google/wiki40b huggingface dataset:
Lightning (albumi)

Arvioita

Pekka Markkula on esitellyt albumin MUSA:n numerossa 8/1974. Siinä hän toteaa, että Felix on tehnyt paluun viihteellisemmän materiaalin parista. Tältä albumilta hän nostaa esiin Dylanin kappaleet ja etenkin "Father of Nightin". Tulkintaa Van Morrisonin kappaleesta "Into the Mystic" hän sen sijaan pitää aneemisena. Markkula ei myöskään lämpene intialaisvaikutteiselle kappaleelle "Oh to Hold You in My Arms". Felixin omasta tuotannosta hän pitää eniten kappaleesta "Roadie Man", joka on iskevä "realistinen tarina roudarin usein varsin katkerasta ja irtonaisesta elämästä". Yhteenvetona Markkula toteaa, että albumi antaa Julie Felixin musiikista paljon odotettua paremman kuvan.
Norden (lehti)

Norden oli Yhdysvalloissa vuosina 1896–2014 ilmestynyt Pohjois-Amerikan suomenruotsalaisten sanomalehti. Vuoteen 1935 saakka sen nimenä oli Finska Amerikanaren. Vuonna 2014 Norden sulautui suomenruotsalaiseen aikakauslehteen Est Elle, joka sai nimekseen Est Elle & Norden USA.
Etupäässä ruotsinkieliseltä Pohjanmaalta muuttaneet raittiusseura Aavasaksan jäsenet perustivat Finska Amerikanaren -lehden Massachusettsin Worcesterissa marraskuussa 1896. Lehti oli aluksi suomen- ja ruotsinkielinen, mutta pian se muuttui kokonaan ruotsinkieliseksi. Muutaman vuoden kuluttua toimitus muutti Worcesterista New Yorkiin. Vuonna 1935 lehti sai nimen Norden.
Lehden toimittajina työskentelivät vuosina 1897–1924 E. J. Antell, vuosina 1926–1950 Otto A. Gullmes ja vuodesta 1963 lähtien Erik Rune Hermans. Tilaajamäärä oli vuoden 1920 tienoilla noin 6 000, mutta laski 1970-luvun alkuun mennessä 1 800:aan. 1980-luvun lopulla painosmäärä oli tuhannen kappaleen tienoilla. Suomenruotsalaista kulttuuria ylläpitänyt, kerran viikossa ilmestynyt lehti teki yhteistyötä amerikanruotsalaisen Nordstjernan-lehden kanssa ja sai rahallista tukea myös Suomesta.
Erik Rune Hermansin kuoltua Nordenia julkaissut Norden News -yhtiö päätti yhdistää lehtensä vuonna 2012 perustettun Est Elle -aikakauslehteen. Ensimmäinen yhteinen numero ilmestyi marraskuussa 2014 nimellä Est Elle & Norden USA.
Gustaf Dalén (majakka)

Majakan rakenne

Majakkatorni on sijoitettu merenpohjassa lepäävän pohjaosan eli kasuunin päälle. Pohjaosa on ontto betoninen rakennelma, joka on täytetty hiekalla ja soralla. Kasuuniosasta vain pieni osa on merenpinnan yläpuolella.
Majakkatorni on pyöreä betoninen noin 6 metrin korkuinen rakennelma. Valolaite sijaitsee neljän pilarin kannattelemana 11,7 metriä merenpinnan yläpuolella. Loistolaite on sijoitettu pilarien varaan, etteivät suuret aallot murtuisi majakan yläosaa vasten vaan pääsisivät lyömään pilareiden välistä. Täten muodostuneen tasanteen yläreunassa on majakan nimi puoli metriä korkein valkoisin metallikirjaimin. Tasanteella oli 1990-luvulle asti automaattinen sumukello, joka poistettiin sähköistämisen yhteydessä ja siirrettiin muistomerkiksi Maarianhaminan merimuseoon.
1990-luvulla alun perin kaasukäyttöinen majakka muutettiin toimimaan aurinkopaneelien voimalla.
Måns Groundstroem

Måns Ivar Åkesson ”Måsse” Groundstroem [grʊndström] (s. 23. huhtikuuta 1949) on suomalainen basisti, studioteknikko ja musiikkituottaja. Hän on toiminut äänittäjänä noin 100 musiikkialbumilla ja tuottajana noin 70 albumilla. Valtaosan näistä albumeista on julkaissut Love Records.

