google/wiki40b huggingface dataset:
Spectre

Spectren toiminta

Järjestön tavoitteena on kiristys ja maailmanvalta. Spectren johtaja Blofeld havainnollistaa järjestön toimintastrategian taistelukalojen avulla elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa. Yksi taistelukala katsoo, kun kaksi muuta taistelukalaa tappelevat. Lopulta tappelua vierestä seurannut kala hyökkää toisen taistelukalan kukistaneen väsyneen taistelukalan kimppuun ja tappaa sen nopeasti. Samalla tavalla Spectren tavoitteena on usuttaa kaksi supervaltaa toistensa kimppuun toivoen, että ne väsyttäisivät toisensa loppuun, jolloin Spectre nousisi voimakkaimmaksi. Spectre yrittää kaikkensa, jotta se saisi taistelun lännen CIA:n ja MI6:n sekä idän KGB:n välille. Vaikka Spectren toiminta sijoittuu kylmän sodan aikoihin, ei se siis ole idän tai lännen puolella. 
Kirjassa ja elokuvassa Pallosalama Spectren päämaja sijaitsee Pariisissa. Sen peitejärjestönä toimii pakolaisia avustava järjestö, joka kirjoissa on nimeltään Firco ja elokuvissa International Brotherhood for the Assistance of Stateless Persons (suom. Valtiottomien henkilöiden kansainvälinen veljeskunta).
Järjestön sisäinen kuri on ankara ja pienistäkin rikkomuksista sekä epäonnistumisista rangaistaan kuolemalla. Tehostaakseen kuolemaa rangaistuskeinona Blofeld valitsee teloitettavaksi viattoman jäsenen. Teloitus tehdään salaperäisesti uhrin huomaamatta.

Johto

Spectreä johtaa superroisto Ernst Stavro Blofeld, joka elokuvissa, muttei kirjoissa, esiintyy persialaista kissaa silittävänä miehenä. Järjestön kakkosmies on Emilio Largo. Kirjassa kerrotaan, että jos Blofeldille sattuisi jotain, Largo ottaisi johdon. Largo esiintyy ensimmäisen ja ainoan kerran kirjassa Pallosalama.
Kirjoissa jäsennumerot on sekoitettu ja järjestelty tahallaan epäselvästi jäljityksen estämiseksi. Romaanissa Pallosalama johtaja Ernst Stavro Blofeld on ”Numero 2”, kun taas Emilio Largo on ”Numero 1”. Elokuvissa numero seuraa hierarkiaa. Blofeld on aina ”Numero 1” ja Emilio Largo on ”Numero 2”. Elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa esiintynyt neuvostoarmeijasta Spectreen loikannut eversti Rosa Klebb tunnettiin numerona kolme.

Spectren jäsenet

Suoraan Blofeldin alaisuudessa toimivat Spectren jäsenet. Numero nimen perässä kertoo ilmestymisjärjestyksen.
Ville Väinölä

Seuraura

Väinölä on Pelicansin kasvatti. Hän voitti seurassa C-nuorten I-divisioonan pronssia vuonna 2012. Kaudella 2012–2013 Väinölä oli Pelicansin B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 8+18=26. Kaudella 2013–2014 hän oli seuran A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 5+19=24, joilla Väinölä jakoi koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin kymmenennen sijan kolmen muun pelaajan kanssa.
Kaudeksi 2014–2015 Väinölä nousi juniorisopimuksella Pelicansin SM-liigarinkiin. Hänet merkittiin seitsemänneksi puolustajaksi 20. helmikuuta 2015 vierasotteluun Kalevan Palloa vastaan, mutta Väinölä jäi kuitenkin ilman jääaikaa. Seuraavassa ottelussaan 24. helmikuuta 2015 vieraissa JYPiä vastaan hän sai jääaikaa 17.35 minuuttia. Väinölä sai ottelussa myös syöttöpisteen Janne Ritamäen tekemään maaliin. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi Pelicansin A-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Väinölä oli tehoilla 11+18=29, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi.
Kauden 2015–2016 Väinölä pelasi lähes kokonaan lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa, jossa tulokaskausi toi 40 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11. Hän pelasi kauden aikana myös kymmenen ottelua Pelicansin A-nuorissa, mutta ei kuitenkaan kertaakaan SM-liigajoukkueessa. Väinölä teki kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisen sopimuksen Peliittojen kanssa. Hän aloitti kautensa lainalla Suomi-sarjajoukkue Kotkan Titaaneissa, jossa Väinölä pelasi kauden aikana yhdeksän ottelua. Lokakuussa 2016 Peliitat lainasi hänet Karjala-turnaukseen asti ulottuneella sopimuksella KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen. Väinölän rooli Peliitoissa jäi lopulta varsin pieneksi ja hän pelasi loppukaudella lisäksi myös sekä Pelicansin että Vierumäki Unitedin A-nuorissa.
Kaudeksi 2017–2018 Väinölä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudella 2018–2019 Väinölä valittiin sarjan kuukauden kentälliseen. Hän oli seitsemällä osumallaan SaPKon eniten maaleja tehnyt puolustaja. Väinölä siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Rovaniemen Kiekkoon.

