google/wiki40b huggingface dataset:
Eva Vrabcová-Nývltová

Maastohiihto

Hiihdon nuorten MM-kilpailuissa Strynissä vuonna 2004 Vrabcová-Nývltová oli mukana Tšekin hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Kranjissa vuonna 2006 Vrabcová-Nývltová saavutti hopeaa 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja pronssia 10 kilometrin yhdistelmäkilpailussa. Vrabcová-Nývltová on osallistunut kuusiin aikuisten MM-kilpailuihin. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005, Sapporon MM-kilpailuissa 2007 sekä Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän ei sijoittunut 30 parhaan joukkoon. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 29:s ja parisprintissä 12:s Ivana Janečkován kanssa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 26:s, parisprintissä 14:s Petra Novákován kanssa ja Tšekin viestijoukkueen mukana 12:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli 30 kilometrin perinteisen kilpailussa yhdeksäs, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kymmenes ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 23:s.
Vrabcová-Nývltová on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin. Torinossa 2006 hän ei sijoittunut 40 parhaan joukkoon käymissään kilpailuissa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli Tšekin viestijoukkueen mukana 12:s ja perinteisen hiihtotavan sprintissä 33:s. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa viidenneksi, 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 11:nneksi, 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 21:nneksi ja viestissä kymmenenneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Vrabcová-Nývltová kilpaili ensimmäisen kerran Nové Městossa tammikuussa 2005 sijoittuen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 54:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2010 sijoituttuaan Tour de Skin kokonaiskilpailussa sijalle 22. Seuraavana vuonna hän sijoittui Tour de Skissä 19:nneksi, ja vuonna 2012 18:nneksi. Hän oli Tour de Skillä 2014 kahdeksas ja 2015 kuudes, mikä on hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa. Yksittäisessä Tour de Skihin kuuluneessa kilpailussa hän on ollut niin ikään parhaimmillaan kuudes. Erillisissä maailmancupin kilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan seitsemäs Oslon 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa maaliskuussa 2014. Vrabcová-Nývltová lopetti uransa maastohiihtohiihtäjänä vuonna 2015, mutta kilpaili vielä yhdessä Alpen Cupin osakilpailussa helmikuussa 2017.

Kestävyysjuoksu

Nykyään Vrabcová-Nývltová kilpailee kestävyysjuoksussa. Amsterdamin EM-kisoissa 2016 hän sijoittui puolimaratonilla kahdeksanneksi ja Rion olympialaisissa maratonilla 26:nneksi. Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2016 hän oli viidestoista. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui maratonilla 14:nneksi. Berliinin EM-kisoissa 2018 hän saavutti maratonilla pronssia Tšekin ennätysajalla 2.26.31. 
Hän juoksi puolimaratonin Tšekin ennätyksen 1.11.01 huhtikuussa 2018 Prahassa.
Damian Young

Perhe

Damian Young varttui Washington D.C.:ssä ja muutti New Yorkiin vuonna 1984. Nykyisin hän asuu Brooklynissa yhdessä kahden lapsensa ja näyttelijä Welker Whiten kanssa.
Murtolaasti

Murtolaasti (paisuntalaasti tai nk. etanadynamiitti) on kallion louhintaan ja betonirakenteiden purkuun tarkoitettu kemiallinen paisunta-aine. Murtolaastien teho perustuu kemialliseen reaktioon, jossa massa paisuu hitaasti - mutta erittäin voimallisesti. Massan sisäinen paine saattaa nousta jopa yli 130 megapascalin (MPa) (tai 1300 bar tai noin 19000 psi). Tämä vastaa noin 7 miljoonan kilon voimaa neliömetriä kohden.

Käyttö

Murtolaasti on jauhemainen tuote, joka sekoitetaan tarkassa suhteessa puhtaan veden kanssa. Paksuhko seos kaadetaan ripeästi valmistajan käyttökohdetta varten laatiman ohjeen mukaisesti porattuihin reikiin. Seuraavien tuntien - tai viimeistään muutaman vuorokauden - aikana massan turpoaminen kehittää sisäisen paineen, joka murtaa kohteen.

