google/wiki40b huggingface dataset:
Ljubytinon piiri

Maantiede

Novgorodin alueen pohjoisosassa sijaitseva Ljubytinon piiri rajoittuu idässä Hvoinajan, kaakossa Borovitšin, lounaassa Okulovkan ja lännessä Malaja Višeran piireihin sekä pohjoisessa Leningradin alueeseen. Pinta-alasta 88,6 % on metsää, 7,5 % maatalousmaata ja 1,9 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Valdain ylängön reuna-alueeseen. Piirin itäosassa kohoaa Tihvinän selänne. Tärkein joki on Msta. Kaakkoisosassa sijaitsee karstijärvien rauhoitusalue, jonka suurin järvi on Gorodno. Hyötykaivannaisia ovat tulenkestävä savi, kvartsihiekka, mineraalivärit ja turve.

Historia

Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuulunut Ljubytinon piiri on perustettu vuonna 1927. Aluksi sen nimenä oli Belojen piiri (Belojen kylä nimettiin Ljubytinoksi vuonna 1931). Vuonna 1944 piiri liitettiin vasta perustettuun Novgorodin alueeseen. Vuonna 1963 se yhdistettiin Borovitšin maaseutupiiriin. Seuraavana vuonna muodostettiin Ljubytinon maaseutupiiri, johon liitettiin myös entinen Dreglin piiri (keskuspaikka Neboltši). Jako maaseutu- ja teollisuuspiireihin lakkautettiin vuonna 1965.

Liikenne, talous ja palvelut

Piirin pohjoisosan kautta kulkee Pietarin, Sonkovon ja Moskovan välinen ohitusrata, jonka Neboltšin ja Okulovkan välinen yhdysrata liittää Pietarin ja Moskovan väliseen päärataan. Ljubytinon kautta kulkee M10-valtatieltä Spasskaja Polistissa Borovitšiin haarautuva maantie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat erilaiset julkiset palvelut, jalostus (25,3 % vuonna 2009), kauppa (11,5 %) ja maatalous (6,7 %). Piirissä toimii metsäteollisuus- ja puunjalostusyrityksiä, kaivosteollisuutta, väriainetehdas ja seitsemän maatalousyritystä.
Piirissä on viisi lastentarhaa ja yleissivistävää koulua sekä lasten taidekoulu. Terveys- ja sosiaalipalveluihin kuuluu kolme sairaalaa, 17 lääkintäasemaa, kolme ensiapuasemaa sekä lasten- ja vanhainkodit. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus sekä keskuskirjasto, niiden 16 haaraosastoa sekä kotiseutumuseo.

Nähtävyydet ja matkalu

Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä viisi muinaislinnaa. Mstaan laskevan Belajajoen laaksossa sijaitsee Novgorodin alueen ainoa arkeologinen suojelualue. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Borin, Dreglin, Ljubytinon, Nikandrovon, Nikolskojen ja Petrovskojen kirkot, Zapoljen tsasouna, Gorodnon, Ljubytinon, Nikolskojen, Slobodan ja Vasilkovon kartanoalueet, Nikolskojen koulurakennus, Šerehovitšin sairaala, Rjokonskin erämaaluostari sekä Kamenkan ja Ljubytinon vanhat asuintalot. Kamenkassa on Aleksandr Suvoroville kuulunut kartano. Luonnonnähtävyyksiä ovat Gorodnojärvi sekä Prikšan ja Belajan vesiputoukset.
Ljubytinossa toimii kaksi pientä hotellia ja muutama kahvila. Matkailijoita houkuttelemaan on rakennettu 900-luvun slaavilainen kylä -niminen teemapuisto.
Danny Ings

