google/wiki40b huggingface dataset:
Nabis

Nabis (noin 250 eaa. - 192 eaa.) oli Spartan kuningas vuosina 206 eaa. - 192 eaa. Hän oli Spartan viimeinen kuningas. Hänen isänsä oli eräs Demaratos, joka ehkä kuului Eurypontidien sukuun, josta yksi Spartan kahdesta kuninkaasta yleensä valittiin. Nabis seurasi Makhanidasta, joka kuoli Mantineian taistelussa vuonna 207 eaa.
Nabis meni naimisiin Argoksesta kotoisin olevan Apiksen kanssa, joka luultavasti oli sukua Argoksen entiselle tyrannille Aristomakhokselle. Kuten eräät edeltäjänsä, Nabis yritti uudistaa Spartan lakeja. Hän vapautti muun muassa helootteja ja antoi heille kansalaisoikeudet. Nabiksen aikana ja luultavasti jo ennen häntä Sparta muuttui tiukasta luokkayhteiskunnasta avoimemmaksi. Kaupankäyntiä alettiin harjoittaa paljon aikaisempaa enemmän, ja Spartasta tuli riippuvaisempi kaupungin ulkopuolella olevasta maailmasta.
Nabis aloitti 204 eaa. sodan Akhaian liittoa vastaan, ja tuolloin hän aloitti myös laivaston rakennuttamisen. Vuonna 200 eaa. hän kärsi tappion Akhaian strategosta Filopoimenia vastaan. Nabiksen ja Spartan onneksi Rooman valtakunta aloitti samana vuonna niin sanotun toisen makedonialaissodan. Akhaia oli Makedonian liittolainen. Mutta se jätti kuitenkin Makedonian ja liittoutui puolestaan Rooman kanssa. Samalla Argos kapinoi Akhaiaa vastaan ja liittoutui Makedonian kanssa. Nabis sai kuitenkin kaapattua vallan Argoksessa. Nabis solmi 197 eaa. liiton Rooman kanssa. Samana vuonna Roomalaiset kukistivat Makedonian Kynoskefalain taistelussa. Pian roomalaisten konsuli Flamininus julisti kreikkalaiset taas vapaiksi.
Vuonna 195 eaa. Flamininus päätti hyökätä Spartaa vastaan. Syyksi esitettiin, että Sparta miehitti Argosta. Nabis antautui Flamininukselle, kun Rooman ylivoimaiset joukot saapuivat Spartan edustalle. Flamininus riisti Spartalta kaikki sen Lakonian ulkopuoliset maat ja meren rannalla asuvien perioikkien maat.
Vuonna 193 eaa. Nabis yritti vallata takaisin osan menetetyistä alueista. Filopoimen oli tuolloin taas Akhaian strategos ja hän kukisti Spartan joukot Lakoniassa. Flamininus palasi kuitenkin Kreikkaan ja pakotti osapuolet taas hyväksymään vuoden 195 eaa. rauhansopimuksen. Nabiksen murhasi vuonna 192 eaa. hänen liittolaisensa Aitolian liito, ei Akhaian liitto. Seuraavana vuonna Filopoimen valtasi Spartan ja liitti sen Akhaian liittoon.
Angela Aki

Angela (alun perin Kiyomi) Aki (jap. アンジェラ・アキ, rōmaji: Anjera Aki; s. 15. syyskuuta 1977) on japanilainen laulaja-lauluntekijä ja pianisti.
Aki syntyi japanilaiselle isälle ja amerikkalais-italialaiselle äidille Tokushiman prefektuurissa. Hän aloitti aktiivisen musiikkiharrastuksen varhaislapsuudessaan, muutti 15-vuotiaana Havaijille ja opiskeli myöhemmin George Washingtonin yliopistossa Washington DC:ssä.
Laulajan ensimmäinen albumi oli englanninkielinen These Words (2000). Ensimmäisen albuminsa isolla levymerkillä hän julkaisi vuonna 2006, kun Home ilmestyi Sony Music Entertainmentin kautta. Hän esitti sekä englanniksi että japaniksi Final Fantasy XII:n teemalaulun "Kiss Me Good-Bye".
Lombardian ympäriajo 2009

