google/wiki40b huggingface dataset:
David Ashworth

David Ashworth (s. 1868 Waterford, Irlanti – 1947) oli irlantilainen entinen jalkapalloerotuomari, joka tuli tunnetuksi Liverpoolin ja Oldham Athleticin valmentajana.
Ashworthista tuli vuonna 1906 Oldham Athleticin ensimmäinen valmentaja. Kahdeksan Oldham-vuoden jälkeen hän siirtyi valmentajamaan Stockport Countya vuonna 1914 ja pysyi seurassa läpi Ensimmäisen maailmansodan.
Vuonna 1920 Ashworth nimettiin Liverpoolin valmentajaksi ja ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti joukkueen toiseksi parhaimpaan saavutukseensa, 4. sijalle, kahdeksan pisteen päähän mestari Burnleystä.
Seuraavalla kaudella 1921/22 Ashworth johdatti Liverpoolin seuran kaikkien aikojen kolmanteen liigamestaruuteen. Joukkue oli seuraavalla kaudella matkalla toiseen peräkkäiseen menestykselliseen kauteen, kun Ashworth helmikuussa 1923 jätti liigakärjen ja palasi Oldhamiin ja liigan pohjalle. Oldham putosi kauden päätteksi, samalla kun Liverpool voitti voitti vain yhden seitsemästä viimeisestä ottelustaan, mutta voitti kuitenkin mestaruuden kuuden pisteen erolla.
Ashworth valmensi Oldhamia vain vuoden ennen kuin siirtyi Manchester Cityyn, mutta erosi vuonna 1925, koska joukkue kamppaili putoamista vastaan. Sen jälkeen hänellä oli lyhyt pesti Walsallin valmentajana vuosien 1926 ja 1927 aikana.
Ashworth kuoli vuonna 1947, 79 vuoden ikäisenä.
Sandaljärvi

Sandaljärvi (myös Sandalanjärvi, ven. Санда́л, Sandal) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Sen pinta-ala on 185 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 6 620 neliökilometriä, keskisyvyys 9,7 metriä ja suurin syvyys 58 metriä.
Järven rannat ovat pohjoisessa ja idässä enimmäkseen jyrkkiä, etelässä ja lännessä matalia. Pohja on mutaa, hiekkaa, kiveä ja järvimalmia. Sandaljärvessä on 286 saarta. Siihen laskevat Tiudianjoki (ven. Tivdijka tai Niva) ja Nurmeža. Alkuperäinen laskujoki Sandalka on padottu, minkä johdosta järven pinta on noussut puolitoista–kaksi metriä. Se toimii Kontupohjan vesivoimalaitoksen patoaltaana. Kalalajeja ovat lohi, muikku, siika, harjus, kuore, hauki, lahna ja made.
Sancak

Sancak (lausutaan [sanˈdʒak]) oli Osmanien valtakunnassa hallintopiiriä tarkoittava termi. Valtakuntaan kuuluneet eyaletit eli provinssit jakautuivat useisiin sancakeihin, joita johtivat sancak-beyt eli piiriherrat tai korkea-arvoiset virkamiehet kuten paššat. Valtakunnan alkuaikoina sancakilla tarkoitettiin sotilaslääniä, vaikka 1500-luvulle tultaessa termi oli laajentunut tarkoittamaan myös siviilihallintoon kuuluvaa piiriä.

Termin alkuperä

Sancak tulee alun perin pistämistä ja seivästämistä tarkoittaneesta verbistä sanc-mak, jolla voitiin kuvata esimerkiksi vastustajan keihästämistä taistelukentällä tai seipään pystyttämistä maahan. Keskiaikaisessa Seldžukkien valtakunnassa sanalla kuvattiin kuninkaallista insigniaa ja tunnusta, jonka sulttaani toi mukanaan esimerkiksi taistelukentälle. Merkitys laajeni kuvaamaa lippuja erityisesti poliittisen vallan symbolina. Esimerkiksi Topkapin palatsissa säilytettyä ja pyhänä esineenä pidettyä profeetta Muhammadin lippua kutsuttiin nimellä Sancak-ı Şerif. Osmanien valtakunnan aikana maantieteellistä aluetta tarkoittanut sancak kääntyisi alkuperäisessä mielessä sananmukaisesti "lippulääniksi".

