google/wiki40b huggingface dataset:
Rinnehopeatäplä

Koko ja ulkonäkö

Kookas hopeatäplä, joka muistuttaa hyvin paljon ketohopeatäplää sekä hieman vähemmän orvokkihopeatäplää, eikä lajin tunnistaminen lentävästä yksilöstä ole luotettavaa. Koiraan siipien pohjaväri on kirkkaan oranssi, naaraalla ruskeampi. Koiraan etusiiven yläpinnalla toiseksi ja kolmanneksi takimmaisen siipisuonen kohdalla on hädin tuskin näkyvä määrä mustaa kehnää. Naaralla siiven tyviosassa on laajalti kehnää, jossa on sinertävä sävy. Molemmilla sukupuolilla etusiiven ulkoreuna on kaartuu hivenen sisäänpäin. Keskeisenä tuntomerkkinä takasiiven alapinnan ulkosarakkeessa on viisi punaruskeaa, rengasmaista silmätäplää, joista keskimmäinen on selvästi muita pienempi. Lisäksi siiven reunan vaaleita laikkuja ulkoreunan puolelta reunustava viiru on tummanruskea ja hyvin terävä. Takasiipien alapinnalla on laajoja, nähes nelikulmaisia vaaleita täpliä, mutta värimuodolla f. eris ne ovat vaaleankeltaiset. Täplien väliset alueet ovat ruskeat. Siiven tyvessä olevista neljästä vaaleasta täplästä uloimmaisen keskus on usein musta.

Levinneisyys ja lentoaika

Tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, ei kuitenkaan Skandinavian pohjoisosissa. Idässä alue jatkuu Turkkiin ja Iraniin. Suomessa levinneisyys rajoittuu Vaasa-Tampere-Joensuu-linjan eteläpuolelle, mutta runsas perhonen on vain saaristossa Turusta Hankoon. Perhoset lentävät kesäkuun lopulta elokuun alkupuolelle.

Elinympäristö ja elintavat

Rinnehopeatäplä viihtyy hiekkapohjaisilla kedoilla, metsäaukeilla ja etelänpuoleisilla kalliorinteillä, joilla on runsaasti kukkia. Se on elinpaikkansa suhteen ilmeisesti kovin vaatelias ja esiintymät ovat paikoittaisia. Perhoset käyvät ahkerasti kukissa.
Perhosen elintavat tunnetaan lähinnä Keski-Euroopasta. Naaras laskee munat yksitellen jäkälille lähelle ravintokasvia ja toukka talvehtii kuoriutumattoman munan sisällä. Toukka kuoriutuu munasta varhain keväällä ja toukan kehitys kestää puolestatoista kuukaudesta kahteen kuukauteen. Se on yöaktiivinen, piilottelee selvästi enemmän kuin lähilajien toukat ja koteloituu ravintokasvista riippuvaan koteloon lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää vajaan kuukauden.
Norjassa laji on luokiteltu vaarantuneeksi (VU), Ruotsissa silmälläpidettäväksi (NT). Suomessa se ei ole uhanalainen.

Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen orvokkeja esimerkiksi aho-orvokkia (Viola canina) ja metsäorvokkia (Viola riviniana).
Kirjomonninen

Koko

Kirjomonnisen pituus on enintään 6 cm.

Alkuperä

Kirjomonninen on kotoisin Etelä-Amerikasta, Purus-joesta.

Käyttäytyminen

Kuten muut monniset, kirjomonninen oleilee mieluiten pohjassa, jonka soran pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja, jotta se ei vahingoita siihen viiksiään. Kirjomonninen tonkii mielellään hienojakoista hiekkaa. Viihtyy parvessa. Parven minimikoko 5-6 yksilöä. Melko passiivinen monnislaji, joka viettää monia muita monnisia enemmän aikaa paikoillaan. akvaariolla saisi olla kokoa vähintään vajaa 100 litraa. Altaassa saisi olla myös kohtuullinen suodatus.

