google/wiki40b huggingface dataset:
Seiska (lehti)

Palstat ja aiheet

Sensaatiohakuinen 7 päivää keskittyy lähinnä julkisuuden henkilöiden haastatteluihin ja muun muassa maksaa vihjepalkkioita jutunaiheista. Juttujen keskeisinä aiheina ovat muun muassa häät, avioerot ja muut julkkisjuorut. Lehdessä on myös TV-Seiska-liite.

TV-Seiska

TV-Seiskassa on elokuvaesittelyjä, TV- ja elokuvatähtien haastatteluja, TV-juoruja, ensi-illat, juonipaljastuksia, peli- ja urheiluesittelyjä, katsojamäärälistauksia sekä viikon TV-ohjelmat.

Lordi-kohu

Toukokuussa 2006 7 päivää julkaisi Lordi-yhtyeen laulusolistista Mr. Lordista ilman maskia vuonna 1999 otetun valokuvan. Tämän seurauksena Internetissä avattiin adressi lehden boikotoimiseksi. Adressi keräsi vuorokaudessa yli 100 000 nimeä. Asiaa uutisoitiin laajasti television uutislähetyksissä, ja muun muassa Sokoksen tavarataloista 7 päivää -lehden numero vedettiin myynnistä asiakkaiden paheksunnan vuoksi. Myös Katso-lehti julkaisi kuvia, mutta se ei saanut niin laajaa huomiota.
7 päivää -lehti julkaisi Internet-sivuillaan julkisen anteeksipyynnön 26. toukokuuta 2006 kello 11.26 liittyen Mr. Lordin kuvaan. Anteeksipyynnön oli allekirjoittanut lehden päätoimittaja Eeva-Helena Jokitaipale.   
Toimittaja Tuulikki Ukkola arvosteli median painostusta sananvapautta murentavaksi ja nimitti Seiskaa "sananvapauden viimeiseksi linnakkeeksi fanaattisen nuorison painostusta kohtaan."

Matti Inkinen

Vuonna 2009 Seiska julkaisi jutun, jossa kerrottiin SIG-yhtyeen Matti Inkistä koskevasta lapsipornovideotutkinnasta. Pian tämän jälkeen Inkinen katosi, ja hänet löydettiin 26. toukokuuta kuolleena. Inkisen epäiltiin tehneen itsemurhan. SIG-yhtye kehotti verkkosivuillaan boikotoimaan Seiskaa ja Iltalehteä. Yhtye piti lehtien toimintaa rikosepäilystä kertomisessa ala-arvoisena. 7 päivää -lehti piti arvuutteluja kirjoittelunsa mahdollisista vaikutuksista Matti Inkisen kuolemaan perusteettomina, mutta poisti silti nettisivuiltaan uutisen Inkisen lapsipornoepäilyistä sekä suuren määrän itseään kohtaan kriittisiä kommentteja.
Julkisen sanan neuvosto antoi 7 päivää -lehdelle 8. lokakuuta 2009 vapauttavan päätöksen Matti Inkinen -uutisoinnissa.
Mogollonin kulttuuri

Mogollonin kulttuuri (äännetään Mogoijonen kulttuuri) oli 700–1300/1400 jaa. lounaisessa Pohjois-Amerikassa. Maataviljelevät ihmiset asuivat kalliojyrkänteiden alla puebloissa. Kulttuurissa oli Anasazi-pueblokulttuurin ja Hohokam-kulttuurin piirteitä. Kulttuuri sijaitsi vuoriston korkeilla aavikkoalueilla New Mexicossa, Meksikossa ja Itä-Teksasissa. Löytöjä on tehty Gilan kansallispuiston alueelta ja Hueco Tanksista läntisten Franklin-vuorten ja itäisten Huecon vuorten välistä. Kulttuurin keskusalue oli lounaisessa New Mexicossa, kaakkoisessa Arizonassa ja pohjoisessa Chihuahuassa. Hueco Tansk on hieman yli 51 km koilliseen Teksasin El Pasosta. Tunnetuin Mogollonin kulttuureista on Mimbresin kulttuuri. Zunit saattavat olla ainakin osittain mogollon-intiaanien jälkeläisiä. Mogollonin kulttuurin alueelle vaelsi myöhemmin apasseja.

