google/wiki40b huggingface dataset:
Ragazzi di Via Panisperna

Ragazzi di Via Panisperna (suom. Via Panispernan pojat) oli Enrico Fermin johtama tutkimusryhmä. Vuonna 1934 ryhmä löysi hitaan neutronin, mikä mahdollisti ydinreaktorin ja myöhemmin myös ydinpommin rakentamisen. Ryhmän nimi tulee Via Panisperna -kadulla sijainneen La Sapienza -yliopiston fysiikan laitoksen osoitteesta. Katu on nimetty läheisen luostarin mukaan.
Fermin lisäksi ryhmässä työskentelivät: Edoardo Amaldi, Oscar D'Agostino, Ettore Majorana, Bruno Pontecorvo, Franco Rasetti ja Emilio Segrè. Kaikki muut paitsi D'Agostino, olivat fyysikoita. D'Agostino oli kemisti.
Ryhmä kasvoi italialaisen poliitikon ja laitoksen johtajan Oscar Mario Corbinon johdossa. Corbino huomasi Fermin kyvyt ja nimitti hänet vuonna 1926 Italian ensimmäiseksi teoreettisen fysiikan professoriksi. Vuodesta 1929 Fermi ja Corbino omistautuivat laitoksen toiminnan nykyaikaistamiseen.
Tutkimuslaboratorion ensimmäiset kokeet liittyivät atomi- ja molekyylispektroskopiaan. Myöhemmin tutkimus keskittyi kokeelliseen atomiydintutkimukseen. Kokeissa muun muassa pommitettiin erilaisia materiaaleja berylliumista alfa-säteillä irrotetuilla neutroneilla. Alfa-säteiden lähteenä käytettiin radonia, joka on hyvin radioaktiivinen kaasu. Fermin ja Majoranan työ mahdollisti atomin ytimen rakenteen ymmärtämisen ja siihen liittyvät voimat. Vuosina 1933 ja 1934 he julkaisivat Beetahajoamisen kuvaavan teorian.
Vuonna 1938, toisen maailmansodan uhatessa ryhmä hajosi ja useimmat sen jäsenistä poistuivat Italiasta. Vain Edoardo Amaldi jäi Italiaan ja teki sodan jälkeen merkittävän työn italialaisen fysiikan tutkimuksen uudelleenluomiseksi. Hän oli myös mukana perustamassa Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskusta CERNiä.
Ryhmästä on tehty elokuva I ragazzi di via Panisperna. Sen ohjasi Gianni Amelio vuonna 1989.
Häijää

Häijää on kylä ja taajama Sastamalan kaupungissa, entisen Mouhijärven kunnan alueella. Taajamassa oli vuoden 2016 lopussa 384 asukasta. Häijää on Sastamalan alueen yksi suurimmista kasvualueista asukasmääränsä suhteen ja vilkas maantieliikenteen pysähdyspaikka. Häijää valittiin vuonna Pirkanmaan vuoden kyläksi vuonna 2003. Häijään postinumero on 38420. 
Kylä sijaitsee Tampereen ja Porin välisen valtatie 11:n ja Keikyästä Kyröskoskelle kulkevan seututie 249:n risteyksessä. Aikanaan Häijään alueella Salmin kylässä sijaitsi valtateiden 9 ja 11 risteys: Turusta tullut valtatie 9 ja Porista tullut valtatie 11 yhtyivät ja jatkuivat samaa reittiä Siuron kautta Tampereelle. Häijäästä on matkaa Sastamalan keskustaan 20 kilometriä, entisen Mouhijärven keskustaajamaan Uotsolaan viisi kilometriä, Kyröskoskelle 20 kilometriä, Tampereelle 40 kilometriä ja Poriin 75 kilometriä.
Häijään runsaisiin palveluihin kuuluvat mm. Neste Häijää -liikennemyymälä, Kauppakeskus Häijään Äijä, Säästömarket, Häijään Urheilutarvike, Häijään koulu ja päiväkoti, Mouhijärven kumikorjaamo, Lantmännen Agro, Mouhijärven Kukka, Neste Express -kylmäasema, Muoti- ja lahjatavaraliike Kultalyhty, kirpputori-kahvila, kultasepänliike, fysioterapia sekä useita parturi-kampaamoita. 
Häijää on kuuluisa niin kansainvälisestikin tunnetusta urheilutarvikeliikkeestään kuin suosistusta tanssipaikastaan, Häijään Tanssikrouvista.
Häijään läheisyydessä sijaitsevat Särkijärven uimaranta sekä Otamussillan virkistysalue.
Taulant Xhaka

