sarjakuvalehdessä. Tukiainen on pitänyt maalausnäyttelyitä vuodesta 1995, ja vuonna 1997 hän julkaisi ensimmäisen sarjakuva-albuminsa. Maalauksillaan ja maalaussarjoillaan Tukiainen on osallistunut Nuorten näyttelyyn, Suomen taiteilijan vuosinäyttelyyn ja Mäntän kuvataideviikoille ja useisiin näyttelyihin myös Suomen ulkopuolella. Tukiaisen yksityisnäyttelyitä on ollut mm. Galerie Forsblomilla, Bakeliittibambissa ja EMMAssa.

Katja Tukiaisen esikoissarjakuva-albumi oli Tyttöjen leikit (1997). Toinen albumi Tyttö ja Mummo (1998) kuvasi nuoren tytön ja vanhan naisen ystävyyttä. Postia Intiasta (2002) oli omaelämäkerrallista sarjakuvaa.
Tukiainen on sarjakuva-albumien lisäksi julkaissut lyhyttä sarjakuvaa ja kuvittanut lastenkirjoja (muun muassa Sari Peltoniemen Kukka Kaalinen -kirjat). Hän myös kuvittanut Pauli Kallion kirjoittamaa Kramppeja & nyrjähdyksiä.
Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon Tukiainen sai vuonna 2003. Muotoilun valtionpalkinnon Tukiainen sai vuonna 2007 ensimmäisenä sarjakuvataiteilijana. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -nimikkopalkinto.

Yksityiselämä

Katja Tukiaisen aviopuoliso on sarjakuvataiteilija Matti Hagelberg. Heillä on vuonna 2004 syntynyt lapsi. Katja Tukiaisen vanhemmat ovat farmaseutti Ulla-Maija Tukiainen (o.s. Hiidenhovi) ja rovasti Tapani Tukiainen.
Krasnoselkupin piiri

Krasnoselkupin piiri (ven. Красносельку́пский (муниципальный) райо́н, Krasnoselkupski (munitspalnyi) raion) on paikallinen itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä.
Piiri sijaitsee Jamalin Nenetsian kaakkoisosassa. Sen läpi virtaa Tazjoki. Piirin kaakkoisosassa Tazin yläjuoksulla sijaitsee Ylä-Tazin luonnonpuisto, jonka laajuus on 6 313 neliökilometriä.

Väestö

Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 106 270 neliökilometriä. Tämä liikenteellisesti syrjäinen kunnallispiiri oli asukasluvultaan Jamalin Nenetsian pienin; piirissä asui yhteensä 6 204 henkeä (vuonna 2010). Piiri jakautuu hallinnollisesti kolmeen maalaiskuntaan. Hallinnollinen keskus on Krasnoselkupin kylä, jonka maalaiskunnassa asui 3 874 henkeä. Tolkan maalaiskunnassa asukkaita oli 1 996 ja Rattan kylän maalaiskunnassa 234. Muita asuttuja paikkoja ovat Kikijaki ja Sidorovsk.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 54,5 % oli venäläisiä, 14,6 % selkuppeja, 12,2 % ukrainalaisia, 4,2 % tataareja, 2,4 % nenetsejä, 2,5 % valkovenäläisiä ja 0,6 % hanteja.
Seudun kantaväestöä ovat selkupit. Vuosina 1601–1607 venäläiset kasakat rakensivat nykyisen Sidorovskin kylän lähelle Mangazejan kaupungin, joka jäi autioksi vuonna 1662.

Talous

Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Piirissä tuotetaan myös sahatavaraa. Erityisesti piirin länsiosissa on huomattavat öljy- ja maakaasuvarat ja osa kentistä on tuotantokäytössä.

Liikenneyhteydet

Liikenneyhteydet ovat vaatimattomat; kunnollisia ympärivuotisia teitä ei piirin kylien välillä ole. Tieyhteys on kuitenkin olemassa Gubkinskista joillekin alueen länsiosan tuotantokäyttöön otetuista maakaasu- tai öljykentistä (esimerkiksi Gubkinski- Vojenta - Vahtovy). Piirikunnan liikennesuunnitelmien mukaan talvikaudella Urengoista kulkee itään talvitie Krasnoselkupiin saakka. Tolkasta on helikopteri- ja lentokoneyhteys Krasnoselkupiin, josta puolestaan on lentoyhteys Tjumeniin sekä helikopteriyhteys Tarko-Saleen Tjumenin ja Novyi Urengoin välisen rautatien varrelle.

Kulttuuria

Krasnoselkupissa on kotiseutumuseo.
Surviaiskoit

Ulkonäkö ja koko

Surviaiskoiden tuntosarvet ovat pitkät, varsinkin koirailla. Väriltään surviaiskoit ovat joskus harmaita tai ruskeita, joskus vihreän tai kuparin kiiltoisia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Surviaiskoita tavataan koko Suomessa ja niitä voi esiintyä kaikissa ympäristöissä.