Piirit

Piirien lukumäärä provinsseissa vaihteli tapauskohtaisesti ja suuresti riippuen muun muassa siitä, kuinka paljon kyseisessä provinssissa oli asukkaita tai kuinka suuri se oli kooltaan. Esimerkiksi vuonna 1609 historioitsija Ayn-i Ali kartoitti vallinnutta järjestelmää ja merkitsi ylös, että Rumeliassa oli 24 sancakia, mutta näistä kuusi sijaitsi Peloponnesoksella ja ne oli irrotettu muodostamaan oma Morean provinssi. Lisäksi muun muassa Anatoliassa oli 14 ja Damaskoksen provinssissa 11 sancakia. Lisäksi oli olemassa provinsseja, joissa poikkeuksellisesti ei käytetty muodollista jakoa piireihin, kuten Bagdadin provinssi Irakissa, Al-Hasan provinssi Arabiassa ja Egyptin, Tripolin, Tunisian ja Algerian provinssit pohjois-Afrikassa.
Tyypillisesti jo 1600-luvun alussa provinssit kuitenkin jaettiin sancakeihin ja tavallisesti niiden keskuksena toimi kaupunki, jonka mukaan piiri oli myös usein nimetty. Nimi ja piirin alue saattoivat periytyä myös historiallisista Anatolian pienistä ruhtinaskunnista, beylikeistä, jotka hallitsivat Turkkia ennen Osmanien valtakuntaa. Näitä olivat esimerkiksi Karesin, Saruhanin, Aydınin, Menteşen, Germiyanin, Hamidin ja Teken sancakit.
Sancakia pienempi hallintoalue oli kaza, jota johti kadi. Kazat puolestaan jaettiin müdürien johtamaan nahiyeihin ja kyliin (karye), joita johtivat kyläpäälliköt eli mukhtarit.
Serbian ja Montenegron rajamailla sijaiseva Sandžakin alue peri nimensä osmanihallinnon ajalta, jolloin se oli Novi Pazarin sancak.
Nasridien dynastia

Nasridien dynastia (arab. بنو نصر‎ banū Naṣr) oli Espanjan viimeinen muslimidynastia, ja se hallitsi Granadan emiraattia vuosina 1238–1492. Nasrid-dynastia nousi valtaan almohadikalifaatin hajottua hävittyään Las Navas de Tolosan taistelun vuonna 1212. Dynastiaa hallitsi 23 emiiriä Muhammad I ibn Nasr perustettua dynastian vuonna 1238 aina tammikuuhun 1492, jolloin Muhammad XII antautui kristinuskoisten Aragonian ja Kastilian kuningaskuntien sotajoukoille. Nykyään näkyvin jäänne nasrideista on heidän rakennuttamansa Alhambran palatsi.

Perimyskiistat ja sisällissota

Kristittyjen valmistautuessa nasrididynastian päättävään sotaan Granadan emiraattia vastaan, nasridit kävivät sisällissotaa Granadan valtaistuimesta. Abu 'abd Allah Muhammad XII:n syöstyä isänsä emiiri Abu l-Hasan Alin valtaistuimelta, tämä vetäytyi Malagaan, ja sisällisota puhkesi osapuolten välille. Kristityt käyttivät tilaisuuden hyväkseen, ja jatkoivat muslimilinnoitusten valtaamista. Vuonna 1483 kristittyjen joukot saivat Muhammad XII:n kiinni Lucenassa, ja hänet vapautettiin hänen vannottuaan liittolaisuutta Ferdinandille ja Isabellalle. Abu l-Hasan Ali sitten luovutti valtaistuimen veljelleen el Zagalille. El Zagal voitti dynastiansisäisen taistelun, mutta joutui antautumaan kristityille. Abu 'abd Allahille (Mumhamed XII) myönnettiin herruus Alpujarra-vuorilla, mutta sen sijaan hän lähti Iberian niemimaalta Espanjan kruunun maksamaa rahallista korvausta vastaan.