Varhaisvaiheet

Groundstroem varttui Töölössä ruotsinkielisessä sivistyneessä porvarisperheessä. Hänet laitettiin jo ennen kouluikää pianotunneille, mutta hän ei klassisesta pianonsoitosta juuri innostunut. “Minulla ei ollut minkäänlaista tatsia klassisen musiikin soittamiseen. Itse asiassa vihasin sitä terroria. Silloin.” Isä kuitenkin osti hänelle kitaran, ja Groundstroem pääsi “kapinoimaan nuorilla villitsevällä rockilla”. Hän soitti varhaisvuosinaan yhteissä nimeltä Typhoons, Pems ja Roosters. Jo vuonna 1965 hän soitti puoliammattimaisesti ja pääsi seuraavana vuonna, 16-vuotiaana, levyttämään basistina. Ensilevytys oli Jukka Kuoppamäen albumilla Mitä kansa haluaa.

Ura

Groundstroem soitti peräkkäin kolmessa merkittävässä suomalaisessa rock-yhtyessä, jotka olivat Blues Section sekä progressiivista rockia soittaneet Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Näistä Blues Section oli Love Recordsin ensimmäinen yhtye ja Wigwam viimeinen. Wigwamissa hän oli yhtyeen pitkäaikaisin basisti (1974–2003).
Vuodesta 1971 lähtien Groundstroem tuli tunnetuksi myös musiikkituottajana ja äänittäjänä. Hän tuotti albumeja mm. Jukka Toloselle, Jim Pembrokelle, Pekka Pohjolalle, Dave Lindholmille, Juice Leskiselle, Albert Järviselle, Muskalle, Maaritille sekä Hurriganesille ja Kasevalle. “Sain tuotettavaksi useimmiten uusia artisteja. Jos onnistuin, seuraavan levyn tekijäksi palkattiin oikea ammattilainen. […] Tuottaminen oli ensin ennen kaikkea käytännöllistä – suunnittelemista, aikatauluttamista, valvomista. Vähitellen yritin ottaa musiikillisen roolin, kannustajan ja jopa makutuomarin.” Punkin ja 
uuden aallon esiinmarssin myötä hän ei enää kuitenkaan ollut rytmimusiikin alalla “kuuminta kamaa”, ja hän vaihtoi alaa 
1980-luvulla kouluttautumalla kokiksi, missä työssä hän toimi viiden vuoden ajan.
Kokin työt Groundstroem joutui jättämään 1990-luvun alussa psoriasiksen vuoksi. Taudin vuoksi hänen käsiensä iho hilseilee voimakkaasti. Tuossa vaiheessa hän palasi musiikkituottajaksi sekä soittajaksi, sopivasti kun Tasavallan Presidentti ja Wigwam jälleen aktivoituivat. Hän jatkoi soittamista vuoteen 2004 asti, jolloin jättäytyi sairauseläkkeelle psoriasiksen pahennuttua.
Vuonna 2007 Groundstroemille myönnettiin valtion taiteilijaeläke. Viime vuosina Groundstroem on ollut mukana entisistä Wigwam-jäsenistä ja muista vierailijoista koostuvassa Wigwam Revisited -kokoonpanossa. Lisäksi hän on edelleen esiintynyt harvakseltaan äänittäjän ja tuottajan roolissa eri artistien julkaisuissa.
Akipekka Alanko esittää Groundstroemia elokuvassa Love Records – Anna mulle Lovee ja Niklas Groundstroem Itkisitkö onnesta? -kuunnelmassa.
Ingrid Daubechies

