google/wiki40b huggingface dataset:
A. V. Koskimies

August Valdemar Koskimies (vuoteen 1906 Forsman; 7. tammikuuta 1856 Pihlajavesi – 5. kesäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen koulumies sekä suomen kielen ja kirjallisuuden tutkija. Hän kirjoitti myös runoja, joita on säveltänyt muun muassa Jean Sibelius.
A. V. Koskimies pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1874. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1882 ja lisensiaatiksi vuonna 1891. Professorin arvon hän sai vuonna 1926.
A. V. Koskimies aloitti opettajanuransa suomen kielen kollegana Porvoon ruotsalaisessa lyseossa vuosina 1888–1891 ja toimi sen jälkeen latinan kielen lehtorina Porin lyseossa vuosina 1891–1892.
Merkittävän elämäntyön A. V. Koskimies teki Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa, jossa hän toimi suomen ja ruotsin kielten lehtorina vuosina 1892–1907 ja samojen aineiden yliopettajana vuosina 1907–1926. Opettajana ja tulevien opettajien kouluttajana hän kehitti kaunokirjallisuuden opetusta sekä suomen kielen opetusmenetelmiä. Hänen tutkimustensa aiheita olivat pakanuuden aikainen henkilönnimistö, Christfried Ganander ja D. E. D. Europaeus.
Koskimies teki kesällä 1885 kieli- ja kansatieteellisen kenttätyömatkan Inariin keräten sieltä laajan ja poikkeuksellisen arvokkaan inarinsaamenkielisen kieli- ja perinneaineiston. Sen hän julkaisi vasta 33 vuotta myöhemmin T. I. Itkosen kanssa sen jälkeen, kun tämä oli muuntanut kirjoitukset foneettiseksi transkriptioksi, suomentanut ne ja täydentänyt kokoelmaa Uula Morottajan kielennäyttein. Koskimies toimitti myös veljensä Kaarlo Koskimiehen kanssa uudistetun laitoksen Frans Ferdinand Ahlmanin suomalais-ruotsalaisesta sanakirjasta sekä julkaisi kokoelmat sananlaskuja ja vanhan kirjasuomen näytteitä.
Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakuntalaulu Kymmenen virran maa on alun perin Koskimiehen runo, johon sävelen teki Oskar Merikanto. Sen ensiesitys oli vuonna 1899.
A. V. Koskimiehen puoliso vuodesta 1900 oli runoilija ja suomentaja Ilta Koskimies (o.s. Bergroth, 22.11.1879 – 9.11.1958). Hänen veljensä oli Oulun hiippakunnan piispa Juho Koskimies.
Freddie Jones

Nuoruus

Jones syntyi Stoke-on-Trentissä vuonna 1927 Charles ja Ida Jonesille. Hän kävi oppikoulua Longtonissa. Jones teki ensimmäisen teatteriensiintymisensä Theatre Royalissa Hanleyssa toimiessaan partiopoikana. Koulut käytyään hän työskenteli ensin kodinkonemyymälässä Blythe Bridgessä ja sen jälkeen laboranttina kemikaalitehtaalla Tamworthissa kymmenen vuoden ajan.