Sukupuu

Sukupuusta käy ilmi kaikkien nasridiemiirien sukulaissuhteet. Sukupuu alkaa emiirien yhteisestä esi-isästä, Yusuf al-Ahmarista. Sukupuussa ei esiinny tyttäriä, eikä niitä poikia, joiden jälkeläiset eivät hallitseet emiraattia. Kun valtaistuimesta oli useita kilpailijoita, sukupuuhun on merkitty se emiiri, joka hallitsi Granadan kaupunkia ja Alhambran palatsia.
Purppuratyräkki

Runko, versot ja lehdet

Purppuratyräkki on mehikasvi joka kasvaa puun tai pensaan kaltaiseksi. Suurimmillaan noin 2 metriä korkeaksi. Sillä on puun oksien kaltaiset särmättömät versot joiden päässä lehdet kasvavat ruusukkeessa. Lehdet ovat tyvestä leveneviä kieli- tai lusikkamaisia. Lehtiruusukkeen ylimmät lehdet saattavat punertaa tai niissä voi olla punertavia läiskiä.

Kukat ja hedelmät

Purppuratyräkin sarjamaiset kukinnot tulevat lehtiruusukkeiden keskelle. Kukat ovat tummanpunaisia ja kukintohaarojen kärkeen muodostuu tyräkeille ominainen valekukka (cyathium). Hedelmä kolmelokeroinen punainen kota, jossa on kussakin lohkossa ruskea yksi siemen. Purppuratyräkistä on myös keltakukkainen muoto.

Levinneisyys

Purppuratyräkki on Teneriffalla endeeminen laji joka kasvaa sen rinteillä 300–1200 metrin välisellä vyöhykkeellä. Yleisimmin sitä tavataan Teneriffalta sen etelä- ja länsirinteiltä.
Plaza

Rakennuksia ja tiloja

Eri maissa on ostoskeskuksia  ja hotellien ja toimistotalojen alakerran puolijulkisia aulatiloja nimetty plazaksi. Esimerkkejä niistä ovat Pantip Plaza ja Clinton Plaza Thaimaan Bangkokissa, Plaza Las Américas Puerto Ricossa,  Central Plaza Hongkongissa. Kuvitteellinen esimerkki Nakatomi Plaza (todellisuudessa Fox Plaza) on tapahtumapaikkana neljässä elokuvassa: Die Hard, Airheads, Speed – kuoleman kyydissä ja Fight Club.
Nicollette Sheridan

Nicollette Sheridan (s. 21. marraskuuta 1963 Worthing, West Sussex) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Edie Brittin roolista televisiosarjassa Täydelliset naiset.
Sheridan syntyi Worthingissä, West Sussexissa Englannissa brittiläiselle näyttelijättärelle, Sally Sheridanille. Hänen biologinen isänsä ei ole tiedossa. Sheridanin velipuoli, Nick Savalas, on myös näyttelijä. Sheridanilla on intialaisia sukujuuria.
Ennen Täydellisiä naisia Sheridan näytteli muun muassa saippuasarjassa Knots Landing vuosina 1986–1993 ja voitti roolistaan Soap Opera Digestin vuonna 1990. Samana vuonna People-lehti nimesi hänet 50 maailman kauneimman ihmisen joukkoon. Knots Landingin päätyttyä Sheridan näytteli muun muassa elokuvissa Spy Hard – lupa läikyttää (1996) ja Nuijaninja (1997). Lisäksi hän oli ehdolla Grace Adlerin rooliin televisiosarjaan Will & Grace, mutta menetti roolin Debra Messingille. Vuonna 2004 hänet nosti uudestaan pinnalle miestennielijä Edie Brittin rooli televisiosarjassa Täydelliset naiset, josta tuli maailmanlaajuisesti suosittu.
Vuosina 2018–2019 Sheridan näytteli Alexis Carringtonia televisiosarjassa Dynastia. Alkuperäisessä 1980-luvun Dynastiassa samaa hahmoa esitti Joan Collins.
Sheridan oli naimisissa näyttelijä Harry Hamlinin kanssa vuosina 1991–1993. Hän avioitui toisen kerran Aaron Phypersin kanssa alkuvuodesta 2016, mutta haki eroa tästä jo puoli vuotta häiden jälkeen, heinäkuussa 2016.
Damage (vuoden 2009 elokuva)

Juoni

John Brickner pääsee ehdonalaiseen vapauteen ja saa näin elää ulkomaailmassa. Brickner löytää pian töitä rakennustyömaalta ja portsarin paikan baarista. Myöhemmin Veronica pyytää Brickneriltä palvelusta kerätä rahaa hänen tyttärensä sydämen siirtoa varten. Brickner ei aluksi aio auttaa, mutta päättää lopulta tarttua Renon tarjoukseen ansaitakseen rahaa tappeluista leikkausta varten.
Sunila (yritys)