Elämäkerta

Ingrid Daubechies’n vanhemmat ovat Marcel ja Simone Daubechies. Hänen isänsä oli kaivosinsinööri ja äitinsä kriminologi. Daubechies opiskeli Vrije Universiteit Brusselissä fysiikkaa, josta valmistui 1975. Valmistumisen jälkeen hän jatkoi yliopiston teoreettisen fysiikan osastolla jatko-opiskelijana ja tutkimusassistenttina. Tässä tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1984 asti. Hän väitteli tohtoriksi 1980. Hänen tutkintonsa kuului matemaattisen fysiikan piiriin. Vuonna 1987 Daubechies muutti pysyvästi USA:han naituaan miehensä A. Robert Calderbankin, ja aloitti työskentelyn AT&T:n Bell-laboratoriossa.
Vuonna 1987 Daubechies teki läpimurtonsa allokkeiden parissa. Sen jälkeen hän jatkoi Bell-laboratoriossa, mutta opetti välillä myös Rutgersin ja Michiganin yliopistoissa. Vuonna 1992 hän julkaisi kirjan Ten lectures on wavelets. Vuonna 1993 hän siirtyi matematiikan professoriksi Princetonin yliopistoon.
Vuonna 2010 hänet valittiin ensimmäisenä naisena Kansainvälisen matemattisen unionin IMUn puheenjohtajaksi.
Jüri Kukk

Jüri Kukk (1. toukokuuta 1940 Pärnu, Viro – 27. maaliskuuta 1981 Vologda, Neuvostoliitto) oli virolainen kemisti ja vapaustaistelija. Kukk opiskeli kemiaa Tarton valtiollisessa yliopistossa ja toimi vuodesta 1973 lähtien yliopiston opettajana. Vuosina 1975–1976 hän teki tutkimustyötä Ranskassa. Palattuaan Neuvostoliittoon hän erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta ja anoi lupaa maastamuuttoon. Hänet erotettiin yliopistosta vuonna 1979. Hän osallistui neuvostovastaiseen liikehdintään ja toimi yhteistyössä muiden toisinajattelijoiden kanssa.
KGB pidätti Jüri Kuken maaliskuussa 1980, ja huolimatta kansainvälisistä vastalauseista hänet tuomittiin tammikuussa 1981 kahdeksi vuodeksi pakkotyöleirille neuvostovastaisen toiminnan johdosta. Kukk kuljetettiin Vologdaan helmikuussa 1981, ja nelisen viikkoa myöhemmin hän kuoli vankilan sairaalassa neljä kuukautta jatkuneen nälkälakon ja pakkosyöttämisen seurauksiin. Hänen jäännöksensä siirrettiin vuonna 1989 Kursin hautausmaalle. Kuken kuolinpäivää vietetään Virossa kaatuneen vapaustaistelijan muistopäivänä (Langenud vabadusvõitleja päev), mutta valtiolliseksi merkkipäiväksi sitä ei ole julistettu.
Terho Kalliokoski

Terho Kalliokoski (s. 1961) on Rautakesko Oy:n toimitusjohtaja ja Kesko Oyj -konsernin johtoryhmän jäsen. Kalliokoski on myös ollut Anttila Oy:n hallituksen jäsen. Aiemmin hän toimi Ruokakesko Oy:n toimitusjohtajana. Koulutukseltaan Kalliokoski on kauppatieteiden maisteri.

Ura

Kalliokoski siirtyi Keskon palvelukseen heti valmistuttuaan Vaasan kauppakorkeakoulusta. Hän aloitti Keskon kauppapaikka- ja kiinteistöosastolla hankesuunnittelijana. Kalliokoski nimitettiin Pohjois-Suomen Keskon talousjohtajaksi vuonna 1991. 1990-luvulla hän toimi kenttäpäällikkönä ja myyntijohtajana Oulussa, kunnes 1999 nimitettiin Pohjois-Suomen aluejohtajaksi. Vuonna 2002 hän siirtyi Kiinteistökeskon johtajaksi. Hänet valittiin Keskon vuoden esimieheksi 2004. Ruokakeskon toimitusjohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2005.
Toimitusjohtajan tehtävässään Kalliokoski on ilmoittanut tavoitteekseen saada K-elintarvikekauppojen tuotevalikoimaan myös apteekkituotteet. Tavoitteen toteutumiseksi Kalliokoski vaatii muutoksia lääkkeiden jakelua koskeviin säännöksiin. K-ketjun toimintaperiaatteina Kalliokoski on lisäksi pyrkinyt korostamaan kattavia aukioloaikoja ja hyvää asiakaspalvelua.