Maajoukkueura

Väinölä pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013 sekä edusti alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta samana vuonna Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla, jotka päättyivät kultaan. Yhteensä hän on pelannut kolme nuorten ja 20 poikien maaottelua.

Muuta

Väinölän isoveli Vili pelaa puolustajana III-divisioonaa Panthers Hockeyssa ja pikkuveli Samu on pelannut maalivahtina alemmissa sarjoissa.
Tetrarch

Suunnittelu ja tuotanto

Light Tank Mk VI:n jälkeen Vickers suunnitteli suuremman kevyen panssarivaunun vuonna 1937, johon pystyttäisiin asentamaan 15 mm Besa-panssarivaunukanuuna. Uutta panssarivaunua tarjottiin sotatoimistolle vuonna 1938 (tuolloin tunnettiin vielä epävirallisesti nimellä Purdah) ja vaunua testattiinkin mahdollista tulevaa käyttöönottoa varten. 120 kappaletta tilattiin vuoden 1938 lopussa, kun sota näytti väistämättömältä. Tilattujen vaunujen lukumäärä kaksinkertaistettiin myöhemmin, mutta tuotanto myöhästyi, kun sotatoimisto halusi keskittyä cruiser- ja infantry -tyyppisten panssarivaunujen tuotantoon Dunkerquen evakuoinnin jälkeen, sekä Vickersin tehtaan pommituksissa aiheutuneiden vaurioiden vuoksi. Lopulta vain 177 Tetrarchia saatiin valmiiksi, ensimmäisten valmistuessa marraskuussa 1940.

Käyttö

Joitain Tetrarcheja sijoitettiin Isoa-Britanniaa puolustaviin panssaridivisiooniin, kun raskaista tankeista oli pulaa. Tiedustelukäyttöön sitä ei enää huolittu, sillä sotatoimisto oli alkanut suosia panssariautoja kevyiden tankkien sijaan. Tetrarchien lähettämistä 8. armeijan apuun Afrikkaan harkittiin, mutta jäähdytysvarustelut eivät sopineet aavikkokäyttöön. Pieni määrä Tetrarcheja lähetettiin Neuvostoliittoon Lend-Lease -ohjelman mukaisesti, ja yhtä osastollista käytettiin hyökkäyksessä Madagaskariin toukokuussa 1942.
Myöhemmin ehdotettiin Tetrarchien käyttöä laskuvarjojoukkojen tukena. Hamilcar-liitokone suunniteltiin erityisesti kantamaan yhtä Tetrarch-panssarivaunua. Normandian maihinnousua valmistellessa 6. laskuvarjodivisioonaan muodostettiin laskuvarjotiedustelurykmentti ja se varustettiin Tetrarcheilla. Yksi osastollinen Tetrarcheja lähetettiin Normandiaan 6. päivä kesäkuuta vuonna 1944. Tetrarchien osallisuus operaation onnistumiseen oli kuitenkin rajallinen, osaksi pienen lukumäärän vuoksi. Tetrarcheja oli käytössä myös Reinin ylityksessä maaliskuussa 1945.
Tetrarch oli käytössä aina vuoteen 1949 asti, jolloin britit lopettivat liitokoneiden käytön sotilasoperaatioissa.

Versiot

Tetrarch I CS – Muutamiin Tetrarcheihin asennettiin 76,2 mm haupitsi tulitukiroolia varten.
Tetrarch DD – Yksi Tetrarch muunnettiin merikelpoiseksi kesäkuussa 1941. Tetrarchilla tehdyt testit Brentin tekojärvellä osoittautuivat menestykseksi, ja teknologiaa hyödynnettiin Valentine- ja Sherman-tankeissa.
Marlborough-laulu

Marlborough-laulu (ranskankielisten alkusanojen mukaan Malbrough s'en va-t-en guerre) on laajalti tunnettu laulu, alkujaan ranskalainen sotilaslaulu joka on saanut aiheensa englantilaisesta kenraalista, Marlboroughin herttua John Churhillistä (1650–1722). Suomessa se tunnetaan kansan­omaisesti nimellä "Herra Melperin sotaanlähtö", alkusanojensa mukaan nimellä "Melperi meni sotaan" tai lyhyemmin nimellä Melperi.