Vesiolot

Sopiva lämpötila on 22-26 °C, pH 6-7,5 ja vesi pehmeästä keskikovaan (dH 2-25).

Lisääntyminen

Lisääntyy samalla tavalla kuin sukulaisensa kuparimonninen. On kuitenkin vaikeampi saada kutemaan.
Eerolampi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,9 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 106,5 metriä mpy.
Töölön kirjasto

Töölön kirjasto on Helsingin Taka-Töölössä sijaitseva Helsingin kaupunginkirjaston toimipiste. Nykyiset toimitilat Helsingin Topeliuksenkadulla avattiin yleisölle joulun alla 22.12.1970. Kirjaston rakennuksen suunnitteli professori Aarne Ervi, ja tyyliltään se edustaa modernismia. Avatun kirjaston erikoisuutena oli Helsingin ensimmäinen musiikkiosasto. Kirjaston pääsisäänkäyntiä koristaa Kari Juvan pronssiveistos Lukusali.

Historia

Ennen nykyisen kirjastorakennuksen valmistumista Töölön kirjasto palveli asiakkaitaan muun muassa Runeberginkadun ja Mannerheimintien kulmassa sijaitsevan ns. Carelia-apteekin talossa, sekä Helsingin puhtaanapitolaitokselle kuuluneessa kiinteistössä Mannerheimintiellä. Puhtaanapitolaitoksen tilalle rakennettiin myöhemmin nykyiset suurhotellit Crowne Plaza ja Scandic Park (aiemmin Hesperia ja Intercontinental). Nykyisen kirjaston rakennusluvasta kiisteltiin vielä kaupunginvaltuustossa, kun jouhevasti etenevän hotelliprojektin louhintatyöt jo aloitettiin. Näin ollen Töölön kirjasto joutui vielä puoleksitoista vuodeksi evakkoon Kivelän sairaalan suojissa sijaitsevaan vanhaan puutaloon, ennen kuin pääsi muuttamaan nykyiseen rakennukseensa.
1970-luvulla Töölön kirjasto oli hyvin käytetty ja suosittu. 1980-luvulle saapuessa kävijämäärät kääntyivät laskuun, kunnes 1990-luvun lama kasvatti suosiota huomattavasti. Suosio on pysynyt tasaisena näihin aikoihin asti. Kirjastossa käy vuosittain 400 000 asiakasta ja lainauksia on 700 000.
Kirjastorakennuksen peruskorjaus alkoi heinäkuussa 2014 ja jatkui huhtikuuhun 2016 saakka; kirjasto avattiin yleisölle elokuussa 2016. Korjauskustannuksiksi arvioitiin 5,4 miljoonaa euroa vuonna 2012, mutta arvio nousi 7,3 miljoonaan euroon vuonna 2014, koska kirjaston kellarissa on ilmennyt vesivahinkoja. Rakennus sijaitsee kalliorinteessä, ja perustusten kunnostaminen osoittautui kalliimmaksi kuin arvioitiin. Lisäksi katto uusittiin kokonaan. Rakennus kunnostettiin ikään kuin se olisi suojelukohde. Kunnostuksen ajaksi Kulttuuritehdas Korjaamoon avattiin pienoiskirjasto.

Valikoima

Tarjolla kirjastossa on lähes 70 000 kirjaa sekä monipuolinen valikoima sanoma- ja aikakauslehtiä, musiikkiäänitteitä, nuotteja, pelejä sekä DVD- ja Blu-ray -levyjä. Koko rakennuksessa on saatavilla langaton verkkoyhteys Stadinetti, ja asiakaskäyttöön tarkoitettuja tietokoneita on toistakymmentä.
Rinkeby