Historia

Sunila Oy perustettiin vuonna 1928 viiden puunjalostusyrityksen yhteisyrityksenä. Yritys osti sahan ja sen maa-alueet ja lopetti sahan. Vuonna 1936 päätettiin rakentaa Pyötisen saareen sulfaattiselluloosatehdas ja viereiselle mantereelle asuinalue. Tehdas käynnistettiin toukokuussa vuonna 1938.
Sunila Oy:n yksi omistajayhtiö oli A. Ahlström Osakeyhtiön tytäryhtiö Karhula Osakeyhtiö. Ahlströmin toimitusjohtaja ja Sunila Oy:n johtokunnan puheenjohtaja Harry Gullichsen tunsi Alvar Aallon ja esitti hänet hankkeen arkkitehdiksi. Aaltoa ja Gullichsenia yhdisti kiinnostus moderneihin ajatuksiin taiteesta, arkkitehtuurista ja yhteiskunnallisesta edistyksestä.
19. elokuuta 2009 Stora Enso ilmoitti sulkevansa tehtaan vuoden 2010 alussa, mutta 30. marraskuuta Stora Enso perui päätöksen ja ilmoitti, että tehdas käynnistetään uudelleen.

Yhtiön logo

Logon viisi "auringonsädettä" kuvaavat Sunilan alkuperäisiä perustaja- ja omistajayhtiöitä,

Rautatie ja kalusto

Sunilan tehtaalle johtaa Karhulan-Sunilan Rautatie, joka on Suomen ainut yksityisrautatie. Tehtaalla on aiemmin ollut yhteensä 5 omaa veturia, jotka on kuitenkin poistettu ja veturi nro 5 myyty KSR:lle, joka hoitaa tehtaan vaihtotyöt nykyään. Tehtaalla oli myös veturitalli vetureiden huoltoa ja säilytystä varten. Sunila Oy omistaa Karhulan-Sunilan rautatien kokonaan.
Securitate

Securitate (romaniaksi Departamentul Securităţii Statului) oli kommunistisen Romanian salainen poliisi. Se perustettiin 30. elokuuta 1948 Neuvostoliiton NKVD:n avustuksella. Se hajotettiin 30. joulukuuta 1989 pian presidentti Nicolae Ceaușescun syrjäyttämisen jälkeen.
Securitate oli Romanian väkilukuun suhteutettuna suurin salainen poliisi itäblokin alueella. Pian perustamisen jälkeen vuonna 1949 siinä työskenteli 3 549 henkilöä. Vuonna 1951 työntekijöitä oli jo 25 468.  Vuonna 1985 Securitaten palveluksessa oli 11 000 agenttia ja lähes 500 000 ilmiantajaa, maassa jossa asui 22 miljoonaa asukasta. Ceaușescun alaisuudessa ollut Securitate oli yksi julmimmista poliisiorganisaatioista maailmassa.

Perustaminen

Departamentul Securităţii Statului (lyhenne DGSP, mutta yleisesti käytettiin sanaa Securitate) perustettiin presidentillisellä päätöksellä Kansalliskokouksessa 30. elokuuta 1948. Securitaten esiasteita oli kuitenkin havaittavissa jo vuonna 1944, jolloin kuningas Mikael I yritti vallankaappausta. 
Securitate luotiin SMERŠin avustuksella. Ensimmäinen Securitaten johtaja oli NKVD:n kenraali Gheorghe Pintilie. Aluksi monet poliiseista olivat entisiä Romanian kuningaskunnan turvallisuuspoliisin työntekijöitä. Kuitenkin pian Pintilie määräsi kaikki entiset työntekijät pidätettäviksi ja korvasi poliisit Kommunistisen puolueen jäsenillä. Vakoilun ja murhien lisäksi poliisille annettiin tehtäväksi ryöstää hautoja, vainota unkarilaisia ja kerätä Raamattuja, joita poltettiin tai käytettiin vessapaperina.

