google/wiki40b huggingface dataset:
Pälmä

Maantiede ja asutus

Pälmän kunnan pinta-ala on 3016,14 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Karhumäen piirin Tsolmuisen kuntaan, koillisessa Arkangelin alueeseen sekä idässä Puudožin piirin Kuganavolokin ja etelässä Avdejevon kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja vesistöjä.
Seudun järviä ovat muun muassa kunnan koillisosassa sijaitsevat Ikšozero, Jangozero ja Ukšozero. Jokia ovat Pälmä, Ylä-Uikujoki ja Žilaja Tambitsa. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora ja turve. Suunnitteilla on Jangozeron rauhoitusalueen perustaminen.
Keskustaajaman ja samannimisen kylän lisäksi kuntaan kuuluvat Pudožgorskin, Tambitsan (ven. Tambitsy) ja Tambitšozeron taajamat sekä Rimoilan kylä. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 700 asukkaan Pudožgorski. Lakitekstin mukaan kuntaan kuuluvat myös Kodatšguban ja Ostritšin kylät.

Historia

Pälmän taajama on perustettu vuonna 1939. Se on saanut nimensä Pälmän kylästä, joka sijaitsee taajaman eteläpuolella Pälmäjoen suussa. Vuodesta 1956 lähtien Pälmällä oli kaupunkimaisen taajaman status.

Liikenne, talous ja palvelut

Pälmän ohi kulkee Karhumäen ja Puudožin välinen maantie. Taajamassa toimii puunhankintayritys ja vuonna 2005 avattu saha. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja pieni poliklinikka.

Nähtävyydet

Pälmän kylän läheltä on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja. Kylällä on historiallisen asutuksen status. Sen rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1700–1800-luvun vaihteessa rakennettu Pyhän Eliaan tsasouna sekä 1800–1900-luvun vaihteessa pystytetyt asuintalot. Rakennusmuistomerkkejä on myös Rimoilassa.
Uraanidioksidi

Käyttö

Uraanidioksidin ylivoimaisesti tärkein käyttö on ydinvoimaloiden polttoaineessa. Käyttö lasin värjäykseen on suurelta osin jäänyt historiaan.
Köyhdytettyä UO₂ (DUO₂) voidaan käyttää säteilynsuojausmateriaalina. DUCRETE on sementin muoto, jossa soran tilalla on köyhdytettyä uraanidioksidia. Tämän materiaalin käyttöä tutkitaan ydinjätteen varastointisäiliöiden rakennusaineeksi.
Uraanidioksidin kielletty energiavyö (engl. bandgap) on samaa suuruusluokkaa kuin piillä ja galliumarsenidillä, joten siitä voitaisiin valmistaa tehokkaita aurinkopaneeleja, jotka käyttävät Schottky diodin rakennetta. Uraanin oksideihin pohjautuva Schottky diodi ja PNP-transistori on jo rakennettu laboratoriossa.
Paul Frees

Ura

Freesin ura alkoi vuonna 1942 lyhytanimaatiossa Woodsman, Spare That Tree, jossa hän toimi korpin äänenä. Hahmon roolissa Frees oli aina vuoteen 1950 asti ja teki samalla useita muita rooleja lyhytanimaatioihin saamatta kuitenkaan nimeään lopputeksteihin. 1950-luvulla hän oli mukana muutamissa radionäytelmissä. Parhaiten Frees kuitenkin muistetaan Taavi Ankan ääniroolista Disneyn ihmeellinen maailma animaatiosarjasta 1960-luvulla. Hän teki uransa aikana äänirooleja animaatioiden ja radion lisäksi televisiosarjoihin, jossa Frees usein toimi kertojana, kuten sarjassa Naked City. Lisäksi vuonna 1984 Frees lainasi äänensä televisiosarja Ritari Ässän K.A.R.R.ille, jonka äänenä aikaisemmin toimi Peter Cullen. Hän oli myös Hanna-Barberan tuottamassa Ihmeneloset animaatiosarjassa Möykyn äänenä vuosina 1967–1968. Freesin uran pisin äänirooli on kenties Taavi Ankan jälkeen John Beresford Tipton animaatiosarjassa The Millionaire, jossa hän äänitti 204 jaksoa. Nämä esitettiin vuosien 1955–1960 aikana.
Lisäksi Freesin ääntä kuultiin myös Disneylandin Haunted Mansionin Ghost Hostina, jonka nykyinen ääni on Corey Burton. Burton otti myös Taavi Ankan roolin Freesin kuoltua vuonna 1986. Hänet muistetaan myös ääninäyttelijänä, joka usein dubbasi toisen näyttelijän pieleen menneet repliikit tai mikäli henkilö sattui sairastumisen tai jonkun muun syyn vuoksi olemaan poissa äänityksestä, jolloin Frees kutsuttiin usein paikalle 1950- ja 1960-luvulla.
Frees kuoli marraskuussa 1986 sydänvikoihin Kaliforniassa ollessaan 66-vuotias.
Amalfin rannikko