Muu toiminta

Kalliokoski on valittu Päivittäistavarakauppa ry:n hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän on myös jäsenenä Mainostajien liiton hallituksessa ja Suomalaisen työn liiton valtuustossa.
Kalliokoski osallistuu myös Kristillisen liikemiesverkoston toimintaan. Hänet tunnetaan lisäksi vanhoillislestadiolaisena maallikkosaarnaajana.

Perhe

Oulusta kotoisin oleva Kalliokoski asuu nykyisin perheineen Kirkkonummella. Perheeseen kuuluu vaimon Leena Kalliokosken lisäksi yksitoista lasta.
Boves

Historiaa

Toisen maailmansodan lopulla natsi-Saksan miehittäessä Pohjois-Italiaa Boves oli yksi italialaisen partisaanitoiminnan aktiivisista pesäkkeistä. SS-majuri Joachim Peiperin komentama Waffen-SS-yksikkö tappoi 45 Bovesin asukasta ja tuhosi 350 taloa 17. syyskuuta 1944 kostotoimena alueen partisaani-iskuista. Bovesin seurakunnan pappi isä Giuseppe Bernardi valeltiin paloöljyllä ja poltettiin elävältä.
Hukou

Hukou (yksink.: 户口; perint.: 戶口; pinyin: hùkǒu) tai huji (yksink.: 户籍; perint.: 戶籍; pinyin: hùjí) on asumisoikeutta säätelevä järjestelmä Kiinassa. 
Asuinpaikka määritellään rekisteröinnillä, ja paikan muuttaminen vaatii viranomaisen luvan. Ilman lupaa siirtotyöläiset ovat kaupungeissa kuin toisen luokan kansalaisia. Asumislupaan sisältyy asumiseen, terveydenhuoltoon ja lasten koulutukseen liittyviä etuja. Järjestelmään merkitään vanhempien nimet, perheen jäsenten syntymät, kuolemat, avioliitot ja -erot, osoitteenmuutokset ja koulutus. Liikkumisen kannalta tärkeintä on tieto kotipaikasta.
Miljoonia toiselle paikkakunnalle muuttajia rangaistaan sillä, että heidän lapsensa eivät pääse edes yläkouluun eikä heille kuulu edes sairausvakuutusta. Järjestelmä on auttanut valvomaan suuria väestömääriä.
Järjestelmän historia ulottuu noin kahden tuhannen vuoden taakse Han-dynastian aikakaudelle, jolloin hukou'ta käytettiin muun muassa veronkeräykseen. Nykymuotoinen hukou juontaa juurensa Mao Zedongin kommunistihallinnon päätökseen vuodelta 1958. Hukoun avulla hillittiin väestön muuttoryntäystä maaseudulta kaupunkeihin.
KNM Stavanger (F303)

Palvelus

Alus modernisoitiin 1987-1990, jolloin alukselle asennettiin suojasoihdunheittimet, Spherion TSM-2633 kaikuluotain, MSI 3000 tiedonsiirtojärjestelmä sekä 76 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin 40 mm/L70 Boforsin ilmatorjuntatykillä. Vuosina 1996-1997 alukselle asennettiin Link 11 ja 14 tietoliikennejärjestelmät, GPS ja Plesseyn AWS-9 tutka.
Jigawa

Jigawa on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 23 154 neliökilometriä. Vuonna 2006 Jigawassa oli 4 348 649 asukasta. Suuri osa väestöstä kuuluu hausoihin ja fulaneihin.
Jigawan pääkaupunki on Dutse, jossa asuu 36 165 asukasta.
Tuomas Sallinen