Seurajoukkueura

Xhaka on FC Baselin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Raiffeisen Super Leaguessa kaudella 2010–2011 pelaten kuudessa ottelussa. Basel voitti tuolla kaudella mestaruuden. Ensimmäisen maalinsa Baselin paidassa Xhaka teki kaudella 2011–2012. Tammikuussa 2012 Xhaka siirtyi lainalle Raiffeisen Super Leaguen Grasshoppersiin. Hän pelasi seuran paidassa lainalla puolitoista kautta voittaen Sveitsin cupin kaudella 2012–2013. Palattuaan Baseliin Xhaka on voittanut Sveitsin mestaruuden kausilla 2013–2014, 2014–2015 ja 2015–2016.

Maajoukkueura

Xhaka on edustanut Sveitsiä kaikissa nuorten maajoukkueissa. Hän valitsi kuitenkin aikuisten maajoukkueekseen Albanian, josta hänen vanhempansa ovat kotoisin. Xhaka teki debyyttinsä Albanian jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan.

Muuta

Xhakan nuorempi veli Granit Xhaka pelaa Englannin Valioliigan Arsenalissa ja edustaa Sveitsin jalkapallomaajoukkuetta.
Mahaminh Sakayamunee Visejchaicharn

Mahaminh Sakayamunee Visejchaicharn (suom. Thaimaan suuri Buddha) on 92 metriä korkea patsas, joka esittää istuvaa Buddhaa. Patsas tunnetaan myös nimillä Suuri Buddha ja Phra Buddha Maha Nawamin. Patsas sijaitsee Ang Thongin kaupungissa Thaimaassa. Patsasta alettiin rakentaa vuonna 1990 ja se valmistui vuonna 2008. Patsas on tehty sementistä, joka on maalattu kullan väriseksi. Mahaminh Sakayamunee Visejchaicharn on Thaimaan suurin patsas.
AC Kajaani

Historia

AC Kajaanin edeltäjä Kajaanin Palloilijat pelasi jalkapallon SM-sarjassa yhden kauden ajan eli vuonna 1953.
AC Kajaani on kajaanilaisten jalkapalloseurojen Kajaanin Palloilijat ry:n ja FC Tarmo ry:n yhteisesti perustama, erityisesti miesten jalkapalloiluun tarkoitettu ja myöhemmin A- ja B- juniorijoukkueet sisältävä jalkapalloilun erikoisseura. Se perustettiin Kajaanissa 12. marraskuuta 2006. KaPa ja FC Tarmo jatkavat omaa toimintaansa junioritasolla.
Seuran perustavassa kokouksessa olivat läsnä Lauri Huovinen, Kaarlo Karjalainen, Matti Kilpeläinen, Harri Partanen, Raimo Rautiainen, Auvo Schroderus, Arvo Toivainen ja Jyrki Vahlamo. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Arvo Toivainen, varapuheenjohtaksi Harri Partanen, sihteeriksi Lauri Huovinen ja rahastonhoitajaksi Harri Partanen.
Seuran nimen etuosassa olevat kirjaimet AC tarkoittaa, että A on Allians (yhteenliittymä, kahden tai useamman tahon) ja C on Club, eli kerho. AC Kajaani  on siis kerho joka on muodostunut kun kaksi kerhoa on liittynyt yhteen.
Seura sai FC Tarmon paikan Kolmosessa ja sijoittui heti ensimmäisellä kaudellaan 2007 sarjan toiseksi. Myös seuraavana vuonna 2008 sijoitus oli toinen. Samoin pelikaudella 2009 ja 2010 sijoitus oli toinen. Suomen Cupissa joukkue eteni aina neljännelle kierrokselle asti. Kakkoseen AC Kajaani nousi kaudeksi 2012. Kauden päätteeksi joukkue nousi Ykköseen voittamalla kaksiosaisessa nousukarsinnassa Järvenpään Palloseuran yhteismaalein 1–0.
Kaudella 2013 AC Kajaani pelasi Ykkösessä, mutta jäi sarjan viimeiseksi ja putosi takaisin Kakkoseen. Joukkue nousi takaisin Ykköseen kauden 2017 päätteeksi, jolloin se voitti kaksiosaisessa nousukarsinnassa FC KTP:n yhteislukemin 6–3.
Tyypin 95 kevyt panssarivaunu Ha-gō