Amalfin rannikko (Costiera Amalfitana) on rannikkokaistale eteläisessä Italiassa Salernon maakunnassa Campanian alueella. Se sijaitsee Sorrenton niemimaalla Salernonlahden pohjoisrannalla. Amalfin rannikko on suosittu matkailukohde. Vuonna 1997 tämä lähes 50 kilometriä pitkä rannikko ja noin 112 neliökilometrin laajuinen alue liitettiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa.

Kulttuurimaisema

Amalfin rannikko liitettiin maailmanperintöluetteloon kulttuurimaisemana. Se on esimerkki Välimeren maisemasta, joka ilmentää kulttuurin ja luonnon arvoja sekä historiallista kehitystä.
Amalfin rannikon vuorilla on runsaasti vaellusreittejä, muun muassa Sentiero degli Dei (suom. Jumalten polku), jotka kulkevät rannikkoa pitkin kylien ja muiden nähtävyyksien kautta kautta.

Historia

Antiikin roomalaiset rakennuttivat Amalfin rannikolle huviloitaan. Vuonna 839 alueesta tuli itsenäinen Amalfin herttuakunta ja aikansa suuri meritasavalta. Se oli todellinen kauppamahti, joka kävi kauppaa Bysantin satamakaupunkien kanssa itäisellä Välimerellä.

Kunnat

Amalfin rannikko on 15 kunnan alueella. Kunnista 12 muodostavat rannikkokaistaleen: itäisin on Vietri sul Mare, joka sijaitsee aivan Salernon kaupungin länsipuolella Salernonlahden pohjukassa; läntisin on Positano, Sorrenton kaupungin itäpuolella. Kolme kunnista, Corbara, Sant'Egidio del Monte Albino ja Tramonti, sijaitsevat niemimaan keskiosassa, Lattarivuorten alueella. Alueen keskuspaikka on historiallinen noin 5 000 asukkaan Amalfin kaupunki. Rannikon paikkakunnat Amalfin ja Positanon välillä ovat Conca dei Marini, Furore ja Praiano. Amalfin ja Vietri sul Maren välillä sijaitsevat paikkakunnat ovat Atrani, Ravello, Scala, Minori, Maiori ja Cetara. Alueen suurimmat kunnat väestömäärältään ovat Sant'Egidio del Monte Albino (noin 9 000 asukasta), Vietri sul Mare (8 000 as.) ja Maiori (6 000 as.). Atrani on pinta-alaltaan vain 0,1 neliökilometriä.
Räkä

Räkä on ylähengitysteiden limakalvoilla muodostunutta limaa. Limaa erittävät pääasiassa goblet- eli pikarisolut. Rään tehtävä terveessä nenässä on kerätä ja kuljettaa pois nenäkäytävistä pölyhiukkasia, likaa ja mikrobeja, jotta nämä eivät kolonisoituisi ja aiheuttaisi sairauksia. Tämän vuoksi räkä voi sisältää muun muassa bakteereja ja viruksia. Ylähengitysteiden infektioita aiheuttavat yleisemmin korona- ja rhinovirukset, joskin yleensä infektio on niin sanottu sekainfektio, johon osallistuvat myös normaaliflooraan kuulumattomia bakteerikantoja. Nuhakuumeeseen johtava infektio tapahtuu ylähengitysteiden limakalvojen epiteelisoluissa. Rään saa pois nenästä niistämällä nenäliinaan tai kaivamalla sormella tai vanupuikolla(sormimenetelmää pidetään epäsovinnaisena muun muassa sairauksien leviämisen takia). Räkä on yleensä "väritöntä", mutta se voi olla myös keltaista, vihreää tai lähes ruskeaa. Yleensä, jos räkä on vihreää tai ruskeaa sekä paksua, se tarkoittaa sitä, että infektio jyllää ja elimistö taistelee sitä vastaan.
Erilaisten sairauksien kuten vilustumisen yhteydessä nenän limakalvot voivat muuttua turvonneiksi ja nestetäytteisiksi, jolloin rään määrä lisääntyy huomattavasti. Nenä punoittaa ja on arka.
Rään kellertävä väri johtuu veren valkosoluista, jotka sekoittuvat pieneen määrään punasoluja. Valkosolut puolustavat kehoa aktiivisesti infektioilta.
Annei