Laulun alkuperä

Nykyisessä muodossaan laulun ranskan­kieliset sanat ovat peräisin 1700-luvulta. Niiden on kuitenkin todettu pohjautuvan jo 1500-luvulla kirjoitettuun lauluun, jonka aiheena oli Oranjen herttua René Châlonilaisen kuolema taistelussa vuonna 1544.  Toisten tietojen mukaan kyseessä olisi alkujaan 1560-luvulla kirjoitettu hugenottilaulu.
Marlboroughin nimeen laulu yhdistettiin vuonna Espanjan perimys­sodan aikana vuonna 1709,  Malplaquet'n taistelun jälkeen. Tällöin ranskalaisten sotilaiden keskuuteen levisi huhu, jonka mukaan vihollisen pelätyin sotapäällikkö, englantilainen kenraali John Churchill, Marlboroughin herttua olisi kuollut taistelussa. Tästä muuan ranskalainen sotilas sai aiheen kirjoittaa hänestä pilkka­runon. Nimi Marlborough vääntyi tällöin ranskan kielessä muotoon Marlbrough, Malbrough tai jopa Malbrouck. Tieto herttuan kuolemasta oli kuitenkin väärä, mutta toisaalta hän ei lupauksestaan huolimatta, johon laulun sanoissakin viitataan, myöskään ollut onnistunut voittamaan sotaa ja palaamaan kotimaahansa voittajana vielä pääsiäiseen eikä edes kolminaisuuden­päivään mennessä (kahdeksan viikkoa pääsiäisen jälkeen).
Laulun sävelmä on toden­näköisesti peräisin Pariisista 1700-luvulta. Kun se kuitenkin jo 1800-luvulla tunnettiin myös Egyptissä, muutamat kirjoittajat kuten Goethe arvelivat sen olevan itämaista alkuperää ja kulkeutuneen Ranskaan mahdollisesti Godefroy de Bouillonin palatessa ristiretkeltä.
Laajalti tunnetuksi laulu tuli sen jälkeen, kun Pierre Beaumarchais vuonna 1784 otti sen mukaan näytelmäänsä Figaron häät. Kuningas Ludvig XVI oli kuitenkin kieltänyt laulun sen jälkeen, kun sitä oli soitettu Versaillesissa Venäjän myöhemmälle keisarille Paavali I:lle. Beaumarchais kuitenkin uhmasi kieltoa herättääkseen yleisön huomion, ja pian laulu oli kaikkien huulilla.
Laulun suosioon vaikutti osaltaan myös Geneviève Poitrine, joka oli Ludvig XVI:n vanhimman pojan, Louis-Josephin lastenhoitaja. Häneltä sen oppi myös kuningatar Marie-Antoinette, joka itsekin soitti sitä pianolla.
Vuonna 1813 Beethoven sovitti sävelmän orkesterille ja otti sen mukaan teokseensa Wellingtonin voitto. Siinä se symboloi Ranskan sotavoimia, kun taas Rule, Britannia! esittää Englantia.
Sotaisesta alkuperästään huolimatta laulu tunnetaan Ranskassa nykyisin myös lastenlauluna.  Suomessa laulu on antanut myös aiheen sananparteen "Valmis kuin Melperi sotaan".
Sama sävelmä esiintyy myös tunnetussa englanninkielisessä laulussa For He's a Jolly Good Fellow.
Saastal

Joet ja järvet

Laakson pohjalla virtaa Saaser Vispa -joki, joka pohjoisessa yhdistyy Matter Vispan kanssa Vispajoeksi. Saaser Vispan vedet varastoidaan laakson eteläpäässä Mattmarkin patojärveen, josta vesi johdetaan Saas-Almagellissa sijaitsevaan voimalaitokseen.

Kunnat

Saastalin kunnat ovat Eisten, Saas-Balen, Saas-Grund, Saas-Fee ja Saas-Almagell.

Liikenne

Laakson pohjalla kulkee maantie Staldenista Saas-Almagelliin ja edelleen Mattmarkin patojärvelle.
Saab 90 Scandia

Saab 90 Scandia on ruotsalaisen SAAB-lentokonetehtaan ensimmäinen matkustajalentokone ja sellaisena yhtiön ensimmäinen siviililentokone.
Kun vuonna 1944 oli selvää, että toinen maailmansota päättyisi pian, Saab pyrki pääsemään sodan jälkeisille siviilikonemarkkinoille. Myös Saab-henkilöauton kehittäminen oli konversiota sotataloudesta.