Edut ja haitat

Murtolaastilla on räjähteillä tapahtuvaan louhintaan verrattuna useita etuja: Koska murtolaastin teho perustuu hitaaseen – yli tunnin – kestävään kemialliseen reaktioon, ei murtotapahtuma tuota perinteisen räjähdyksen mukanaan tuomia tärinä-, ääni-, shokkiaalto-, palokaasu- tai pölyongelmia. Murrettavaa kohdetta ei myöskään ole tarvetta peittää, koska lentävien sirpaleiden vaaraa ei ole. (Laajenevaa massaa ei kuitenkaan saa katsella, massan nk. paineräjähdysvaaran vuoksi.) Edellä mainittujen ominaisuuksien vuoksi murtolaastia voidaan käyttää niissäkin kohteissa, joissa alueen tyhjentäminen ihmisten ja/tai läheisten rakennusten suojaamiseksi olisi räjähdelouhinnassa välttämätöntä.
Perinteiseen louhintaan verrattuna murtolaastilouhinta on kuitenkin varsin hidasta ja jo senkin vuoksi kallista.
Murtolaastin käyttö Suomessa ei edellytä viranomaislupaa.
Robert Ridgway

Robert Ridgway (2. heinäkuuta 1850 Mount Carmel, Illinois–25. maaliskuuta 1929) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Keväällä 1867 Ridgway palkattiin, 16-vuotiaana, luonnontieteilijäksi Clarence Kingin johtamalle tutkimusmatkalle Yhdysvaltain luoteisosiin. 2 vuoden aikana Ridgway keräsi runsaasti lintunäytteitä ja oli retken avainhenkilöitä.
Ridgway oli eläintieteilijä Spencer Fullerton Bairdin oppilas. Bairdin siirtyessä Smithsonian-Instituutin sihteeriksi hän nimitti Ridgwayn Yhdysvaltain Kansallismuseon ensimmäiseksi täysipäiväiseksi lintutieteen intendentiksi, siitä huolimatta että Ridgway oli suorittanut vain lukion oppimäärän. Tässä virassa Ridgway palveli vuodesta 1880 kuolemaansa 1929 saakka. Ridgway julkaisi erään ensimmäisistä ja tärkeimmistä lintujen määrittämisen värijärjestelmistä teoksessaan A Nomenclature of Colors for Naturalists (1886, Boston: Little, Brown & Co.). 1912 hän julkaisi omakustanteena laajemman värinimikkeistön Color Standards and Color Nomenclature, jonka osittain rahoitti hänen ystävänsä ja kollegansa José Castulo Zeledón Costa Ricasta.
Ridgway julkaisi yhdessä Thomas Mayo Brewerin ja Bairdin kanssa History of North American Birds (Boston, 1875-1884). Hän julkaisi myös useita muita teoksia sekä yli 450 tieteellistä artikkelia.
Ridgway avioitui Julia Evelyn Parkerin kanssa 1875. Heille syntyi yksi poika, Audubon Whelock Ridgway, joka kuoli keuhkokuumeeseen työskennellessään Chicagon Field Museumissa. Robert Ridgwayn veli John Livzey Ridgway (1859–1947) oli taidemaalari.
1899 hän osallistui E. H. Harrimanin johtamalle retkelle Alaskan rannikoille. Yhdessä John Muirin ja muiden tutkijoiden kanssa he tekivät laajan tutkimuksen Alaskan kasvillisuudesta ja eläimistöstä.
Ridgway kuvaili ja nimesi joukon lintulajeja, muun muassa tuhkapyyn (Dendragapus fuliginosus, joka on nykyisin yhdistetty lajiin Dendragapus obscurus) sekä pikkupreeriakanan (Tympanuchus pallidicinctus). Ridgwayn kunniaksi on nimetty punaniibis (Plegadis ridgwayi), haitinhiirihaukka (Buteo ridgwayi), ruskohelmipöllö (Aegolius ridgwayi), sirkkakehrääjä (Caprimulgus ridgwayi), jalisconneitokolibri (Thalurania ridgwayi), turkoosikotinga (Cotinga ridgwayi), kookossaarensieppari (Nesotriccus ridgwayi), harmaatiainen (Parus ridgwayi) ja asteekkirastas (Ridgwayia pinicola).
The Probation Wife