Lombardian ympäriajo 2009 oli järjestyksessään 103. maantiepyöräilyn Lombardian ympäriajo. Kilpailu käytiin 242 kilometrin reitillä Varesesta Comoon 17. lokakuuta 2009.
Kilpailureitti suuntautui aluksi Varesesta kohti Comoa, jonka jälkeen Comojärven ympäri. Ensimmäisten 160 kilometrin aikana noustiin Intelvin ja Bellabion nousut. Ratkaisuja alkoi tapahtua Madonna del Ghisallon 8,6 kilometrin nousussa, jyrkkyydeltään enimmillään 14 prosenttia. Nousun huipulta oli maaliin 44,3 kilometriä. Lopulliset ratkaisut tapahtuivat odotetusti Civiglion (15,7 kilometrin päässä maalista) ja San Fermon (5,7 km maalista) nousuissa.
Kilpailun ennakkosuosikkeihin kuuluivat Lombardian ympäriajon kolme kertaa voittanut Damiano Cunego, edellissunnuntain Pariisi–Tours-klassikon voittanut Philippe Gilbert sekä Mendrision MM-kilpailujen mitalikolmikko Cadel Evans, Aleksandr Kolobnev ja Joaquim Rodríguez. Muita ennakkokaavailuissa esitettyjä nimiä olivat Filippo Pozzato, Robert Gesink, Jakob Fuglsang, Thomas Lövkvist, Simon Gerrans, Sergei Ivanov, Alessandro Ballan, Aleksandr Vinokurov, edellisvuoden kakkonen Janez Brajkovič, Samuel Sánchez, Nick Nuyens ja Stefano Garzelli.
Sergei Klimov, Reinier Honig, Marco Velo ja Nicolas Roche lähtivät kilpailun alkuvaiheessa irtiottoon. He kasvattivat eron 130 kilometriä ennen maalia yli seitsemään minuuttiin. Roche karkasi myöhemmin ryhmästä, mutta runsaslukuinen takaa-ajajien joukko tavoitti hänet Ghisallon nousussa. Johnny Hoogerland lähti samassa nousussa irtiottoon. Ghisallon huipun jälkeen hänet tavoitti ryhmä Matteo Carrara, Mauro Santambrogio, Dries Devenyns, Daniel Martin ja Gustav Larsson.
Civiglion nousun jälkeen kärkiryhmään jäivät jäljelle Santambrogio ja Larsson. Heidän seuraansa liittyi ennen San Fermon nousua Aleksandr Vinokurov. Nousussa Vinokurov karkasi muilta ja sai myöhemmin seurakseen Jakob Fuglsangin. Takaa-ajajien ryhmässä Cadel Evans vastasi pääasiassa vetotyöstä mäen alkupuolella. Nousun loppuvaiheessa, juuri kun kärkiajajat oltiin saavuttamassa, hänen tallitoverinsa Philippe Gilbert teki ratkaisevan iskun, johon vain Samuel Sánchez pystyi vastaamaan. Loppukirissä Gilbert ajoi edellä ja pystyi pitämään Sánchezin takanaan, vaikka tämä nousikin lopussa lähes rinnalle. Aleksandr Kolobnev voitti seuraavan ryhmän kirin sijoittuen kolmanneksi. Kyseessä oli Gilbertin neljäs peräkkäinen voitto hänen voitettuaan aiemmin lokakuussa yhden päivän kilpailut Coppa Sabatini, Pariisi–Tours ja Giro del Piemonte.
Filosofisia muruja