Seurajoukkueura

Ings on AFC Bournemouthin kasvatti. Hän edusti seuran edustusjoukkuetta vuodet 2009-2011. Vuonna 2010 Ings kävi lainalla Dorchester Townissa, joka pelasi Conference Southissa. Elokuussa 2011 Ings siirtyi Englannin Mestaruussarjassa pelanneeseen Burnley FC:hen. Kaudella 2012-2013 hänestä tuli seuran ykköshyökkääjä Jay Rodriguezin siirryttyä Southampton FC:hen. Ings valittiin Mestaruussarjan kauden 2013-2014 pelaajaksi hänen pelattuaan hienon kauden Burnleyn noustua Valioliigaan. Ingsin ensimmäinen valioliigamaali tuli lokakuussa 2014 Evertonia vastaan. Kaudella 2014–2015 Ings teki 35 pelaamassaan ottelussa 11 maalia, mutta Burnley putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Kesäkuussa 2015 Ings siirtyi Valioliigan Liverpool FC:hen. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa 2015 West Ham Unitedia vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa kuussa Norwich Cityä vastaan.

Maajoukkueura

Ings pelasi Englannin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa 13 ottelua vuosina 2013–2015. Noissa otteluissa syntyi neljä maalia. Vuoden 2015 ikäluokan EM-kilpailuissa Ings pelasi kolmessa ottelussa.
Hämeen ammattikorkeakoulu

Opiskelijakunta

Ammattikorkeakoulun opiskelijatoiminnasta vastaavana opiskelijakuntana toimii Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta HAMKO.
Carlo Schmid

Carlo Schmid (alkujaan Karl Johann Martin Heinrich Schmid, 3. joulukuuta 1896 Perpignan, Ranska – 11. joulukuuta 1979 Bad Honnef, Länsi-Saksa) oli länsisaksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, lakimies ja kirjailija.
Carlo Schmid syntyi Etelä-Ranskan Perpignanissa, jossa hänen Württembergistä kotoisin ollut isänsä toimi Toulousen yliopiston professorina. Schmidin äiti oli ranskalainen ja pojasta tuli täysin kaksikielinen. Vuoden päästä Carlo Schmidin syntymästä perhe muutti Stuttgartiin, jossa Carlo Schmid kävi koulunsa ja pääsi ylioppilaaksi keväällä 1914. Schmid aloitti uransa asianajajana ja toimi vuodesta 1929 opettajana Tübingenin yliopistossa. Toisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli Württemberg-Hohenzollernin osavaltion ensimmäisen hallituksen muodostaja ja hän toimi myöhemmin muun muassa osavaltion oikeusministerinä. Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen luottamustehtäviin Schmid tuli 1945 ja nimitettiin 1949 puoluehallituksen jäseneksi. Samana vuonna hänet valittiin myös liittopäiville, joiden ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1953 saakka. Hän toimi liittopäivien puhemiehistössä 1949–1966 ja 1969–1972.
Vuonna 1958 Schmid oli sosiaalidemokraattien ehdokkaana liittopresidentin vaalissa, mutta hävisi toisella kierroksella CDU:n Heinrich Lübkelle.
Schmid toimi liittoneuvoston osavaltiosuhteista vastaavana ministerinä (saks. Bundesminister für Angelegenheiten des Bundesrates und der Länder) Kurt Georg Kiesingerin hallituksessa 1966–1969. Sen jälkeen Schmid vastasi kuolemaansa 1979 saakka Saksan ja Ranskan välisistä suhteiden koordinoinnista.
Lenka Hellstedt

Lenka (Leena-Kaisa) Hellstedt (s. 27. huhtikuuta 1968) on suomalainen elokuva- ja tv-ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Hellstedt on valmistunut Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta ohjaajaksi ja käsikirjoittajaksi. Hän on ohjannut pitkät elokuvat Minä ja Morrison (2001) ja Maata meren alla (2009).  Hellstedt on ohjannut myös lyhytelokuvia ja muun muassa televisiosarjoja Kotikatu, Käenpesä, Kaikki kunnossa ja Kellot soi.
Hellstedin puoliso on elokuvaaja Pini Hellstedt.
Juho Koivukoski