Annei (jap. 安寧天皇, Annei-tennō) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin kolmas keisari. Hänen sanotaan toimineen keisarina vuosina 549 eaa.–511 eaa. Häntä edelsi hänen isänsä Suizei, myyttinen toinen keisari, ja seurasi poikansa Itoku.
Ainakin yhdeksän ensimmäisen perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaisen keisarin olemassaoloa pidetään kyseenalaisena. Ensimmäinen, todellisuudessakin mahdollisesti hallinnut keisari saattoi olla Sujin 200–300-luvuilla. Keisarillinen viraston mukaan Annein hauta sijaitsee Naran prefektuurin Kashiharassa. Tämä šintolainen muistopyhäkkö on viralliselta nimeltään Unebiyama no hitsujisaru no mihodo no i no e no misasagi (jap. 畝傍山西南御陰井上陵).
Karl Granroth

Karl August Granroth (16. tammikuuta 1895 Helsinki – 28. huhtikuuta 1918 Kolikkoinmäki, Viipuri) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija August Granroth ja Erika Josefina Holmström.
Hän kävi kansakoulun ja oli ammatiltaan puutarhateknikko. Hän teki opintomatkan Erfurtiin Saksaan vuosina 1914–1915. Granroth liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 14. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Kämärässä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 6. huhtikuuta 1918 ja kaatui taistelussa Kolikkoinmäellä hänen päähänsä osuneesta luodista 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Helsingin uudelle Hautausmaalle. Granroth oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa ruotsalaisessa seurakunnassa.
Muurahaiskeko

Muurahaiskeko on muurahaisten pesän yläpuolinen keko. Keon rakennusaineina käytetään Suomessa yleisimmin neulasia ja vanhoja lehtiä sekä muuta maasta löytyvää orgaanista ainetta.
Suomessa esiintyvistä muurahaisista kekoja rakentavat Formica-suvun lajit: kaikki kekomuurahaislajit, kaikki loviniskamuurahaislajit, mustapäämuurahainen ja verimuurahainen.  Yksi havainto on myös kiiltomuurahaisen kekopesästä.

Pesän perustaminen

Kun nuori kuningatarmuurahainen on paritellut muutaman kuhnurin kanssa neitsytlennollaan, se suuntaa lentonsa kohti maata ja nykii siipensä irti. Sen jälkeen kuningatar kaivaa pesän ja munii sinne. Pian syntyvät ensimmäiset työläiset alkavat rakentaa kekoa kuningattaren kaivaman kuopan päälle. Keon kasvaminen nopeutuu uusien työläisten syntyessä ja lopulta se saattaa olla useita metrejä korkea.
Tietyt muurahaislajit, esimerkiksi Euroopassa ja osissa Aasiaa tavattava verimuurahainen (Formica sanguinea), eivät perusta lainkaan omaa pesää, vaan niiden hedelmöittyneet kuningattaret tunkeutuvat jonkin pienemmän muurahaislajin pesään ja syrjäyttävät sen vanhan kuningattaren. Isäntälajin työläiset hoitavat vieraan kuningattaren jälkeläisiä kuin omiaan, ja ennen pitkää kaikki isäntälajin työläiset ovat kadonneet ja pesä siirtynyt toisen lajin hallintaan.
Auton tuonti ja vienti Suomessa