Tuomas Sallinen (s. 1958) on suomalainen elokuvaohjaaja ja muusikko. Hän opiskeli ensin ammattimuusikoksi Sibelius-Akatemiassa pääaineenaan sello. Hän on toiminut ammattimuusikkona vuosina 1978–1983 soittaen muun muassa Helsingin, Kuopion ja Kotkan kaupunginorkestereissa.
Sallisen ehkä tunnetuin työ on hänen ainoa valkokangaselokuvansa Routasydän (1993), joka on tulevaisuuteen sijoittuva tarina EU-Suomesta. Televisiolle hän on ohjannut muun muassa televisiosarjan Mikset sä soita? (1994). Sallinen on ohjannut lukuisia dokumenttielokuvia (osan Ranskassa) ja televisiodraamaa sekä toiminut myös tuottajana. Tuottajana hänen ohjelmistonsa on laaja aina realitysarjoista kansainvälisiin yhteistuotantoihin. Realitysarjoista hän on tuottanut muun muassa Suurta Seikkailua ja Unelmakämppää. 
Sallinen valittiin 1990-luvun alussa niin sanottuun "sparrausrinkiin", jonka rahoittamana hän ohjasi elokuvan Kuvia kuolemasta. Sallisen menestynein ohjaustyö on fiktio Yön lapsi (1991), jota on myyty yli kahteenkymmeneen maahan.
Sallinen on säveltäjä Aulis Sallisen poika. Hän on tehnyt isästään elokuvan Kohtaamisia isäni Aulis Sallisen kanssa (2006).
Viirusiplari

Koko ja ulkonäkö

Eumerus-suvun lajit ovat yleensä varsin vaikeita erottaa toisistaan. Viirusiplari on suvulle tyypilliseen tapaan pieni, vain noin 6–7 mm:n pituinen tumma, hieman pitkänomainen kärpänen, jolla on pitkäkarvainen naama sekä selvästi paksuuntunut takimmaisen raajaparin sääri. Keskiruumiin selkäpuolella erottuu heikosti harmaita pitkittäisviiruja ja takaruumin toisen ja kolmannen jaokkeen sivuilla on harmaat, kaarevat täplät. Lajityypillisinä tuntomerkkeinä tuntosarvien reunat ovat tummanpunaiset, koiraan takaruumiin neljännen jaokkeen takareunassa on keltainen poikkijuova ja naaraan päälaella etummaisen ja takimmaisen pistesilmän välimatka on pitempi kuin matka takimmaisesta pistesilmästä verkkosilmien takareunoja yhdistävälle linjalle.

Levinneisyys

Viirusiplarin keskeistä elinaluetta ovat Pohjois-Afrikka sekä Euroopan eteläosat. Aikaisemmin se on esiintynyt laajasti Länsi- ja Pohjois-Euroopassa aina Etelä-Ruotsiin saakka, mutta vaikuttaa sieltä nykyisin enimmäkseen hävinneen. Suomesta laji on tavattu vain yhden kerran Turusta vuonna 1849.

Elinympäristö ja elintavat

Viirusiplari elää kosteilla niityillä purojen, jokien ja järvien rantamilla. Aikuiset kärpäset viihtyvät puolivarjoisissa ympäristöissä kasvillisuuden ja pensaiden siimeksessä ja käyvät ainakin leinikkien kukilla. Ne ovat lennossa kesäkuusta elokuulle. Toukkaa tai sen elintapoja ei tunneta.
Laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi sekä Suomesta että Ruotsista.
Glenn McQueen

