google/wiki40b huggingface dataset:
Juho Kolehmainen

Juho Kolehmainen (10. tammikuuta 1890 Nurmes – 9. elokuuta 1946) oli suomalainen jääkärivänrikki.

Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat puuseppä Antti Kolehmainen ja Anna Kilpeläinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Elvira Engströmin kanssa.

Opinnot

Kolehmainen kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Kolehmainen työskenteli metsätyönjohtajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Kolehmainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Kolehmainen palveli sisällissodan jälkeen 1. komppanian koulutusaliupseerina 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä (tunnettiin myöhemmin nimillä Jääkäripataljoona 2 ja Pohjolan jääkäripataljoona). Hänet siirrettiin 11. lokakuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Karjalan kaartin rykmentin III pataljoonaan. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 vain liittyäkseen 15. helmikuuta 1919 alkaen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Retkikunnalla hänet määrättiin aluksi joukkueenjohtajaksi III pataljoonan 1. komppaniaan, minkä päällikkyyden hän vastaan otti myöhemmin. Hänet siirrettiin kesäkuussa Karjalaiseen pataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian päällikkönä. Kolehmainen otti osaa retkikunnalla taisteluihin Tulemajärvellä, Vieljärvellä, Nuosjärvellä, Prääzässä, Matrossassa, Kotkatjärvellä, Tuuloksessa, Maasjärvellä, Suollusmäellä ja Säämäjärvellä. Retkikunnalta palattuaan hän astui etsivän keskuspoliisin palvelukseen 10. heinäkuuta 1919, mutta palasi takaisin puolustusvoimien palvelukseen 31. tammikuuta 1920 pursimiehenä. Hänet sijoitettiin miinanetsintälaivueeseen, josta hänet siirrettiin l. toukokuuta 1925 Melkin vartiokomennuskunnan päälliköksi ja 1. lokakuuta 1933 alkaen miina- ja vartiolaivueen ruori- ja merkinantoaliupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli aina talvisotaan saakka.
Eugene Holman

Eugene Holman (s. 27. heinäkuuta 1945 Brooklyn, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kielitieteilijä, englannintaja ja Helsingin yliopiston englannin kielen emerituslehtori.
Holman suoritti BA-tutkinnon Cornellin yliopistossa New Yorkissa ja saapui Suomeen opiskelemaan Helsingin yliopistoon Fulbright- stipendillä vuonna 1966. Helsingin yliopistossa Holman suoritti humanististen tieteiden kandidaatin ja filosofian kandidaatin tutkinnot.
Hän on tutkinut itämerensuomalaisten kielten morfologiaa, englannin kielen historiaa Suomessa, amerikanenglannin erikoispiirteitä, Georg Friedrich Händelin englanninkielisiä oratorioita sekä Viron kielioloja ja politiikkaa. Hän luennoi myös holokaustin historiasta ja pseudohistoriasta. 
Holman puhuu englannin, suomen, ruotsin lisäksi unkaria, venäjää, japania, saksaa, viroa , muinaisislantia, latinaa, goottia ja esperantoa. Lisäksi Holman on yksi harvoja vepsän kielen taitajia. 
Hän oli mukana ideoimassa, kääntämässä ja koordinoimassa EU:n sponsoroimaa yhdeksänkielistä tietokonepohjaista viron kielen kurssia Eesti keel ja meel.

Näyttelijänä

Holman esitti Aaronia Jukka Sipilän ohjaamassa televisioelokuvassa Shakespearen näytelmästä Titus Andronicus (1970). Lisäksi hänellä oli  päärooli Matti Sokan ohjaamassa elokuvassa Musta Lumikki (1971) jossa hän näytteli somalialaislääkäri Adam Osmania joka retkahti suomalaiseen sairaanhoitajaan Satu Santalaan (Ulla Kivipato) . Holmanilla oli myös sivurooli televisioelokuvassa Doris: Kekkosen päiväkirjat osa 1 (1986).
Marigold IceUnity