Toiminta

1980-luvulla Securitate käynnisti operaation toisinajattelijoiden kitkemiseksi Romaniasta. Securitate syötti huhuja toisinajattelijoiden yhteyksistä länsimaiden tiedustelupalveluihin. Myös sensuuria, lavastuksia ja julkisia nöyryyttämisiä käytettiin toisinajattelijoiden kitkemiseksi.
Securitaten toimintatapoihin kuuluivat myös salamurhat. Tunnetuin tapauksista oli korkea-arvoisen loikkaajan Ion Mihai Pacepan salamurhayritykset. Hän sai kaksi kuolemantuomiota Romaniasta ja Ceauşescu antoi kahden miljoonan Yhdysvaltain dollarin palkkion hänen kuolemastaan. Jasser Arafat ja Muammar Gaddafi antoivat molemmat miljoona dollaria lisää Pacepan kuolemasta. Väitetään, että Securitaten virkailijat palkkasivat kuuluisan palkkamurhaajan Shakaalin surmaamaan Pacepan sekä muita loikkareita Euroopan alueella.
Murrot koteihin ja toimistoihin salakuuntelulaitteiden asentamiseksi oli yksi Securitaten taktiikka tiedon saamiseksi kantaväestöstä. Puhelinliikennettä tarkkailtiin ja kansainvälistä faksiliikennettä seurattiin.
Hiilikaivostyöntekijöiden ammattiliiton mennessä lakkoon useita sen johtajia kuoli ennenaikaisesti. Myöhemmin kävi ilmi, että Securitaten lääkärit olivat altistaneet heitä viiden minuutin rintakehän röntgenkuvaukselle, syövän aikaansaamiseksi.
Kun huomattiin, että syntyvyys oli kääntynyt laskuun, sijoitettiin Securitaten agentteja terveyskeskuksiin, joissa käynnistettiin pakolliset raskaustestit hedelmällisille naisille. Rajut rangaistukset kohtasivat niitä, jotka olivat keskeyttäneet raskauden.
Emilie de Ravin

Nuoruus

Emilie de Ravin syntyi Mount Elizassa, Victoriassa, Australiassa. De Ravin opiskeli balettia Christa Cameron School of Ballet -koulussa yhdeksänvuotiaasta saakka ja hänet hyväksyttiinkin 15-vuotiaana Australian Ballet School -kouluun. Siellä hän esiintyi The Australian Balletin' sekä Danceworld 301:n kanssa. De Ravin opiskeli näyttelemistä Australian National Institute of Dramatic Arts -koulussa sekä Prime Time Actors Studiossa Los Angelesissa.

Ura

Emilie de Ravinin ensimmäinen sivuosa oli rooli Curupirana televisiosarjassa BeastMaster. Seuraavaksi de Ravin esittikin Tess Hardingia teinisarjassa  Roswell. Hardingin roolin De Ravin sai 18-vuotiaana muutettuaan vain kuukautta aikaisemmin Los Angelesiin. Vuonna 2004 De Ravin sai roolin Claire Littletonin ABC:n hittisarjasta Lost. De Ravin oli yksi sarjan päähenkilöistä ensimmäiset neljä tuotantokautta, sekä kuudennen eli viimeisen kauden.
Vuonna 2005 De Ravin sai roolin Emily Kostichina, Brendan Fryen (Joseph Gordon-Levitt) heroiiniaddiktina ex-tyttöystävänä, neo-noir elokuvasta Brick. Vuotta myöhemmin De Ravin valittiin näyttelemään Brenda Carteria kauhuelokuvassa The Hills Have Eyes, joka keräsi melko hyvät lipunmyynti tulot. Vuonna 2007 Variety-lehti raportoi De Ravinin esiintyvän elokuvassa Ball Don’t Lie jonka ensiesitys oli Tribecan filmifestivaaleilla vuonna 2008 ja ilmestyi elokuvateattereihin vuoden 2009 keväällä. Vuonna 2009 De Ravin näytteli pankkivirkailija Barbara Patzkea elokuvassa Public Enemies.
De Ravin valittiin videopeli Onimushan elokuvaversioon, mutta ohjaaja Samuel Hadidan toisen projektin, The Imaginarium of Doctor Parnassus ja Heath Ledgerin kuoleman vuoksi Hadidan täytyi lykätä elokuvan julkaisua. Onimushaa lykättiin tuntemattoman ajan verran, eikä ole tietoa jatkaako De Ravin elokuvassa.
De Ravin kuvasi elokuvaa Remember Me yhdessä Robert Pattinsonin kanssa kesällä 2009. Elokuva sai ensi-iltansa 12. maaliskuuta 2010.