Rinkeby on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort), ja kuuluu hallinnollisesti Rinkeby-Kistan kaupunginosa-alueeseen. Aiemmin kaupunginosa muodosti yksinään Rinkebyn kaupunginosa-alueen. Kaupunginosaa rajaavat Kistan, Tenstan ja Bromstenin kaupunginosat sekä Sundbybergin kunta. Rinkeby tunnetaan miljoonaohjelma-prosessin tuotoksena. Vuoden 2009 lopussa 89,6 prosentilla sen asukkaista oli ulkomaalainen tausta, mutta ikäryhmässä 16–64 peräti 93 prosenttia on ulkomaalaistaustaisia. Asukkaita on yhteensä noin 16 000. Maa-alaltaan kaupunginosa on 1,27 neliökilometrin suuruinen. 
Kaupunginosassa on vuonna 1975 avattu Rinkebyn metroasema Tukholman metron sinisellä linjalla.
Vuonna 2004 Rinkebyssä oli 15 613 asukasta. Rinkeby esiintyy ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1347 nimellä Rynkaby. Rinkeby on myös tullut kuuluisaksi siellä puhutun sosiolektin, rinkebysvenskan eli Rinkebyn ruotsin, takia.

Levottomuudet

Vuonna 2010 Rinkebyssä oli kaksipäiväisiä levottomuuksia, kun jopa 100 nuorta heitteli kiviä, sytytti tulipaloja ja hyökkäsi paikallista poliisiasemaa vastaan. Myös vuoden 2013 Tukholman mellakat ulottuivat kaupunginosaan.
Vuonna 2016 australialainen 60 Minutes -ohjelman kuvausryhmä vieraili kaupunginosassa tehdessään dokumenttia maahanmuuttokriisistä. Kuvausryhmää heiteltiin esineillä ja lyötiin ja potkittiin ja kameramiehen jalan yli ajettiin autolla.
Samana vuonna Norjan yleisradion kuvausryhmää heiteltiin kivillä ja uhkailtiin heidän olleessaan paikallisen poliisin mukana kaupunginosassa.
Helmikuussa 2017 Rinkebyssä puhkesi levottomuuksia kun poliisi teki pidätyksen metroasemalla. Paikalle kerääntyi nuorisojoukko, joka kivitti poliisia, poltti autoja ja ryösteli kauppoja. Poliisi vastasi ampumalla mellakoitsijoita. Dagens Nyheterin valokuvaajaa vastaan hyökättiin, ja hänen kameransa varastettiin.
Anna Baijars

Anna Kristina Baijars (s. 27. syyskuuta 1966 Helsinki) on Gummeruksen kustannusjohtaja vuodesta 2013. Hän työskenteli WSOY:n kustannusjohtajana 2008–2009 ja toimitusjohtajana 2009–2011. Baijars työskenteli Gummeruksessa aiemmin vuosina 1996–2008.

Ura

Baijars kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1985. Hän opiskeli yleistä kirjallisuustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1994. Lukuvuoden 1992–1993 hän opiskeli Pariisissa Sorbonnen yliopistossa ja teki gradunsa ranskalaiskirjailija Marguerite Yourcenarista.
Vuosina 1989–1990 Baijars oli Ylen TV-nyttin kuvaussihteeri, teki vuosina 1990–1991 vapaaehtoistyötä Ranskassa ja työskenteli Roihuvuoren yläasteen uskonnon tuntiopettajana 1991–1992. Valmistuttuaan yliopistosta hän työskenteli Suomen Kirjailijaliiton projektisihteerinä 1994–1996.