Juoni

Kabaree-tanssija Josephine "Jo" Mowbray (Norma Talmadge) joutuu turvakotiin. Varakas kirjailija Harrison Wade (Thomas Meighan) ei ainoastaan auta häntä pakenemaan vankilamaisesta turvakodista, vaan hän myös avioituu Jon kanssa suojellakseen tätä. Kirjailijan entinen naisystävä Nina Stockley (Florence Billings) palaa kuvioihin ja monimutkaistaa asioita. Harrison alkaa tapailla salaa vanhaa rakkauttaan, ja unohtaa vaimonsa, joka ei ole kuitenkaan tietämätön tilanteesta. Päättäväinen vaimo alkaa käyttää ovelia naisten kikkoja voittaakseen aviomiehensä takaisin.
Mika Rättö

Ura

Porissa asuvaa Rättöä pidetään yhtenä kotikaupunkinsa keskeisimmistä kulttuurivaikuttajista. Hän on toiminut musiikin ohella myös muilla taiteen aloilla, muun muassa teatterissa ja maalaustaiteen parissa. Hänen kirjallinen esikoisteoksensa Tihkuluodon kuiskaajat (Teos) ilmestyi maaliskuussa 2009. Teatteri Moderni Kanuuna on esittänyt viisi Rätön käsikirjoittamaa näytelmää. Hänen ohjaamansa elokuva Samurai Rauni Reposaarelainen tuli ensi-iltaan keväällä 2016.
Koulutukseltaan Mika Rättö on sähköasentaja, tämän koulutuksen hän hankki Satakunnan ammattikoulussa vuosina 1989–1992. Toisen koulutuksensa hän hankki Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1993–1996.
Psykopompos

Psykopompos (kreik. ψυχοπομπός ’sielujen opas’) tarkoittaa useissa uskonnoissa erityistä henkistä olentoa, joka ohjaa vainajaa tuonpuoleiseen. Psykopomposten tehtävänä ei ole tuomita kuollutta vaan ainoastaan turvata matka.
Psykopompokset on usein samastettu hevosiin, korppeihin, koiriin, variksiin, pöllöihin, varpusiin, hirviin ja delfiineihin. Jungilaisessa psykologiassa psykopompos on välittäjä tietoisuuden ja alitajunnan välillä. Unissa se voidaan nähdä viisaana miehenä (tai naisena) tai toisinaan auttavan eläimen hahmossa. Joissakin kulttuureissa šamaani hoitaa psykopompoksen tehtävää. Eri uskonnoissa psykopompoksia ovat olleet esimerkiksi Epona, Horus, Neith, Kharon, Morfeus, Hermes, Thanatos, Turms, Agni, Azrael, Gabriel, Baldur, Mithra, Odin ja enkelit sekä valkyyriat.
Kustaa Saksi

