Tarot-kortit

Tarot eli tarokki on alkuaan italialainen kolmen hengen korttipeli. Tarot-kortit ovat 78 kortin muodostama pakka, jota käytetään myös ennustamiseen, vaikkakin alkuperältään kortit on pelaamiseen keksitty  ja Tarot-pelejä pelataan edelleen yleisesti Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä, Itävallassa ja Unkarissa.
Tarokkikortit muodostuvat neljästä maasta, joista jokaisessa on numerokortit ässästä kymmeneen ja neljä hovikorttia, sekä 22 kortin ryhmästä jonka joka edustajassa on erityinen kuva-aihe. Pakka on todennäköisesti syntynyt 1400-luvun alun Pohjois-Italiassa, jossa sitä käytettiin pelaamiseen. Varhaisin yksiselitteinen tieto tarokin käytöstä ennustamiseen on 1700-luvun puolivälistä.

Pakat

Tarot-korteista on olemassa useita erilaisia pakkoja, jotka eroavat toisistaan kuvitukseltaan. Joskus eroavaisuuksia on myös korttien lukumäärässä, järjestyksessä ja nimissä. Italiassa käytettiin jo 1500-luvulla ”tarocchi”-pakkaa, jossa oli 78 korttia. Italialaisissa pakoissa käytetään edelleen niin kutsuttuja latinalaisia maita eli miekkoja, sauvoja, maljoja sekä kolikoita. Nämä maat ovat käytössä myös italialaisissa ja espanjalaisissa pelikorteissa. Nykypakat eroavat perinteisestä italialaisesta pakasta suhteellisen vähän. Tunnettuja nykyisin käytössä olevia pakkoja ovat muun muassa niin kutsuttu klassinen pakka ja suunnittelijoidensa mukaan nimensä saaneet Rider Waite ja Crowley. Muita ovat muun muassa ”sveitsiläinen”, Wirthin ja ”marseillelainen”. Italiassa käytetään edelleen pelaamiseen kolmea erilaista tarot-pakkaa: piemontelaista (78 korttia), bolognalaista (62 korttia) ja sisilialaista (64 korttia).

Pelipakat

Korttipeleissä käytettävät tarot-kortit eroavat ennustamiseen käytettävistä korteista. Tarot-pelikorteissa on yleensä korttien nurkissa indeksit, jotka auttavat tunnistamaan kortit silloin kun niitä pidetään viuhkana kädessä. Joissain tarot-pelikorteissa käytetään myös maina tavanomaisia eli ranskalaisia pataa, herttaa, ristiä sekä ruutua ja valttien (suurten salaisuuksien korttien) kuvitus ei välttämättä noudattele perinteisiä ennustuskorteissa käytettyjä kuva-aiheita. Suosittuja kuva-aiheita ovat maisemat, hovielämä ja eläimet erityisesti niin kutsutussa Cego-pakassa.
Tarot-peleissä käytetään myös vajaita pakkoja, joista jätetään jo painovaiheessa pois alempia kortteja. Itävallassa käytetään yleisesti 54 kortin pakkaa ja Unkarissa 42 kortin pakkaa. Tällöin kortit on varustettu niin kutsutuilla ranskalaisilla mailla: pata, risti, hertta ja ruutu. Peli kehittyi tähän suuntaan ajan myötä, kun haluttiin eroon turhauttavasta arvottomien korttien peluusta. Samaan suuntaan kehittyivät myös tavallisilla korteilla pelattavat tikki-pelit.