Tyypin 95 kevyt panssarivaunu Ha-gō (jap. 九五式軽戦車 ハ号, Kyūgo-shiki keisensha Ha-gō) on japanilainen kevyt panssarivaunu. Sitä käytti Keisarillisen Japanin armeija. Vaunutyyppi tunnettiin myös nimillä Ke-gō sekä Kyū-gō. Tyypin suunnittelu tapahtui 1930-luvulla. Tuotanto päättyi 1943, jolloin noin 2 300 vaunuyksiköä oltiin ehditty valmistaa eri versioina. Saman konstruktion pohjalta kehiteltiin Erikois-2-tyypin moottorijahti Ka-Mi, mutta sen tuotanto ja käyttö jäivät suhteellisen vähäiseksi.
Vaunun pääase oli 37 mm:n tykki. Vaunutyyppi saavutti alkuun menestystä, mutta lähinnä heikommin aseistautunutta vastapuolta vastaan, kuten Mantšuriassa. Vaunu osoittautui myöhemmin jokseenkin tehottomaksi esimerkiksi amerikkalaisten M4 Sherman-vaunuja vastaan taistellessa. Dieselmoottori teho oli 120 hevosvoimaa, ja vaunun toimintamatka oli 250 km. Sen suurin maantienopeus oli 45 km/t. Apuaseina vaunussa olivat kaksi kappaletta 7,7 mm:n konekiväärejä.
Hyas

Hyas (muinaiskreikaksi Ὑας) oli kreikkalaisessa mytologiassa titaani Atlaan ja Aithran poika. Hänet surmasi nuorukaisena joko leijona, käärme tai villisika, jota hän oli metsästämässä.
Kuolemansa jälkeen jumalat nostivat Hyaan tähtikuvioksi taivaalle yhdessä leijonan kanssa – nämä luultavimmin edustavat Jousimiehen ja Leijonan tähtikuvioita. Myös veljeään syvästi surreet ja kyynelehtineet hyadit nostettiin taivaalla hyadien tähtijoukoksi Härän tähtikuvioon.
Jousimiehen ja Leijonan tähtikuviot eivät ole ylhäällä yhtäaikaa, vaan toisen noustessa toinen aina laskee. Hyadien nouseminen ja laskeminen ajoittuu puolestaan runsaiden sateiden aikaan.
House of Yahweh