Ura

Jones sai näyttelijänkoulutuksensa Rose Bruford Collegessa Lontoossa. Ennen tätä hän oli esiintynyt repertuaariteattereissa Stoke-on-Trentin alueella. Hän teki ensiesiintymisensä ammattinäyttelijänä Royal Shakespeare Companyn (RSC) kanssa David Rudkinin näytelmässä Afore Night Come Arts Theatressa vuonna 1962. Jonesista tuli nopeasti yksi RSC:n omaperäisimmistä näyttelijöistä. 1960-luvulla hänet nähtiin muun muassa näytelmissä Windsorin iloiset rouvat ja Marat/Sade.
Jones teki ensimmäisen televisioroolinsa Claudiuksen roolissa ITV:n draamasarjassa The Caesars vuonna 1968. Sen jälkeen hän näytteli muun muassa rehtoria televisiosarjassa Pennejä taivaasta vuonna 1978 sekä Sir George Uproar -nimistä haamua lastenohjelmassa The Ghost of Motley Hall vuosina 1976–1978. Kaksi vuotta myöhemmin hän teki menestyneimmän teatteriroolinsa Sirin roolissa Ronald Harwoodin näytelmässä Pukija-teatteriesityksessä manchesteriläisessä Royal Exchange Theatressa.
Vuonna 1980 Jones näytteli raakalaismaista Bytesiä David Lynchin elokuvassa Elefanttimies. Elefanttimiehen jälkeen hän esiintyi myös Lynchin elokuvissa Dyyni (1984) ja Villi sydän (1990) sekä lyhytelokuvassa Hotel Room (1993). Hän toimi myös Dallbenin äänenä Disneyn elokuvassa Hiidenpata vuonna 1985.
2000-luvulla Jones on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Herrasmiesliiga (2000), Casualty (2000, 2004), Kyläsairaala (2004) ja Midsomerin murhat (2004) sekä näytellyt elokuvissa Ladies in Lavender (2004) ja The Libertine (2004). Vuonna 2005 Jones aloitti papin isä Sandy Thomasin roolissa draamasarjassa Emmerdale. Hän näytteli sarjassa yli 90-vuotiaaksi saakka, jättäen sarjan vuonna 2018.

Yksityiselämä

Jones oli naimisissa Jennie Heslewoodin kanssa vuodesta 1965 kuolemaansa saakka. Heillä on kolme poikaa, joista yksi on näyttelijä Toby Jones.
Jones kuoli 91-vuotiaana sairastettuaan lyhyen aikaa 9. heinäkuuta 2019.
Z35

Valmistus

Alus tilattiin 17. helmikuuta 1941 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä telakkanumerolla 1005. Sen köli laskettiin vielä samana vuonna 6. kesäkuuta ja alus laskettiin vesille 2. lokakuuta 1942. Alus valmistui 22. syyskuuta 1943.

Palvelus

Z35 lähetettiin 12. joulukuuta 1944 kahden muun saksalaisen hävittäjän sekä pienempien apualusten kanssa miinoittamaan Suomenlahden kapeikkoa Naissaaren ja Porkkalanniemen välillä vanhan sulkumiinoituksen vahvistamiseksi. Tarkoituksena oli vaikeuttaa Neuvostoliiton laivaston pääsyä Itämerelle. Kovassa tuulessa ja lumituiskussa Z35 ja Z36 ajoivat omaan miinoitukseensa ja upposivat Porkkalan vuokra-alueen edustalle. Onnettomuudessa hukkui noin 600 miestä. Merestä löydetyt hukkuneiden ruumiit haudattiin ensin Inkoon Fageröhön, josta ne siirrettiin myöhemmin Saksalaisten sotilaiden hautausmaalle Vantaan Honkanummelle.
Saundi

Saundi eli soundi eli sointi on jazz-, pop- ja iskelmämusiikissa käytettävä termi, jolla tarkoitetaan tietylle esittäjälle tai esittäjäryhmälle luonteenomaista sointikuvaa. Sen syntyyn vaikuttavat useat eri tekijät, esim. äänenmuodostus ja -toisto, sovitustekniikka ja esitystapa.
Suomen judoliitto

Suomen judoliitto ry on vuonna 1958 perustettu judoyhdistys. Suomen judoliitossa oli 2008 noin 12 500 aktiivia jäsentä kaikkiaan 118 judoseurassa. Suomen judoliitto ry on Olympiakomitean jäsen. Suomen judoliitto on Euroopan judoliiton ja kansainvälisen judoliiton jäsen.
Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2016