Filosofisia muruja (tansk. Philosophiske Smuler) on Søren Kierkegaardin vuonna 1844 kirjoittama filosofinen teos ja yksi hänen pääteoksistaan. Hän kirjoitti sen salanimellä Johannes Climacus noin kolmessa kuukaudessa.
Teos käsittelee filosofian ja kristinuskon välistä suhdetta. Kierkegaard jatkoi samasta aiheesta Päättävässä epätieteellisessä jälkikirjoituksessa, jonka hän kirjoitti jälkikirjoitukseksi Muruihin. Kierkegaard katsoo, että uskonnon ajatus pelastuksesta on filosofialle vieras ja se tulee siksi perustella toisin. Varsinaista apologetiikkaa hän ei kuitenkaan kannata. Hän esittää, mitä kristinusko vaatii ihmisiltä, ja miksi se on täysin epäsopiva hänen aikanaan suosiota kasvattaneen hegeliläisen teologian kanssa — Kierkegaard korosti (kristin)uskon paradoksaalisuutta, kun taas hegeliläisyydessä puhuttiin vastakohtien dialektisestä yhteen sovittamisesta. Teoksessa näkyy Kierkegaardin kiinnostus tietoteoriaan ja Platonin ajatukseen muistiinpalauttamisesta.
Kirjassa on viisi lukua, joita edeltää esipuhe ja propositio, ja seuraa opetus. Lukujen välissä on yksi ”liite” (”Paradoksista pahentuminen”), hegeliläistä termistöä käyttävä mutta hegeliläisyyttä vastustava historianfilosofinen ”välisoitto”, sekä ”lisäys”. Teos esittää olevansa Johannes Climacuksen ajatuskoe. Hän ei ole kristitty, mutta on kiinnostunut totuuden oppimisesta. Ensimmäisessä luvussa Kierkegaard vertaa Sokrateen kätilöntointa, jossa tieto synnytetään ihmisestä itsestään, siihen, kun Jumala herättää ihmisessä synnintunnon ja kaipuun pelastukseen. Toisessa luvussa selitetään ajatus Jumalasta opettajana ja vapahtajana. Jumalan toiminnan syynä on hänen rakkautensa oppilasta kohtaan, ja seurauksena Jumalan alentuminen ihmisten tasolle. 
Kolmas luku käsittelee ”absoluuttista paradoksia”, hullutusta, jonka Jumalan lihaksituleminen saa aikaan. Neljäs ja viides luku käsittelevät oppilaan ja opettajan välistä suhdetta.
Asbestikeramiikka

Asbestikeramiikka on Suomessa ja lähialueilla tavattavaa kivikautista keramiikkaa, saviastioita, joiden valmistuksessa käytettiin asbestia. Se on Suomen itäosissa, ilmeisesti myöhemmin sen keski- ja pohjoisosissa sekä Pohjois-Skandinaviassa, tavattava muunnos koilliseurooppalaisesta kampakeramiikasta.
Jo aivan varhaisen kampakeramiikan aikoihin, noin 5100 eaa., alettiin Suomessa sekoittaa saven joukkoon asbestia. Innovaation huippukauden on lähteestä riippuen arvioitu alkaneen Suomessa 3900–2800 eaa. (nuoremman varhaiskampakeramiikan aikoihin) ja päättyneen 1800–1300 eaa. Skandinaviassa asbestikeramiikkaa tunnetaan vuosilta 1500–500 eaa. Materiaalin käyttö oli todennäköisesti peräisin Saimaan rantaseuduilta, josta tavataan keramiikkatyypin levinnäisyysalueen ainoat runsaammat asbestiesiintymät. Asbestia käytettiin alussa muuten vain saven seosaineena, mutta sitten huomattiin, että se lujitti astioita. Asbestin tuoma lujuus mahdollisti hyvin ohutseinäisten saviastioiden valmistuksen. Suomessa asbestikeramiikkaa olivat Kierikin ja Pöljän keramiikat. Niiden alue ulottui Laatokan läheltä Oulun seudulle. Kalevi Wiikin mukaan asbestikeramiikka liittyi varhaisiin saamelaisiin, mutta tätä väitettä ei pystytä tarkistamaan, koska asbestikeramiikan tekijät eivät tunteneet kirjoitusta.
Ensin asbestia käytettiin hienonnettuna sidosaineena ikään kuin hiekan korvikkeena. Jossakin vaiheessa huomattiin alkaa käyttää asbestin ominaisuuksia hyväksi: sen pitkät kuidut mahdollistivat saviastioiden muovaamisen hyvin ohutseinäisiksi ja siten kevyiksi kestävyydestä kuitenkaan tinkimättä. Joidenkin asbestikeraamisten astioiden (Pöljän tyyppi) seinämän paksuus on vain 6 mm astian halkaisijan ollessa 50 cm. Lisäksi asbestin sekoittaminen saveen mahdollistaa periaatteessa alkeellisen metallurgian, koska se lisää saven lämmönkestävyyttä merkittävästi. Ei olla lainkaan varmoja, käytettiinkö astioita jo niinkin varhain jonkinlaiseen metallurgiaan, mutta löydettyjen esineiden muotoilu (reiät) saattavat osaltaan viitata tähän. Asbestikeraamisen kulttuurin piiristä on löydetty muutama puhtaasta kuparista valmistettu esine sekä niiden palasia. Näitä ovat esimerkiksi takomalla valmistetut Suomussalmen Kukkosaaren kuparinen kirves, Polvijärven Solan rannerengas ja Yli-Iin kupariveitsi, jotka on ajoitettu noin vuoteen 2000 eaa. eli alueiden asbestikeraamiseen vaiheeseen (ajoitus epävarma). Myös Ruotsin Länsipohjasta (Kalixjoelta) on löydetty kuparinpalasia asbestikeramiikan joukosta. Tämä varhainen (kalkoliittinen?) metallurgian muoto edeltäisi Suomessa alkavaa varsinaista pronssikautta noin 500 vuodella. On myös uumoiltu, että asbestiastiat olisivat periaatteessa käyneet hyvin myös järvimalmin pelkistämiseen raudaksi myöhemmin. Samalla kun kestävyys asbestin ansiosta lisääntyi, vaikeuttivat sen kuidut astioiden runsaampaa koristelua ja myöhemmässä asbestikeramiikassa koristelu saattaakin puuttua kokonaan.
Vaihemodulaatio