Mimbresin kulttuuri

Mimbresin kulttuuri 1000–1130 oli pienialainen Mogollonin kulttuurin vyöhyke. Kulttuurin keramiikassa näkyvät vaikutteet Pohjois- ja Keski-Meksikosta. Keramiikassa näkyy usein lintuja.
Peräpäänkoe

Juoni

Kun Kyle, Stan, Kenny ja Cartman odottelevat koulubussia, Cartman kertoo edellisyönä näkemästään oudosta unesta. Muut pojat vakuuttavat, että uni oli totta, mutta Cartman ei usko heitä. Kun pojat istuvat koulubussiin, he näkevät ikkunasta kuinka alienit sieppaavat Kylen pikkuveljen Iken.
Koulussa Kyle pyytää lupaa opettaja Garrisonilta Kylen etsimiseen, mutta Mr. Garrison ei anna Kylelle lupaa. Samalla Cartman pieree tulta. Kun pojat kertovat tapahtuneesta Chefille, tämä auttaa poikia pääsemään koulusta painamalla hälytysnappia. Ulkona Cartman alkaa yhtäkkiä laulamaan ja tanssimaan. Pian tämän jälkeen, avaruusalus ilmestyy poikien ylle. Kyle heittää kiven avaruusalusta päin ja avaruusalus ampuu takaisin heittäen Kennyn tielle, jossa lehmät ja poliisiauto ajavat Kennyn yli. 
Stan ja Kyle tapaavat Wendyn lammikolla. Lammikolla Wendy ehdottaa, että he käyttäisivät avaruusolioiden Cartmaniin  asettamaa  konetta alieneiden kutsumiseen. Cartmanin peräpäästä tulee suuri satelliittilautanen. Avaruusalus saapuu ja Ike hyppää avaruusaluksesta. Samalla alienit puhuvat lehmien kanssa ja kertovat heille, että heidän tutkimusten mukaan lehmät ovat älykkäimpiä eläimiä maapallolla.
Siikajärvi (Joutsa)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 180 hehtaaria eli 1,8 neliökilometriä, se on 2,9 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 10 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 12,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,6 metriä mpy.
Käävät metsien suojeluarvon indikaattoreina

Lahottajasieniin kuuluvia kääpiä käytetään yleisesti vanhojen, suojeluarvoltaan korkeiden metsien tunnistamiseen luontoinventoinneissa. Metsätaloudelle herkkien kääpien esiintyminen kertoo laajemmin lahopuusta riippuvaisten eliölajien tilasta ja alueen lahopuujatkumosta.

Mitä käävät indikoivat

Teoriassa jokainen metsästä löytyvä eliölaji on vain itsensä indikaattori, eli pursukäävän löytyminen todistaa vain sen, että paikalla elää pursukääpä. Kokemus on kuitenkin osoittanut, että tiettyjen, vaateliaiden lajien (ja varsinkin monien sellaisten yhtaikainen) löytyminen heijastaa laajemminkin kyseisen paikan tilaa, samaan tapaan kuin suomalaisessa metsien kasvupaikkaluokituksessa tietyt opaskasvit kertovat varsin selvästi, mistä metsätyypistä on kyse. Huolella valikoituja eliölajeja voidaan käyttää ilmentäjinä eli indikaattoreina, kun joudutaan vertailemaan suojelun kannalta olennaisia asioita.
Metsän luonnontilaisuuden indikaattoreiksi sopivat monet eliöryhmät, kuten sienet, jäkälät, sammalet ja hyönteisistä etenkin kovakuoriaiset. Kukin eliöryhmä paljastaa omanlaisiaan piirteitä metsän ekologiasta ja ikärakenteesta: puusto- eli varjojatkumoa, jättipuujatkumoa, maapuujatkumoa, elävän puuston jatkumoa, jne. Kaikkien eliöryhmien inventointi on kuitenkin liian suuritöinen, ja käytännön tarpeisiin on tehtävä valintoja. Kääpien inventointia on Suomessa käytetty laajasti ns. toiminnallisen aarniometsäjatkumon (functional primeval forest continuity) osoittamiseen, eli käytännössä suojeluarvon yhtenä mittarina.
Esikoisalbumi