Tämä artikkeli käsittelee auton tuontia Suomeen tai vientiä Suomesta eli Suomen lainsäädännön kannalta. Yksittäisen henkilön auton tuonnille ja viennille on Suomen lainsäädännössä asetettu rajoituksia muun muassa ulkomailla asumisen keston ja auton omistamisen suhteen. Tuontiautona Suomeen tuotua autoa ei saa myydä vapaasti, vaan sen on oltava tuojan käytössä määräajan ennen myyntiä. Ulkomaille muuttaminen tai väliaikaisempi ulkomailla työskentely ovat yleisimpiä perusteita verovapaan auton hankkimiselle. Myös jo ulkomailla asuvat suomalaiset voivat hankkia auton Suomesta ennen paluutaan.
Tuontiautolla tarkoitetaan autoa, joka tuodaan maahanmuuton yhteydessä ja josta ei tästä syystä makseta autoveroa eikä arvonlisäveroa.
Taxfreeautolla ja vientiautolla tarkoitetaan puolestaan autoa, josta ei ole ostettaessa maksettu auto- tai arvonlisäveroa. Suomessa autojen verottomat hinnat saattavat löytyä maahantuojien sivuilta, joskus otsikon diplomat sales -alta. Verottomasti hankittu ajoneuvo voidaan rekisteröidä Suomen vientirekisteriin. Vientirekisteröidyn auton tunnistaa rekisterinkilven reunassa olevasta punaisesta osasta, johon on merkitty rekisteröinnin päättymiskuukausi. Vientirekisteriin merkitään vuosittain Suomessa runsaat 1000 autoa.
Muuttoautoksi kutsutaan autoa, joka tuodaan Suomeen maahanmuuton yhteydessä. Vaatimuksena muuttoauton verottomuudelle on, että oleskelu ulkomailla on kestänyt vähintään vuoden ja auto on ollut muuttajan käytössä vähintään 6 kuukautta. Tyypillisesti kriisinhallintajoukoissa palvelevat suomalaiset sotilaat hankkivat tällaisen auton. Auto voi olla alun perin vientiauto, joka on ensin merkitty Suomen vientirekisteriin ja sittemmin rekisteröity jonkun muun maan rekisteriin ja päätyy omistajan muuttaessa ulkomailta Suomeen.

Auton tuonti Saksasta

Suomalaiset tuovat paljon käytettyja autoja Suomeen Saksasta. Saksassa autot ovat halvempia kuin Suomessa, koska Saksassa on pienempi arvonlisävero, automarkkinoilla on Saksassa kovempi kilpailu ja Saksassa ei ole erityistä autoveroa. Auton arvo laskee Saksassa nopeammin kuin Suomessa, koska suomalainen henkilöauto romutetaan keskimäärin 18 vuoden ikäisenä, mutta saksalainen jo 5-6 vuotta aikaisemmin.  Tämä johtuu siitä, että Saksassa ajetaan paljon moottoriteillä joissa ei ole nopeusrajoituksia, jolloin autot kuluvat nopeammin. Toisaalta Saksassa ei ole talven aiheuttamaa kulumista yhtä paljon kuin Suomessa.
Saksalaisten autojen kilometrimittarien peukaloimisesta on keskusteltu paljon. Mittarilukemien käsitteleminen kiellettiin Saksassa lailla vuonna 2006. Tätä ennen Saksassa oli liikkeitä, joissa mittareita käännettiin maksua vastaan. Myös nykyään on syytä olla tarkkana petosvaaran takia.
Loga (departementti)

Loga on departementti Nigerin Dosson alueella. Sen pinta-ala on 3 691 neliökilometriä. Asukkaita on 175 543 henkeä (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Logan departementti sijaitsee Dosson alueen pohjoisosassa. Se rajoittuu idässä Dogondoutchin, etelässä Dosson ja lounaassa Boboyen departementteihin sekä pohjoisessa Tillabérin alueeseen.
Departementin hallinnollinen keskus on Logan kaupunki. Samannimisen kaupunkikunnan lisäksi siihen kuuluu kaksi maalaiskuntaa: Falwel ja Sokorbé. Kyliä on yhteensä 408.
Emma Forsayth