Gummerus ja WSOY

Baijars aloitti vuonna 1996 Gummeruksen suomennetun kaunokirjallisuuden toimituspäällikkönä ja siirtyi vuonna 2000 kustannuspäälliköksi. Vuosina 2005–2008 hän oli Gummeruksen kaunokirjallisuuden kustannusjohtaja. Tuolloin kustantamo alkoi jälleen julkaista uutta kotimaista lyriikkaa.
Vuonna 2008 Baijars siirtyi WSOY:n yleisen kirjallisuuden kustannusjohtajaksi. Helmikuussa 2009 hänet nimitettiin kustantamon toimitusjohtajaksi. Baijars uudisti WSOY:n toimintamallia ja vakautti yhtiön taloutta. WSOY aloitti pokkarikustantamisen vuonna 2009 ja sähkökirjakustantamisen vuonna 2010.
Kustannusalan haasteet näkyivät myös Baijarsin johtamassa WSOY:ssä. Kesällä 2010 huomiota herättivät kustantamon ja kirjailija Sofi Oksasen väliset erimielisyydet. Oksanen kritisoi WSOY:tä ja Baijarsia ja kustantamo purki lopulta Oksasen kustannussopimuksen.
Keväällä 2011 WSOY myytiin Sanomalta Bonnierille. Syksyllä 2011 kustantamo vaihtoi toimitusjohtajaa ja Baijars jätti yhtiön. WSOY:n jälkeen Baijars piti reilun vuoden sapattivapaan, kunnes hän palasi Gummeruksen kustannusjohtajaksi vuonna 2013.

Luottamustehtävät

Baijars oli Suomen Kirjasäätiön ja WSOY:n kirjallisuussäätiön hallituksen jäsen vuosina 2008–2011. Vuosina 2009–2011 hän oli Suomen Kustannusyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja.
Gummeruksen johtoryhmän jäsen Baijars oli vuosina 2003–2008. Hän on toiminut myös Viestinnän keskusliiton hallituksen jäsenenä.
Baijars on toiminut Suomen Pariisin instituutin neuvottelukunnan jäsenenä vuosina 2007–2012 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2013. Hän oli myös Suomen Lontoon instituutin hallituksen jäsen vuosina 2008–2014.

Yksityiselämä

Baijarsin puoliso oli vuosina 1995–2005 André Pignol, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi. Vuodesta 2014 hänen puolisonsa on ollut Raoul Björkenheim.
Katla (kala)

Ulkonäkö

Katla on lihavan oloinen, leveäpäinen ja -suinen särkikala. Voi kasvaa suureksi, muttei yleensä yli puolta metriä.

Levinneisyys

Luonnolliseen levinneisyysalueeseen kuuluvat Pakistan, Intia, Bangladesh, Nepal ja Myanmar.

Kalastus ja käyttö

FAO:n tilastossa katla oli vuonna 2012 kalanviljelyssä maailman kuudenneksi eniten tuotettu kalalaji, kokonaistuotanto oli noin 2,8 miljoonaa tonnia ja sen arvo 5,5 miljardia dollaria.
Katla syö planktonia ja hyönteisiä pääasiassa pinta- ja välivedessä. Näin se ei kilpaile pohjaeläimiä syövien lajien kanssa, ja sitä voidaan tehokkaasti tuottaa yhteiskasvatuksessa niiden kanssa. Intiassa kasvatetaan yleisesti kolmea tai kuutta karppikalalajia yhdessä.
Centre hospitalier intercommunal de Poissy-Saint-Germain-en-Laye

Centre hospitalier intercommunal de Poissy-Saint-Germain-en-Laye (CHIPS) on Saint-Germain-en-Layelainen sairaala. Osa Assistance publique - Hôpitaux de Paris ja Versailles’n yliopisto yliopiston opetuskeskuksesta.
Se on rakennettu vuonna 1997.
Nuija (työkalu)