Esikoisalbumi (myös debyyttialbumi) on muusikon tai yhtyeen ensimmäinen julkaistu levyalbumi. Moni esikoisalbumi on nimetty esiintyjänsä mukaan.
Allentonin virtahepo

Allentonin virtahepo on fossiilinen luuranko, joka löytyi Derbyn Allentonista Englannin Midlandsista vuonna 1895. Crown Inn -majatalon pihalle kaivettiin kaivoa, kun maasta löytyi suuria luita. Paikallisten geologien vaatimuksesta kaivauksia laajennettiin, ja paikalta löydettiin virtahevon luurangon lisäksi elefantin ja sarvikuonon luita. Ne on myöhemmin ajoitettu yli 120 tuhannen vuoden ikäisiksi. Luut ovat Derbyn kaupunginmuseossa, mutta paikallinen taiteilija on tekemässä niistä luonnollisen kokoista kopiota, joka tulee lähemmäksi alkuperäistä löytöpaikkaa.
Tutkimuksiin osallistunut H.H. Arnold-Bemrose päätteli, että näiden eläinten luiden löytyminen osoittaa, että Britteinsaarilta on aikoinaan ollut maayhteys Manner-Eurooppaan.
Löytöpaikan on päätelty olleen aikanaan hitaasti virranneen Derwent-joen ja sen sivujokien muodostamaa rehevää suistoaluetta, jossa on riittänyt ravintoa virtahevoille ja muille suurille kasvinsyöjille.
Saara Ilvessalo

Ura

Ilvessalo valmistui ylioppilaaksi Luostarivuoren lukiosta vuonna 2008. Hän aloitti oikeustieteen opinnot Åbo Akademissa, josta valmistui oikeusnotaariksi vuonna 2012, ja siirtyi sen jälkeen suorittamaan maisteriopintoja Turun yliopistossa. Oikeustieteen maisteriksi Ilvessalo valmistui kesällä 2016, minkä jälkeen hän aloitti toiminnanjohtajana oikeudellisessa Baltic Area Legal Studies -osaamiskeskuksessa.

Politiikka

Ilvessalo oli ensimmäistä kertaa ehdolla 19-vuotiaana kunnallisvaaleissa 2008, jolloin hänet valittiin Turussa varavaltuutetuksi. Hän oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2011. Kunnallisvaaleissa 2012 Ilvessalo valittiin Turun kaupunginvaltuutetuksi 420 äänellä sekä Turun rakennuslautakunnan puheenjohtajaksi. Vuodesta 2013 Ilvessalo on toiminut myös Varsinais-Suomen liiton maakuntavaltuutettuna ja Euroopan neuvoston kunta- ja aluehallintokongressin jäsenenä.
Ilvessalo oli ehdolla vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa ja sai 3 015 ääntä. Marraskuussa 2014 Ilvessalo valittiin Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton yhteispuheenjohtajaksi vuodelle 2015 Ozan Yanarin kanssa. Hän oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, sai 2 138 ääntä eikä tullut valituksi. Marraskuussa 2015 Ilvessalo valittiin jatkokaudelle Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton puheenjohtajaksi.
Huhtikuussa 2017 Ilvessalo valittiin jatkokaudelle kaupunginvaltuustoon 863 äänellä, mikä oli vihreiden listan kolmanneksi suurin tulos. Vaalien jälkeen Ilvessalo valittiin Turun kaupunkiympäristölautakunnan puheenjohtajaksi, valtuustoryhmän varapuheenjohtajaksi sekä vihreän maakuntavaltuustoryhmän puheenjohtajaksi. Keväällä 2019 hän nousi ryhmänsä johtoon.
Slicks ’n’ Slide

Pelaaminen

Pelissä ajettavat radat näkyvät ruudulla kokonaan, joten moninpeli samalta ruudulta toimii hyvin. Slicks ’n’ Slidessa on laaja ajoneuvovalikoima (muun muassa ufo, moottoripyörä ja panssarivaunu), ja ajoneuvovalinta riippuukin usein radan tyypistä. Uusimmissa versioissa on mukana myös aseet ja autojen vaurioituminen.
Slicks ’n’ Slidea pystyy pelaamaan maksimissaan neljä henkilöä samalta näppäimistöltä. Peliin pystyy tekemään omia ratoja kenttäeditorilla.
Slicks ’n’ Slide on edelleen myynnissä internetin kautta. Peli vaatii DOSBoxia toimiakseen, jos sitä haluaa pelata 64-bittisellä Windowsilla.