Suomen jääkiekkomaajoukkue Venäjällä järjestetyissä vuoden 2016 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Iso Tervajärvi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Järven pituus on 1,4 kilometriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 18 hehtaaria. Se sijaitsee yli 35 metriä järven ylitse kohoavien Tervavuorten länsipuolella ja etelässä sijaitsevan Kettukankaan pohjoispuolella. Järven länsipuolisella metsäalueella on paljon metsäojia, jotka on johdettu järveen. Todellisuudessa Iso Tervajärvi on Ruuppalammen kautta virtaavan Tervajoen läpivirtausjärvi, jonka oma laskuoja laskee kilometrin jälkeen Aurejärveen. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on 28 vuorokautta. Rantaviiva on 3,5 kilometriä pitkä ja on pääasiassa kangasmetsää. Länsirannan ympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa ja järven etelärannalla ja laskuojan rannalla sijaitsee toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Muualla järvellä vapaa-ajan asuntoja on vain kaksi. Tiet näille asunnoille tulevat yhdystieltä 3350, joka kulkee Lassilan kylän läpi.

Vedenlaatu

Järven valuma-alueella on metsää, suota ja pienempiä järviä. Alueella järven länsipuolella sijaitsee myös pieniä peltoja ja pohjoispuolella Talasnevan 60 hehtaarin turvetuotantoalue. Turvetuotannosta huolimatta Iso Tervajärven vedenlaatua ei tarkkailla säännöllisesti. Järvestä on tutkimuksia vuosilta 1989, 1994 ja 2011.
Talvella 1994 järven happitilanne oli enää tyydyttävällä tasolla, koska pohjan lähellä esiintyi happikatoa. Tilanne oli vuosikohtainen, koska talvella 1989 happitilanne oli hyvä. Kuitenkin talvella 2011 happivajetta esiintyi myös pintavedessä. Alusvedestä on tutkimustuloksia käytettävissä vain vuodelta 1994 eikä kesätutkimuksia ei ole tehty. Siksi happipitoisuuksista on vaikeaa tehdä varmoja päätelmiä. Veden erittäin tumma väri ja korkeat humuspitoisuudet luokittelevat Ison Tervajärven suojärviin, joilla on yleensä veden happamuus alhainen. Isosta Tervajärven happamat vedet laskevat Aurejärveen, jonka selkävesillä veden happamuustaso on pysynyt vielä kuitenkin esimerkiksi muikulle riittävän korkealla. Iso Tervajärven päällysvedestä mitatut fosforipitoisuudet ovat korkeita ja niiden perusteella järvi on rehevöitynyt. Myös typpipitoisuudet ovat luonnontasoa korkeampia, sillä vedessä on paljon humusta. Vuonna 2011 talvella järven fosforipitoisuudet olivat vähäsateisista sääoloista johtuen aiempaa matalammat. Ison Tervajärvi soveltuu virkistyskäyttöön vain välttävästi ja rehevyysongelmia voi esiintyä myös kesäaikana.
Jonny Greenwood

Jonny Greenwood (s. 5. marraskuuta 1971 Oxford) soittaa kitaraa ja koskettimia yhtyeessä nimeltä Radiohead. Greenwood osaa soittaa monia eri soittimia (edellä mainittujen lisäksi muun muassa alttoviulua, urkuja, pianoa, ksylofonia, kellopeliä, ondes martenotia, banjoa ja harmonikkaa), jonka vuoksi häntä ei voida kutsua vain yhtyeen kitaristiksi. Hän on Radioheadin basistin Colin Greenwoodin pikkuveli. Hän sijoittui sijalle 59 Rolling Stone -lehden listalla "100 kaikkien aikojen parasta kitaristia".
Greenwood on myös arvostettu nykymusiikkisäveltäjä, ja on toiminut vuodesta 2004 BBC:n nimikkosäveltäjänä.
Paavo Pohjola