Käyttö

Vaihemodulaatiota käytettiin aiemmin analogisissa televisiolähetyksissä väri-informaation välittämiseen NTSC, PAL ja SECAM tekniikoissa. Vaihemodulaation tärkein sovellus on kuitenkin digitaalisessa tiedonvälityksessä osana erilaisia PSK- ja QAM-menetelmiä.
Quo vadis (romaani)

Vastaanotto

Quo vadis saavutti heti ilmestymisensä jälkeen erittäin suuren suosion ja se käännettiin pikapuoliin useille kielille. Nykyisin teos on käännetty yli neljällekymmenelle kielelle. Kirjan menestystä on pidetty hyvin merkityksellisenä tekijänä Henryk Sienkiewiczille vuonna 1905 myönnetyn Nobelin kirjallisuuspalkinnon taustalla.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia. Vuonna 1951 ilmestynyt Mervyn LeRoyn ohjaama ja Robert Taylorin ja Deborah Kerrin tähdittämä Hollywood-tuotanto oli seuraavan vuoden Oscar-gaalassa ehdolla kahdeksassa palkintosarjassa voittamatta kuitenkaan yhtään palkintoa.
Alois Hitler

Alois Hitler (synt. Alois Schicklgruber; 7. kesäkuuta 1837 Strones, Waldviertel, Itävalta – 3. tammikuuta 1903, Leonding, Waldviertel, Itävalta) oli itävaltalainen tullivirkailija ja Adolf Hitlerin isä.

Syntymä

Alois Schicklgruber syntyi pienessä Stronesin maalaiskylässä Itävallan Waldviertelissä ("Metsäneljännes") 1837. Hänen äitinsä oli naimaton 42-vuotias maalaisnainen Maria Anna Schicklgruber, joka ei suostunut kertomaan isän nimeä kastetilaisuudessa. Alois asui ensimmäiset vuotensa isoisänsä Johanneksen luona äitinsä kanssa.

Nuoruus

Jälkikäteen isäksi merkitty kiertelevä myllärin apulainen Johann Georg Hiedler meni naimisiin Maria Annan kanssa viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen, mutta ei eläessään tunnustanut Aloisia pojakseen. Viisi vuotta kestänyt avioliitto päättyi Maria Annan kuolemaan, jolloin Johann Georg ilmeisesti jatkoi kulkurin elämäänsä, kuollen itsekin viisi vuotta myöhemmin. Johann Georg Hiedler on yksi todennäköisinä pidetyistä isoisäehdokkaista.
Johann Nepomuk Hüttler, Johann Georgin nuorempi veli toimi Aloisin kasvatti-isänä. Alois käytti äitinsä sukunimeä Schicklgruber aina vuoteen 1876, kunnes Johann Nepomuk kuulututti veljensä Johann Georgin Aloisin isäksi taatakseen hänelle oikeuden suvun perintörahoihin. Johann Georg oli tuolloin ollut kuolleena jo 20 vuotta. Samalla Johann Nepomukin vaatimuksesta 39-vuotias Alois vaihtoi sukunimensä. Hiedlerin tai Hüttlerin sijasta todistuksen laatinut pappi kirjoitti sukunimen muotoon Hitler. Johann Nepomuk Hüttlerin ottopojastaan kantaman vastuun ja hänen nimestään huolehtimisen sekä jälkeläisten yhdennäköisyysseikkojen vuoksi häntä pidetään hyvin mahdollisena ehdokkaana Aloisin biologiseksi isäksi. Teorian mukaan Johann Nepomuk ei olisi tunnustanut Aloisia pojakseen oman perheensä vuoksi.
Antero Svensson