Juho Koivukoski (k. 22. helmikuuta 1920 Kokkola) oli Etsivän Keskuspoliisin palveluksessa ollut etsivä, joka helmikuussa 1920 väitti ampuneensa Otto Ville Kuusisen Pohjanlahden jäällä. Suurta kohua synnyttänyt juttu osoittautui perättömäksi, ja Koivukoski ampui lopulta itsensä.
Lapualta kotoisin ollut Koivukoski oli toiminut sahatyömiehenä ja sekatyömiehenä ennen Suomen sisällissotaa. Syksyllä 1917 hänen väitettiin olleen jonkin aikaa punaisten riveissä mutta sitten hän liittyi valkoisiin ja teki sodan aikana kertoman mukaan "korvaamattomia palveluksia valkoisille". Sodan jälkeen Koivukoski onnistui pääsemään Etsivän Keskuspoliisin etsiväksi toimipaikkanaan Seinäjoki.
Kuusisen ampumisjuttu sai alkunsa kun Koivukoski saapui illalla 11. helmikuuta 1920 Lapuan kirkonkylässä sijainneeseen Vihtori Kosolan taloon jossa olivat paikalla Kosolan lisäksi muun muassa Artturi Leinonen ja Jalmari Lahdensuo. Koivukoski oli jo aiemmin kertonut Lahdensuolle olevansa Raippaluodon seudulla piileskelevän Kuusisen jäljillä ja nyt hän ilmoitti pidättäneensä Kuusisen Oravaisten kestikievarissa. Sanomalehti Ilkka julkaisi asiasta seuraavana päivänä uutisen jonka mukaan pidätetty Kuusinen olisi jo kuljetettu junalla Helsinkiin. Paikallisille poliiseille ja Vaasan läänin maaherralle tieto tuli täytenä yllätyksenä.
Kun Koivukoskelta vaadittiin tarkempia tietoja asiasta hän ilmoitti matkustavansa itse Helsinkiin ja antavansa siellä selonteon Etsivän keskuspoliisin päällikölle Ossian Holmströmille. Pari päivää myöhemmin Koivukoski tapasi Lapualla Vihtori Kosolan ja kertoi tälle että olikin ampunut Kuusisen kuoliaaksi ja jättänyt ruumiin merenjäälle. Koivukoski oli kertomansa mukaan seurannut hiihtäen Ruotsiin matkannutta Kuusista Raippaluodon edustalla ja vaatinut tätä palaamaan Suomeen. Kun Kuusinen oli kieltäytynyt Koivukoski oli kertomansa mukaan ampunut hänet. 
Uutinen Kuusisen kuolemasta levisi pian ja Suomen Sosialidemokraatti julkaisi siitä ensimmäisenä uutisen 17. helmikuuta 1920. Kansanedustaja Väinö Tanner teki asiasta myös hallitukselle välikysymyksen. Helsingistä lähetettiin nyt Helsingin poliisilaitoksen rikososaston apulaispäällikkö Rafael Silander Pohjanmaalle selvittämään asiaa ja hänen Vaasassa, Lapualla ja Oravaisissa pitämissään kuulusteluissa selvisi pian että Kuusista ei ollut nähty sen paremmin elävänä kuin kuolleena ja koko juttu oli perätön.
Koivukosken kerrottiin nousseen etelään menevään junaan mutta sitten hänen ruumiinsa löytyikin Kokkolan rautatieaseman lähellä sijainneesta puistosta varmistamaton pistooli rinnan päällä (lehtiuutisissa mainittiin että ruumis olisi löytynyt eräästä puutarhasta Uudestakaarlepyystä). Tutkimuksissa selvisi että 43-vuotias Koivukoski oli ampunut itsensä.
Musō Shinden-ryū