Paavo Pohjola (s. 22. helmikuuta 1934 Seinäjoki) on viulutaiteilija ja kapellimestari. 
Paavo Pohjola opiskeli viulunsoittoa Wienissä vuosina 1954–1957. Pohjola on toiminut konserttimestarina useissa orkestereissa kotimaassa ja ulkomailla (mm. RSO, Tukholman filharmoninen orkesteri) sekä kapellimestarina (mm. Espoon kamariorkesteri). Hän on esiintynyt myös kamarimuusikkona ja solistina useissa Euroopan maissa. Hän on toiminut lehtorina Espoon musiikkiopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja Tukholman kunnallisessa musiikki-instituutissa.
Paavo Pohjola on Ensti Pohjolan, Erkki Pohjolan ja Liisa Pohjolan veli.
Olli Kivistö

Olli Juhani Kivistö (s. 18. tammikuuta 1950 Ähtäri ) on suomalainen muusikko, basisti ja laulaja joka on ollut mukana muun muassa The Peasants, Matthews, Kummitus ja Alwari Tuohitorvi -yhtyeissä 1970-luvulla. Samoin hän soitti myös Leo Frimanin taustayhtyeessä.
1978 Kivistö aloitti soolo-uran. Ensimmäiset singlet ja albumin hän julkaisi taiteilijanimellä O.J. Kivi. Tyyliltään Kivistön musiikki on ollut enimmäkseen iskelmämusiikkia ja Tulenliekki-orkesterin kanssa myös rautalankaa.
Kivistö tunnetaan julkisuudessa myös radioäänenä erityisesti Jyväskylän seudulla, sillä hän on toiminut Yleisradion paikallistoimitus Radio Keski-Suomen toimittajana ja tuottajana sen alusta lähtien. Myös valtakunnallisille yleisradiokanaville hän on tehnyt muun muassa nuortenohjelmia Jorma Hietamäen kanssa.
Marskinliljat

Ulkonäkö ja koko

Kukkien värejä ovat valkoinen, vaaleanpunainen ja keltainen.

Levinneisyys

Marskinliljoja tavataan luonnonvaraisina lähinnä Keski-Aasian vuoristossa.

Elinympäristö

Kasvit viihtyvät auringossa. Kasvupaikan tulee olla ravinteikas. Kasvi menestyy kuivassa tai kosteahkossa maassa.

Käyttö

Himalajanmarskililja, jättimarskinlilja, tarhamarskililja ja keltamarskinlilja soveltuvat käytettäviksi kukkatarhassa sekä leikkokukkana.
Raney-nikkeli

Raney-nikkeli eli raneynikkeli on nikkeliä ja alumiinia sisältävä metalliseos, jota käytetään yleisesti katalyyttinä kemianteollisuudessa. Metalliseoksen kehitti vuonna 1927 yhdysvaltalainen Murray Raney katalyytiksi kasviöljyjen vedyttämiseen eli kovettamiseen.

Valmistus ja käyttö

Raney-nikkeliä valmistetaan seoksesta, joka sisältää puolet nikkeliä ja puolet alumiinia. Tämä seos käsitellään emäksisellä natriumhydroksidilla, jolloin osa alumiinista reagoi muodostaen natriumaluminaattia, joka pestään pois vedellä. Näin muodostuu sienimäinen hyvin huokoinen rakenne, jolla on suuri pinta-ala. Natriumhydroksidikäsittelyn seurauksena vapautuu vetykaasua, joka adsorboituu nikkelimetallin pintaan. Koska kuivana raney-nikkeli on pyroforista eli syttyy ilmassa hyvin helposti jopa itsestään palamaan, sitä säilytetään lietettynä joko veteen tai orgaaniseen liuottimeen.
Raney-nikkelin ensimmäisiä käyttökohteita oli katalyyttinä kasviöljyjen kovettamisessa vedyttämällä, ja siihen sitä käytetään edelleen. Teollisuudessa sitä käytetään katalyyttinä muun muassa aromaattisten yhdisteiden, nitroyhdisteiden, nitriilien, alkeenien, alkyynien ja karbonyyliyhdisteiden vedytyksessä. Teollisesti tärkeitä prosesseja ovat muun muassa sykloheksaanin valmistus bentseenistä, sorbitolin valmistus dekstroosista, heksametyleenidiamiinin valmistus adiponitriilistä ja 2,4-tolueenidiamiinin valmistus 2,4-dinitrotolueenista. Raney-nikkeliä käytetään myös rikin poistamiseen orgaanisista yhdisteistä.
Kylpylähotelli Eden (Nokia)