Antero Johannes Svensson (30. marraskuuta 1892, Raisio – 26. huhtikuuta 1946, Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja Mannerheim-ristin ritari.

Perhe ja koulutus

Svenssonin vanhemmat olivat Hintsan kartanon omistajat Johan Alfred Svensson ja Alma Sofia Granström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Elna Mirjam Paasikallion kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Varsinaissuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1912–1915. Sotilasoppia Svensson sai opintomatkaltaan Ranskaan Saumurin ratsuopistoon vuosina 1920–1921 ja käymällä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926.

Jääkärikausi

Svensson oli syksyllä 1915 jääkärivärvääjänä Turun seuduilla ja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 30. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota

Svensson saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Uudenmaan rakuunarykmentin 3. eskadroonaan, josta tehtävästä hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1918 alkaen 1. eskadroonan päälliköksi. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Tervaniemellä, Laitikkalassa, Pälkäneellä ja Vesilahdella sekä suoritti 24. – 25. maaliskuuta 1918 välisenä aikana laajoja partioretkiä Vuolijoelta Miehoilan kautta Hauholle ja eteni joukkoineen Viialan, Kylmäkosken, Urjalan ja Tammelan kautta Hämeenlinnaan.

Sisällissodan jälkeinen aika

Svensson palveli eskadroonanpäällikkönä Uudenmaan Rakuunarykmentissä 1918-1922. Ratsuväkiprikaatissa hän oli yleisesikuntaupseerina 1922-1923 ja esikuntapäällikkönä 1923-1924. Sotakorkeakoulun suorittamisen jälkeen hän toimi yleisesikunnassa toimistopäällikkönä 1926-1927. Sotakorkeakoulussa hän opetti sotahistoriaa ja strategiaa 1927-1930.  Tämän jälkeen hänet sijoitettiin Suomen sotilasasiamieheksi Varsovaan, Prahaan ja Bukarestiin 1930-1933. Yleisesikunnan tilastollisen ja ulkomaan osastojen osastopäällikkönä Svensson oli 1933-1937. Karjalan kaartin rykmenttiä hän komensi 1937-1939.
Sammallampi (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,9 metriä mpy.
ORP Rybitwa (1921)

Valmistus

Saksan keisarikunnan laivasto tilasi FM-luokan miinanraivaajat, jonka ensimmäisen ryhmän aluksena FM31 (saks. Flachgehende Minensucher) tilattiin. Alusluokka oli pienennetty versio vuoden 1916 avomeriraivaajista. Aluksen aseistuksean oli yksi 8,8 cm KL/30 -tykki.

Palvelus

Saksa myi aluksen Tanskalle, joka myi sen 24. syyskuuta 1920 edelleen Puolalle. Alus saapui Puolaan nimettynä Finlandia IV:ksi ja se nimettiin laivastoon liitettäessä ORP Rybitwaksi. Puolassa aluksen aseistukseksi muutettiin yksi 47 millimetrin tykki, kaksi konekivääriä sekä 20 miinaa ja kaksi erilaista miinanraivainta.
Alus poistettiin palveluksesta 1930-luvun alussa ja se myytiin siviilikäyttöön.
Iktyologia