Kustaa Saksi (s. 1975) on suomalainen taiteilija. Hän asuu ja työskentelee Amsterdamissa, ja taiteellisen tuotantonsa ohella hänet tunnetaan Suomessa ja ulkomailla palkittuna graafikkona ja tekstiilisuunnittelijana. Saksi on monialainen taiteilija, jolle suuret installaatiot ovat tunnusomaisia. Hän on mm. suunnitellut pilvenpiirtäjiä peittäviä seinämaalauksia, sekä kuoseja ja printtejä. Brändien, kuten Niken, Dieselin ja Levi’s:n ohella Saksi on tehnyt yhteistyötä mm. Issey Miyaken, Lacosten, New York Timesin ja Marimekon kanssa. Vuonna 2013 Saksi suunnitteli Tukholman huonekalu- ja valaisinmessujen paviljonkia varten valtavan, 15 000:sta A3 -kokoisesta paperista koostuvan installaation yhdessä ruotsalaisen arkkitehti Gert Wingårdhin kanssa. Saksi on valmistunut Lahden Muotoiluinstituutista vuonna 2000. Aiemmin hän on asunut ja työskennellyt Pariisissa.
Viime vuosina Saksi on työskennellyt jacquard-kudontatekniikalla valmistettujen kuvakudonnaisten parissa. Kudonnaisissa on käytetty mohairia ja alpakan villaa, puuvillaa ja synteettisiä materiaaleja, kuten fosforoitua ja metallinhohtoista akryylilankaa. Hypnopompic-näyttely on kiertänyt gallerioissa mm. Helsingissä, New Yorkissa, Madridissa ja Brysselissä sekä museoissa Milanossa (Museo Poldi Pezzoli) ja Tilburgissa (TextielMuseum). Hypnopompinen viittaa heräämisvaiheen tilan aistiharhaan, jossa valve- ja unimaailma sekoittuvat surrealistiseksi todellisuudeksi. Valveuneen liittyy poikkeuksellinen tajunnantila, jossa kokija saattaa tuntea jonkin läsnäolon tai nähdä olentoja ja eläimiä, kuten hämähäkkejä, apinoita ja hyönteisiä. Hypnopompinen tila on yhdistetty myös migreenin aiheuttamiin visuaalisiin harhoihin: graafisiin kuvioihin, malleihin ja tekstuureihin, joiden on ajateltu vaikuttaneen ornamentiikassa sekä mosaiikki- ja tekstiiliperinteessä. Surrealistiset kudonnaiset ovat kuin abstrakteja maisemia, ja niissä näkyy myös optisen taiteen perinne. Saksille tunnusomaisissa, kirjavissa maisemissa orgaaniset muodot yhdessä eloisan kuva- ja värimaailmaan kanssa luovat säteileviä, psykedeelisiä maailmoja. Paradoksaaliset ja leikkisät aiheet synnyttävät voimakkaita, moniaistisia teoksia.
Marit Korkman

Marit Elisabet Korkman s. Witick (8. kesäkuuta 1947 Kokkola – 18. huhtikuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen lastenneuropsykologi ja maailmanlaajuisesti käytetyn neuropsykologisen testimenetelmän NEPSYn luoja.
Korkman oli kansainvälisesti merkittävimpiä lastenneuropsykologeja, ja hänen elämäntyönsä NEPSY on ensimmäinen Yhdysvalloissa standardisoitu lastenneuropsykologinen testimenetelmä. NEPSYä on sittemmin julkaistu useissa eri maissa ja siitä on tehty toinen painos, NEPSY II. NEPSY on Suomessakin käytetyimpiä psykologisia testimenetelmiä.
Korkman toimi uransa aikana sekä kliinisenä lastenneuropsykologina Lastenlinnan sairaalassa Helsingissä että tutkijana. Hän toimi sekä Åbo Akademin että Helsingin yliopiston psykologian laitoksella kliinisen neuropsykologian professorina. Hänen tutkimuskohteitaan olivat muun muassa lasten epilepsiat, tarkkaavaisuushäiriöt ja Aspergerin oireyhtymä, sekä erittäin pienipainoisina syntyneiden lasten kehitys.
Korkman valittiin Suomen vuoden psykologiksi vuonna 1995, ja vuonna 2012 hän sai sekä Suomen Psykologiliiton kultaisen ansiomerkin että INS:n (International Neuropsychological Society) Distinguished Career Award.
Marit Korkman oli taiteilijaperheestä ja itsekin lahjakas muusikko. Hän oli naimisissa Sixten Korkmanin kanssa, ja parilla oli kolme lasta. Oikeuspsykologian tohtori Julia Korkman on yksi heistä. Marit Korkman kuoli melanoomaan keväällä 2012.
Sakari Kuosmanen