Nuija on paksu- ja raskaspäinen varrellinen iskemiseen käytettävä työkalu. Nuija on yksi ensimmäisiä ihmisen tuntemia työkaluja. Nuijan osat ovat varsi ja varren päässä oleva paino, pää. Nuijalla sen varren ja pään rotaatioenergia muutetaan tangentin suuntaiseksi translaatioenergiaksi. 
Nuijalla isketään kappaletta joko suoraan tai esimerkiksi taltan välityksellä, niin että energia siirtyy nuijan päästä taltan kärjen kautta työstettävään esineeseen, jolloin syntyy lastu ja työstöjälki. Nuija voi olla suurempikin ja kaksin käsin käytettävä. Nuijan pää on usein tehty puusta, kumista tai muovista. 
Metallista lyömävälinettä sanotaan yleensä lekaksi, moukariksi, moskaksi tai vasaraksi.
Nuija voi olla myös lähitaisteluase, jonka varren päässä tai varteen kiinnitetyn ketjun päässä on paino tai levenemä, jossa saattaa olla piikkejä. Piikkinuija tunnetaan myös nimellä kurikka tai aamutähti. Aseen teho perustuu lähinnä kärkiosan painoon ja iskuvoimaan. Ketjukuulanuija on ase, jossa piikikäs kuula, lyömäri, on kiinnitetty ketjulla varteen. Näin iskuun saadaan suurempi hitausmomentti, ja aseella kyetään lyömään myös kilven sisäpuolelle.
Puheenjohtajan nuijaa käytetään myös määrämuotoisissa kokouksissa esimerkiksi eduskunnan täysistunnoissa ilmoittamaan, että asiaa käsitellään tai että käsittely on päättynyt.
Ruoanlaitossa käytetään muun muassa lihanuijaa lihan mureuttamiseen sekä puunuijaa eli survinta esimerkiksi perunoiden tai marjojen soseuttamiseen.
Railo

Railo on jäätikköön tai jäähän muodostunut halkeama.
Varsinaiseen jäätikköön syntyvien railojen lisäksi esiintyy myös reunarailoja, jotka syntyvät alaspäin liikkuvan jäätikön ja sen yläpuolella olevilla rinteillä olevan liikkumattoman jään väliin. Reunarailoista käytetään vuorikiipeilyn yhteydessä maailmanlaajuisesti saksankielistä nimitystä Bergschrund.
Myös meren tai järven jäässä voi olla railoja. Tällainen railo voi katkaista esimerkiksi jäätien.
Jäätiköllä liikkuville railot ovat vaarallisia ja niihin putoaminen voi aiheuttaa jopa kuoleman. Jäätiköllä railojen riski on aina olemassa. Niiden määrä ja koko riippuu muun muassa jäätikön koosta ja muodosta, lumen laadusta ja määrästä, tuulesta, aurinkoisuudesta ja korkeudesta. Hyvin tyypillistä on, että railojen päälle muodostuu lumisiltoja, jotka eivät kestä ylittäjän painoa ja jotka entisestään vaikeuttavat railojen havaitsemista. Siksi jäätiköllä liikkuessa tulisi turvautua köysiin ja railopelastukseen tarvittavaan välineistöön. Lumen määrä ja sääolosuhteet voivat vaikeuttaa pelastusoperaatiota.
Pallopäävalaat

Ulkonäkö

Pitkäevä- ja lyhyteväpallopäät eroavat toisistaan vain vähän. Yleensä lajeja ei voi erottaa toisistaan merellä niiden yhteisillä esiintymisalueilla.
Grindvalaat ovat väritykseltään mustia tai tummanharmaita. Täysikasvuiset urosvalaat voivat kasvaa 6,1 metriä pitkiksi ja painaa 3 tonnia, ja täysikasvuiset naaraat voivat kasvaa 4,9 metriä pitkiksi ja painaa 1,5 tonnia.

Esiintymisalue

Grindvalaita esiintyy trooppisissa ja lauhkeissa vesissä sekä pohjoisella että eteläisellä pallonpuoliskolla. Lyhytevä- ja pitkäeväpallopäiden esiintymisalueet ovat yhteisiä joillain alueilla, mutta useimmiten esiintymisalueet ovat erillisiä.
Lyhyteväpallopäävalaat elävät lämpimämmissä vesissä kuin pitkäeväpallopäävalaat, niitä esiintyy päiväntasaajan molemmin puolin sijaitsevalla leveällä vyöhykkeellä. Pitkäeväpallopäitä elää pohjois-Atlantilla ja Eteläisellä jäämerellä. Pohjois-Atlantilla, suunnilleen Espanjan leveysasteilta Kanariansaarten leveysasteille, on yhteinen esiintymisalue.