Glenn John McQueen (24. joulukuuta 1960 – 29. lokakuuta 2002) oli kanadalainen tietokoneanimaattori sekä valvoja Pixarin animaatiostudiossa.
Ennen siirtymistään Pixarille McQueen työskenteli tietokoneteknologiaan erikoistuneessa laboratoriossa New Yorkissa. Siellä hän toimi johtajana 3D -tuotanto-osastolla, joka valmisti elokuvatehosteita, TV-mainoksia ja tieteellistä grafiikkaa. 
McQueen liittyi Pacific Data Images -tietokonetuotantoyhtiöön vuonna 1991, ja oli sen alkuperäinen jäsen. Hän oli mukana PDI:n elokuvaprojekteissa The Last Halloween, Slide Show, Sleepwalkers ja Angels in the Outfield.
Vuonna 1994 hän siirtyi Pixarin animaatiostudiolle, osittain kiinnostuksestaan tekeillä olevaan Toy Story -elokuvaan, osittain kunnioituksestaan Pixar-animaatiostudion perustajaan John Lasseteriin. McQueen toimi animaation valvojana Pixarin varhaisissa menestyselokuvissa, kuten Toy Story – leluelämää, Ötökän elämää, Toy Story 2 ja Monsterit Oy.
McQueen oli naimisissa kaksi kertaa. Hänellä on toisesta avioliitosta yksi tytär.
Glenn McQueen kuoli melanooma-syöpään vain 41-vuotiaana Kaliforniassa lokakuussa 2002, kesken Nemoa etsimässä -seikkailuanimaation filmauksen. Yhdysvalloissa suurmenestykseksi noussut elokuva tuli ensi-iltaan 30. toukokuuta 2003. Elokuva on osoitettu McQueenille, hänet mainitaan ennen elokuvan lopputekstejä. Entiset kollegat kunnioittivat hänen muistoaan myös nimeten päähenkilön hänen mukaansa ("Salama McQueen") Pixarin elokuvassa Autot, joka tuli ensi-iltaan vuonna 2006. Jatko-osa Autot 2 sai ensi-iltansa 2011, ja sen jatko-osa Autot 3 sai ensi-iltansa 2017.
Ulkomaantunnus

Ulkomaantunnus valitaan ensimmäisenä soitettaessa puhelimella ulkomaille. Yleisiä ulkomaantunnuksia ovat 00 (yleisin), 011 (pohjoisamerikkalainen), 810 (venäläinen) ja 001 (kaukoitäinen).
Suomessa valitaan 00 ennen maan numeroa, suuntanumeroa ja puhelinnumeroa.
Matkapuhelimissa voidaan käyttää ulkomaantunnuksena valintaa ”+”, joka korvautuu matkapuhelinoperaattorin oletusarvoisella kansainvälisen teleliikenteen operaattoritunnuksella.
Sampleri

Sampleri on elektronisen musiikin työkalu, joka pystyy soittamaan tallennettuja ääninäytteitä, esimerkiksi soittimilla soitettuja osia, tietyllä rytmillä, järjestyksellä, äänenvoimakkuudella ja efekteillä paranneltuna. Samplereita on toteutettu sekä laitteisto- että ohjelmistoversioina.
Viime vuosien aikana software-samplereiden suosio on ollut kasvussa, sillä yleisimmät musiikintekoon tarkoitetut tietokoneohjelmat sisältävät oman täysin ominaisuuksin varustellun samplerinsa. Suurin osa ammattimuusikoista kuitenkin käyttää vielä hardware-samplereita niiden tarjoaman suoraviivaisen käyttöliittymän, sekä kiistellysti erilaisen tai "paremman" soundin vuoksi. 
Monissa samplereissa on kosketusherkät (engl. velocity pad), kumista tai muusta materiaalista valmistetut kosketuspädit, joilla voidaan kontrolloida mm. soivan samplen pituutta ja voimakkuutta. 
Yksi merkittävimmistä samplayksen virstanpylväistä on DJ Shadown esikoisalbumi Endtroducing....., joka on tuotettu lähes täysin kahden Levysoittimen ja MPC-60-samplerin avulla. Levyllä ei käytetty lainkaan perinteisiä soittimia,vaan ainoastaan manipuloituja sampleja.
HMS Arbutus (M86)