Vastaanotto ja perintö

Slicks ’n’ Slide tunnetaan Suomessa suosittuna yhden ruudun moninpelinä, jollaisia julkaistiin erityisesti 1990-luvulla. Toimittaja Juho Kuorikosken mukaan pelin pelattavuus ei ole kärsinyt vuosien saatossa: se on ”pirullisen yksinkertainen” mutta edelleen koukuttava. Peli on hänen mielestään parhaimmillaan isommalla porukalla pelattuna. Nostalgisissa Slicks ’n’ Slide -pelimuistoissa korostuu erityisesti samalta näppäimistöltä pelaaminen, jolloin pelikokemus oli intensiivisin.
Ylhäältä päin kuvattujen ajopelien genre oli suosittu 1990-luvulla. Slicks ’n’ Sliden lähisukulainen on Remedy Entertainmentin Death Rally (1996). Pelistä on julkaistu useita klooneja, esimerkiksi Turbo Sliders ja GeneRally, jotka ovat hyvin samankaltaisia kuin Slicks ’n’ Slide. Uusimpia peliä kunnioittavia julkaisuja on iOS:lle vuonna 2014 julkaistu Drift’n’Drive. Slicks ’n’ Sliden pitkään elinkaareen on vaikuttanut myös rataeditori, jolla fanikunta on tehnyt peliin lisäsisältöä.
Fabiola

Kuningatar Fabiola (11. kesäkuuta 1928 Madrid – 5. joulukuuta 2014 Bryssel) oli Belgian kuninkaan Baudouin I:n vaimo. Hän avioitui kuninkaan kanssa vuonna 1960 ja jäi leskeksi vuonna 1993.

Elämäkerta

Fabiola Fernanda María de las Victorias Antonia Adelaida de Mora y Aragón oli kaikkiaan seitsemänlapsisen espanjalaisen aatelisperheen kolmanneksi vanhin tytär. Hänen isänsä oli Moran kreivi ja Casa Rieran markiisi Gonzalo de Mora Fernández Riera del Olmo ja äitinsä Blanca de Aragón y Carrillo de Albornoz Barroeta-Aldamar y Elío.
Doña Fabiola de Mora y Aragón opiskeli sairaanhoitajaksi ja työskenteli valmistumisensa jälkeen madridilaisessa sairaalassa. Hän julkaisi nuorena sarjan lapsille tarkoitettuja kertomuksia, kokoelman nimi on Kaksitoista lumoavaa satua. Hän avioitui 15. joulukuuta 1960 Brysselissä belgialaisten kuninkaan Baudouin I:n kanssa. Baudouin oli kuningas Leopold III:n ja kuningatar Astridin vanhin poika. Avioliitto jäi lapsettomaksi, ja kuninkaallinen pari eli hyvin yksinkertaista elämää Laekenin linnassa. He kumpainenkin olivat syvällisesti katolisia ja omaksuivat uuden karismaattisen liikkeen oppeja.
Vuosina 1960–1993 kuningatar Fabiola osallistui miehensä kanssa virallisiin tilaisuuksiin, valtiovierailuihin ulkomaille ja tapasi Brysselissä vierailevia valtionpäämiehiä. Hän oli perustamssa Sosiaalisen turvan sihteeristoä, joka vuosittain vastaanottaa tuhansia ahdinkoon joutuneiden belgialaisten avunpyyntöjä. Järjestö pyrkii löytämään ratkaisuja yhteistyössä ministeriön ja sosiaaliturvaviraston kanssa. Fabiola oli myös Belgian Unicefin suojelija. Hän oli hyvin kiinnostunut vammaistenhuollosta ja perusti vuonna 1967 tarkoitusta varten kuningatar Fabiolan säätiön mielenterveysongelmista kärsiville. Kuningatar kävi usein vierailuilla alan laitoksissa. Fabiola edusti kuningas Baudouin I:n kanssa Belgiaa vuonna 1990 New Yorkissa pidetyssä Yhdistyneiden kansakuntien ensimmäisessä lapsille omistetussa huippukokouksessa. Kulttuurin saralla kuningatar Fabiola toimi vuodesta 1965 lähtien kuningatar Elisabetin kansainvälisen musiikkikilpailun kunniapuheenjohtajana. Kuningatar Fabiola oli toinen Belgian kuningashuoneen jäsen, joka nimitettiin Belgian kuninkaallisen lääketieteellisen akatemian kunniajäseneksi.
Kuningas Baudouin kuoli Espanjassa 31. heinäkuuta 1993. Kuningatar osoitti valkoisella suruasullaan suunnatonta arvonantoa, sillä hän oli valinnut sielunmessun teemaksi toivon. Vuodesta 1993 lähtien hän vähensi julkisia esiintymisiään, jotta hän ei varjostaisi kälynsä kuningatar Paolan esiintymistä. Vuonna 1998 Fabiola muutti pois Laekenin linnasta ja asui huomattavasti vaatimattomammassa Stuyvenbergin linnassa. Miehensä kuoleman jälkeen hän myös toimi Kuningas Baudouin -säätiön kunniapuheenjohtajana.
Raahe-seura