Sakari ”Saku” Kuosmanen (s. 6. syyskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on levyttänyt useita sooloalbumeita ja tehnyt yhteistyötä Sleepy Sleepersin ja Leningrad Cowboysin kanssa. Kuosmanen on myös ohjaaja Aki Kaurismäen luottonäyttelijä. 
Kuosmasen taiteilijaprofiili on muuttunut ajan myötä merkittävästi. 1980-luvulla hän identifioitui rokkiin, nykyään hänet nähdään iskelmän tekijänä. Hän on myös tehnyt televisioon Aake Kallialan kanssa ohjelmasarjan Aaken ja Sakun kesäkeittiö vuonna 1999.
Kuosmanen on ollut mukana myös ravintolabisneksessä. Hän on pitänyt ravintoloita Kuopion matkustajasatamassa Galley Kalamarinassa, Playa del Inglesissä, Lempäälän Ideaparkissa ja Nuorgamissa.
Kuosmanen asuu Siilinjärvellä ja hänellä on neljä lasta.
Buharan alue

Historia

Buharan aluetta hallitsivat arabit 700-luvulla ja Persia 800- ja 900-luvuilla. Mongolit valloittivat alueen 1200-luvun alussa ja vuodesta 1555 lähtien alue kuului Buharan kaanikuntaan. Venäjä valloitti kaanikunnan 1866 ja teki siitä vasallivaltion. Kaanikunta liitettiin Neuvostoliittoon 1920 ja siitä muodostettiin Buharan kansantasavalta, joka kuitenkin jo 1924 lakkautettiin. Tällöin nykyinen Buharan alue liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan.
Kerjääminen

Kerjääminen eli kerjuu tai kerjäläisyys on rahan tai muiden hyödykkeiden vastikkeetonta pyytämistä toisilta ihmisiltä, yleensä elinkeinona tai elintavaksi vakiintuneena. Siitä tulonsa hankkivia kutsutaan kerjäläisiksi. Kerjääminen voi olla myös yksittäinen tai silloin tällöin tapahtuva kerjäämistoiminto. Kerjäämistä harjoittavat yleensä huomattavan köyhät ihmiset tai järjestäytyneeseen kerjäämiseen liittyvät kerjääjät.

Historia

Antiikin Kreikassa kerjäläisyys jaettiin kahteen luokkaan: toiminnallinen kerjääminen (joka koettiin korkeammalla yhteisöllisellä tasolla olevaksi) ja toimeton kerjääminen.

Kerjääminen Suomen laissa

Suomessa kerjäämistä alettiin rajoittaa jo Ruotsin vallan aikana siten että ensin passitta ja myöhemmin vieraalla paikkakunnalla kerjääminen kiellettiin. Vuonna 1852 ulotettiin kielto myös kotikunnassa kerjäämiseen. Kerjäläinen joka ei ollut köyhäinhoidon tarpeessa määriteltiin irtolaiseksi asetuksella vuonna 1879. Asetus korvattiin irtolaislailla vuonna 1936. Irtolaisena pidettiin henkilöä, jolla oli tapana kerjätä omissa nimissään, käyttää muita henkilöitä kerjuuseen tai sallia hoidossaan olevan alaikäisen alle 18 vuotiaan kerjätä.
Suomessa kerjääminen muuttui lailliseksi toiminnaksi vuonna 2003, jolloin säädettiin valtakunnallinen järjestyslaki entisten kunnallisten  järjestyssääntöjen tilalle, jotka saattoivat paikallisesti rajoittaa kerjäämistä. EU:n vapaan liikkuvuuden seurauksena Suomeen alkoi tulla kerjäläisiä uusista jäsenmaista Itä-Euroopasta, erityisesti Bulgariasta ja Romaniasta. Poliisi puuttuu  vain aggressiiviseen kerjäämiseen.
Vuonna 2014 Kokoomuksen, SDP:n, Keskustan ja Perussuomalaisten kansanedustajien aloitteesta tehtiin lakialoite "kerjäläislaista", johon kuuluu muun muassa kerjäläisrekisterin perustaminen.
Järviönjärvi (Jumesniemi)