House of Yahweh on yhdysvaltalainen lahko. Se opettaa Yahshuan veren puhdistavan uskovat synnistä, mutta edellyttää myös Mooseksen lain noudattamista jopa siinä määrin, että sen katsotaan tuovan pelastuksen. Nimi Jeesus ei liikkeen opetuksen mukaan ole oikea, vaan muotoa Yahshua on käytettävä. Sapattina vietetään lauantaita. Liike kiistää kolminaisuusopin ja Yahweh ja Yahshua nähdään erillisinä olentoina.
Liikkeen johdossa toimii Yisrayl Hawkins (alun perin "Buffalo" Bill Hawkins). Lahko on saanut julkisuutta muun muassa moniavioisuuden ja jäsentensä tekemien rikosten johdosta. Myös Yisrayl Hawkins on ollut epäiltynä rikoksista, jotka liittyivät lapsityövoiman käyttöön ja moniavioisuuteen. Hänellä on väitetysti yli kolmekymmentä vaimoa.
Monet lahkon jäsenet ovat ottaneet käyttöön sukunimen Hawkins ja alkaneet käyttää etunimistään epätavallisia kirjoitusasuja, joihin yleensä sisältyy ainakin yksi y-kirjain.
Yisrayl Hawkins perusti lahkon vuonna 1980 lähdettyään veljensä Jacob Hawkinsin samannimisestä lahkosta, jonka toiminta sitten loppui johtajansa kuoltua. Nykyisen lahkon pääpaikka on Teksasin Abilene. Liikkeen on povattu voivan kehittyä tuhoisaksi kultiksi. Sen parista on noussut profetioita, joissa on ennustettu muun muassa ydinsotaa.
Yisrayl Hawkins johtaa liikettä autoritaarisesti. Hän esiintyy lopun aikojen profeettana, josta puhutaan Raamatussa. Muita kirkkoja pidetään saatanallisena eksytyksenä, ja House of Yahweh -liikkeen jättävän katsotaan hylkäävän Jumalan ja oman pelastuksensa.
Suomalaisen divisioonan määrävahvuus

Divisioonan määrävahvuus vuonna 1941 muotoutui parantuneen materiaalitilanteen, ei niinkään talvisodassa saatujen kokemuksien mukaiseksi. Sodan aikana divisioonan kokoonpanoon tehtiin useita muutoksia, jotka osin jopa merkittävästi heikensivät divisioonan taistelukykyä.
Artikkelissa esitellään suomalaisen divisioonan kokoonpano vuosina 1941 ja 1944.

Perustaminen

Jatkosotaa varten divisioonien muodostamisesta vastasi sotilasläänin esikunta. Kuhunkin sotilaslääniin kuului yleensä kaksi (muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta) suojeluskuntapiiriä, jotka taas vastasivat divisioonaan kuuluvien reserviläisrykmenttien perustamisesta.
Jatkosodan alussa divisioonat muodostettiin siten, että vahvuuteen kuului yksi varusmiehistä koottu jalkaväkirykmentti (jotka olivat pääosin sijoitettu valtakunnan itärajalle) ja kaksi reserviläisistä muodostettua jalkaväkirykmenttiä. Lounais-Suomen, Satakunnan ja Vaasan sotilasläänit saivat kuitenkin tehtäväkseen perustaa kokonaisen divisioonan reserviläisistä, koska niille ei enää "riittänyt" varusmiehistä muodostettua rykmenttiä.

Vuoden 1944 divisioonan määrävahvuudet

Vuoden 1944 määrävahvuudet poikkesivat vuoden 1941 määrävahvuuksista lähinnä taistelujoukkojen osalta. Poikkeavuuden taustalla oli asemasodan aikana tehdyt muutokset divisioonan organisaatiossa ja laajat vanhempien ikäluokkien kotiutukset.
Jo kesällä 1941 alettiin Päämajassa suunnitella vanhempien ikäluokkien kotiuttamista. Suomalaisen sodanjohdon usko saksalaisten menestykseen johti arvioon, että uusien rintamalinjojen puolustamiseen ei tarvittaisi kuin prikaatikokoonpanoon muutettuja joukko-osastoja. Suunnitelmien mukaan jokainen divisioona (= 9 pataljoonaa) kotiuttaisi varusmiespalvelustaan suorittamassa olleita lukuun ottamatta jalkaväkiyksikkönsä ja tilalle muodostettaisiin nelipataljoonainen suojajoukkoprikaati.
Laajojen kotiutusten taustalla oli myös kotiseudun merkittävä työvoimapula ja runsaslukuisen kenttäarmeijan huoltamisen aiheuttamat vaikeudet. Kotiuttamissuunnitelmia aloitettiin toteuttaa muun muassa siirtämällä vanhempia ikäluokkia omiin yksiköihinsä, joita oli tarkoitus kotiuttaa kokonaisina pataljoonina (joiden uudelleenperustamisvalmiutta oli tarkoitus ylläpitää).
Saksalaisten kärsimät takaiskut itärintamalla ja toisaalta myös venäläisten laajat vastahyökkäykset esimerkiksi Aunuksen kannaksella keväällä 1942 johtivat päätelmään, että kotiutuksia ei voidakaan toteuttaa suunnitellussa laajudessaan.
Näistä syistä määrävahvuisen divisioonan kokoonpano muodostui vuoden 1944 kevättalven aikana seuraavanlaiseksi:

Huoltomuodostelmat

Divisioonan huoltomuodostelmissa ei tapahtunut merkittäviä muutoksia.
Staattinen sähkö

Staattinen sähkö  tarkoittaa staattista sähkövarausta. Tämä on aineen sähköinen epätasapainotila, jolloin staattisesti varautuneessa kappaleessa on elektronien vajaus tai ylimäärä, eli positiivinen tai negatiivinen varaus. Normaali sähköinen varaus purkautuu sähkövirran katketessa, mutta staattinen varaus on pysyvämpi, koska se usein muodostuu sähköä eristävään materiaaliin eikä pääse purkautumaan. Hankaamisen ja koskettamisen lisäksi varautuminen voi syntyä esimerkiksi sähkölaitteen sähkökentässä induktion vaikutuksesta kappaleeseen.

Historia

Antiikissa meripihka tunnettiin aineena, joka kuivalla säällä hierottaessa saattoi kipinöidä ja vetää pieniä kappaleita puoleensa. Thales selitti ilmiön johtuvan meripihkan sielusta, joka vaikutti elottomiin esineisiin. Theofrastos havaitsi turmaliinin (lapis lyncurius) sisältävän samanlaisia ominaisuuksia. Gaius Plinius Secundus lisäsi listaan rubiinin. Arabit tunsivat gagaatin. Antiikin ajasta myöhäiskeskiajalle ilmiötä ei juuri tutkittu, eikä muita sähköilmiöitä kuten salamaa osattu yhdistää staattisen sähkön ilmentymiin.
Keskiajalla magnetismista ja sähköilmiöistä mainitsivat Roger Bacon ja Girolamo Cardano. William Gilbert oli ensimmäinen, joka luetteli systemaattisesti kappaleita, jotka saivat ominaisuuksia hangattaessa. 1650-luvulla Otto von Guericke rakensi rikkipallon, jolla saattoi tehdä hankaussähköön liittyviä kokeita. Myöhemmin Francis Hauksbee rakensi lasipallosta laitteen, jolla sai tehtyä sähköä polkemalla. Leydenin pullo yhdistettynä lasipallogeneraattoriin antoi alun kaikelle sähkön tutkimukselle.

Hankaussähkö

Tribosähköinen ilmiö syntyy kahden eri materiaalin hankautuessa toisiaan vasten. Tämä on tunnetuin sähkövarauksen muodostumistapa ja helposti demonstroitavissa hankaamalla muovimateriaaleja puuvillakankaalla. Tällöin toinen materiaali varautuu positiivisesti ja toinen negatiivisesti. Ihmisen ollessa yleensä positiivisesti varautunut ja sähköäjohtava, niin negatiivisesti varautunut muovi synnyttää kosketuksessa kipua aiheuttavan sähköpurkauksen, joka voi näkyä kipinänä.

Pietsosähköinen ilmiö

Pietsosähköinen ilmiö syntyy kappaleen muodonmuutoksesta tietynlaisessa kiderakenteessa.