Marigold IceUnity (MIU, epävirallisemmin Marigold) on suomalainen, Suomen menestynein Helsingin Luistelijoiden (HL) SM-senioreissa kilpaileva muodostelmaluistelujoukkue, joka perustettiin vuonna 1987 nimellä Blue Girls. Joukkueen valmentajana toimii Anu Oksanen (o.s. Jääskeläinen). 
Joukkue aloitti juniorisarjassa nimellä Blue Girls kaudella 1987–1988 ja seuraavalla kaudella sen nimeksi tuli The Violets. Kaudella 1989–1990 joukkue siirtyi seniorisarjaan, mutta sitä seuraavalla se siirtyi takaisin juniorisarjaan ja muutti nimensä Marygoldiksi. Kaudella 1992–1993 nimen y muuttui i:ksi. Kaudella 1993–1994 joukkue siirtyi takaisin seniorisarjaan. Nimen perään lisättiin IceUnity kauden 1998–1999 aikana.

Kotimaan menestys

Suomen mestaruuksia MIU:lla on hallussaan viisitoista ja joukkue on saavuttanut SM-hopeaa kymmenen kertaa sekä SM-pronssia kahdesti.

Kansainvälinen menestys

Joukkue on edustanut Suomea toisena joukkueena jokaisessa maailmanmestaruuskilpailussa ja voittanut maailmanmestaruuden viidesti: 2002 Ranskassa, 2004 Kroatiassa, 2006 Tšekissä, 2014 Italiassa ja 2018 Ruotsissa. MM-hopeaa Marigold IceUnity on saavuttanut 2003 Kanadassa, 2010 Yhdysvalloissa, 2011 Helsingissä, 2015 Kanadassa, 2017 Yhdysvalloissa ja 2019 Helsingissä.  MM-pronssia Marigold IceUnity on saavuttanut Yhdysvalloissa 2000 ja Ruotsissa 2005.
Pikalevy

Pikalevy (engl. instantaneous disc) on yleisnimi useita tekniikoita käyttäville suoratallennuslevyille, joita käytettiin 1920-luvulta alkaen radiotoimituksissa ja yleisradioasemilla ennen magnetofonin yleistymistä. Pikalevyistä käytetään myös nimitystä lakkalevy. Suomen Yleisradio hankki pikalevytallentimen kalustoonsa 1934, ja sen ensimmäisiä käyttökohteita oli presidentti P. E. Svinhufvudin uudenvuodenpuhe.

Tekniikka

Pikalevyissä oli teknisesti kaksi kerrosta: substraatti ja laminaatti. Edellinen tarkoittaa levyn pohjarakennetta, joka oli yleensä alumiini, mutta myös lasia, kuitua ja terästä käytettiin. Jälkimmäinen tarkoittaa äänitettävissä olevaa pehmeämpää pintakerrosta, joka saattoi olla vahaa, nitroselluloosaa tai selluloosa-asetaattia.
Monet pikalevyt muistuttivat ulkomuodoltaan 78 kierroksen sellakkalevyjä tai LP-levyä. Ne olivat sellakkalevyjä isompia, yleensä 16-tuumaisia, ja pyörivät samalla nopeudella kuin myöhemmin esitelty LP (33 ⅓ kierrosta). Myös 78 kierroksen nopeudella pyöriviä, halkaisijaltaan 10″ ja 12″ levyjä valmistettiin. Yhdelle pikalevylle mahtui ääntä tyypillisesti kolme minuuttia, mutta jopa viisitoista minuuttia toistavia aihioita oli saatavilla. Standardin puuttuessa jotkut pikalevyt äänitettiin ja toistettiin keskiöstä ulospäin (inside start) avautuvalle spiraalille. Syyksi tähän on esitetty kaiverruksessa irtoavaa jyystettä, joka levyn pyöriessä hakeutuu kohti levyn keskipistettä.

Valmistajat

Yksi suoratallennuslevyjärjestelmän valmistajista oli yhdysvaltalainen Presto, jonka laitteistoa käytettiin tallentamaan pikalevylle Herbert Morrisonin selostama lähetys ilmalaiva Hindenburgin tuhosta Lakehurstissa 6. toukokuuta 1937.