Lisääntyminen

Toukat elävät maassa sinne pudonneiden lehtien päällä.

Ravinto

Useat lajit saavat ravintonsa lehtipuista. Jotkut lajit syövät ruohovartisia kasveja.
KSV Waregem

Historia

Seura perustettiin vuonna 1925 nimellä Waereghem Sportif. Vuonna 1945 se vaihtoi nimekseen Waregem Sportief. Vuotta myöhemmin se fuusioitui Red Star Waregemin kanssa ja muodosti SV Waregemin. Samana vuonna seura liittyi Belgian jalkapalloliittoon. Viimeinen nimenvaihdos tapahtui vuonna 1951 jolloin Waregem nimettiin KSV Waregemiksi. Kaudeksi 1966–1967 KSV nousi pääsarjaan voitettuaan toisen sarjatason. Vuonna 1974 Waregem voitti Belgian cupin ja vuonna 1982 Belgian Supercupin. Kaudella 1995–1996 KSV sijoittui pääsarjan viimeiseksi ja putosi. Kolme vuotta myöhemmin seura putosi edelleen kolmannelle sarjatasolle. Vuonna 2001 seura fuusioitui Zulte VV:n kanssa ja muodosti uuden seuran, joka nimettiin SV Zulte Waregemiksi.
Stalinin lehmät

Käännökset

Kirja on käännetty useille kielille ja käännösoikeudet on myönnetty joillekin vielä kääntämättömille.
Kirja ilmestyi Virossa vuonna 2004 ja herätti siellä keskustelua erityisesti suomalaisten asenteista virolaisia kohtaan.
Kukkopilli

Kukkopilli eli savikukko on  Euroopassa tunnettu savesta valmistettu linnun muotoinen, huilunkaltainen pilli. Puhallusaukko on pyrstössä, sointiaukko voi olla alapuolella (alasärmäinen) tai yläpuolella (yläsärmäinen). Tällainen pilli tuottaa  yhden soivan äänen, jonka korkeus riippuu sisätilan koosta. Linnun kyljissä tai rinnassa on usein 1-4 sormiaukkoa, jolloin voidaan tuottaa useampia sävelkorkeuksia. Mikäli reiät on viritetty siten, että voidaan soittaa kokonainen oktaaviala tai muu asteikko, puhutaan okariinasta. Sekä okariina että kukkopilli ovat astiahuiluja.
Suomessa tunnetuimmat kukkopillit on valmistettu Muolaan kunnan Kyyrölässä 1900-luvun alkupuolella. Kyyröläisten savityön taidot olivat peräisin Venäjältä.
Monenkirjavat käki- ja kukkopillitkin olivat alkujaan käyttöesineitä, lasten leluja. Myöhemmin, sodan jälkeen, niistä tuli kotien keräilyn kohteita ja hyllyjen koristeita.
Åbo Akademi

Kirjasto

Åbo Akademin kirjaston pääkirjasto sijaitsee yliopiston yhteydessä. Lisäksi sillä on viisi kampuskirjastoa ja toimipiste Vaasassa. Kirjastolla on ollut vapaakappaleoikeus vuodesta 1919.
Lipun käyttö Suomessa

Lippuja on käytetty nykyisen Suomen valtion alueella jo esihistoriallisista ajoista lähtien ja käytetään yhä. Siniristilipulla on nykypäivänä suuri merkitys suomalaisena kansallistunnuksena ja lisäksi lippuja käytetään nykyajan Suomessa myös sotilaallisessa käytössä.

Lipun saapuminen Suomeen

Suomeen levisi germaanien harjoittama esinekulttuuri kansainvaelluksien aikana noin vuosina 400-600 jaa. Ennen muuta esinekulttuuria tuotiin Suomeen Merovingien aikana 600-750 jaa. Tänä aikana suomalaiset todennäköisesti alkoivat käyttää lippuja sekä joitain muita tunnuksia kuten viirejä ja keulakuvia.
Todisteina Suomessa 1200- ja 1300-luvuilla käytetyistä ritarikulttuuriin liittyvistä lipuista ovat Suomen herttuan sinetit. Näissä sineteissä herttualla on käsissään peitsilippu, ja itse lipussa on tunnuksena herttuan sukuvaakuna. 1400-luvulla käytetyistä lipuista taas kertovat Suomen keskiaikaisiin kivikirkkoihin tehdyt kalkkimaalaukset, jotka esittävät laivoja lippujensa kera. Samanlaisia kalkkimaalauksia on myös muiden Pohjoismaiden vanhoissa kivikirkoissa.