Sähköstaattinen induktio

Sähköstaattinen induktio eli influenssi on ilmiö, jolla myös johtavat metallikappaleet saadaan staattisesti varautuneiksi.

Staattisen sähkövarauksen hyödyntäminen

Teollisuudessa staattista sähkövarausta hyödynnetään kappaleiden kiinnittämiseen, esimerkiksi ESC (Electrostatic chuck) kiinnitystä käytetään plasmaetsauskoneissa piikiekkojen pitämiseen kiinni alustassaan. Varaus näissä synnytettään sähköllä ja se voidaan myös purkaa kappaleen irrottamiseksi.
Elektrofotografiassa, jota käytetään valokopioinnissa ja lasertulostimissa, kopiokoneen tai tulostimen rumpu ladataan ensin staattisella sähköllä ja varaus puretaan sitten pois halutuista kohdista valon avulla. Värijauhe tarttuu niihin kohtiin, joihin sähkövaraus on jäänyt.
Elektreettimikrofonissa hyödynnetään elektreettimateriaalissa olevaa pysyvää staattista sähkövarausta polarisaatiojännitteen muodostamiseen.
Pertti Jalonen

Pertti Jalonen on suomalainen muusikko ja säveltäjä.
Jalonen on vuodesta 1988 alkaen soittanut useissa eri yhtyeissä, joissa työnantajina ovat olleet muun muassa Kari Tapio, Jari Sillanpää, Paula Koivuniemi, Kirka, Arja Koriseva, Tapani Kansa ja Matti ja Teppo.
Jalonen on menestynyt säveltäjänä ja mm. voittanut Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun. Vuonna 2012 Jalonen voitti Tangomarkkinoiden sävellyskilpailun kappaleella Rakkaus riepottaa. Vuonna 2016 Jalosen sävellys Mua katsokaa oli samassa kilpailussa kymmenen parhaan joukossa. Vuonna 2015 voitto tuli myös Somero Soikoon -kilpailussa kappaleella Helmeni alku. 
Levytuottajana, säveltäjänä ja sovittajana Jalonen on toiminut myös muun muassa Jari Sillanpäälle, Arja Korisevalle, Kari Tapiolle, Dannylle, Fredille, Mamballe, Tapiola Sinfoniettalle, UMO:lle ja Helsingin Kaupunginorkesterille, Vantaan viihdeorkesterille, Helsingin poliisisoittokunnalle, Kaartin Sotilassoittokunnalle 
Jalonen johtaa tuotantoyhtiö Bird Music Oy:tä, joka tuottaa konsertteja (mm. Havaintoja parisuhteesta -konsertit), pyörittää omaa äänitysstudiota sekä etsii uusia artistilahjakkuuksia ja tuottaa heille musiikkia. Kotisivu birdmusicfinland.com
Längelmäveden reitti