Radioäänitykset

Pikalevyjä on kiittäminen monista muutoin jo hävinneiksi luulluista arkistojen aarteista taidemusiikin ja kevyen musiikin saralla. Jazzin historia ei olisi yhtä täydellinen ilman pikalevyjä. John Hammondin järjestämät merkittävät konsertit Carnegie Hallista vuosilta 1938 ja 1939, joissa kuultiin Sonny Terryä ja Benny Goodmania, ovat säilyneet jälkipolville pikalevyillä. Duke Ellingtonin orkesterisävellys Black, Brown and Beige on sekin edelleen kuultavissa radiokäyttöön äänitetyltä pikalevyltä.

Vitaphone

Ennen optisen valoääniraidan kehittämistä tehdyt ensimmäiset puhutut äänielokuvat, kuten John Barrymoren esittämä Don Juan (1926) ja Al Jolsonin Jazzlaulaja (1927), käyttivät pikalevyjen kaltaisia taltioita äänen välittämiseen elokuvateattereita varten. Järjestelmän kehitti Western Electric yhdessä Warner Brosin kanssa, ja sen kauppanimi oli Vitaphone.
Arvoanalyysi

Arvoanalyysi on menetelmä tuotteen kustannusten alentamiseksi ilman että sen tuottama arvo vähenisi. Arvoanalyysissä selvitetään tuotteen tai palvelun ominaisuuksia ja kustannuksia ja tarkastellaan niiden suhdetta tavoitteena löytää tähän mahdollisimman hyvä tasapaino. Tarkastelun tuloksena voidaan joko kehittää ominaisuuksia tai vähentää kustannuksia tai molempia. Menetelmää voidaan soveltaa osana tuotekehitysprojektia tai rakennusprojektia eri suunnitteluvaihtoehtojen arvioinnissa tai olemassa olevan tuoteen kustannusten hallinnassa. 
Arvoanalyysi kehitettiin toisen maailman sodan aikana Yhdysvalloissa. Alkujaan General Electric käytti tekniikasta nimitystä Value analysis, joka suomennettiin nimellä arvoanalyysi, kun tekniikka tuotiin Suomessa koneensuunnitteluun opetukseen 70-luvulla. Nykyään englanninkielessä tekniikasta käytetään nimitystä Value engineering.
Arvoanalyysin ideana on toimintokustannusanalyysi (hyötykustannusanalyysi), jossa luetteloidaan kaikki tuotteeseen sisältyvät ominaisuudet tai toiminnot. Näille annetaan painokertoimet. Sen lisäksi selvitetään kunkin osan osto-, valmistus-, kokoonpano- ja laatukustannukset. Lisäksi arvioidaan, kuinka paljon kukin osa vaikuttaa kuhunkin ominaisteen. Nämä ristiintaulukoidaan ja siitä saadaan laskettua, kuinka paljon kukin toiminto tuottaa kustannuksia. Työmäärän kohtuullistamiseksi sovelletaan yleensä Pareton periaatetta, jonka mukaan 20% osista aiheuttaa 80% kustannuksista, ja tarkastelaan vain noin 20% osista. Tulosten perusteella arvioidaan, onko jokin ominaisuus liian kallis tuottamaansa hyötyynsä nähden ja mitä asialle voidaan tehdä.
Jos tehdään kahden suunnitteluvavaihtoehdon arviointia, voidaan arvoanalyysi tehdä ilman kustannuksia, kun annetaan vaihtoehdoille arvosana siitä, kuinka hyvin se toteuttaa kunkin ominaisuuden. Arvoanalyysillä voidaan tarkoittaa myös pelkästään sitä, että alihankkijan kanssa tuote puretaan osiin ja tarkastellaan, kuinka tuotetta voidaan kehittää vastaamaan paremmin tilaajana tarpeita.
Robert Richardson (kuvaaja)

Robert Richardson on yhdysvaltalainen elokuvaaja. Richardsonin parhaimpiin ja tunnetuimpiin töihin lukeutuvat Oliver Stonen elokuvat Syntynyt 4. heinäkuuta (1989), JFK – avoin tapaus (1991) ja Syntyneet tappajiksi (1994). Parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon Richardson on voittanut kolmasti; elokuvista JFK – avoin tapaus (1991), Lentäjä (2004) ja Hugo (2011).
Markku Komonen