Maantieto

Pieni järvi on 150 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,0 hehtaaria. Se sijaitsee pienessä notkossa, jota ympäröi metsämaat ja notkelman suohon raivattu peltomaa. Järveen laskee yksi tulo-oja, joka tuo vettä pelloilta, metsästä ja Ahvenusjärvestä. Vesi jatkaa virtaamistaan Kivistojaa myöten ja yhtyy sitten Heinoonjokeen sen alajuoksulle. Heinoonjoki laskee Arostensalmeen.
Sarjakuvan tiedotuskeskus

Sarjakuvan tiedotuskeskus ry on vuonna 2009 perustettu yhdistys, joka toimii sarjakuva-alan toimijoita yhdistävänä organisaationa ja edistää kotimaisen sarjakuvan historian tallentamista, säilymistä ja tutkimusta. Yhdistyksen ensimmäinen suurhanke oli suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuosi 2011. Tämän jälkeen yhdistys on keskittynyt sarjakuvamuseohankkeen edistämiseen. Yhdistyksen jäsenyhdistyksinä toimivat Suomen suurimmat sarjakuva-alan yhdistykset Suomen sarjakuvaseura ry ja Sarjakuvantekijät ry.

Suomalainen sarjakuva 100 vuotta

Suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuotta vietettiin vuonna 2011. Juhlavuosi laskettiin ensimmäisen suomalaisen sarjakuvakirjan Ilmari Vainion Professori Itikaisen tutkimusretken julkaisusta 21.11.1911. Juhlavuoden ohjelma koostui näyttelyistä, julkaisuista, festivaaleista ja muista sarjakuvatempauksista sekä sarjakuvan kulttuuripoliittista asemaa parantavista toimenpiteistä.

Sarjakuvamuseohanke

Sarjakuvamuseohanke on kansallinen hanke, joka käynnistyi vuonna 2011, suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuotena. Sarjakuvamuseohankkeen taustajärjestönä toimii Sarjakuvan tiedotuskeskus ry.
Sarjakuvamuseohankkeen ensisijainen tehtävä on luoda kattava tutkimustietokanta suomalaisista sarjakuvaoriginaaleista, luetteloida materiaalit ja tarjota tutkijoille pääsy tutkimaan aineistoja. Hankkeen missio on edistää sarjakuvataiteen ymmärrystä ja arvostusta sekä lisätä keskustelua ja tutkimusta tämän maailman suosituimman taiteenlajin kulttuurisista, taiteellisista ja historiallisista vaikutuksista. Suomen sarjakuvaseuran kirjastokokoelman kehitystyö liittyy myös Sarjakuvamuseohankkeeseen ja tulevaisuudessa kokoelmatoiminnat tulevat lähentymään entisestään.
Sarjakuvan tutkimuskirjasto -projekti käynnistyi vuonna 2013 osana Sarjakuvamuseohanketta. Projektin puitteissa Suomen sarjakuvaseuran kokoelman tietokantaan on kerätty mm. kotimaisten sarjakuvaa käsittelevien väitöskirjojen, lisensiaatintöiden, pro gradu -tutkielmien, esitelmien, artikkeleiden ja sarjakuvatietokirjojen viitetietoja. Osa julkaisuista on luettavissa verkossa sekä selailukappaleena Suomen sarjakuvaseuran kirjastokokoelmassa.
Listonsalmen kanava

Listonsalmen kanava on Listonniemen poikki rakennettu kanava Keiteleellä Konginkankaalla. Kanavan pituus on 500 metriä.
Sannamaija Pekkarinen