Historia

Varhaisimmat säilyneet tarot-kortit ja niistä säilyneet kirjalliset merkinnät ovat peräisin 1400-luvun alun Pohjois-Italiasta. Voidaan olettaa, että pakka on syntynyt siellä tuohon aikaan, sillä mitään tarot-kortteihin viittaavaa ei mainita sitä aikaisemmissa tekstilähteissä, joissa kuitenkin mainitaan tavalliset pelikortit. Tarokkipakka on luultavasti muunnelma tavallisesta pelikorttipakasta. Tavallisessa pelikorttipakassa oli tuolloin samat maasymbolit kuin tarokkipakassa. Pakan ylimääräisiä niin sanottuja ison arkanan kortteja tarvittiin valttikorteiksi peliin, joka on nykyaikaisen bridgen kantamuoto. Kaikki ison arkanan korttien silloiset kuva-aiheet muistuttavat renessanssiajan Italian kulttuurin symboleita ja kuva-aiheita. Maailman johtavan tarot-tutkijan, englantilaisen filosofi Michael Dummetin mukaan valttikorttien alkuperäinen nimitys oli ”Triumf”, joka viittasi renessanssiajan italialaisen juhlakulkueen hahmoihin. Osa hahmoista onkin tullut kristillisestä symboliikasta ja osa väärän kuninkaan päivästä. Nimitys muuttui muotoon Trump eli valtti. Tarot-sanan alkuperä on tuntematon, eivätkä okkultistien teoriat sanan merkityksestä ole todistettavissa.
Vanhimmat säilyneistä tarot-korteista kuuluivat ylimysten omistamiin käsinmaalattuihin ja kalliisiin pakkoihin. Säilyneet kansanomaiset painetut pakat ovat niitä ainakin 20-30 vuotta uudempia. Painettuja pakkoja on säilynyt myös vähemmän luultavasti siksi, koska niitä ei pidetty säilyttämisen arvoisina taideteoksina.
1600-luvulta alkaen tarot levisi moniin Euroopan maihin ja se oli kansainvälisesti suosittu korttipeli. Tärkeä korttien valmistuksen keskus oli Marseillen kaupunki Ranskassa. Muuallakin valmistetut tarot-pakat seurasivat Marseillen tarokkien ulkonäköä ja rakennetta.
Vuodelta 1750 Bolognasta on peräisin ensimmäinen kuvaus siitä, kuinka tarot-korteilla ennustetaan. Perinne on siis ollut olemassa ennen sen kirjallista kuvausta. Samantapaista ennustusmenetelmää käytetään vuonna 1527 Venetsiassa julkaistuissa Teofilo Folegnon viidessä sonetissa, joista kuvataan, kuinka päähenkilöiden kohtaloita katsotaan mahdollisesti ison arkanan korteista. Sonetit viittaavat siihen, että Italiassa on mahdollisesti ollut katkeamaton tarot-korteista ennustamisen perinne ainakin 1500-luvun alusta 1700-luvulle saakka. Italiassa tavallisia pelikortteja käytettiin ennustamiseen tosin jo vuonna 1540, jolloin Venetsiassa julkaistiin korteista ennustamisen opaskirja ”Le Sorti”. Sonetin mainitsemat kortit eivät todistettavasti ole tarot-kortteja, vaan kyseessä voi olla erillinen ennustamiseen käytetty pakka.
1700-luvun loppupuolella kehittyivät ensimmäiset okkultistiset tulkinnat tarokkien alkuperästä ja merkityksestä. Court de Gébelin uskoi, että tarot oli keksitty muinaisessa Egyptissä, jotta sen avulla voitaisiin säilyttää hermeettinen viisaus jälkipolville. Egyptologit eivät ole sittemmin löytäneet Egyptistä tarot-kortteja tai edes kuvauksia niistä. Court de Gébelin oli myös ensimmäinen, joka esitti romanien voineen tuoda tarot-kortit Eurooppaan. Hän uskoi aikalaistensa tapaan romanien olevan kotoisin Egyptistä eikä Intiasta. Ei kuitenkaan ole todisteita, että romanit olisivat ennustaneet tarot- tai muistakaan korteista ennen 1700-lukua. Perinteisesti he olivat ennustaneet vain kädestä. Etteilla kehitti ensimmäisen ennustamiseen suunnitellun tarot-pakan, Grand Etteilla -pakan, ja julkaisi sen vuonna 1789. Pakka oli aikanaan myyntimenestys ja se on yhä käytössä Ranskassa.
Court de Gébelin oli ensimmäinen, joka yhdisti ison arkanan heprealaiseen kirjaimistoon. 1800-luvulla Eliphas Lévi esitti, että tarot-kortit olivat juutalaisten kabbalistien luomus. Hänen mukaansa tarot-pakan rakenne vastasi kabbalistisia teorioita. Erityisesti 22 ison arkanan korttia vastasi heprealaisen kirjaimiston 22 merkkiä ja niitä vastaavia kabbalistisia käsitteitä. Lévi löysi tarot-korteista myös kristillisiä, egyptiläisiä ja intialaisia symboleita. Mikäli kabbalistit olisivat suunnitelleen tarot-pakan, he eivät olisi kelpuuttaneet niitä siihen. Myös juutalaisuuden kuvakielto olisi tuottanut heille kortteja suunniteltaessa ongelmia. Samoin esimerkiksi Onnenpyörä- ja Maailma-korteissa esiintyvät evankelistojen symbolit olisivat olleet juutalaisille ehdottoman kiellettyjä.
1800-luvun lopun okkultistinen järjestö ”Golden Dawn” sisällytti tarot-korttien salatieteelliset merkitykset omaan opetusohjelmaansa. Jokaisen jäsenen oli käsin kopiotava itselleen järjestön erityinen pakka. Pakkaa käytettiin ainakin mietiskelyn apuvälineenä. Tältä pohjalta syntyi 1900-luvulla kaksi vaikutusvaltaista pakkaa: A. E. Waiten ja Pamela Colman Smithin laatima Waite-Smith -pakka ja Aleister Crowleyn ja Frieda Harrisin laatima Thoth-pakka.
Okkultistien tulkinnat korttien historiasta eivät ole ongelmattomia, sillä pelikorttien tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että Tarot pelit ja pakka ovat puhtaasti eurooppalainen ja erityisesti italialainen innovaatio 1400-luvulta. Ennustaminen on liimattu kortteihin jälkikäteen aivan kuten tavallisiin pelikortteihinkin.