Musō Shinden-ryū (jap. 夢想神伝流) on yksi yleisimmin harjoiteltavista iaidō-koulukunnista maailmassa. Juurensa Musō Shinden-ryūlla on Musō Jikiden Eishin-ryūssa, josta kyseinen tyylisuunta (ryū-ha) haarautui 1700-luvulla kahden kilpailevan päämestarin (soke) erimielisyyksien johdosta. Eishin-ryūn (Shimomura-ha) ryūhasta Nakayama Hakudō kehitti nykyisen Musō Shinden-ryūn koska hänellä ei ollut Eishin-ryūn opetusoikeutta. Nakayama Hakudō (1869–1958) toimi päämestarina Musō Shinden-ryūssa.
Mikk Mikiver

Mikk Mikiver (4. syyskuuta 1937 Tallinna – 9. tammikuuta 2006 Tallinna) oli virolainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Mikiver esiintyi useissa virolaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa 1970-luvulta lähtien. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten pääosasta Rauni Mollbergin elokuvassa Ystävät, toverit (1990) ja televisiosarjasta Pimeän hehku (1996).
Percy Roycroft Lowe

Percy Roycroft Lowe (2. tammikuuta 1870 Stamford, Lincolnshire – 18. elokuuta 1948) oli englantilainen kirurgi ja lintutieteilijä.
Lowe opiskeli lääketiedettä Jesus Collegessa Cambridgessa. Hän palveli siviililääkärinä toisessa buurisodassa ja Etelä-Afrikassa ollessaan hän kiinnostui lintutieteestä. Palattuaan Englantiin hän ryhtyi Sir Frederic Johnstonen yksityislääkäriksi. Tässä ammatissa hän pääsi osallistumaan kuudelle Karibianristeilylle työantajansa kanssa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi lääkintäupseerina sairaankuljetuslaivassa Välimerellä.
Lowe työskenteli Kiinassa Dorothea Baten kanssa strutsifossiilien parissa.
Marraskuussa 1919 Lowe seurasi virassa William Robert Ogilvie-Grant Natural History Museumin lintuosaston intendenttinä ja jäi eläkkeelle 65-vuotispäivänään 1935. Hänen tilalleen astui Norman Boyd Kinnear.
Lowe oli Bulletin of the British Ornithologists' Clubin toimittaja 1920–1925 ja British Ornithologists' Unionin (BOU) puheenjohtaja 1938–1943. Vuonna 1939 hänet äänestettiin Royal Australasian Ornithologists Unionin kirjeenvaihtajajäseneksi.
Lowe kuvaili ja nimesi muun muassa jemeninpyyn (Alectoris philbyi) 1934. Lowen kunniaksi on nimetty malawinrusorinta (Sheppardia lowei).
Saint-Gabriel-Brécy

Saint-Gabriel-Brécy on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 243 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Gabriel-Brécyn pinta-ala on seitsemän neliökilometriä.
Eeva Muilu

Eeva Muilu (s. 4. lokakuuta 1980) on suomalainen koreografi ja tanssija, joka on menestynyt sekä kotimaassa että kansainvälisesti. Hän valmistui Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta koreografin maisteriohjelmasta vuonna 2007. Muilun ensimmäinen, Teatterikorkeakoulussa tekemä sooloteos Liikaa ääniä yhdelle (2003) voitti kunniamaininnan ITs-festivaaleilla Amsterdamissa, ja Muilu kutsuttiin esiintymään Amsterdamiin seuraavanakin vuonna. Siten syntyi toinen sooloteos Vermiculus (2005), joka voitti ITs-pääpalkinnon ja kiersi Amsterdamin jälkeen laajasti Euroopassa. Muilu tekee taiteessaan henkilökohtaisesta yhteiskunnallista ja poliittista.
Vuonna 2008 Suomen arvostelijain liitto jakoi Muilulle Kritiikin Kannukset -palkinnon teoksesta Loppuunmyyty (2007), joka kantaesitettiin Liikkeellä marraskuussa -festivaalilla. Kritiikin Kannukset myönnetään vuosittain merkittävän taiteellisen läpimurron tehneelle nuorelle taiteilijalle. 
Helsinki Dance Companylle valmistettu Teos siitä mitä on (2007) voitti Nordic Grand Prix 07 -koreografikilpailun Yleisön suosikki -palkinnon. Vuonna 2012 Eeva Muilulle myönnettiin arvostettu eurooppalainen koreografiapalkinto Prix du Jardin teoksesta Ihmisen asussa (2009) yhdessä Milja Sarkolan kanssa. Teos oli kantaesitetty Liikkeellä marraskuussa -festivaalilla 2009. Vuonna 2016 Muilu sai viisivuotisen taiteilija-apurahan.
Vuosina 2007–2009 Muilu toimi Zodiak – Uuden tanssin keskuksen house-koreografina.
Uustulokas