Kylpylähotelli Eden (virallisesti Scandic Eden Nokia) on kylpylähotelli Nokialla. Se kuuluu  Scandic Hotels -ketjuun. Kylpylä on uusittu vuonna 2004. Siellä on allasosaston lisäksi kuusi saunaa, muita liikuntapalveluita ja 204 hotellihuonetta. Kylpylän puolella on porealtaita, lastenosasto, vastavirtajoki, kylmä "avanto", iso sisäallas sekä ulkoallas. Edenissä on ollut myös allasosaston kiipeilyseinä, joka on myöhemmin purettu. Liukumäkiä siellä on viisi: rengasliukumäki, kaksi lasten liukumäkeä, pitkä noin 30 sekuntia kestävä liukumäki ja muutaman metrin mittainen suora syöksyliukumäki. Isossa sisäaltaassa on aallokko, joka alkaa säännöllisesti tasatunnein (joulukuu 2016). Edenissä on lisäksi baari ja allaskahvila, ja rakennuksen yläkerrassa on myös tanssiravintola.
Eden sijaitsee valtatie 12:n varrella. Paunu ajaa päivittäin muutamia linja-autopikavuoroja Helsingistä Tampereen kautta Edenin pihaan ja takaisin.
Isomuurahaiskarhu

Ulkonäkö

Isomuurahaiskarhu on muurahaiskarhuista kookkain. Sen ruumiin pituus on 100–130 senttimetriä ja hännän 65–90 cm. Uros painaa 24–39 kilogrammaa ja naaras 22–35 kg. Väriltään laji on harmaa ja ruskea, ja harteilla ja selässä on mustia juovia. Isomuurahaiskarhulla on kummassakin eturaajassaan kaksi jopa 10 cm:n mittaista ja terävää kynttä, joilla se puolustautuu. Isomuurahaiskarhulla on pitkä, putkimainen kuono, jonka avulla se kerää hyönteisiä keoista ja koloista.

Ravinto

Isomuurahaiskarhu käyttää ravintonaan lähes yksinomaan muurahaisia ja termiittejä. Näitä se saalistaa työntämällä 60-senttimetrisen tahmean kielensä kekoon nopeasti, 150 kertaa minuutissa. Hyönteiset tarttuvat kielen sylkeen ja väkäsiin, ja muurahaiskarhu vetää ne suuhunsa. Eläimen suu, kieli, lihakset ja leukaluut ovat sopeutuneet hyvin tällaiseen saalistustapaan. Sen kieliluut ovat isot ja nivelikkäät, ja kieli on kiinnittynyt osin alas kaulaan. Sen suuaukko on vain kynän levyinen. Isomuurahaiskarhulla ei ole hampaita, vaan se jauhaa saaliinsa mahassaan.

Lisääntyminen ja elinikä

Isomuurahaiskarhunaaras saa keväisin yhden poikasen. Isomuurahaiskarhun tiineysaika on 190 vuorokautta. Yksilö saavuttaa sukukypsyyden kaksivuotiaana. Se voi elää tarhassa 26-vuotiaaksi.