Längelmäveden reitti on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva järvireitti Hämeessä Pirkanmaalla Suomessa. Se yhtyy Vanajaveden reittiin Valkeakoskella ja siihen yhtyy kaakosta Hauhon reitti.
Järvireitin keskusjärvenä on Längelmävesi, johon laskee Vesijärvi. Längelmävedestä vedet virtaavat Kaivannon kanavan kautta Roineeseen, ja tästä edelleen Mallasveteen, johon laskee Kostianvirtaa pitkin myös Pälkänevesi sekä kaakosta Hauhon reitin vedet. Itse Mallasvesi laskee Valkeakosken kautta Vanajaveteen.
Reitin keskiosan järvien Längelmäveden, Roineen, Vesijärven ja pälkäneveden virtaussuhteet ovat muuttuneet historiallisella ajalla osin luonnonvoimien, osin ihmisen toiminnan vaikutuksesta. Alun perin vuoteen 1604 Längelmävesi, Vesijärvi ja pääosa Pälkäneveden vesistä laski Sarsanvirran kautta Roineeseen osan Pälkäneveden vesistä laskiessa vähäisen Hykiänkosken kautta Mallasveteen. Vuonna 1604 Hykiänkosken paikalle syntyi veden uurtamana suurempi uoma, Kostianvirta ja tämän tuloksena Sarsanvirta kuivui. Entisen salmen paikalle Längelmä- ja Pälkänevesien välille muodostui Iharinkoski, jota pitkin Vesijärven ja Längelmäveden vedet alkoivat virrata Pälkäneveteen ja täältä edelleen Kostianvirran kautta Mallasveteen. Tämän jälkeen virtaussuhteet muuttuivat vielä vuonna 1830, kun Roineen ja Längelmäveden välisen Kaivannon kannaksen poikki silloin rakennetun Kaivannon kanavan sulut murtuivat ja Längelmäveden pinta laski nopeasti Roineen tasoon. Samalla Iharinkoski Längelmäveden ja Pälkäneveden välillä kuivui. Näin Kaivannon kanavasta tuli Längelmäveden lasku-uoma, mutta Kostianvirta säilyi edelleen Pälkäneveden lasku-uomana. Vuonna 2014 Längelmäveden ja Pälkäneveden välille syntyi kapea yhteys, kun Iharinkosken uomassa ollut kannas poistettiin.
Järvenlaskujen ja riistäytymisien tuloksena Längelmäveden reitin järvistä ovat nykyään samassa tasossa reitin keskusjärvi Längelmävesi, siihen laskeva Koljonselkä, Längelmäveden alapuoliset Roine ja Mallasvesi, Mallasveteen Kostianvirran kautta laskeva Pälkänevesi ja edelleen Mallasveteen Pinteleen kautta laskeva Hauhon reitin järviketju, johon kuuluvat Ilmoilanselkä, Pyhäjärvi, Iso-Roine ja Hauhonselkä. Samalla tasolla olevina nämä voidaan periaatteessa määritellä myös yhdeksi suurjärveksi, joka koostuu useasta altaasta, vaikka monet altaita yhdistävistä uomista ovatkin varsin kapeita.
Joonas Juutilainen

Joonas Juutilainen (s. 1976) on suomalainen Taideteollisesta korkeakoulusta valmistunut graafinen suunnittelija, joka toimi medialaboratorion tutkijana 2007-2008. Tämän jälkeen Juutilainen on työskennellyt Tiedekeskus Heurekan graafisena pääsuunnittelijana vuodesta 2008, ja suunnitellut Heurekan tunnuksen 2010 ja tunnuksenomaisen opastakin 2012. Juutilainen on valokuvaaja Leena Neuvosen ja juoksija Pekka Juutilaisen poika ja komentajakapteeni Martti Juutilaisen pojanpoika.
Geras

Geras (muinaiskreikaksi Γῆρας) oli antiikin kreikkalaisessa mytologiassa vanhuuden henkilöitymä. Hesiodoksen mukaan hän oli Nyksin poika, ja Hyginuksen mukaan Erebos oli hänen isänsä. Geraan vastakohta oli Hebe, nuoruuden henkilöitymä. Hänen roomalainen vastineensa oli Senectus.
Geras esitetään antiikin taiteessa vanhana ja kuihtuneena ukkona. Maalauksissa hänet kuvataan useimmiten kamppailemassa Herakleen kanssa.
Lauttajärvi (Virrat, Korpiskylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,3 metriä mpy.
Mikko Peltola (toimittaja)

Mikko Peltola on porilainen toimittaja ja viestintäalan yrittäjä. Mikko Peltola on ollut myös kirjoittamassa ruokakirjaa WSOY/Johnny Knigalle sekä musiikkikirjaa Like Kustannukselle.
Kullero