Uustulokas on vierasperäinen kasvilaji, joka on kulkeutunut ihmisen myötävaikutuksella uudelle maantieteelliselle alueelle suhteellisen äskettäin.
Suomessa uustulokkaina pidetään kasveja, jotka ovat kulkeutuneet maahan ihmisen myötävaikutuksella 1600-luvun alkupuolella tai sen jälkeen. Rajaa on pidetty Pohjoismaihin soveltuvana muinais- ja uustulokkaan karkeana aikarajana.
Uustulokkaat on jaoteltu vakinaisiin ja satunnaisiin uustulokkaisiin. Hävinnyt uustulokas katsotaan satunnaiseksi. Muinaistulokkuus tai uustulokkuus ei riipu maasta, vaan alueesta. Esimerkiksi Suomessa jotkin maan eteläosan muinaistulokkaat voivat olla Pohjois-Suomessa uustulokkaita.
Kâmpôt (maakunta)

Kâmpôt tai Kampot (khmeriksi ខេតុកំពត) on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan eteläosassa, ja sen rajan muodostavat Siaminlahti, Vietnam ja Kêbin maakuntaoikeudet omaavaan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 4 873 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 585 110. Maakunta jakaantuu kahdeksaan piirikuntaan. Sen pääkaupunki on Kâmpôt.
Tsuntan piiri

Tsuntan piiri (ven. Цунтинский район, Tsuntinski raion, avaariksi ЦIунтIа район, Tsunta raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanin tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1319,1 neliökilometriä. Asukkaita on 17 900 henkeä (vuonna 2010).
Tsuntan piiri sijaitsee Dagestanin länsiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Tsumadan ja idässä Tljaratan piireihin sekä etelässä ja lännessä Georgiaan. Seudulta saavat alkunsa Avarskoje Koisu ja Andijskoje Koisu -joet. Asutuskeskukset sijaitsevat 1500–2000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Piiri lakkautettiin vuonna 1944 ja sen koko väestö siirrettiin karkotettujen tšetšeenien tilalle entisen Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n Vedenon piiriin. Vuonna 1955 piiri perustettiin uudelleen ja sen entiset asukkaat siirrettiin takaisin. Piirikeskukseksi tuli Ginuhin solan takana sijaitseva Bežtan kylä, jonne liikennöinti on talvisaikaan usein mahdotonta. Vuonna 1992 piirikeskus siirrettiin Andijskoje Koisun jokilaaksossa sijaitsevaan Kideroon ja Avarskoje Koisun laakso erotettiin Bežtan osa-alueeksi, jolla on osittain omat hallintoelimensä ja palvelunsa.
Jäljelle jääneeseen osaan Tsuntan piiristä kuuluu 8 maalaiskuntaa: Hibijatl, Kidero, Kimjatli, Šaitli, Šapih, Šauri, Terutli ja Tljatsuda. Piirikeskuksesta on 325 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 98,4 % piirin asukkaista on avaareja ja 1,2 % venäläisiä. Avaarien osuuteen sisältyy 53,9 % didoja, 35,1 % bežtoja, 4,8 % hunzibejä ja 2,7 % ginuheja. Luvut käsittävät myös Bežtan osa-alueen. Varsinaisen Tsuntan piirin asukkaat ovat didoja ja ginuheja.
Seudun pääelinkeino on karjanhoito, joka tuottaa maitoa, juustoa ja lihaa. Lisäksi viljellään perunaa, kaalia ja vihanneksia. Maantiet ovat kaikki päällystämättömiä ja talvisaikaan niistä lähes puolet on liikennöintikelvottomia.
Bežtan osa-alue mukaan luettuna piirissä toimii 13 lastentarhaa ja 51 koulua. Kulttuurilaitoksia ovat 23 kerhotaloa ja 12 kirjastoa. Nähtävyyksiin kuuluvat vanhat linnoitukset, vartiotornit ja hautausmaat. Seudulla on lukuisia kivennäisvesilähteitä.
Paikallislehtinä ilmestyvät Kiderossa venäjänkielinen Didoiskie vesti (”Didojen sanomat”) ja Bežtassa avaarinkielinen Tsijab gumru (”Uusi elämä”).
Charles Chaynes