Raahe-seura on raahelainen kotiseutuyhdistys. Sen puheenjohtaja on Sari Nurro. Seura julkaisee vuosittain Raahen joulu -lehden, jonka päätoimittaja on Pirkko Utriainen.
Raahe-seura on ollut mukana järjestämässä vuosittaisia kesäkuun lopun Pekanpäiviä, jotka saivat alkunsa 1972 ja nimensä kaupungin perustajasta Pietari Brahesta. Niiden kuluessa Raahe-seura nimeää vuosittain kunniakansalaisen, Raahen Fiian tai Raahen Pekan.
Seuran julkaisutuotantoon kuuluvat uudet painokset Samuli Paulaharjun vuonna 1925 julkaistusta Vanha Raahe -kirjasta ja suomennos Henrik Liliuksen saksankielisestä Raahen Pekkatoria käsittelevästä väitöskirjasta Der Pekkatori in Raahe.
Vuonna 2008 Raahe-seura isännöi Suomen Kotiseutuliiton valtakunnallisia Kotiseutupäiviä.
Kaulusherttu

Levinneisyys

Kaulusherttua tavataan Botswanassa, Namibiassa ja Etelä-Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kohdistin

Kohdistin eli kursori (engl. cursor tai caret tai insertion point) on tietoteknisen laitteen käyttöliittymän osa, joka osoittaa, mihin kohtaan syötettävä uusi teksti asettuu. Tyypillisesti kohdistin näyttää pystyviivalta, alaviivalta tai nelikulmiolta, joka vilkkuu viimeksi kirjoitetun merkin perässä ja siten auttaa käyttäjää katseen kohdistamisessa.
Sanalla kursori voidaan epätäsmällisesti tarkoittaa myös hiiriosoitinta, joka on erityisesti graafisen käyttöliittymän osa. Kohdistinkin on eräänlainen osoitin, mutta se on käsitteellisesti erotettava hiiriosoittimesta, sillä graafisissa käyttöliittymissä voi olla sekä kohdistin että hiiriosoitin samanaikaisesti (sen sijaan komentoliittymissä on pelkästään kohdistin eikä lainkaan hiiriosoitinta). Sekaannusten välttämiseksi kohdistinta voidaankin kutsua erityisesti tekstikursoriksi tai tekstiosoittimeksi.
Tekstinmuokkaimissa ja tekstinkäsittelyohjelmissa kohdistimen osoittama paikka vastaa kirjoituskoneen kohtaa, jossa kirjasin-iskuri osuu paperiin. Tietokoneella kirjoitettaessa tekstin syöttökohta siirtyy ja kohdistin sen mukana, mistä johtuu nimi kursori (lat. cursor ’juoksija’). Palautusnäppäintä painettaessa kohdistin hyppää seuraavan rivin tai kappaleen alkuun. Käyttäjä voi myös vaihtaa syöttökohtaa siirtämällä kohdistinta näppäimistön ohjausnuolilla tai osoittamalla uuden syöttökohdan erityisellä osoitinlaitteella, kuten hiirellä.
Saint-Martin-des-Champs (Finistère)

Saint-Martin-des-Champs on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 709 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Martin-des-Champsin pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Saint-Martin-des-Champs on osa Morlaixin kaupunkiseutua (Communauté d'agglomération du Pays de Morlaix).
Emil Rutanen

Opinnot

Hän kävi kansakoulun ja seitsemännen luokan yksityisesti Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1928. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä Sotakorkeakoulun yleinen osaston vuosina 1930–1932.