Sannamaija Pekkarinen (s. 11. toukokuuta 1980 Viitasaari) on suomalainen näyttelijä ja näyttelijäopiskelija. Hänet tunnetaan parhaiten Salatut elämät -saippuasarjan Heli Sievisenä, joka oli mukana sarjassa vakituisesti vuosina 2004–2007 ja 2009–2011 sekä pikavierailulla keväällä 2012, syksyllä 2014 ja keväällä 2015.
Pekkarinen palasi Salatut elämät -sarjaan syksyllä 2009 oltuaan poissa pari vuotta. Heli Sievinen poistui sarjasta jälleen keväällä 2011, mutta vieraili sarjassa lyhyen ajan keväällä 2012 vanhempiensa Paulan ja Lassen polttareissa sekä häissä.
Pekkarinen esiintyi kesällä 2007 Karstulan kesäteatterissa Emmauksen tiellä -näytelmässä.
Marja-Liisa Rönkkö

Marja-Liisa Rönkkö (s. 28. lokakuuta 1945 Kokemäki) on suomalainen museologi, taidehistorioitsija ja kulttuuriperinnön ammattilainen. Rönkkö on johtanut Valtion taidemuseota. Hän on myös ollut käynnistämässä Suomen Kirjainstituuttia ja perustamassa museologian oppiainetta Helsingin yliopistoon. Rönkkö toimii Helsingin yliopiston museologian dosenttina .
Brilliant Disguise

Historia

Kuten suuri osa Tunnel of Love -albumista, "Brilliant Disguise" nauhoitettiin Springsteenin Thrill Hill East -kotistudiossa vuoden 1987 tammi- ja toukokuun välisenä aikana useiden E Street Bandin jäsenten kanssa. Tällä kappaleella Springsteen soittaa useita soittimia tuettuna Roy Bittanin koskettimilla, Danny Federicin uruilla ja Max Weinbergin rummuilla.
Määräaikainen reserviupseeri

Määräaikaiseksi reserviupseeriksi (lyh. MARU) nimitetään sellaista virkaan nimitettyä sotilasta, joka on suorittanut vuoden kestävät upseerin perusopinnot Maa-, Meri- tai Ilmasotakoulussa. Koulutuksesta on käytetty myös nimeä reserviupseerin jatkokoulutus. Tutkinto antaa kelpoisuuden reserviupseerin määräaikaiseen virkaan. Määräaikaisuus voi kestää enimmillään 5+5 vuotta, mikäli henkilö ei saa lisäkoulutusta tehtäviinsä.
Määräaikainen reserviupseeri saattoi ennen jatkaa opintojaan ja kouluttautua sotatieteen kandidaatiksi tai maisteriksi Maanpuolustuskorkeakoulussa, mutta koulutus on sittemmin lopetettu. Ns. Bolognan prosessin yhteydessä myös Puolustusvoimien koulutusta muutettiin yhteiseurooppalaiseen suuntaan. Tämä tarkoitti myös MARU-koulutuksen loppua, kun Maanpuolustuskorkeakoulu siirtyi kaksivaiheiseen koulutusjärjestelmään.  
Valtaosa määräaikaisista reserviupseereista on sittemmin siirtynyt vakinaiseen aliupseerivirkaan tai siviilityönantajan palvelukseen.
USS Nassau (LHA-4)

Valmistus

Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankistä Pascagoulasta Mississipistä Yhdysvalloista. Sen köli laskettiin 13. elokuuta 1973 ja alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1978. Alus otettiin palvelukseen 28. heinäkuuta 1979.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 2011 Norfolkin laivastotukikohdassa ja se ankkuroitiin Beaumontiin Texasiin reserviin sijoitettuna.
Joensuun lyseo

Joensuun lyseo on toiseksi vanhin oppikouluista heti Jyväskylän lyseon jälkeen. Suomen kouluolot järjestettiin vuonna 1843 annetulla kymnaasi- ja koulujärjestyksellä, ja se oli peruste saada koulukysymyksiin ratkaisu myös 1848 perustetussa Joensuussa.