Charles Chaynes (1925 Toulouse – 24. kesäkuuta 2016) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa Darius Milhaud’n sekä Jean Rivier’n johdolla ja voitti Prix de Romen vuonna 1951. Hänen tuotantoonsa kuuluu esimerkiksi lukuisia konserttoja, sinfonia ja sonaatteja. Vuodelta 1966 peräisin oleva konsertto uruille, jousiorkesterille, patarummuille ja lyömäsoittimille on omistettu Marie-Claire Alainille, ja siinä täysin atonaalista tekniikkaa hyödynnetään musiikissa, jota inspiroivat uskonnollis-mystiset lähteet (Cántico espiritual, Ristin Johannes). Niin ikään vuodelta 1966 on Yvonne Loriod’n kantaesittämä Chaynes’n pianokonsertto.
Chaynes oli Kunnialegioonan upseeri ja Ordre des Arts et des Lettresin komentaja; lisäksi hänet otettiin Ordre National du Mériteen. Vuonna 2005 hänestä tuli Académie des Beaux-Artsin jäsen.
VK (sosiaalinen verkosto)

Sivuston ulkoasu

Vkontaktea voidaan pitää Facebookin kopiona, mutta myös hyvänä kilpailijana. Vkontakte muistuttaa paljon kilpailijaansa, mutta siinä on myös eroja ja lukuisia ominaisuuksia joita Facebookissa ei ole.

Poliittiset selkkaukset

VK:n toimitusjohtaja Durov joutui eroamaan huhtikuussa 2014. Durov oli jättänyt erohakemuksensa, kun Venäjän federaation turvallisuuspalvelu FSB (aiemmin KGB) oli ryhtynyt painostamaan häntä ja yhtiön muita työntekijöitä luopumaan yhtiön ulkomaalaisten (ei-venäläisten) asiakkaiden henkilötietojen luottamuksellisuudesta. Toimitusjohtaja oli aiemmin kieltäytynyt - yhtiön tekemien kansainvälisten sopimusten, käyttäjäehtojen ja asiakasmaidensa lainsäädännön mukaisesti - antamasta Ukrainan puolesta VK:ssa kampanjoineiden käyttäjien henkilötietoja. Samoin hän oli kieltäytynyt sulkemasta (blokkaamasta) venäläisen oppositioedustajan korruption vastaista sivustoa palvelussa.
Venäjän federaation turvallisuuspalvelu FSB oli vaatinut muiden maiden käyttäjien henkilötietoja Krimin niemimaan Venäjään liittämisen ja Venäjän laajempien informaatiosotatoimien aikana keväällä 2014.
Vuonna 2014 VK vallattiin Venäjän valtionjohdon läheisille tahoille ja Durovit vetäytyivät VK:sta. Durovit ovat sittemmin julkaisseet turvallisempana mobiilina viestintäkanavana markkinoimansa Telegramin.
Toukokuussa 2017 Ukraina ilmoitti estävänsä pääsyn VK:hon ja muutamalle muulle venäläiselle verkkosivustolle. VK:lla on Ukrainassa 16 miljoonaa käyttäjää päivittäin ja se on maan toiseksi suosituin sivusto.
HMS Kingston (F64)