Käyttäytyminen ihmistä kohtaan

Isomuurahaiskarhu on yleensä ihmistä kohtaan suvaitseva, mutta samalla kun sen elinpiiri Etelä- ja Keski-Amerikassa on kaventunut, sen on raportoitu uhattuna käyvän kynsillään ihmisen kimppuun. Kaksi ihmisen kuolemaan johtanutta yhteenottoa on ilmoitettu Brasiliassa.
Kiovanpuisto

Kiovanpuisto on Tampereella Kalevan kaupunginosassa oleva puisto. Puisto sijaitsee keskellä Kalevaa olevalla puistovyöhykkeellä, Liisanpuiston ja Kalevan keskuspuiston välissä, ulottuen Kaupinkadulta Tampereen uintikeskukseen. Puisto on perustettu vuonna 1964, ja se nimettiin Kiovanpuistoksi vuonna 1980 Tampereen ystävyyskaupungin Kiovan mukaan. Puistossa on vuonna 1981 pirkkalankoivuista istutettu ystävyyskaupunkimetsikkö, sekä ystävyyskaupunkiaiheinen patsas. Pronssisen patsaan nimi on Kiova-Tampere, rengas ystävyyskaupunkiketjussa, ja sen on tehnyt vuonna 1981 Anneli Sipiläinen.
Puiston eteläreunassa on Tampereen ateljeetalo.
Used & Abused... In Live We Trust

Jester TV Universal Access

Sisältää yhtyeen haastatteluita, ylimääräistä live-materiaalia ja videoiden tekoa.
Tšošanlahti

Tšošanlahti (ven. Чёшская губа́, Tšošskaja guba, myös Че́шcкая губа́, Tšešskaja guba) on Barentsinmeren itäosassa Kaninin niemimaan ja mantereen välissä sijaitseva lahti. Sen pituus on 110 kilometriä, leveys lahden suussa 55 kilometriä ja suurin leveys 130 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen alavia, mutta koillisessa jyrkkiä. Lahti jäätyy marraskuussa ja vapautuu jäistä kesäkuun lopussa. Siihen laskevia jokia ovat Vižas, Oma, Pjoša sekä Tšoša (Tšeša), josta lahti on saanut nimensä.
Viron kylmä sota

Keskeiset argumentit

Kirjan pääaiheena on Viron ilman kansalaisoikeuksia jäänyt venäläisvähemmistö. Vaikka Viro lupasi huolehtia vähemmistöjen oikeuksista jo ennen Euroopan unioniin liittymistä, maassa eli yhä vuoden 2008 keväällä yli 100 000 venäläistä ilman kansalaisuutta.
Hietasen mukaan Viron hallitus toimii harkitusti, koska se suhtautuu vähemmistöönsä kuten Israel palestiinalaisiin ja Etelä-Afrikan apartheidhallitus mustiin. Virolla on matkaa demokratiaan, koska kansallinen enemmistö johtaa maata yksipuolisesti.
Venäläisten sortamista hallitus perustelee Hietasen mukaan "miehitysmyytillä". Hietanen ei hyväksy Viron Neuvostoliiton-kauden nimittämistä miehitykseksi.
Kirjassa myös selitetään sitä, miksi Venäjän federaatio asetti Virolle ennen sen liittymistä Euroopan unioniin 100 % korkeammat tullit kuin esimerkiksi Suomelle. Hietasen mukaan syynä on se, että virolaiset presidentti Lennart Meren johdolla pyrkivät saamaan Viron ortodoksisen kirkon kiinteistöt sen pääasiassa venäjänkielisilta seurakunnilta, missä myös Suomen ortodoksisen kirkon johto toimi tukena ryhtymällä johtamaan kilpailevaa virolaista kansallismielistä "pöytälaatikkokirkkoa".