Yksityiselämä

De Ravin oli naimisissa näyttelijä Josh Janowiczin kanssa vuosina 2006–2009. De Ravin asuu nykyisin Vancouverissa, jossa kuvaa täysipäiväisesti Olipa Kerran -sarjaa. Hän seurustelee Eric Bilitchin kanssa, joka toimi ohjaajana De Ravinin tähdittämässä The Submarine Kid -elokuvassa. Lokakuussa 2015 de Ravin kertoi olevansa raskaana.
Tanskanpuoliverinen

Tanskanpuoliverinen (engl. Danish Warmblood) on tanskalainen hevosrotu. Kyseessä on lämminverinen (puoliverinen) rotu, joka on saanut alkunsa noin 1960-luvulla. Rotu on jalostettu pelkästään ratsukäyttöön.
Tanskanpuoliveriset tunnetaan jaloina, säyseinä ja tehokasliikkeisinä hevosina. Säkäkorkeudeltaan hevonen on noin 160–173 cm. Tanskanpuoliverinen on yleensä väriltään ruunikko, mutta kaikkia tasaisia värejä esiintyy.
Tanskanpuoliveriset menestyvät kilparatsuina erinomaisesti muun muassa koulu- ja esteratsastuksessa. Kyra Kyrklundin menestyksekäs kouluratsu Matador II oli tanskanpuoliverinen. Tanskanpuoliverisellä on hyvä satulansija.
Yhdysvalloissa rotu on suhteellisen tuntematon, mutta vuonna 2001 pohjoisamerikkalainen tanskanpuoliveriyhdistys otti tavoitteekseen lisätä yhdysvaltalaisten tietämystä hevosesta ja sitä myöten kiinnostusta rotuun.
Veikko Kallio (arkkitehti)

Armas Veikko Ensio Kallio (1893–1973) oli suomalainen rakennusinsinööri ja arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia Tampereen seudulle.
Hänen tunnetuimpia suunnittelutöitään ovat Haapasen huvila (entinen Nykytaiteen museo) Pyynikinrinteellä, Tampereen ensimmäinen ”pilvenpiirtäjä” Karhu-apteekin talo (Satakunnankatu 12), Suomen Trikoon tehdasrakennus ja Laukon kartanon päärakennus Vesilahdella. Lisäksi hän teki yhdessä kuvanveistäjä Evert Porilan kanssa muistomerkkejä, muun muassa Elokuvateatteri Imatran palossa kuolleiden hautamuistomerkin.
Kivijärvi (Ulvila)

Maantiede

Järven pinta-ala on 6,572 hehtaaria ja sen halkaisija on 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 1,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka virtaa umpeen kasvaneen Veikkojärven kautta.
Järven rantaviiva on 1,243 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on rannasta soistunutta.

Luonto

Maasto järven ympärillä on kivistä. Myös järvessä on pintakiviä ja yksi luoto.
Annankatu 6 (Pori)

Kultturitalo Annankatu 6 eli Annis on Porissa sijaitseva sosiaalinen kulttuurikeskus. Se syntyi vuonna 1980 Porin teatterinuorten vallattua käyttönsä kaupungin keskustassa sijainneen tyhjän teollisuuskiinteistön.

Toiminta

"Annis" -nimellä yleisesti tunnetussa kulttuurikeskuksessa toimii nykyään useita teatteriryhmiä, Porin teatterinuorten lisäksi muun muassa Vihreä Teatteri sekä Porin ylioppilasteatteri. Annankatu 6 on lisäksi ollut säännöllisesti yksi Lainsuojattomat-teatterifestivaalin näyttämöistä. Myös valtakunnalliseksi laajentunut lapsille suunnattu leikkiteatteri-metodi on saanut alkunsa Annikselta vuonna 1995. Tunnetuimpia Annankatu 6:lla vaikuttaneista teatteriharrastajista ovat muun muassa näyttelijät Mari Rantasila  ja Joonas Nordman  sekä ohjaaja Noora Männistö . Heistä Rantasila ja Männistö olivat myös valtaamassa rakennusta.
Teatteriryhmien lisäksi Anniksella vaikuttaa useita muiden alojen kulttuuritoimijoita ja talossa järjestetään muun muassa erilaisia konsertteja. Anniksella ovat harjoitelleet useat porilaisyhtyeet, kuten Dingo, Disco Ensemble sekä Magyar Posse. Annankatu 6 on tunnettu myös lukuisista graffiteistaan. Vuonna 2001 valmistui Noora Männistön ohjaama Anniksesta kertova dokumenttielokuva "Rajattoman ajan talo", joka on esitetty muun muassa TV2:n Dokumenttiprojekti-ohjelmapaikalla.