Emma Forsayth, syntyjään Emma Coe, (26. syyskuuta 1850 Apia – 1913 Monaco) oli laajan kauppaimperiumin johtaja Melanesiassa 1800-luvun lopulla.
1880-luvulla vain muutama valkoihoinen kävi kauppaa Melanesiassa. Eurooppalaiset alkoivat kuitenkin perustaa sinne plantaaseja ja värvätä niissä tarvittavaa työvoimaa ja orjia. Emma Forsaythin isä oli amerikkalainen merimies Jonas Coe, joka karkasi laivasta vuonna 1838 jäädäkseen Samoaan. Paikallisten naisten kanssa tekemistään lapsista isä huolehti tarkasti, ja esimerkiksi Emma lähetettiin kouluun San Franciscoon. Sieltä palattuaan Emma meni 19-vuotiaana naimisiin nuoren skotin James Forsaythin kanssa.
Emma Forsayth työskenteli aluksi Samoalla saksalaisen Godeffroyn kauppayrityksen palveluksessa, mutta vuonna 1880 hän perusti oman kauppayrityksen, joka toimi samalla tavalla kuin Godeffroy. Tarkoituksena oli ostaa viljavaa maata ja perustaa plantaaseja kookospähkinöiden, puuvillan, kaakaon ja hirssin tuottamiseksi. Vuonna 1884 koko Samoan saaristo joutui Saksan keisarikunnan haltuun nimellä Saksan Uusi-Guinea, mutta Forsayth säilytti omistuksensa Yhdysvaltojen kansalaisuutensa ansiosta. Lopulta hän meni naimisiin saksalaisen upseerin Karl Paul Kolben kanssa säilyttääkseen toimintavapautensa ja omaisuutensa. Vuonna 1909 hän myi yrityksensä eräälle saksalaiselle ostajalle kolmen ja puolen miljoonan Saksan markan hinnasta.
Helge Zimdal

Helge Zimdal (1903–2001) oli ruotsalainen arkkitehti.
Zimdal valmistui Kungliga tekniska högskolanin arkkitehtuurikoulusta vuonna 1927. Vuonna 1930 hän valmistui kuninkaallisesta taidekorkeakoulusta. Hän piti arkkitehtitoimistoa yhdessä Nils Ahrbomin kanssa vuosina 1927–1951. Chalmersissa Göteborgissa Zimdal toimi arkkitehtuurin professorina vuosina 1951–1970.
Kuusjoki (joki Ypäjällä)

Valuma-alueen kuvailu

Joen latvahaarat saavat alkunsa Ypäjän Palikkalan kylän takamailta Vähänsuon ja Hyrsynkulman kulmakunnilta ja yhtyvät joeksi Ypäjän Levän kylän Saarikon kulmakunnalla. Sieltä joki virtaa Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulman kautta Ypäjän Mannisten kylään, jossa se laskee Loimijokeen lähellä Loimaan Kauhanojan kylän rajaa. Seuraavassa joen kulku ja sivuhaarat kuvataan suulta latvalle päin.
Kuusjoki laskee Loimijokeen peltoaukean keskellä Mannisen Myllykulman alapuolella. Mannisen kylän läpi kulkeva, Loimaan ja Ypäjän yhdistävä seututie 213 ylittää joen juuri Myllykulmalla, missä joessa on koski ja muutama suvanto. Joki virtaa tänne Ruokosuon kulmakunnalta Ypäjän Kuusjoenkulmalta suoraan etelästä. Ensimmäisen 12 kilometrin matkalla siihen laskee vain muutama sivuoja. Ne ovat pääasiassa pelto-ojia, mutta esimerkiksi Kaarnoja ja Kuusoja tuovat vettä myös Eksyssuolta Loimaan, Someron ja Kosken rajalta sekä Huhmassuolta ja Piilikankaan harjualueelta Someron Vilukselan Palojoen Nummikulman ja Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulman rajoilta. Ypäjän Perttulan Kuusjoenkulmalla Yhdystie 2805 ylittää Kuusjoen.
Yläjuoksulla Ruokosuolla Munitunoja tuo vettä Someron Pitkärven Isoniitulle asti ulottuvalta Munitun peltoaukealta. Ylempänä Kuusjokeen yhtyy lisää ojia idästä valtatien 10 alittavina latvahaaroina. Näitä ovat Ypäjän Levän kylän Saarikon kulmakunnalla Kuusjokeen laskevat Kaahinoja, Piilinoja ja Leppäsenoja. Kaahinoja saa alkunsa Ypäjän Palikkalan Hyrsynkulman kulmakunnalta. Siellä sen latvahaaroja ovat Someron Pitkäjärven Isoniitun kulmakunnan rajoilta alkunsa saavat Hyrsynoja ja Seetulanoja sekä Ypäjän Palikkalan Vähänsuon kulmakunnan kautta virtaava Muuskinoja, jonka latvat niin ikään ulottuvat Someron puolelle Lehtimäen kulmakunnalla. Myös Pillinoja saa alkunsa Someron Lehtimäenkulman rajoilta ja kulkee sitten Ypäjän Vähänsuon kulmakunnan kautta. Leppästenoja saa alkunsa Ypäjän Palikkalan Kottaanojan kulmakunnalta Levän kylän Saarikon kulmakunnan pohjoispuolelta.
Cinnamoroll

Cinnamoroll, joka tunnetaan myös nimellä Baby Cinnamon, on yksi lukuisista japanilaisen Sanrion luomista hahmoista. Cinnamoroll on valkoinen koiranpentu, jolla on pitkät korvat ja siniset silmät.