Palvelus

HMS Arbutus ja HMS Camellia upottivat 7. maaliskuuta 1941 Islannin kaakkoispuolella (60°15′N, 14°00′W ) Saksan laivaston sukellusveneen U-70:n. Alus pelasti merestä 5. huhtikuuta 40 merimiestä brittiläiseltä kauppa-alus Athenicilta, jonka sukellusvene U-76 oli upottanut torpedoimalla. Alus pelasti 12. kesäkuuta HMS Pimpernelin kanssa yhdeksäntoistä miehistänjäsentä sukellusvene U-552:n torpedoimalta brittiläiseltä rahtilaivalta Chinese Princeltä.
HMS Arbutus upposi 5. helmikuuta 1942 Pohjois-Atlantilla noin 295 merimailia Irlannin rannikon Erris Headista länteen Saksan laivaston sukellusveneen U-136 torpedoimana.
Ordnungspolizei

Ordnungspolizei eli Orpo (suomeksi: järjestyspoliisi) oli Natsi-Saksan poliisivoimien haara vuodesta 1936 vuoteen 1945 asti. Osastoon kuuluvia poliiseja kutsuttiin myös nimellä Grüne Polizei (Vihreä poliisi) heidän käyttämiensä vihreiden univormujen vuoksi.
Orpo perustettiin yhdistämään kuntien ja kaupunkien poliisivoimat joita aiemmin oli johdettu varsin erillään osavaltiojaon pohjalta. Lopulta Orpo vastasi liki koko Saksan lainvalvonnasta ja muusta vastaavankaltaisesta toiminnasta. Orpo oli Saksan sisäasiainministeriön alaisuudessa, mutta sen johdosta vastasi todellisuudessa SS:n vaikutusvaltaiset jäsenet.
Tiikerin hyökkäys

Tiikerin hyökkäys (engl. Action of the Tiger) on vuonna 1957 julkaistu toimintaelokuva, joka kertoo Albaniassa olevan poliittisen vangin vapauttamisyrityksestä. Elokuvan pääosia esittävät Van Johnson, Martine Carol, Herbert Lom, Gustavo Rojo, José Nieto, Helen Haye, Anna Gerber, Anthony Dawson, Sean Connery, Yvonne Romain, Norman MacOwan, Helen Goss ja Richard Williams. Elokuvan on ohjannut Terence Young.
Keski-Suomen sairaanhoitopiiri

Keski-Suomen sairaanhoitopiiri on 21 keskisuomalaisen kunnan omistama sairaanhoitopiiri. Sairaanhoitopiiri on suurin ei-yliopistollinen sairaanhoitopiiri noin 270 000 asukkaallaan. Keski-Suomen keskussairaalassa on edustettuna lähes kaikki erikoissairaanhoidon alat. Sairaanhoitopiiriin kuuluvat Keski-Suomen keskussairaala ja Sädesairaala, jotka sijaitsevat Jyväskylässä. Erityistason sairaanhoidosta vastaa Kuopion yliopistollinen sairaala.
Piirin valtuustossa on 44 jäsentä ja sen puheenjohtaja on Leena Yksjärvi. Hallituksessa on 9 jäsentä ja sen puheenjohtajana toimii Leila Lindell. Sairaanhoitopiirin johtajana toimii Juha Kinnunen, johtajaylilääkärinä Vesa Kataja ja hallintoylihoitajana Heljä Lundgrén-Laine.
Sairaanhoitopiiri työllistää noin 3 110 henkeä, ja se on Jyväskylän toiseksi suurin työnantaja. Työntekijöistä 469 oli lääkäreitä, 2 156 hoitohenkilöstöä ja 1 018 muuta henkilöstöä. Toiminnan menot 2016 349,4 miljoonaa euroa.

Uusi sairaala projekti

Keski-Suomen keskussairaalan alueelle Jyväskylän Kukkumäkeen on vuodesta 2016 alkaen rakennettu uutta Keski-Suomen Sairaala Novaa. Sairaalan on tarkoitus valmistua vuonna 2020. Projektin kustannusarvio on 411 miljoonaa euroa. Uuteen sairaalaan valmistuu 360 tutkimus- ja vastaanottohuonetta, vuodeosastoille 368 sairaansijaa, leikkaussaleja 24 ja synnytyssaleja 10. Sairaalan sisustuksen inspiraatioina ovat Keski-Suomen kansallispuistot. Visiona on tuoda kansallispuistojen luonto näkyviin uudessa sairaalassa. Uuden sairaalan rakennus projektinjohtourakoitsijana toimii SRV Rakennus Oy.