Historia

Annankatu 6:n ensimmäinen osa valmistui vuonna 1873, kun paikalle rakennettiin olutpanimo kellareineen. Panimossa valmistettiin oluen lisäksi myös virvoitusjuomia sekä kivennäisvettä aina vuoteen 1935 saakka. Rakennusta laajennettiin vuonna 1915 ja myöhemmin vielä 1938, jolloin se saavutti nykyisen muotonsa siipirakennuksineen. Olutpanimon ja virvoitusjuomatehtaan jälkeen Annankatu 6:ssa toimi kirjansitomo vuoteen 1958 je sen jälkeen tekstiilitehdas 1970-luvun jälkipuoliskolle saakka.
Vuonna 1980 tapahtuneen valtauksen jälkeen Porin kaupunki rahoitti talon remontointia vuonna 1982. Entiseen teollisuuskiinteistöön rakennettiin harjoittelu- ja esiintymistiloja nuorisoteatteriryhmille ja yhtyeille. Taloon muutti teatterinuorten lisäksi myös Porin elävän musiikin yhdistys PELMU. Vuonna 1989 Anniksen toimintaa uhkasi samassa korttelissa toimineen Porin Puhelin Oy:n uudisrakennussuunnitelma, joka kuitenkin onnistuttiin estämään. Suuri peruskorjaus rakennukseen valmistui 1990-luvun lopussa.
Heikki Hursti

Hurstin Valinta

Hurstien johtaman yhdistyksen ruoanjakopiste sijaitsee helposti saavutettavien liikenneyhteyksien päässä Helsingin Harjussa. Jotkut asukkaat ovat esittäneet Kallio-Seuran tukemana ruoanjakopisteen ja sen mukanaan tuoman kadulla kulkevan leipäjonon siirtämistä muualle, mutta Kallioliike ja Kallion Kulttuuriverkosto ovat puolustaneet ruoanjakopisteen säilyttämistä entisellä paikallaan. Leipäjonon häätöaikeet synnyttivät Facebookissa tuhansien ihmisten muodostaman ruoanjakelua puolustavan kansanliikkeen. 
Yhdistystä ovat avustaneet muun muassa Metallica ja sen avuksi on pidetty myös hyväntekeväisyyskonsertteja.

Yksityiselämä

Heikin tytär Sini toimii Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö ry:ssä toiminnanjohtajana. Heikin poika Ari toimii juontajana HitMix radiokanavalla. Heikki Hursti oli naimisissa vaimonsa Eijan kanssa yli 45 vuotta tämän kuolemaan 2019 saakka. Hurstin serkku on tietoturvaguru Harri Hursti.
Kabardian tasanko

Kabardian tasanko (ven. Кабардинская равнина, Kabardinskaja ravina) on tasankoalue Pohjois-Kaukasiassa, pääasiassa Kabardi-Balkarian pohjoisosassa. Alueen korkaus 200–500 metriä merenpinnasta. Tasanko sijaitsee Terekjoen alajuoksun eteläpuolella. 
Tasanko on nimetty entisestä Kabardian valtiosta, jonka alue kuuluu nykyisin pääasiassa Kabardi-Balkariaan.
Ze’ev Boim

Ze’ev Boim (hepreaksi ‏זאב בוים‎‎, 30. huhtikuuta 1943 Jerusalem – 18. maaliskuuta 2011 Milwaukee, Yhdysvallat) oli israelilainen Likud- ja Kadima-puolueita edustanut poliitikko. Viimeksi hän oli asuntoministerinä Ehud Olmertin hallituksessa. Hänellä on kolme lasta.
Boim oli knessetin jäsen vuodesta 1996, jolloin hänet valittiin Likudin edustajana. Hänen ensimmäinen ministerivirkansa oli Ariel Sharonin hallituksessa maatalousministerinä.
Boim kuoli 18. maaliskuuta 2011 syöpään yhdysvaltalaisessa sairaalassa.