Iktyologia eli kalatiede on tiede, joka tutkii kaloja. Tieteenala voidaan jakaa edelleen kalaryhmien mukaisiin erikoisaloihin. Iktyologia on merkittävä tiede biologian sisällä, sillä kaloilla on ollut keskeinen asema kaikkien selkärankaisten eläinten evoluutiossa.
Kalojen pääryhmien mukaan iktyologia voidaan jakaa luukalojen (Osteichthyes), rustokalojen (Chondrichthyes) ja leuattomien kalojen (Agnatha) tutkimukseen. Vaikka todennäköisesti suurin osa nykyisin elävistä kalalajeista on jo löydetty ja kuvattu, tiedeyhteisö on vielä 2000-luvullakin vahvistanut kuvauksen ja luokituksen 100–300 uudelle kalalajille vuosittain. Iktyologisessa tiedossamme arvioidaankin yhä olevan varsin suuria aukkoja. Kansainvälisen konsortion ylläpitämän FishBase-tietokannan mukaan vuoden 2009 heinäkuuhun mennessä oli kuvattu 31 200 kalalajia. Kalalajeja tunnetaan enemmän kuin kaikkien muiden selkärankaisten eläinten (sammakkoeläimet, matelijat, nisäkkäät ja linnut) lajeja yhteensä.
Yleisten biologian osa-alueiden lisäksi iktyologialla on liittymiä erityisesti meribiologian, limnologian ja kalataloustieteeseen tieteenaloihin.
Michael Shernoff

Michael Shernoff (31. maaliskuuta 1951 Queens, New York, New York, Yhdysvallat – 17. kesäkuuta 2008 Manhattan, New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen avoimesti homoseksuaalinen psykoterapeutti, jonka erikoisalaa oli seksuaalivähemmistöihin kuuluvien mielenterveys. Hän kirjoitti merkittäviä julkaisuja HIV:n ja AIDS:in ennaltaehkäisystä ja homoseksuaalien mielenterveydestä.
Shernoff syntyi Queensissä, New Yorkissa, ja kävi New Yorkissa koulunsa. Hän valmistui Binghamtonin yliopiston Harpur Collegesta ja sai vuonna 1977 maisterin arvon sosiaalityöstä State University of New Yorkissa, Stony Brookissa. Shernoff tarjosi mielenterveyspalveluja avohoitopotilaille Manhattanilla ja opetti vuosina 1991–2001 Hunter Collegessa. Vuosina 2002–2006 hän kuului Columbian yliopiston Sosiaalityökoulun henkilökuntaan. Vuosina 1997–2004 hän oli mielenterveysasiantuntijana netin HIV-/AIDS-aiheisella TheBody.com-sivustolla.
Shernoff työskenteli myös vapaaehtoisena Gay Men's Health Crisis -järjestölle. Hänet itsensä todettiin HIV-positiiviseksi vuonna 1982, mutta hänelle ei kehittynyt AIDS:in oireita.
Shernoff kuoli kotonaan Manhattanilla vuonna 2008. Kuolema johtui haimasyövästä, ja Shernoff oli tällöin 57-vuotias.
Naantalinsalmen silta

Liikenne

Mantereen puolelta Naantalinsalmen sillalle johtava tie on Armonlaaksontie eli Kantatie 40 ja itse silta on osa Rymättyläntietä eli seututietä 189.
Keskivuorokausiliikennemäärä on noin 10 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja kesäkuukausina 12 500 ajoneuvoa vuorokaudessa. Nopeusrajoitus tiellä on 50 km/h.
Paras katseluaika

Paras katseluaika, radioon viitatessa paras kuunteluaika, (engl. prime time) tarkoittaa vuorokauden aikaa (noin kello 19.00–23.00), jolloin suurimman osan television katselijoista on havaittu tai arvioitu katselevan televisiota. Samaa käsitettä käytetään myös radiosta, jossa paras kuunteluaika on noin kello 06.00–18.00. Koska parhaaseen katseluaikaan television katselijamäärä on maksimissaan, siihen aikaan näytetään uusia, lupaavia sarjoja tai ulkomailla suosiota saavuttaneita sarjoja sekä elokuvia. Eri televisiokanavilla voi olla erilaiset parhaat katseluajat, esimerkiksi MTV3-kanavalle tämä on klo 19.00–22.30. Myös pitkäaikaisia sarjoja (esimerkiksi Salatut elämät) näytetään vuodesta toiseen aina samaan aikaan, jolloin katselijakunta vakiintuu.
Yökunta