Historia

Keski-Suomeen perustettiin ensimmäinen sairaala vuonna 1848. Sen perustamista ajoivat apteekkari Kristian Hobin ja piirilääkäri Wolmar Schildt. Ennen sairaalan perustamista lähin sairaala sijaitsi Vaasassa. Sairaala toimi ensin yksityisenä ja sen jälkeen valtion avustuksella. Sairaala siirtyi valtion omistamaksi 1868 ja toimi nimellä Jyväskylän yleinen sairaala. Sairaalan päärakennus paloi kahteen kertaan vuosina 1885 ja 1901, jonka jälkeen rakennettiin jugend-tyylinen päärakennus. Jyväskylän yleisen sairaalan rakennus tunnetaan nykyisin nimellä Vanha ortopedia.
Uuden sairaalan rakentamista suunniteltiin 1930-luvulla alkaen, kuitenkin sotavuosien vuoksi rakentaminen viivästyi. Jyväskylän yleinen sairaala toimi vuoteen 1954 asti, jolloin Jyväskylään avattiin uusi Keski-Suomen keskussairaala.
Ulvsundan linna

Ulvsundan linna (ruots. Ulvsunda slott) on linna Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa Ulvsundan kaupunginosassa.
Linnan rakennutti vuosina 1640–1647 sotamarsalkka Lennart Torstensson. Rakennusta muutettiin 1670-luvulla arkkitehti Nicodemus Tessin vanhemman suunnitelmien mukaan. Linnan nykyinen, myöhäis-empiretyylinen ulkonäkö on peräisin 1830-luvulta, jolloin muutostyöt suunnitteli Axel Nyström. Rakennuksessa toimi vuosina 1906–1972 Tukholman maakäräjäkunnan ylläpitämä heikkomielisten hoitokoti. Sistustus on pääosin säilynyt 1600-luvun tyylisenä, vaikka joitakin esineitä on myyty Nordiska museetille.
Nykyisin linnassa on hotellihuoneita, ja siellä järjestetään konferensseja ja juhlia.
Argentiina-pokaali

Argentiinan puolustusministeri, eversti Pablo Riccheri lahjoitti vuonna 1903 maiden väliseen vapaakiväärin joukkuekilpailuun Argentiina-pokaalin, joka oli tiettävästi aikanaan maailman kallein kiertopalkinto.
Ensimmäisen kerran Buenos Airesissa 1903 oteltaessa pokaalin voitti Sveitsi. Se pitikin sitä hallussaan aina maailmansotaan saakka, mutta Lyonin kisoissa 1921 pokaali joutui Yhdysvaltain haltuun. Sveitsi voitti pokaalin Yhdysvalloilta takaisin vuonna 1925 ja puolusti sitä kolme kertaa menestyksellä, kunnes 1930 oli jälleen Yhdysvaltain vuoro. Sveitsi valtasi mestaruuden takaisin heti 1931, onnistui puolustamaan sitä 1933, mutta menetti sen Suomelle Roomassa 1935.
Jouduttuaan Viron haltuun (Helsinki 1937 ja Luzern 1939), se katosi tietymättömiin Viron jouduttua sotanäyttämöksi. Pokaali löytyi lopulta Neuvostoliitosta, joka palautti sen Argentiinaan. Tukholmassa 1947 oli Sveitsin vuoro jälleen voittaa kilpailu. Buenos Airesissa järjestetyissä MM-kilpailussa 1949 sen voitti Suomen joukkue, mutta 1952 se palasi jälleen sveitsiläisille.
Itse pokaali painaa 28 kg, on kiinteätä kultaa ja hopeaa ja maksoi aikanaan 35 000 kultafrangia. Pokaali esittää Argentiinan kansallistunnusmerkkiä, ohdaketta kantavaa enkeliä. Pokaalin mukana seuraa kultainen kirja, jossa on kirjattuna kaikkien kiertopalkintoa koskevien kilpailujen tulokset.