Markku Urmas Johannes Komonen (s. 14. elokuuta 1945 Lappeenranta) on suomalainen arkkitehti ja arkkitehtuurin professori. Hänellä on ollut toimisto Mikko Heikkisen kanssa vuodesta 1974. Sen tunnetuimpiin töihin kuuluu Suomen Washingtonin suurlähetystö.
Komonen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1974 ja on työskennellyt Arkkitehtitoimisto Heikkinen-Komonen Oy:ssä vuodesta 1974. Sivutoimenaan hän on työskennellyt Arkkitehti-lehden päätoimittajana 1977–1980 ja Suomen rakennustaiteen museon näyttelyosaston päällikkönä 1978–?
Pione Sisto

Midtjylland

Sisto edusti juniorivuosinaan Tjørringiä (2002–2010) ja Midtjyllandia (2010–2013). Hän pelasi ensimmäisen Tanskan Superliigan ottelunsa 18. marraskuuta 2012, kun Midtjylland hävisi vierasottelun FC Kööpenhaminalle 1–2. Yhteensä Sisto pelasi kymmenen liigaottelua kaudella 2012–2013. Seuraavien kolmen kauden ajan hän lukeutui Midtjyllandin runkopelaajiin pelaten niiden aikana yhteensä 78 liigaottelua, joissa hän teki 18 maalia. Ensimmäisen liigamaalinsa Sisto teki 19. heinäkuuta 2013 Midtjyllandin voittaessa Aarhus GF:n vieraissa 2–0. Kaudella 2014–2015 Sisto oli mukana voittamassa Tanskan-mestaruutta. Kaudella 2016–2017 Sisto ehti edustaa Midtjyllandia kahdessa liigaottelussa, joissa hän teki kaksi maalia.

Celta Vigo

31. heinäkuuta 2016 Sisto siirtyi Espanjan pääsarjassa pelaavaan Celta Vigoon kuuden miljoonan euron siirtosummalla.

Maajoukkueura

Tanskan A-maajoukkueessa Sisto pelasi ensimmäisen ottelunsa 4. syyskuuta 2015, kun Tanska pelasi kotonaan maalittoman tasapelin Albaniaa vastaan EM-kilpailujen 2016 karsinnoissa. Ottelu oli hänen ainoansa kyseisissä karsinnoissa.
HMS Marshal Ney

Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista nimellä HMS M13. Sen köli laskettiin tammikuussa 1915 telakkanumerolla 859 ja alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta. Alus valmistui vielä samana vuonna 31. elokuuta. Se nimettiin uudelleen ranskalaisen Napoleonin sotien marsalkan Michel Neyn mukaan.
Alus oli suunniteltu Belgian rannikon matalikkoja varten ja se oli varustettu tulitukitehtäväänsä varten kahdella 15 tuuman tykillä. Tykit olivat jääneet ylimääräisiksi Renown-luokan taisteluristeilijöiden uudelleen suunnittelusta, mutta ne eivät olleet ajoissa valmiit ja ne korvattiin HMS Ramilliesilta. Käytetyt dieselmoottorit aiheuttivat teknisiä ongelmia, mikä rajoitti aluksen käyttöä.
Aluksen tykkitornit poistettiin 1916 ja ne siirrettiin vasta vesille laskettuun HMS Erebukseen. Niiden tilalle asennettiin yksi 9,2 tuuman tykki sekä neljä kuuden tuuman tykkiä ja samalla alus siirrettiin vartioalukseksi. Alus torjui Saksan keisarillisen laivaston hävittäjät, jotka iskivät Ramsgateen huhtikuussa 1917.
Alus oli vuoden 1919 Queenborough'ssa tukikohta-aluksena ennen kuin sen aseet riisuttiin, minkä jälkeen se jatkoi 1920 palvelustaan Fort Blockhousessa varastolaivana. Alus nimettiin kesäkuussa 1922 HMS Vividiksi, ja se jatkoi palvelustaan konemiesten koululaivana. Alus nimettiin tammikuussa 1934 HMS Drakeksi ja HMS Alaunia II:ksi 1947. 
HMS Alaunia II saapui 6. lokakuuta 1957 romutettavaksi Wardin romuttamolle Milford Haveniin.
Shinji Kagawa