Tarina

Eräänä päivänä, kun Café Cinnamonin omistaja ihaili taivasta, pieni valkoinen koiranpentu tuli leijuen alas, hän epäili että koira oli tullut kahvilaan korvapuustien tuoksun takia. Utelias pentu ihastui kahvilan omistajan korvapuusteihin (engl. cinnamon roll), joten hän päätti jäädä. Koska koiran häntä oli kiemurainen kuin korvapuustit, kahvilan omistaja antoi tälle nimen niiden mukaan. Cinnamorollista tuli Café Cinnamonin maskotti. Hän on kuitenkin usein lentelemässä ympäri kaupunkia ystäviensä Chiffon, Mochan, Espresson, Cappucinon ja Milkin kanssa.

Suosittu Cinnamoroll

Vuonna 2002 Cinnamorollia esiteltiin Sanrion marketeissa. Cinnamorollista tuli yksi suosituimmista hahmoista Sanriolta. Cinnamoroll myy toiseksi parhaitenHello Kittyn jälkeen. Cinnamorollin piti alun perin olla pupu, mutta siitä tehtiinkin koiranpentu. Cinnamoroll-tavaroita myydään myös Suomessa.
Carsten Jensen

Carsten Jensen (s. 24. heinäkuuta 1952 Marstal, Ærø) on tanskalainen kirjailija, journalisti ja yhteiskuntakriitikko.
Jensen valmistui Kööpenhaminan yliopistosta kirjallisuustieteen maisteriksi vuonna 1981. Hän tuli 80-luvulla tunnetuksi Politiken-lehdessä julkaistuista yhteiskuntakriittisistä esseistään, artikkeleistaan ja reportaaseistaan. Hän on työskennellyt myös lukuisissa muissa tanskalaisissa lehdissä. Vuosina 1985-1990 hän toimi Fredag-aikakauslehden päätoimittajana.
Vuonna 1997 Jensen sai kirjakauppiaiden jakaman Boghandlernes Gyldne Laurbær -palkinnon matkakertomuksestaan Jeg har set verden begynde.
Vuonna 2001 Etelä-Tanskan yliopiston humanistinen tiedekunta myönsi Jensenille kulttuurianalyysin dosentin arvon ja vuosina 2000 – 2003 Jensen toimi yhtenä Tanskan ammatillisen keskusjärjestön perustaman ”kulttuuristen viisaiden miesten neuvoston” jäsenenä. Vuonna 2004 hän tuli tunnetuksi myös "Vis Hvad Du Kan"-kykyjenetsintäohjelman tuomarina.
Jensen voitti radiokanava P2:n romaanipalkinnon 2007 teoksellaan Vi, de druknede (suom. Me hukkuneet, 2009). Tästä romaanistaan hän sai myös Danske Bankin 300 000 tanskan kruunun arvoisen kirjallisuuspalkinnon. Me hukkuneet on historiallinen romaani, joka kuvaa kirjailijan kotikaupunkia Marstalia vuosina 1848 – 1945, jolloin kaupunki oli merkittävä paikka Tanskan merenkululle. 
Jensen vastaanotti vuonna 2010 Olof Palme –palkinnon, koska hän oli "sanoilla ja teoilla taistellut heikkojen ja sorrettujen puolesta sekä kotimaassaan että ulkomailla". Samana vuonna hän otti vastaan myös "Ebbe Kløvedal Reichin demokratiakapulan". Viestikapula annetaan vuoden ajaksi henkilölle, joka toiminnallaan jatkuvasti pyrkii edistämään demokratiaa.
Vuodesta 2012 lähtien Jensen on vastaanottanut Tanskan valtion jakamaa elinikäistä taiteilija-apurahaa.
Jensen asuu yhdessä kirjailija Liz Jensenin kanssa. Hänellä on yksi tytär aiemmasta avioliitosta.
Juho Aula

Juho Lauri Aula (30. kesäkuuta 1897 Uusikirkko (T.l. nykyinen Kalanti) – 11. kesäkuuta 1958) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti ja isännöitsijä. Hänen vanhempansa olivat urkuri Juho Henrik Veranen ja Aleksandra Sofia Aula. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Sylvi Vilhelmiina Virtasen kanssa.