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen kullero kasvattaa pystyn, 30–60 cm pitkän, kaljun varren. Varsi on useimmiten haaraton. Juurakko on pysty. Aluslehdet ovat pitkäruotisia ja vanhat ruodit säilyvät säikeinä varren tyvellä. Aluslehtien lapa on 7–15 cm leveä, hieman pituuttaan leveämpi ja tavallisesti viisijakoinen- tai osainen. Lavan tyveen saakka ulottuvat liuskat ovat 3–6-hampaisia. Varsilehdet ovat aluslehtiä lyhyempiruotisia ja lehden lapa vähempi- ja kapeampiliuskainen. Ylimmät varsilehdet ovat ruodittomia. Kulleron kukat ovat yksittäin tai kukinto on kaksi- tai kolmikukkainen viusko. Keltainen kukka on iso, litteähkö "pallo", joka on halkaisijaltaan 2–5 cm. Pallomaisuutta lisäävät varsinaisia terälehtiä ympäröivät terälehtimäiset verholehdet. Niitä on noin kymmenen kappaletta ja ne ovat heleänkeltaisia, 1,5–2,5 cm pitkiä, kuperia ja noin heteiden pituisia. Myös terälehtiä on kymmenkunta, ja ne ovat litteitä, kapeita mesilehtiä. Etelä-Suomessa kullerot aloittavat kukintansa toukokuussa, Lapissakin viimeistään juhannuksena tai heinäkuun alussa. Hedelmä on 7–10 mm pitkä tuppilo, joita on runsaasti. Tuppilon ota on yli 1 mm:n pituinen. Leinikkikasvien tapaan myös kullero on myrkyllinen.
Kulleron kukka aukeaa vasta lakastumisen alkaessa. Koska kukka vaatii ristipölytyksen, pölyttävien hyönteisten on osattava tunkeutua sulkeutuneeseen kukkaan. Kulleron pölyttämiseen ovat erikoistuneet juurikärpästen heimoon (Anthomyiidae) kuuluvat pienet, neljän millin mittaiset kullerokärpäset (Chiastocheta). Kullerokärpäset paitsi imevät kulleron mettä, myös parittelevat kullervon kukassa ja munivat siihen. Toukat syövät osan kulleron kukan tuottamista siemenistä.

Levinneisyys

Kulleroa tavataan Euroopassa laajalla alueella Alpeilta läpi Itä-Euroopan aina Uralille saakka. Pohjois-eteläsuunnassa lajia tavataan Keski-Italiasta ja Balkanilta Fennoskandian pohjoisosiin. Lisäksi sitä kasvaa muun muassa Skotlannissa ja Pyreneiden vuoristossa. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella Keski-Siperiaan saakka. Kulleroa tavataan paikoitellen myös Kiinassa.
Suomessa kullero on yleinen Pohjois-Suomessa Oulu–Kuusamo-linjan pohjoispuolella, sekä toisaalta Etelä-Hämeessä ja Järvi-Suomen eteläosissa. Muualla Suomessa laji on harvinainen ja se puuttuu lähes kokonaan Ahvenanmaalta, Keski- ja Etelä-Pohjanmaalta sekä Satakunnasta.

Elinympäristö

Kullero kasvaa lehdoissa, lehto- ja lettokorvissa, kosteilla niityillä, tulvapensaikoissa, tunturien rinneniityillä ja tunturikoivikoissa. Lajia tavataan myös puutarha- ja viljelyskarkulaisena asutuksen läheisyydessä. Keski- ja Etelä-Euroopassa se on vuoristojen kasvi. Alpeilla sitä tavataan yli 3000 metrin korkeuteen asti.
Etelä- ja Keski-Suomessa kullero on monin paikoin taantunut tai kokonaan hävinnyt. Tärkein syy tähän on perinteisten niittyjen ja hakamaiden umpeenkasvu maatalouden rakennemuutosten myötä. Paikoitellen kauniskukkainen laji kärsii myös keruusta.

Käyttö ja kulttuuriset viittaukset

Kulleroa on käytetty jo pitkään puutarhojen koristekasvina ja leikkokukkana.
Kirjallisuudessa kullero esiintyy muun muassa Aaro Hellaakosken runokokoelmaan Jääpeili (1928) sisältyvässä tunnetussa runossa Keväinen junamatka.