Elintavat

Uroksien elinikä on noin 45 vuotta ja naaraiden 60 vuotta. Grindvalaat saalistavat pääasiassa kalmareita.

Saalistustapa

Syvällä sukeltavia valaita pidetään yleensä hitaasti liikkuvina ja energiaa säästävinä eläiminä. Kansainvälinen tutkijaryhmä on tarkkaillut Kanariansaarten vesillä eläviä lyhyteväpallopäitä niihin kiinnitettyjen antureiden avulla. Anturit rekisteröivät valaiden nopeutta, syvyyttä ja suuntaa, ja valaiden ääntelyä ja valaiden kuulemia ääniä.
Lyhyteväpallopäiden on havaittu saalistaessaan uivan jopa nopeudella 32 km/h. Valaat voivat pitää nopeutta yllä noin 200 metrin matkan, jonka jälkeen ne joko saavat saaliin kiinni tai luovuttavat. Valaat saalistavat pilkkopimeässä yli 800 metrin syvyydessä kaikuluotaimensa avulla.
Lyhyteväpallopäiden saalistustapa muistuttaa gepardien saalistustapaa, jossa suurella nopeudella suoritetussa sprintissä kulutetaan paljon energiaa ja happea. Gepardit yli kaksinkertaistavat hengitystiheytensä sprintin aikana, mutta lyhyteväpallopäät saalistavat kuluttaen happea joka on sisäänhengitetty pinnalla.
Tutkijat ovat saaneet epäsuoria todisteita siitä, että valaat saalistavat muun muassa jättiläiskalmareita.
Siniset sanat

Juoni

Clara (Sylvie Testud) työskentelee lintukaupassa. Hän on kuuromykän tyttärensä Annasta (Camille Gauthier) yksinhuoltaja. Tyttö ei ole koskaan puhunut sanaakaan, eikä Clara itse osaa lukea. Hänellä on trauma lukemisesta, sillä hänen isoäitinsä Baba joutui hyökkäyksen kohteeksi lukiessaan Claralle satua. Clara laittaa Annan kuuromykkien kouluun, jota johtaa Vincent (Sergi López).
Kermajuusto

Kermajuusto on runsasrasvainen juustotyyppi, jossa rasvan osuus kuiva-aineesta on vähintään puolet. Suomalaiset kermajuustot ovat alkuaan täysrasvaisia, puolipehmeitä ja murukoloisia. Niiden maku on happamaan vivahtava, ja niiden koko ja muoto vaihtelevat. Juustokimpaleen paino on tyypillisesti 3–6 kg. Suomessa tämä juustotyyppi on lähtöisin Varsinais-Suomesta. Esimerkiksi Oltermanni ja Turunmaa ovat kermajuustoja.
Freak on a Leash

Menestys

"Freak on a Leash" on Kornin menestyneimpiä kappaleita. Se sai vuonna 1999 Grammy-ehdokkuuden kategorioissa Best Metal Performance ja Best Short Form Music Video, joista jälkimmäisen se voitti. MTV Awardsista Korn voitti kappaleella kategoriat Best Editing (paras editointi) ja Best Rock Video (paras rock-video). Kappale pärjäsi hyvin myös eri maiden listoilla, varsinkin yhtyeen Got the Life -kappaleen tapaan musiikkivideoiden puolella.

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Todd McFarlane, joka sai avustusta musiikkivideoohjaajilta Jonathan Daytonilta ja Valerie Farikselta. Video koostuu animaatiosta ja live-kuvamateriaalista. Videon alussa joukko lapsia menee vartioidulla alueella olevalle kielekkeelle hyppimään ruutua. Paikan vartija huomaa tämän ja tulee paikalle ase kädessään. Juuri kun eräs tyttö on aloittamassa, vartija kompastuu ja hänen aseensa laukeaa. Luoti menee juuri tytön ohitse ulkomaailmaan ja kulkee katkeamattomasti kaupungin läpi osuen lopulta Kornin julisteeseen. Siellä Kornin jäsenet soittavat ja Jonathan Davis lähettää luodin samaa reittiä takaisin toiseen julisteeseen, jossa tyttö koppaa sen ja antaa vartijalle. Lapset lähtevät nauraen pois, vartijan jäädessä kummastelemaan asiaa.