Palvelus

Alus osallistui 22. maaliskuuta 1942 taisteluun Italian laivastoa vastaan. Siihen osui 15 tuuman kranaatti, joka surmasi viisitoista ja haavoitti kahtakymmentä miehistönjäsentä. Alus kykeni laukaisemaan kolme torpedoa ennen pysähtymistä. Alus nilkutti HMS Havockin saattamana Maltalle, jossa sen vauriot tutkittiin. Alus siirrettiin 27. maaliskuuta telakalle korjattavaksi. Korjaustyöt keskeytyivät päivittäin ilmapommitusten vuoksi ja 5. huhtikuuta alukseen osui pommi, joka aiheutti vuodon. Alus kärsi uusia vaurioita 7. huhtikuuta ja se upposi 11. huhtikuuta telakka-allas numero neljään. Hyökkäyksissä sai surmansa neljätoista ja haavoittuu neljä henkeä. Vaurioiden tarkastuksen jälkeen alus todettiin korjauskelvottomaksi.
Hylky hinattiin St. Paulsin lahteen, jonka suulle se upotettiin sulkulaivaksi. Hylky nostettiin 1947 ja se romutettiin Maltalla.
Rugbyn 1-divisioona

Rugbyn 1.-divisioona on rugby unionin toiseksi korkein sarjataso Suomessa. Kilpailun järjestää Suomen rugbyliitto. 
1-divisioonassa pelaa kaudella 2018 kuusi joukkuetta, joista neljä vahvinta pääsevät semifinaaleihin ottelemaan divisioonan finaalipaikasta. Finaalin voittanut nousee suoraan seuraavan vuoden Rugbyn SM-sarjaan. Kuudenneksi jäävä joukkue putoaa suoraan kolmannelle sarjatasolle 2-divisioonaan.

2012

Oulu rugby club voitti 1-divisioonan (Suomen cup) mestaruuden 29. syyskuuta 2012 kukistamalla edellisen vuoden mestarin Rauma Ice Pack finaalissa lukemin 19–17.
1-divisioona pelattiin kaudella 2012 kolmen lohkon järjestelmällä. Joukkueita osallistui 13, joista neljä oli SM-sarjaseurojen kakkosjoukkueita.

2013

Vaasa Wolves voitti 1-divisioonan (Suomen cup) mestaruuden 5. lokakuuta 2013 kaatamalla Porvoon Old Town Shamrocksin lukemin 33–5.
1-divisioona pelattiin kaudella 2013 kahden lohkon järjestelmällä. Joukkueita osallistui 11.

2014

Linna Rugby Club voitti 1.-divisioonan ja pääsi karsimaan noususta SM-liigaan kaudelle 2015. Ottelu pelattiin Porvoossa 27.9. SM-liigassa viimeiseksi jäänyttä Pori Bombersia vastaan. Linna voitti ottelun 28-8. 
Kaudella 2014 sarjassa pelasivat Helsinki Rugby Club (II-joukkue), Helsinki Warriors (II-joukkue), Linna Rugby Club (Hämeenlinna), Oulu Rugby Club ja Karjalan Rugby (Joensuu). Divisioona pelattiin kaksinkertaisena sarjana ja sarjan voittaja karsii kauden päätteeksi liigapaikasta SM-liigassa viimeiseksi jääneen joukkueen kanssa.

2015

Helsinki RC vei kehitysjoukkuellaan divisioonamestaruuden ja näin esti uusia seuroja nousemasta mestaruussarjaan. Mestaruussarja paikkansa luovuttanut Vaasa Wolves siirtyi divisioonaan ja jatkaa siellä vuoden 2016.