Seurajoukkueura

Kagawa aloitti jalkapalloharrastuksen ensimmäisinä kouluvuosinaan. Hän siirtyi 17-vuotiaana FC Miyagin juniorijoukkueesta ammattilaisseura Cerezo Osakaan. Kaudella 2007 hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa. Joukkue ei onnistunut nousemaan seuraavaksi kaudeksi 2008 maan korkeimmalla sarjatasolle, vaan jäi sarjassa sijalle 5.
23. elokuuta 2010 Kagawa teki ensiesiintymisensä uudessa seurassaan saksalaisessa Borussia Dortmundissa. Ensimmäiset maalinsa joukkueessa hän teki Eurooppa-liigan karsinnoissa azerbaidžanilaista Karabahia vastaan. Bundesliigassa hänen ensimmäinen maalinsa syntyi ottelussa Wolfsburgia vastaan. Paikallisottelussa Schalkea vastaan, joka tunnetaan paremmin nimellä "Revierderby", Kagawa teki kaksi maalia, kun dortmundilaisseura otti komean 1–3-vierasvoiton.
Kesäkuussa 2012 ilmoitettiin Kagawan hyväksyneen Manchester Unitedin tekemän tarjouksen. Siirto vahvistetaan, kun hän on läpäissyt lääkärintarkastuksen ja saanut työluvan. 22. kesäkuuta 2012 siirto sai vahvistuksen. Syksyllä 2014 Kagawa palasi kuitenkin takaisin Dortmundin riveihin.

Maajoukkueura

Kagawa teki ensiesiintymisensä Japanin maajoukkueessa 24. toukokuuta 2008 ystävyysottelussa Norsunluurannikkoa vastaan, jonka Japani voitti lopulta 1–0. Entinen maajoukkueen päävalmentaja Takeshi Okada ei valinnut häntä vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
Syyskuussa 2010 hän teki ottelun ainoan maalin ystävyysottelussa Paraguayta vastaan.
Pohjolan Liikenne

Historiaa

Pohjolan Liikenne perustettiin keväällä 1940 valtionyhtiöksi hoitamaan Suomen ulkomaankaupan tarpeita Golfvirran vuoksi ympäri vuoden sulana säilyvän Petsamon Liinahamarin sataman kautta. Itämeren reittiä ei tuolloin voitu käyttää, koska se oli sodan takia miinoitettu. Yhtiön omistajavastuu Suomen valtiolla kuului aluksi kansanhuoltoministeriölle, loppuvuodesta 1940 alkaen kauppa- ja teollisuusministeriölle. Yhtiö hankki käyttöönsä Volvo- ja Ford V8 -kuorma-autoja, joilla se vastasi liikenteestä Pohjoiselta jäämereltä etelään. Yhtiön toimitusjohtajaksi määrättiin kenraali Paavo Talvela.
Vuonna 1995 Pohjolan Liikenne osti vuonna 1935 perustetun Lohjan Liikenne Oy:n, joka harjoitti linjaliikennettä läntisellä Uudellamaalla. Ostetulla yrityksellä oli tuolloin 36 linja-autoa. Vuonna 1996 Pohjolan Liikenne otti käyttöön nykyisen violetin kaarilogon (lempinimeltään Valtionkaaret) vihreän tekstin kera.
Vuonna 1999 Pohjolan Liikenne teki suuren yrityskaupan ostamalla vuonna 1934 toimintansa aloittaneen kotkalaisen Onni Vilkas Oy:n, jonka autot olivat aikanaan tunnettuja kylkiin maalatusta juoksevasta vinttikoirasta.
Vuonna 2007 Pohjolan Liikenne ilmoitti ostaneensa Itä-Uudellamaalla toimivan A. E. Koskisen & Poikien koko osakekannan. Yhtiöllä oli linjaliikennettä Helsingistä ja Järvenpäästä Sipooseen, Pornaisiin ja Porvooseen. Samana vuonna Pohjolan Liikenne ilmoitti ostaneensa Kotkan länsiosissa paikallisliikennettä harjoittaneen Jyrkilä Oy Kaupunkiliikenteen koko osakekannan. Kaupalla Kotkan paikallisliikenne siirtyi kokonaan Pohjolan Liikenteen hoitoon.
Vuoden 2008 alussa Pohjolan Liikenne osti kirkkonummelaisen perheyhtiön M. V. Wikströmin koko osakekannan. Yhtiö oli perustettu 1920-luvulla, ja kauppahetkellä sillä oli 40 työntekijää ja 27 linja-autoa.
Vuosina 2009–2010 toteutettiin kolme fuusiota VR-Yhtymän konsernirakennetta uudistettaessa. Pohjolan Liikenne -konsernin emoyhtiö Oy Pohjolan Liikenne Ab sulautettiin ensin junaliikennettä harjoittaneeseen VR Osakeyhtiöön, jolloin Pohjolan Liikenteen henkilöliikenne siirtyi henkilöliikennedivisioonaan ja tavaraliikenne logistiikkadivisioonaan, jolloin Transpoint-yhtiöt yhdistettiin VR Cargon kanssa VR Transpointiksi. Tämän jälkeen VR Osakeyhtiö sulautettiin VR-Yhtymään, josta tuli VR Group. Oy Pohjolan Henkilöliikenne Ab:n nimi muutettiin Oy Pohjolan Liikenne Ab:ksi.
Vuonna 2015 Pohjolan Liikenne siirtyi pikavuoroautoissaan uuteen lila-valkeaan väritykseen ja irrottautui samalla ExpressBus-yhteenliittymästä, jossa se oli ollut mukana perustamisesta eli vuodesta 1991 lähtien.
Theodor Fontane