Muuta

Korn on julkaissut myös kappaleestaa unplugged-version vuonna 2006.
Kappale löytyy videopeleistä Guitar Hero World Tour ja Guitar Hero Live, ja sen saa myös ladattavana sisältönä Rock Band 3 -videopeliin.
Markku Perkkiö

Seuraura

Perkkiö pelasi Kärpissä ensimmäiset SM-sarjaottelunsa kaudella 1967–1968. Joukkue putosi kauden päätteeksi Suomen sarjaan ja Perkkiö pelasi SM-sarjaa seuraavan kerran Rauman Lukossa kaudella 1971–1972, joka oli hänelle ainoa pääsarjakausi muualla kuin Kärpissä. Kaudeksi 1972–1973 Perkkiö palasi Kärppiin. Kaudeksi 1974–1975 Suomen sarjan tilille tuli I-divisioona. Perkkiö oli tuolloin Kärppien paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 20+17=37 ja sijoittui sarjan pistepörssissä neljänneksi. Hän oli myös I-divisioonan viidestä parhaasta pistemiehestä ainoa, joka pelasi muualla kuin Forssan Palloseurassa.
Kaudella 1975–1976 Perkkiö voitti ylivoimaisesti koko I-divisioonan piste- ja maalipörssin tehoilla 45+27=72. Kärpät eteni SM-karsintoihin, mutta jäivät ilman sarjanousua. Kaudella 1976–1977 hän voitti jälleen I-divisioonan maalipörssin 44 osumallaan. Pistepörssissä Perkkiö sijoittui 70 tehopisteellään toiseksi edellään vain Sportin Håkan Hjerpe. Hän, tutkapari Hannu Aravirta sekä puolustaja Reijo Ruotsalainen kuuluivat Kärppien kenties tärkeimpiin avainpelaajiin, kun joukkue voitti I-divisioonan runkosarjan ja nousivat SM-liigaan keväällä 1977.
Kärppien SM-liigan nousukaudella 1977–1978 Perkkiö teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+16=36, joilla hän oli Kärppien toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies, kun myös seuraavalla kaudella 1978–1979 tehoilla 15+10=25. Viimeiseksi jääneen SM-liigakautensa 1979–1980 päätteeksi Perkkiö voitti SM-pronssia. Vuodet 1980–1982 hän vietti Ruotsin I-divisioonassa, kiirunalaisten Kiruna IF:n ja IFK Kirunan joukkueissa.

Maajoukkueura

Perkkiö pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1970.

Uran jälkeen

Perkkiö kuului entisistä Kärppien pelaajista muodostuneen Wanhojen Kärppien perustajajäseniin ja hänet valittiin yhdistyksen puheenjohtajaksi perustamisvuonna 1987. Vuosina 1990–1992 Perkkiö toimi Kärppien toimitusjohtajana. Hän kuoli äkillisesti sairauskohtaukseen lomamatkallaan 21. tammikuuta 2013 ollessaan 61-vuotias.

Muuta

Perkkiön poika Matias on alemmissa sarjoissa pelannut jääkiekkoilija.
Codford

Sijainti

Kylä sijaitsee A36-tien varrella Salisburyn ja Warminsterin välissä. A36-tie kulki ennen pitkin Codfordin pääkatua, mutta kiertotie rakennettiin 1990-luvulla ja se poisti raskaan liikenteen kulun kaupungin läpi.