Käyttö

Tarot-kortteja käytetään antamaan vastaus tulkitsijan esittämiin kysymyksiin. Kysymysten avulla pyritään ennustamaan tulevaisuutta, saamaan selville salattuja asioita tai järjestelemään tunnettuja asioita tulkitsijan mielessä ja tuottamaan näin oivalluksia, jotka ovat vastaus kysymykseen. Näkemys korttien käyttötarkoituksesta ja toimintaperiaatteista riippuu niiden käyttäjän maailmankuvasta. Kuva-aiheen sisältävillä korteilla on muutama laajalti hyväksytty merkitys, joskin tulkitsija voi myös improvisoida uusia, sopivaksi katsomiaan merkityksiä. On olemassa myös erilaisia perinteitä kuva-aiheita sisältämättömien numerokorttien tulkitsemiseen. Tarot on hyvin suosittu ennustusmenetelmä: pelkästään 1900-luvun kahden viimeisen vuosikymmenen aikana on julkaistu yli 230 erilaista tarot-pakkaa.
Tarot-korteilla pelattavat korttipelit ovat yleensä tikkipelejä, joissa suurten salaisuuksien kortit muodostavat valttimaan. Italiassa tunnetuimmat pelit ovat 78 kortin pakalla pelattavat ”Scarto” ja ”Mitigati” sekä bolognalaisella pakalla pelattava ”Ottocento”. Edelleen sisilialaiselle pakalle on oma pelinsä. Ranskalainen tarot (Jeu le Tarot) on maailmalla tunnetuin pelimuoto. Ranskassa on erillinen liitto organisoimassa tarot-turnauksia ja kontrolloimassa sääntöjä pelille. Sveitsissä pelataan ”Trucco”- ja ”Troggu”-nimisiä pelejä lyhennetyillä pakoilla. Unkarissa tarot on erittäin suosittu, kaikkein haastavin ja ehkä arvostetuin peli onkin ”unkarilainen kuvitettu tarot”. Peliä kutsutaan myös ”Kuninkaalliseksi tarokiksi”. Sen on kehittänyt prinssi Ivan Paskevits. Itävallassa pelattiin aikoinaan suosittua ”Tapp tarockia”, joka on jäänyt nykyisin suosittujen ”Zwanziger-rufenin” ja ”Konig-rufenin” varjoon. Itävallassa pelataan myös kahdelle hengelle kehitettyä ”Strochmann-Tarockia”. Lisäksi tunnetaan omat alkuperämaansa nimeä kantavat pelit ”Tsekkiläinen tarokki” ja ”Slovenialainen tarokki”.