Jääkäriaika

Tämä Saarijärveläinen kauppa-apulainen liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 10. syyskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 3. Jääkärirykmentin 7.Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi joukkueenjohtajana, 2. pataljoonan adjutanttina ja 23. joulukuuta 1918 lähtien komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 30. toukokuuta 1932 1. pataljoonan komentajaksi Pohjois-Savon rykmenttiin, josta hänet komennettiin 1. heinäkuuta 1933 yleisesikuntaupseeriksi Jyväskylän sotilaspiirin esikuntaan ja edelleen 24. huhtikuuta 1934 toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan ja 1. heinäkuuta 1934 alkaen yleisesikuntaupseeriksi Helsingin sotilaspiirin esikuntaan.
Leonid Markelov

Leonid Igorevitš Markelov (ven. Леонид Игоревич Маркелов, s. 25. toukokuuta 1963 Moskova) on Venäjään kuuluvan Marin tasavallan päämies (2001-2017). Markelov on venäläinen, ja koulutustaustaltaan puolustusministeriön alaisesta Puna-armeijan instituutista valmistunut juristi.
Markelov oli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen jäsen ja äärikansallismielisen Vladimir Žirinovskin kannattaja. Merkelov pääsi duumaan yhdeksi kaudeksi 1990-luvun alkupuolella. Liike-elämän puolella hän nousi suuren Rosgostrah-vakuutusyhtiön varapresidentiksi.
Vuonna 2000 Markelov voitti Marin tasavallan presidentinvaalit massiivisen mainoskampanjan avulla. Muun muassa Euroopan parlamentti ja monet ihmisoikeusjärjestöt ovat kritisoineet Markelovin hallintoa omassa tasavallassaan vähemmistönä elävien marien kansallisesta sorrosta ja marien kulttuurielämän tukahduttamisesta. Mareihin kohdistuvista pahoinpitelyistä, uhkailusta ja jopa murhista on tullut arkipäivää Markelovin hallintokaudella.
Joulukuussa 2004 Markelov valittiin uudelle presidenttikaudelle valtapuolue Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana, Vladimir Putinin tukemana. Vuoden 2009 lopussa presidentti Medvedev esitti (tuolloin voimassa olleen Venäjän lainsäädännön mukaisesti) tasavallan parlamentille Merkelovin valitsemista kolmanneksi kaudeksi. Tätä ennen paikallista lainsäädäntöä oli muutettu niin, että presidentin toimikausi muuttui viisivuotiseksi. Tammikuussa 2010 Markelov aloitti kolmannen kautensa Marin tasavallan johdossa.
06 huhtikuu 2017 Venäjän presidentti Vladimir Putin on hylännyt johtaja Marin tasavalta Leonid Markelov, joka erosi omasta pyynnöstään .
Tuuve Aro

Tuuve Aro (s. 19. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut yhdeksän kaunokirjallista teosta, joista viisi ovat novellikokoelmia, kaksi romaaneja ja kaksi lastenromaaneja.
Aro on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän on opiskellut myös estetiikkaa ja elokuva- ja televisiotutkimusta. Kirjoittamista hän on opiskellut Oriveden Opistossa sekä yliopiston kirjoittajaryhmässä Nobelistiklubissa 1993-2006. Kirjailijan uransa ohella Aro on työskennellyt elokuvakriitikkona ja elokuvatoimittajana.
Aron esikoisteos Harmia lämpöpatterista (1999) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Vuonna 2006 Arolle myönnettiin Kalevi Jäntin palkinto teoksesta Merkki ja muita novelleja. Niminovelliin perustuva Mikko Kuparisen ohjaama 15 minuutin lyhytelokuva Sirocco (2012) palkittiin parhaana fiktioelokuvana Odensen kansainvälisellä elokuvafestivaalilla sekä kotimaisella Artova Film Festivalilla vuonna 2013.
Aro on kirjoittanut Topi & Tallulah -lastenkirjasarjaa, jonka ensimmäinen osa Korson purppuraruusu ilmestyi vuonna 2011. Vuonna 2013 ilmestyi sarjan toinen osa, Karambolan kirous.
Evo (Lammi)