Yökunta oli kirkollinen veronkantoyksikkö, joka sai nimensä ja alkunsa siitä, että keskiajalla papisto kiersi ympäri pitäjän keräämässä kirkonkymmenykset ja papiston verot noudattaen joka kerta samaa reittiä. Tällaisilla kierroksilla tarvittiin myös majoitusta ja kestitystä, ja koska se olisi ollut joka kerta yhdelle talolle kohdistettuna suuri rasite, useampi tila ja kylä muodosti yhdessä yökunnan, joka huolehti yhdessä asiasta. 1600-luvulla yökunta sai uusia tehtäviä, kun niistä tehtiin hengellisestä huollosta vastaavia yksiköitä. Kussakin yökunnassa pyrittiin valvomaan kristillisen opin harrastusta ja elämän nuhteettomuutta.
Yrjö Somersalmi

Näyttämötehtäviä

Yrjö Somersalmen oopperatehtäviä olivat muun muassa Kullervon nimiosa, Köysti (Pohjalaisia), Basilio (Sevillan parturi), Mefisto (Faust) ja Scarpia (Tosca). Kansallisteatterissa hän näytteli sivuosia muun muassa kappaleissa Hevospaimen ja Eerik XIV.

Elokuvaura

Somersalmi oli yksi mykkäkauden tunnetuimmista suomalaisista näyttelijöistä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Myrskyluodon kalastajan (1924) Toivo Ström. Hänet nähtiin kaikkiaan viidessä elokuvassa, kuten Pohjalaisissa (1925), jossa hänen roolinaan oli Karjanmaan Köysti. Somersalmen viimeiseksi rooliksi jäi santarmipäällikkö elokuvassa Muurmanin pakolaiset (1927).
Egillin, Kalju-Grimrinpojan saaga

Egillin, Kalju-Grímrin pojan, saaga on islantilainen saaga, jonka kirjoittajana pidetään Snorri Sturlusonia. Saagan tapahtumat sijoittuvat viikinkiajalle noin vuosina 850-1000. Saaga kertoo Egill Skallagrímssonin suvun vaiheista keskittyen kuitenkin Egillin itsensä elämäntarinan ympärille. Egill oli islantilainen talonpoika, viikinki ja skaldirunoilija, jota pidetään todellisena historiallisena hahmona.
Saagassa mainitaan myös suomalaiseksi oletettu kveenien kuningas Faravid.
Saagasta on ilmestynyt Antti Tuurin laatima suomennos vuonna 1994.
Valunta

Valunta on suure, joka kuvaa valuma-alueelta virtauksien mukana poistuvaa vesimäärää. Sen yksikkö on yleensä millimetri tai millimetriä aikayksikössä. Termi valuma taas tarkoittaa valuntaa alueen pinta-alaa kohden. Valuman tunnus on q ja yksikkö litraa sekunnissa neliökilometrillä. Englannin kielen termi runoff viittaa sekä valumaan että valuntaan.
Veden kiertokulussa vesi sataa ilmakehästä alas maahan kulkeutuakseen sitten valuntana takaisin meriin. Vesistön valuma-alue tarkoittaa sitä aluetta, jolle pudonnut sadevesi kulkeutuu pois kyseisen vesistön kautta. Valuma-alue on niin sanottujen vedenjakajien rajaama: vedenjakajat ovat korkeita maastonkohtia, jotka konkreettisesti jakavat sataneen veden sen mukaan, kumpaa rinnettä pitkin vesi valuu pois. Pintavesien ja pohjavesien valuma-alueet ja vedenjakajat voivat erota toisistaan. Valuma-alue määritetään topografisen kartan avulla, epäselvissä tapauksissa apuna voidaan käyttää maastossa suoritettuja korkeusmittauksia.

Valuntaan vaikuttavat tekijät

Rankkasateet ja lumien sulaminen aiheuttavat tyypillisesti valuntapiikkejä. Runsas kasvillisuus pidättää vettä estäen valuntaryöppyjä ja siten tulvia. Myös maaperä, esimerkiksi soramaa, voi hidastaa valuntaa merkittävästi. Sen sijaan esimerkiksi asfaltti pidättää vettä erittäin huonosti. Valuma-alueen muoto ja korkeussuhteet vaikuttavat veden keräytymiseen: nopeimmin vesi pääsee keräytymään pyöreillä valuma-alueilla sekä vuorisilla alueilla. Valuma-alueen järvet tai suot keräävät satanutta vettä ja siten hidastavat valuntaa.