Taru sormusten herrasta -romaanin ruotsinnokset

Ensimmäinen käännös

Kustannusyhtiö AWE-Gebers osti 1958 ruotsin oikeudet Taru sormusten herrasta -teokseen englantilaiselta Allen & Unwin -kustantamolta. Kustantaja Disa Törngren otti yhteyttä Åke Ohlmarksiin ja pyysi tätä ensimmäisen ruotsalaisen laitoksen kääntäjäksi. Ohlmarks oli alkujaan uskontohistorioitsija mutta myös ahkera kääntäjä, joka oli tuottanut uudet käännökset muun muassa Eddasta ja Koraanista. Ohlmarksin ruotsinnos oli yksi ensimmäisistä Lord of the Rings -teoksen käännöksistä. Näin ollen Ohlmarksilla oli vapaus tulkita tekstiä itsenäisesti ja mielikuvituksekkaasti. Aikalaiskriitikot kehuivatkin hänen työtään, nerokkuuttaan, kirjailijastatustaan ja teoksen ruotsalaistamista, vaikka käännöstä on sittemmin jo pitkään kritisoitu.

Kääntäjästä riippumattomia puutteita

Ohlmarks teki käännöksensä ennen kuin alkuperäisteoksen toinen, korjattu laitos julkaistiin 1965.
Lisäksi ruotsalaisen The Return of the King -teoksen lopusta poistettiin kokonaan liitteet, sillä niiden todennäköisesti katsottiin olevan ylimääräisiä. Tässä kohdin on hyvä erottaa toisistaan kritiikki Ohlmarksia ja kustantamoa kohtaan, sillä kustantamolla oli lopullinen päätösvalta siitä, mikä oli myyntiä edistävää ja mitä oli varaa painattaa. Liitteet julkaistiin myöhemmin erillisessä Ringens värld (Sormuksen maailma) -teoksessa, mutta tuolloinkin lyhennettynä ja uudelleentulkittuna.
Nykyään kääntäjillä on apunaan Tolkienin Guide to the Names in Lord of the Rings, joka julkaistiin vasta Ohlmarksin käännöksen jälkeen (ja kenties myös ruotsinkielisen käännöksen seurauksena.)

Noitakuninkaan kuolema

Suurimmassa osassa Åke Ohlmarksin käännöksen laitoksista Angmarin Noitakuninkaan kuolema on virheellisesti laitettu hobitti Meriadocin ansioksi, kun tosiasiassa kuolettavan iskun antaa Éowyn, Rohanin kuningas Theodenin sisarentytär. Virhe on korjattu muutamiin myöhempiin laitoksiin.

Uusi käännös

The Fellowship of the Ring -teoksen 50-vuotisjuhlan kunniaksi Norstedts päätti julkaista teoksesta uuden käännöksen. Käännöstyö jaettiin kahden kääntäjän kesken: Erik Andersson käänsi proosa-osuuden ja Lotta Olsson runot. Koko teoksen nimeksi annettiin Ringarnas herre (Sormusten herra). Teoksen kolme osaa nimettiin Ringens brödraskap (Sormuksen veljeskunta), De två tornen (Kaksi tornia) ja Konungens återkomst (Kuninkaan paluu).
Sormusten herra pohjautuu viimeisimpään vahvistettuun versioon, joka on siis toinen, Tolkienin korjaama laitos, toisin kuin Ohlmarksin käännös, joka pohjautuu ensimmäiseen versioon. Tämän seurauksena Anderssonin käännöksessä on myös uudempi esipuhe sekä uudempi versio prologista.
Sormusten herrassa on käytetty myös hyväksi Christopher Tolkienin piirtämiä karttoja, joihin on aseteltu ruotsalaiset tekstit, kun taas Ohlmarksin käännökseen kustantamo piirsi omat kartat.

Uuden käännöksen vastaanotto

Kun uuden ruotsinnoksen ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2004, Erik Anderssonin ja Lotta Olssonin käännös sai kriitikoilta positiivisia arvioita.
Dagens Nyheter kirjoitti: ”Voinen vielä kertaalleen todeta, että Andersson ja Olsson ovat tuottaneet luettavan, varman ja monilla tavoin oikean käännöksen, mikä kertoo perusteellisesta työstä, joka ansaitsee paljon kiitosta mutta myös tarkempaa tarkastelua.” Aftonbladet kirjoitti käännöksen runoista: ”Lotta Olssonilla on ollut epäkiitollisena työnään kääntää teoksen harvalukuiset runot, joiden ohi monet lukijat tapaavat hyppiä, vaikkakin hän tekee sen hyvin ja energiaa säästäen.”
Monet kriitikot vertailivat Anderssonin käännöksen lyhyen ytimekästä kieltä Ohlmarksin vuolassanaiseen käännökseen. Petter Lindgren kirjoitti Aftonbladetissa lukeneensa käännöksiä vieretysten ja koukuttuneensa Ohlmarksin eläväiseen kerrontaan.
Dagens Nyheterin Henrik Williams nosti esiin Tolkienin toiveen englanninkielisten nimien kääntämisestä kirjoittaen: ”Tolkienin ohjeita orjallisesti noudattaen luodaan mielestäni koko joukko rumia tai naurettavia nimiä, kuten Möcklegräva (Michael Delving) ja Kofferdi-Secker (Sackville-Baggins)”. Williams kritisoi myös Anderssonin kylmältä kalskahtavaa käännöstä Klonkun toistuvalle ”precious”-fraasille. Anderssonin ”Min dyrgrip” (Kalleuteni) -käännöksestä puuttui Williamsin mukaan se rakkauden palo, jonka Ohlmarksin ”älskade” (rakas) -käännös välitti.

Nimen merkitys

Teoksen nimi, The Lord of the Rings, ei viittaa itse sormukseen vaan Sauroniin, joka on sormusten todellinen herra. Tätä käsitystä tukevat monet kohdat tekstissä sekä fraasin sanajärjestys, ja se on myös Tolkienin itse tarkoittama tulkinta. Erik Andersson, joka viimeisimpänä käänsi teoksen ruotsiksi, oli pitkään siinä uskossa, että teoksen nimi viittasi itse hallitsijasormukseen, joka oli muiden sormusten herra. Vasta TV4:n suorassa lähetyksessä Andersson tuli tietoiseksi nimen todellisesta merkityksestä.

Käännösten erot ja yhtäläisyydet

Seuraavissa taulukoissa on muutamia esimerkkejä J.R.R. Tolkienin Lord of the Rings -teoksen kahden ruotsinnoksen eroista: Åke Ohlmarksin Härskarringen (julkaistu 1959–1961) ja Erik Anderssonin Ringarnas Herre (julkaistu 2004–2005). Lisäksi taulukkoon on lisätty vertailtavaksi Kersti Juvan ja Eila Pennasen suomennoksessa käyttämät nimitykset. Osa Ohlmarksin tekemistä käännöksistä on kuitenkin pysynyt samoina myös Anderssonin käännöksessä, kuten ”Fylke” (alk. The Shire, suom. Kontu), ”Vidstrige” (alk. Strider, suom. Konkari) ja ”Väderklint” (alk. Weathertop, suom. Viimapää).