Evo on kylä Kanta-Hämeessä entisen Lammin kunnan alueella, nykyisin osana Hämeenlinnaa. Kylä on tunnettu lukuisista puhtaista järvistään ja ympäröivästä metsäluonnosta. Evolla on paljon matkailu- ja virkistystoimintaa, joka liittyy läheiseen metsäluontoon. Alueella sijaitsee muun muassa tunnettu Niemisjärven virkistyskalastusalue sekä metsäopetuksen yksikkö, jossa toimivat Hämeen ammattikorkeakoulu ja Hämeen ammatti-instituutti.

Evon retkeilyalue

Evon retkeilyalue perustettiin 1994 Lammin ja Padasjoen alueelle. Evon retkeilyalue koostuu valtion retkeilyalueesta ja luonnonsuojelualueista, Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammattikorkeakoulun instituutin Evon opetusmetsistä sekä Hämeenlinnan kaupungin ulkoilumetsästä. Kaikkien edellä mainittujen alueiden yhteinen pinta-ala on 8 500 hehtaaraia. Alue on vedenjakaja-alueelle tyypilliseen tapaan korkeaa ja korkeusero voi olla jopa 80 metriä. Evolla on jopa 100 vuotta vanhaa lehtikuusikkoa. Toisaalta siellä on myös metsän sukkession osoittamiseksi poltettua, kulotettua, metsää, mikä kuvaa salamaniskusta palanutta aarnimetsää opetustarkoituksessa.
Metsäopetus on Suomessa alkanut Evolla vuonna 1862. Entinen Evon metsäopisto, nykyinen Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammatti-instituutin yksikkö sijaitsee valtion metsämailla, jonne on perustettu myös Evon virkistysalue luontomatkailijoille. Virkitusalueen pinta-ala on noin 4 500 hehtaaria ja siellä on ulkoilureittejä, jotka ovat osa Ilvesvaellus-reitistöjä jatkuen Padasjoen puolelle, jossa on Hämeenlinnan kaupungin metsä- ja retkeilyalue. Alueella on virkistyskalastusalue, metsäkämppämajoitusta, laavuja, nuotionpaikkoja sekä paikkoja matkailuvaunuille. Kokonaisuuteen kuuluu Evokeskus, joka toimii tiedotus- ja hallinnointipaikkana. Se sijaitsee kantatie 53:n varrella.
Klobukki

Klobukki on päähine, joka muodostuu kamilavkasta eli tasalakkisesta päähineestä ja siihen kiinni ommellusta hunnusta. Klobukkia käyttävät ortodoksiset piispat ja munkit.
Itsenäisen (autonomisen tai autokefalisen) kirkkokunnan päämies, kuten esimerkiksi Suomen ortodoksisen kirkkokunnan arkkipiispa Leo, käyttää klobukissaan valkoista huntua. Tällöin päähineeseen kuuluu myös etuosassa kannettava briljanttiristi.
Aivan alun perin, vielä vuonna 1898, valkoinen klobukki briljanttiristein oli piispan ansiomerkki: sellaisen sai Suomen hiippakunnan ensimmäinen arkkipiispa Antoni silloin, kun hänet ylennettiin ja hän lähti Suomesta. Suomen itsenäisyyden aikana ansiomerkistä tuli itsenäisen kirkon päämiehen tunnus, kun isä arkkipiispa Herman sai sellaisen heti arkkipiispakautensa aluksi.
Venäjällä valkea klobukki briljanttiristein on edelleen ansiomerkki. Moskovan patriarkan valkea klobukki on hieman erimallinen kuin muut: sen päähineosa on kypärän mallinen ja valkoiseen huntuun liittyy otsassa ja molemmin puolin olkapäille ulottuvissa kaistoissa olevat ikonit. Ikonit vaihtelevat kunkin patriarkan mukana, esimerkiksi nykyisellä patriarkalla on ikoneinaan kerubeja.