Theodor Fontane (30. joulukuuta 1819 Neuruppin -  20. syyskuuta 1898 Berliini)  oli saksalainen kirjailija.
Valakit

Valakit on Valakian romanialaisista käytetty nimitys, mutta toisinaan myös yleensä romanialaisista. Lisäksi heihin kuuluvat Pohjois-Makedonian, Albanian ja Kreikan aromuunit.
Häkä Virtanen

Heikki ”Häkä” Atte Virtanen (s. 4. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen basisti. Virtanen on Gramexin tilastojen mukaan Suomen kolmanneksi eniten levyttänyt studiomuusikko, jolla oli vuonna 2008 tilillään 4 922 levytystä.
Virtanen alkoi soittaa Mosaic-yhtyeessä vuonna 1968 ollessaan vasta 14-vuotias. Topmostin basisti Heimo ”Holle” Holopainen antoi Virtaselle lempinimen ”Häkä”. Holopaisen ansiosta Virtanen sai kiinnityksen Soulset-yhtyeeseen kesällä 1968 Matti Bergströmin lähdettyä siitä. Tuona vuonna Virtanen soitti myös ensi kertaa levyllä. Seuraava kesä meni Danny-show’ssa ja kaksi seuraavaa Markku Aron taustayhtyeessä.
Ammattimuusikon ura käynnistyi varsinaisesti vuonna 1972 Tasavallan Presidentissä, kuten myös kontrabasso-opinnot Helsingin konservatoriossa. Tasavallan Presidentin hajottua 1975 Virtanen alkoi soittaa erityisesti iskelmämusiikkiartistien levytyssessioissa ja työskenteli tuon ajan keskeisten iskelmätuottajien kanssa.
Vuonna 1986 Virtanen suoritti musiikkitieteen loppututkinnon ja keskittyi entistä enemmän jazzmusiikkiin. Hän sai Suomen jazzliiton Yrjö-palkinnon vuonna 1987. 1990-luvulla Virtanen soitti muun muassa BumtsiBum!-ohjelman studio-orkesterissa. Tällä hetkellä hän kuuluu muun muassa Aboriginal Pig Band -kokoonpanoon. Suomen Big Band Yhdistys, Suomen pop- ja jazzarkisto, sekä Imatra Big Band Festival nimesivät Virtasen vuoden 2012 jazzlegendaksi numero 23.
Virtaselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Irredentismi

