Sekarotuinen koira

Sekarotuinen koira on kahden tai useamman koirarodun sekoitus. Sekarotuisiin lasketaan usein myös risteytykset, joissa vanhemmat ovat erirotuisia rotukoiria. Virallisesti sekarotuiseksi määritellään myös puhdasrotuinen koira, jos sitä ei ole rekisteröity roturekisteriin sekä ne rodut, joita ei ole virallisesti tunnustettu kyseisen maan kennelliitossa. Sekarotuisesta koirasta käytetään myös nimityksiä bastardi, monirotuinen, x-rotuinen, montteri sekä seropi.
Sekarotuiset koirat voivat olla joko vahinkopentuja tai tarkoituksella teetettyjä. Myös sukutaustaltaan tuntemattomat löytö- tai rescuekoirat luetaan sekarotuisiksi, vaikka ne muistuttaisivatkin jotain tunnettua rotua.
Sekarotuiset koirat eivät voi osallistua virallisiin näyttelyihin, mutta niille järjestetään epävirallisia match show-tapahtumia, joihin rekisteripapereita ei tarvita. Koiran rokotusten tulee kuitenkin olla kunnossa ja koira tulee rokottaa Suomen Kennelliiton säännösten mukaisesti. Rokotusten ajantasaisuus todistetaan rokotustodistuksella. Sekarotuisilla koirilla ei ole osallistumisoikeutta agilityn arvokisoihin, mutta ne saavat osallistua kaikille roduille avoimiin sekarotuisten MM-kilpailuihin.
Useimmat nykyiset koirarodut on luotu risteyttämällä eri rotuja keskenään tavoitteena tietyt halutut ominaisuudet. Esimerkiksi saksanpaimenkoira saatiin aikaan risteyttämällä lukuisia eri saksalaisia paimen- ja palveluskoiria.

Sekarotuisten jalostus käyttöominaisuuksien vuoksi

Käyttökoiraharrastajat, erityisesti metsästäjät, tekevät toisinaan roturisteytyksiä parantaakseen haluttuja ominaisuuksia. Tällaisiin risteytyksiin lukeutuvat muun muassa Suomessakin opaskoirana suosittu labradorinnoutaja-kultainennoutaja-yhdistelmä, molossityyppiset bullboxer (bokseri x staffordshirenbullterrieri) ja amerikanbandoggi (amerikanpitbullterrieri x napolinmastiffi, amerikanpitbullterrieri x mastiffi tai amerikanbulldoggi x mastiffi) sekä Britteinsaarilla metsästykseen käytetyt lurcher (vinttikoira x paimenkoira) ja longdog (kahden eri vinttikoiran risteytys). Rekikoiraristeytyksiin lukeutuvat Yhdysvalloissa nopeutensa vuoksi jalostettu alaskanhusky ja tämän alamuunnos aurorahusky sekä Norjassa skandinaviankoira (alaskanhusky x pointteri) ja greyster (seisoja x vinttikoira). Italiassa kahden eri rodun välisiä, käyttöominaisuuksien vuoksi tehtyjä risteytyksiä kutsutaan nimellä mezzo. Niihin lukeutuvat mezzoangue (italianajokoira x cane corso), mezzocorso (cane corso x maremmano-abruzzese) ja mezzolevriero (englanninvinttikoira x cane corso).

Rekisteröimättömät puhdasrotuiset koirat

Suomen Kennelliitto pitää X-rotuisina eli sekarotuisina myös kaikkia rekisteröityjen puhdasrotuisten koirien jälkeläisiä, joita ei ole rekisteröity Suomen Kennelliiton FIN-koirarekisteriin. Näillä x-rotuisilla koirilla on samat oikeudet kuin muillakin seka- ja monirotuisilla koirilla: ne eivät voi osallistua virallisiin näyttelyihin tai muihin koirakokeisiin kuin tottelevaisuus-, agility-, BH- ja pelastuskoirakokeisiin. Näihinkin kokeisiin osallistuakseen koira tarvitsee kuitenkin FIX-eläinnumeron, omistajantodistuksen sekä rokotustodistuksen.

Luonne ja terveys

Sekarotuisen koiran viettipohja riippuu sen suvussa esiintyvien koirien roduista ja koiratyypeistä. Monilla puhdasjalostetuilla roduilla ulkonäkökeskeinen jalostus on johtanut kannan sisäsiittoisuuteen ja periytyvien vikojen yleisyyteen. Toisaalta on myös rotuja, joissa kannan laajuus, käyttöominaisuuksien vaaliminen, rodun liioittelematon rakenne ja vastuullinen jalostus ovat mahdollistaneet kannan säilymisen niin sanotusti perusterveenä. Rotukoirien kasvatuksessa terveys- ja geenitestit ovat yhä tärkeämmässä osassa ja kasvattajat ovat heränneet perinnöllisen monimuotoisuuden säilyttämiseen. Suljettu rotukanta johtaa kuitenkin väistämättä jonkinasteiseen sisäsiitokseen, geenipohjan kapenemiseen ja sitä kautta virheellisten geenien rikastumista rodun geenipooliin.
Rotustatuksesta riippumatta koiran perinnöllinen terveys riippuu ainoastaan geeneistä, jotka se vanhemmiltaan perii. Suvultaan ja terveydeltään tunnetuista vanhemmista saatava sekarotuinen pentue voi olla perimältään tyypillistä rotukoiraa monipuolisempi (suurempi diversiteetti) ja näin ollen todennäköisesti vähemmän altis rotukoirille tyypillisille vioille. Toisaalta mikäli vanhemmat kantavat samoja sairauksia aiheuttavia geenimuunnoksia, voivat niiden jälkeläiset olla sairaita riippumatta siitä, mitä rotua tai taustaa vanhemmat ovat. Jos vanhempien sukua ei tunneta eikä niille ole tehty laajamittaisia terveys- ja DNA-tutkimuksia, voivat jälkeläiset teoriassa periä mitä tahansa vikoja. Sekarotuisetkin koirat voivat olla sisäsiittoisia, erityisesti vahinkopentueista syntyneet, tai katukoiralaumoista tai pentutehtaista peräisin olevat yksilöt. Sekarotuisten koirien terveys vaihteleekin taajaan.
Geenitutkimusryhmä vahvistaa, että kahden keskenään erirotuisen koiran risteytys on todennäköisesti puhdasrotuista terveempi, koska rotukoira on aina sisäsiittoinen, sukulaiskeskeisen jalostuksen tulos.  Kun rodulle määritellään tietty ilmiasu, sille samalla rajautuu tavallista kapeampi geenivaranto, mikä voi vaarantaa rotujen elinvoimaisuutta, laskea lisääntymiskykyä ja rikastaa tautigeenejä kantaan. Muiden muassa yhdysvaltalainen biologian professori Raymond Coppinger on todennut, että liian kapea geenivaranto ja sisäsiittoisuus tekevät roduista ennen pitkää sairaita. Coppinger on myös esittänyt, että nykyisistä koiraroduista olisi luovuttava ihmisen määrittelemien rotuvaatimusten ajaessa niitä umpikujaan.