Historia

Kylä muodostettiin Codford St. Maryn ja Codford St. Peterin kunnista. Läheiset kylät kasvoivat yhteen ja virallinen liitto muodostettiin 1928 molempien osapuolten suostumuksella. Kuusi vuotta myöhemmin seurakunnista tuli yksi. Molemmat kirkot ovat nykyäänkin toiminnassa.
Anglosaksien asiakirjat osoittavat, että vuonna 906 alue tunnettiin nimellä "Codan Ford", joka todennäköisesti tarkoittaa Codan kahlaamoa (engl. Ford of Coda). Kahlauskelpoiseksi tehtyä jokea kutsutaan Wylyeksi, joka saattaa tarkoittaa mutkikasta tai salakavalaa. 
Codfordin alueella on pitkä historia anzac-sotilaiden (lyhenne sanoista Australian and New Zealand Army Corps) kanssa. Ensimmäisen maailmansodan aikana harjoitus- ja kuljetusleirejä perustettiin  kymmenille tuhansille sotilaille, jotka odottivat siirtoa Ranskaan. Codfordista tuli myös varikko vuonna 1916 miehille, jotka oli evakuoitu etulinjasta ja jotka eivät olleet enää taistelukelpoisia. Codfordin Anzac-merkki (Anzac Badge) oli australialaisen prikaatin komentajan idea, joka halusi antaa miehilleen näkyvän muistoesineen ensimmäisen maailmansodan ajalta. Tähän kuului myös valtava nousevan auringon merkki (53x45 metriä) "Misery Hillille" vuonna 1917.
Codfordissa on myös anzac-sotilaiden toiseksi suurin sotilashautausmaa Isossa-Britanniassa jossa on yhteensä 97 anzac-hautaa, 636 AIF-sotilaan (First Australian Imperial Force) hautaa ja 173 NZEF-sotilaan (New Zealand Expeditionary Force) hautaa. Toisen maailmansodan vaikutus heijastuu vielä nykyäänkin paikallisesta yhteisöstä, joka toivottaa edelleen australialaiset ja uusiseelantilaiset lämpimästi tervetulleiksi. Kyläläiset myös pitävät muistotilaisuuden anzac-päivänä (25. huhtikuuta) vuosittain.
Australian Nousevan auringon merkki ja sotilashautausmaa ovat nykyään ainoita näkyviä muistoja ajalta, jolloin sadat sotilaat Britanniasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista asettuivat Codfordiin ja sen liepeille.

Paikallishallinto

Suurinta osaa paikallisista hallinnollisista palveluista avustaa Wiltshiren kreivikunnan valtuusto ja Länsi-Wiltshiren paikallishallinto, joiden molempien toimistot ovat Trownbridgessä 15 mailia Codfordista pohjoiseen. Codfordilla on siis oma yhdeksän hengen kirkollisneuvosto. 
Kylää edustaa parlamentissa Westburyn Andrew Murrison. Kylän edustaja Wiltshiren paikallishallinnossa on Andrew Davis, kun taas sen kunnallisvaltuutettu on Cristopher Newbury.
Kyštym

Ydinonnettomuus 1957

Kyštym on lähellä "Majak"-ydinjätelaitosta (tuolloin plutoniumintuotantolaitos), jossa syyskuussa 1957 sattui voimakas räjähdys ydinjätesäiliössä, joka johti laajan alueen radioaktiiviseen saastumiseen. Kyseinen 6-luokan ydinonnettomuus oli maailmanhistorian toiseksi pahin ja siihenastisista pahin ydinonnettomuus. Laskeuma-alueesta, johon Kyštym kuului, on myöhemmin käytetty nimitystä "Kyštymin jalanjälki". Tuolla alueella asui 270 000 henkeä, mutta vain noin 10 000 henkeä evakuoitiin. Noin 800 km² maata julistettiin käyttökieltoon, mutta 82 prosenttia alueesta on myöhemmin metsitetty ja otettu maatalouskäyttöön. Neuvostoliiton viranomaiset salasivat Kyštymin onnettomuuden vuoteen 1980 asti.