Irredentismi tarkoittaa pyrkimystä liittää toiselle valtiolle kuuluvia alueita omaan valtioon, varsinkin alueita, joilla asuu samaa kansallisuutta, joka on oman valtion pää­kansallisuus.
Sanan syntyhistoria liittyy Italian laajenemispyrkimyksiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Kun Italian kuningaskunta perustettiin vuonna 1861, jäi osa italiankielisistä alueista naapurimaa Itävalta-Unkarin haltuun. Noita alueita alettiin Italiassa kutsua nimellä ”Italia irredenta”, joka tarkoittaa suomeksi ”lunastamatonta Italiaa”. Näitä alueita olivat erityisesti Etelä-Tiroli ja Istrian niemimaa, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen liitettiinkin Italiaan, joskin suurin osa Istriaa joutui toisen maailmansodan jälkeen Jugoslavialle. Myös Ranskan puolelle jäi italiankielisiä alueita, mutta niistä ei rohjettu tehdä kiistakysymystä, koska Ranska oli liian vahva vastustaja.
Suomessa kansallisesti perusteltu irredentismi oli vahvimmillaan itsenäisyyden alkuaikoina, kun itärajan takaisia karjalaisia alueita vaadittiin liitettäväksi Suomeen. Nykyiset toiveet Karjalan palauttamisesta ovat puolestaan historiallisiin syihin perustuvaa irredentismiä.
Irredentismi johtaa usein vakaviin selkkauksiin. Esimerkkeinä tästä ovat olleet Pohjois-Irlannin levottomuudet, Falklandin sota ja Bosnian sota. Muutamissa tapauksissa irredentistiset liikkeet ovat päättyneet siihen, että kiistellyn alueen väestö on karkotettu, esimerkiksi kreikkalaiset Vähästä-Aasiasta 1922 ja sudeetti­saksalaiset Tšekko­slovakiasta 1945.
Laajoja (joskus myös epärealistisen laajoja) irredentistisiä pyrkimyksiä ilmaistaan usein liittämällä valtion nimen eteen sana ”Suur”, esimerkiksi Suur-Suomi, Suur-Italia, Suur-Saksa ja Suur-Serbia.
Ђ

Ääntäminen

Ђ on serbian kielessä soinnillisen palataalisen affrikaatan /ʥ/ merkki. Makedonian kielessä vastaavan äänteen merkki on Ѓ.
Escambian piirikunta (Florida)

Maantiede

United States Census Bureaun mukaan piirikunnan pinta-ala on 2 268 km², josta 1 715 km² on maata ja 552 km² vettä. Piirikunnan asukasluku on 297 619 (2010). Piirikunnan pohjoispuolella Alabaman osavaltion puolella sijaitsee samanniminen Escambian piirikunta. Nämä kaksi piirikuntaa kuuluvat niihin harvoihin piirikuntiin Yhdysvalloissa, joilla on sama nimi ja jotka rajoittuvat toisiinsa eri osavaltioissa. Piirikuntaan kuuluu Santa Rosan piirikunnan edustalla oleva Santa Rosan saari.
Paul Gilbert

Paul Brandon Gilbert (s. 6. marraskuuta 1966, Carbondale, Illinois) on yhdysvaltalainen kitaristi ja muusikko. Hän on tullut tunnetuksi yhtyeissä Mr. Big ja Racer X.
Gilbert soitti nuoruudessaan lukuisissa yhtyeissä. Hänet löysi Shrapnel-levy-yhtiön kykyjenetsijä Mike Varney, joka auttoi silloin 15-vuotiasta Gilbertiä kehittymään muusikkona. Vuonna 1985 Varney löysi Gilbertille yhtyeen. Näin muodostettu Racer X julkaisi kolme studioalbumia, minkä jälkeen Gilbert erosi yhtyeestä vuonna 1988. Hän myös kokosi sen jälleen yhteen vuonna 1999. Gilbert soittaa myös Beatles-covereita soittavassa Yellow Matter Custard -kokoonpanossa, jossa soittaa muun muassa Dream Theaterin entinen rumpali Mike Portnoy.
Yhdessä basistilegenda Billy Sheehanin kanssa Gilbert perusti vuonna 1989 Mr. Bigin. Gilbert on mukana yhtyeen viidellä studio- ja viidellä livealbumilla. Hän jätti yhtyeen vuonna 1996 keskittyäkseen soolouraansa.
Gilbert on yhteistyössä kitaravalmistaja Ibanezin kanssa, ja käyttää Ibanezin Paul Gilbert Signature -sarjan PGM-kitaroita ja vaihtelevia Ibanezin muita malleja. Paul Gilbert käytti 80-luvulla kelluvilla "Edge"- ja "Kahler"-talloilla varustettuja kitaroita.