Opinnot

Aula oli käynyt kansakoulun ja sahateollisuuskoulun, jonka hän suoritti vuosina 1923–1924.

Jääkäriaika

Aula liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Myöhemmin hänet komennettiin pataljoonan ratsuosastoon. Aula otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Aula palveli samassa joukko-osastossa, josta sodan jälkeen muodostettiin Hämeen ratsujääkärirykmentti. Hänet komennettiin 16. joulukuuta 1918 – 3. maaliskuuta 1919 väliseksi ajaksi Nurmekseen rajavartiopalvelukseen. Armeijasta hän erosi 15. maaliskuuta 1919 ja siirtyi Huittisten suojeluskuntajärjestön palvelukseen ratsuosaston päälliköksi 7. huhtikuuta 1919, josta tehtävästä hän siirtyi samana vuonna, 1. elokuuta Pirkkalan suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Metsäalalle hän siirtyi 1. elokuuta 1921, toimien eri yrityksissä työnjohtajana ja piiripäällikkönä. Vuoden 1931 kesällä hän osallistui Loviisan kalastus Oy:n Islannin vesille kohdistuneelle kalastusretkikuntaan. Myöhemmin hän toimi Helsingissä liikemiehenä.

Talvi- ja jatkosota

Aula osallistui talvisotaan koulutusupseerina Hämeenlinnan panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja jatkosodan alussa hän oli samassa tehtävässä, mutta myöhemmin hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Jääkärirykmentti 4:n 1. erilliseen panssarintorjuntakomppaniaan, jossa hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Vuonna 1941 hänet komennettiin hankintapäälliköksi Itä-Karjalan sotilashallinnon Aunuksen Rakennuspiiriin.

Luottamustoimet

Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä hän oli vuosina 1939–1955 ja sihteerinä vuosina 1955–1958, Jääkärisuojeluskunnan esikunnan jäsen ja viimeinen paikallispäällikkö. Hän toimi myös Hallan säätiön hallituksen jäsenenä vuosina 1952–1958. Hän oli myös mukana Marsalkan ratsastajapatsasvaltuuskunnassa.
Tavaratalo Heps

Heps oli kuopiolaisen Saastamoinen Yhtymän 1970-luvulla toiminut tavarataloketju. Sen tavaratalot toimivat kaupunkien keskustojen lisäksi niiden ulkopuolella eli niitä voi kutsua myös automarketeiksi.
Vuonna 1977 Tuko osti Hepsit vuosikymmenen suurimmassa tavaratalokaupassa Suomessa. Ne muuttuivat seuraavana vuonna Anttila-tavarataloiksi, jotka Tuko oli ostanut pari vuotta aiemmin. Kauppahetkellä Hepseissä oli yhteensä noin 640 työntekijää yhdeksässä tavaratalossa: Turussa, Lahdessa, Kouvolassa, Lohjalla, Jyväskylässä, Seinäjoella, Oulussa, Kajaanissa ja Kuopiossa. Saastamoisen tukkuryhmään jäivät tuolloin vielä kauppiasvetoiset Tops- ja Pops-myymäläketjut. Keskon ostettua Anttilat vuonna 1996 osa entisistä Hepseistä on muuttunut K-Citymarketeiksi.

Historiaa

Ensimmäinen Heps-tavaratalo nousi Turun Ravattulaan vuonna 1970. Saastamoisen perustaman Suurmarkkinat Oy:n omistama Turun Heps oli myös ensimmäinen kaupungin keskustan ulkopuolella sijainnut alennustavaratalo ja toimi näin osaltaan automarkettien edelläkävijänä. Myymälän pinta-ala oli 3 500 neliömetriä, ja pihalla oli varattu pysäköintiruudut 300 ajoneuvolle. Tuotevalikoimaan kuuluivat elintarvikkeiden lisäksi tekstiilit, kengät, asusteet, paperi- ja kemikaliotarvikkeet, kodinkoneet, taloustavarat, rautatavarat, vapaa-ajantuotteet ja autotarvikkeet.