Kritiikki

Pamfletti on saanut osakseen runsaasti kritiikkiä Virossa ja Suomessa. Virolaisen poliitikon Mart Nuttin mukaan teos edustaa Venäjän näkemystä . Virolaissuomalainen kirjailija Sofi Oksanen on verrannut pamfletin väitteitä Viron miehityksen kieltämisestä holokaustin kieltämiseen .
Mutsuki (1925)

Palvelus

Alus upotettiin 25. elokuuta 1942.
Arlberg

Arlberg on vuorijono Alpeilla, Itävallan Tirolin ja Vorarlbergin välissä. Sen rinteillä on tunnettuja laskettelukeskuksia, muun muassa St. Anton, Lech, Zürs, Stuben ja St. Christoph. Vaikka Arlberg kuulostaa vuoren nimeltä (saksan sana berg tarkoittaa vuorta), minkään yksittäisen huipun nimi ei ole Arlberg. Tämän vuorijonon nimi tulee "Bergföhren"-puista, eli vuorimännyistä, joita tirolilaiset sanovat "Arl"-puiksi. Niitä kasvaa tämän seudun vuorten rinteillä. Korkein huippu on Valluga, 2811 metriä merenpinnan yläpuolella.
Arlbergin alitse kulkee rautatie- ja maantietunneli.
Posionjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 900 hehtaaria eli 19 km². Se on 14,7 kilometriä pitkä ja 5,2 kilometriä leveä. Järvi on sokkeloinen ja saarien täplittämä. Järven eteläosassa on Karhselkä, joka on neljä kilometriä pitkä ja lähes saareton. Muut järvenselät ovat pienempiä. Posion luoteispuolella sijaitsevat Maaninkaselkä ja Miekkaselkä. Hevossalmen länsipuolella aukeavat vielä Aartoselkä ja Vasaselkä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 45 miljoonaa m³ eli 0,045 km³. Järven keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. 
Järvessä on laskettu olevan 187 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 175 ha, mikä on noin 8,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista 17 on yli hehtaarin suurisia, 165 yli aarin ja loput 5 ovat alle aarin kokoisia. Yksikään saari ei ylitä neliökilometriä. Suuria saaria ovat Jakkarasaari, Halkosaaret, Maaninkasaaret idässä ja Teuronsaari ja Jänissaari lännessä.
Järven rantaviivan pituus on 146 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 46 kilometriä. Pohjoispuolella kulkee valtatie 81, jonka varrella rannassa sijaitsevat pienet kylät Keski-Posio ja Perä-Posio.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Koutajoen vesistössä (vesistöaluetunnus 73) Posiojärven valuma-alueella (73.03) Posiojärven alueeseen (73.031). Posionjärven länsipäähän laskee Posionjoki, joka on Posiojoen valuma-alueen (73.032) laskujoki. Järven länsipään etelärantaan laskee Teuronjoki, joka on Teuronjoen valuma-alueen (73.033) laskujoki. Posion taajaman viereen laskee Nilojoen valuma-alueen (73.034) Nilojoki. Posionjärvi itse laskee kaakkoispäässä Posion taajamassa Ahvensalmen kautta Yli-Kitkaan.
Posionjärven lähialueella sijaitsee yli 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti siihen. Niistä huomattavimmat ovat Posionperä (39 ha), Norkko (28 ha), Taivallampi (26 ha), Karhulampi (14 ha), Kotilampi (13 ha), Särkilampi (12 ha) ja Votvas (11 ha).
Syytetty (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo työluokan naisesta, Sarah Tobias, jolla on kevytkenkäinen maine. Eräänä iltana baarissa ryhmä humalaisia baarin kanta-asiakkaita joukkoraiskaa hänet. Piirisyyttäjä Kathryn Murphy (McGillis) ottaa hoidattavakseen raiskausjutun, ja oikeudenkäynti osoittaa, että vaikka raiskausillan aikana olisi ollut vaikka kuinka paljon seksuaalista jännitettä ja härnäämistä, humalaiset kanta-asiakkaat ovat silti syyllisiä sekä raiskaukseen että siihen yllyttämiseen. Realistisesti kuvattu raiskaus nähdään vasta elokuvan lopussa, kun katsojien myötätunto on saatu Sarah’n puolelle.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo arvioi Syytetyn jäävän kaavamaiseksi oikeussalidraamaksi elokuvan tärkeästä kysymyksenasettelusta huolimatta. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Tatra JK 2500