2016

Vaasa Wolves voitti divisioonamestaruuden päihittämällä finaalissa WarriorsRC:n II-joukkueen. 2017 Sarjamuutoksen myötä Vaasa ei kuitenkaan olisi noussut Suomen mestarrussarjaan vaan olisi säilyttänyt paikkansa 1-divisoonassa. Wolvesit kuitenkin päättivät jättää mahdollisuuden, ja he siirtyivät automaattisesti miesten 2-divisioonan länsilohkoon.

2017

Kalev Rugby Club voitti divisioonamestaruuden päihittämällä finaalissa Tampere RC:n. Kalev rugby nousi ensimmäisenä Suomen ulkopulisena seurana SM-sarjaan.

2018

Turku Eagles voitti divisioonamestaruuden päihittämällä finaalissa Espoon Ice Bearsin. Turun kotkat nousivat takaisin SM-sarjaan, josta putosivat sarjamuutoksen myötä vuonna 2016.
Læsø

Historia

Saaren arvellaan muodostuneen noin 3000 eaa. Meri on muokannut saaren hiekkamaata ja muotoa jatkuvasti. Keskiajalla saari oli Viborgin tuomiokapitulin alaisuudessa ja saarelaiset maksoivat veronsa suolalla, jonka tuotanto oli satojen vuosien ajan saaren pääelinkeino. Tuotanto vaati suuria määriä polttupuuta, ja saari olikin lähes puuton 1500-luvulla. Puiden hävitys johtikin jatkuvaan hiekan liikkumiseen ja katoamiseen luonnonvoimien myötä, jolloin saaresta autioitui suuri osa. Puustoa rasittanut suolantuotantomuoto kiellettiin virallisesti 1652.

Luonto

Saaren rannikolla on useita suojeltuja Natura 2000-merialueita, joilla elää mm. hummereita, pieniä hailajeja, hylkeitä, delfiinejä ja paljon vesilintuja. Saaren eteläosa on tasaista ja vetistä, muodostaen mosaiikin erilaisista kasvillisuusalueista ja rikkaan kokoelman eläinlajeja, etenkin vesilintuja ja rantakasvillisuutta. Pohjoisosaa leimaavat hiekkadyynit, puulajeina havupuut, koivu, tammi ja pyökki. Pohjoisrannalla voi myös nähdä hylkeitä tiheinä laumoina.

Talous

Saarella tuotetaan edelleen noin 60 tonnia suolaa vuosittain. Suolantuotanto toimii myös "elävänä museona", jota käy katsomassa noin 45 000 matkailijaa joka vuosi. Muutoinkin turismi on tärkeä tulonlähde, yhteensä noin 130 000 turistia vieraili saarella vuosittain 2001. Muita tärkeitä elinkeinoja ovat elintarviketuotanto, käsityöläisyys, kalanjalostus ja palveluelinkeinot.

Liikenneyhteydet

Frederikshavnista on 3–4 kertaa päivässä lauttayhteys saarelle (Færgeselskapet Læsø I/S), matkailusesongin aikana useammin. Copenhagen Airtaxi  ja Flexflight lentävät saarelle Roskildesta, Torpista ja Kielistä. Ruotsista käsin saarelle on myös mahdollista päästä "meritaksilla". Saarella kulkee ilmainen bussi. Myös taksi- sekä auton ja polkupyörien vuokrauspalvelut ovat saatavilla.
Kuvevaate

Kuvevaate (ven. набедренник) on vastaavanlainen ortodoksinen kirkollinen huomionosoitus kuin hieman arvokkaampi epigonatio. Kuvevaate on suorakaiteen muotoinen, nauhasta kyljellä riippuva "arvomerkki", jota Suomessa käyttävät ortodoksiset papit heti vihkimyksensä jälkeen.
Venäjällä se on ensimmäinen papin saama huomionosoitus, hengellinen "ansiomerkki".