Vajaaluokkainen lyseo 1865–1889

Joensuun lyseo perustettiin säätyjen ja senaatin hyväksynnällä 1865, ja se aloitt toimintansa 1. syyskuuta niin sanottuna yläalkeiskouluna. Tällaisena se toimi aina vuoteen 1874 saakka.
Koulut irrotettiin 1887 tuomiokapitulien hallinnosta ja perustettiin Koulutoimen ylihallitus ohjaamaan ja valvomaan koulujen toimintaa. Vuonna 1872 valmistui uusi koulujärjestys, jonka mukaisesti yläalkeiskoulu Joensuussakin muutettiin 1874 neliluokkaiseksi lyseoksi, opetuskielenä edelleen suomi.
1883 annettiin uusi alkeisoppilaitoksia koskeva asetus, jonka perustella Joensuun neliluokkainen lyseo vaihtoi jälleen nimensä alkeiskouluksi, jossa edelleen oli neljä luokkaa ja lähes samanlainen oppiainejako kuin aiemminkin.

Täysluokkainen lyseo 1889–1974

Vuosina 1871–1885 tehtiin useita yrityksiä laventaa koulumuoto täydelliseksi lyseoksi. Vihdoin ehdotukset menivät läpi, ja valtiopäivien päätös vahvistettiin senaatin ehdotuksesta 1887, ja laajentuminen määrättiin aloitettavaksi syksyllä 1889 luokittain.
Täysiluokkaisena lyseona pienin muutoksin Joensuun lyseo toimi aina vuoteen 1974 saakka, jolloin Joensuussa siirryttiin peruskoulujärjestelmään. Koulun nimi vaihtui 1974 Joensuun Keskustan lukioksi, mutta jo vuonna 1980 Joensuun lyseon lukioksi. Lyseo toimii nyt Koulukadun toisella puolella, entisen Joensuun tyttölyseon rakennuksessa.
Lyseon oppilasmäärä oli korkeimmillaan vuonna 1962, jolloin siellä oli liki 900 oppilasta. Oppilasmäärä laski vähitellen, ja viimeisenä toimintavuotena 1974 se oli 714.

Rakennukset

Yleisalkeiskoulu toimi aluksi 1865 kaupungin luutnantti Schlåterilta vuokraamissa rakennuksissa. Vuonna 1877 näihin tiloihin tuli kansakoulu ja yläalkeiskoulu siirtyi ensin kauppias A. Vataselta vuokrattuun rakennukseen Kauppakadulle ja sitten 1880 A. Svärdin omistamaan rakennukseen Kauppakadun ja Suvantokadun kulmaukseen.
Uusi muutto tapahtui jo 1886 Kirkkokadun ja Malmikadun kulmaukseen raatimies J. Nousiaisen rakennukseen, minkä lisäksi 1891 vuokrattiin lisätilaa konttoristi Hallilta Torikadun ja Kalastajankadun kulmasta.
Kaupunki lahjoitti koululle vuonna 1889 oman tontin, ja kolme vuotta myöhemmin päästiin rakentamaan arkkitehti Theodor Deckerin piirtämää koulurakennusta, joka otettiin käyttöön elokuun alusta vuonna 1894.
Koulua laajennettiin useita kertoja seuraavien vuosikymmenien kuluessa, mutta ei koskaan niin paljoa, että se olisi riittänyt hyvin koulun ja lisääntyneen oppilasjoukon tarpeisiin. Nykyisin rakennus ei ole enää koulukäytössä, vaan siinä sijaitsee Joensuun taidemuseo.
Syksyllä 2006 rakennus sai takaisin alkuperäisen keltaisen värin.
Vahtimestarin asunto valmistui Koski- ja Koulukadun kulmaan 1936.