Suunnittelu

Kubinský sai idean urheiluauton valmistamisesta vuonna 1951 ollessaan johtajana korivalmistaja Karosalla Brnossa. Armeijan tilaukset olivat hiipuneet ja tehtaalla oli vapaata kapasiteettia, jolle haettiin käyttöä. Projektin nimeksi tuli JK-009, jossa numero tarkoitti Kubisnkýn suunnitteluprojektin järjestysnumeroa. Alustava suunnitelma rungon rakenteesta ja korin muodosta valmistui jo samana syksynä. Suunnitelma oli lupaava, mutta hanke osoittautui odotettua vaikeammaksi. Kylmän sodan puhkeaminen johti armeijan tilausten kasvuun ja projekti hyllytettiin. Hanke kuitenkin siirrettiin yksityiseen autotalliin, jossa sitä jatkettiin työajan jälkeen. Prototyyppi valmistui lopulta keväällä 1955.
Auto esiteltiin yleisölle ja se aiheutti valtavan innostuksen. Ostotarjouksia sateli ulkomaita myöten. Sen muotoilu oli onnistunut, sillä se oli ajanmukainen ja urheilullinen.

Moottori

Autossa oli aluksi Alfa Romeon 2 500-kuutioinen kuusisylinterinen rivimoottori, joka oli varustettu kahdella kannen yläpuolisella nokka-akselilla. Moottorin teho oli 66 kW.Tällä moottorilla varustettuna auto saavutti 170 km/h huippunopeuden. Alfan moottoria käytettiin aluksi siksi, että ensisijaisesti haluttua Tatran moottoria oli tuohon aikaan vaikea saada. Myöhemmin siihen kuitenkin saatiin Tatra T603:n ilmajäähdytteinen V8-moottori, jonka teho oli 55 kW. Autolla lähetettiin testattavaksi Tatralle Kopřivniceen, jonka jälkeen siihen tehtiin lukuisia muutoksia. Moottorin tehoa kasvatettiin 103 kilowattiin ja alustaa parannettiin. Tämän jälkeen auton huippunopeus saatiin 207 kilometriin tunnissa.

Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli Alfa Romeon nelivaihteinen vaihteisto. Takana oli De Dion -akselisto. Kantavana rakenteena oli keskusputkirunko. Pyörillä oli rumpujarrut ja 16-tuumaiset pinnavanteet.

Kori

Prototyypin kori oli rakennettu puukehikon varaan. Autossa oli kaksi 30 litran polttoainetankkia, jotka oli sijoitettu takapyöränkaarien taakse. Akseliväli oli 2 300 mm. Kun autoon saatiin ilmajäähdytteinen moottori ja jäähdytintä ei enää tarvittu, varapyörä sijoitettiin sen paikalle.

Ominaisuuksia

Auton ominaisuuksia parannettiin testeistä saatujen tulosten myötä. Akselipainot jakautuivat ajo-ominaisuuksien kannalta lähes ihanteellisesti: etuakselille kohdistui 51 % kuormasta, taka-akselille 49 %.

Tuotantosuunnitelmat

Tatran pääjohtaja Ladislav Hojecký kiinnostui autosta ja sopi Kubinskýn kanssa viiden kappaleen esisarjan valmistuksesta, mutta tämä kariutui maan poliittisen johdon vastustuksen takia. Kubinský kuitenkin jatkoi auton kehittämistä. Autoon suunniteltiin uudet 15-tuumaiset vanteet, jotka paransivat jarrujen jäähdytystä. Samalla jarrurummut vaihdettiin halkaisijaltaan pienempiin mutta tehokkaampiin.
Kubinský käytti autoa kolmentoista vuoden ajan. Hän aiheutti autollaan hämmennystä poliiseille Praha–Brno -valtatiellä. Auto myytiin 1960-luvun lopussa eikä sen kohtalo ole tiedossa.