Suunnittelu

Saab 90-koneen suunnittelu alkoi helmikuussa 1944. Koneesta tuli suorituskyvyltään DC-3:ä jonkin verran parempi, mutta muotoilultaan modernimpi, niin kutsuttu nokkapyöräkone. Enin lentoonlähtöpaino oli 16 500 kg ja kiitoratavaatimus nousussa 1 200  metriä. Matkanopeus oli 370 km/h sekä kantama 2 350 kilometriä. Hyötykuorma oli 2 900 kg. Prototyyppi lensi marraskuussa 1946. Siihen sopi 24–32 matkustajaa. Matkustamossa oli aikansa tavan mukaan yksi käytävä ja istuimet kaksittain sen molemmin puolin, eli istumajärjestys oli 2+2. Ruotsalainen lentoyhtiö Aktiebolaget Aerotransport, joka on SAS:n edeltäjä, tilasi 11 Saab-konetta. Ne tulivat käyttöön vuonna 1950. Koneita myytiin myös Brasiliaan, muttei muualle, sillä lentokonemarkkinat olivat voimakkaasti kansallisesti rajattuja.
Ruotsin ilmavoimien Saab 29 Tunnan -hävittäjän määrältään ylimitoitettu tilaus aiheutti sen, että Saab joutui hajauttamaan siviilikoneen tuotannon osin Fokkerin tehtaalle Hollantiin. Tässä on voitu hakea myös laajempaa yhteystyötä kahden pienen lentokonetehtaan välillä. Saab Scandian valmistus päättyi vuonna 1954.
Brasilialainen VASP osti vuonna 1957 kaikki SAS:n Saab 90-koneet.
Koneen viimeinen lento tehtiin 22. heinäkuuta 1969.
Viisi Saab Scandiaa tuhoutui Brasiliassa lento-onnettomuuksissa, kolme onnettomuutta johti kaikkiaan 64 ihmisen kuolemaan.

Jäljellä oleva kone

Vain yksi 90 Scandia, PP-SQR, on enää olemassa. Se on museon pihassa Bebedourossa, Brasiliassa.
Isoliitäjä

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 43-51 senttimetriä ja siivenkärkien väli 105-122 cm. Isoliitäjä on hieman pienempi kuin välimerenliitäjä (Calonectris diomedea), jota se hieman muistuttaa muun muassa pyrstön valkoisten yläpeitinhöyhenten takia.
Erona keltanokkaliitäjään ovat: hieman jäykemmät siiveniskut sekä terävämpi siivenkärki; hyvin erottuva tumma päälaki, jossa hyvin erottuva valkoinen niskavyö; rinnansivussa voimakas tumma laikku; kainalossa ja siiven tyvellä tumma vyö ja kuviointi sekä keskivatsassa epäselvärajainen tumma laikku. Pyrstön alapeitinhöyhenet ovat harmaanruskeat ja nokka musta.

Levinneisyys ja lisääntyminen

Lajilla on laaja levinneisyysalue, jonka pinta-alaksi on arvioitu 52,8 miljoonaa km2 ja populaation kooksi 15 miljoonaa yksilöä. Esiintyy Brasiliassa, Falklandinsaarilla, Grönlantissa, Saint Helenassa ja Saint-Pierre ja Miquelonissa.
Isoliitäjällä on kolme tärkeää lisääntymissaarta: Nightingale Island, Inaccessible Islands ja Gough Tristan da Cunhan saariryhmässä. Vähintään viisi miljoonaa paria pesii Nightingale Islandilla ja Inaccessible Islandsilla. 600 000-3 000 000 paria Gough Islandilla. Myös Falklandinsaarilla tavataan hyvin pieni pesimäyhteisö.
Aikuiset aloittavat huhtikuussa muuton luoteeseen, Etelä-Amerikasta Kanadaan ja ohi Grönlantin siirtyen Koillis-Atlantille ja palaten marraskuussa takaisin pesimäalueille etelään. Tavataan säännöllisesti syysmuuton aikana lähinnä elo-lokakuussa Länsi-Euroopan rannikoilla.

Lisääntyminen

Pesii kaltevalle maalle, pääasiassa alueille, jossa on ruohomättäitä tai Phylica-metsää.

Ravinto

Syö pääasiassa kalaa, mustekaloja ja kalajätettä troolareista, mutta myös äyriäisiä.

Uhat

Joka vuosi Nightingale Islandilla pyydetään noin 50 000 poikasta ja tuhansia aikuisia, mikä voi johtaa kantojen romahtamiseen ilman kestävää pyytämistä.
Lagosuchus

Koko ja ulkonäkö

Lagosuchuksesta on löydetty hyvin epätäydellisiä jäännöksiä; ainoastaan takaraajat sekä osa selkärankaa ja lapaluuta. Nämä jäännökset kuitenkin osoittavat sen olleen kevytrakenteinen arkosauri, ja sillä oli pitkät, hoikat ja hyvin kehittyneet raajat - mikä on tyypillistä tietyille dinosauruksille. Nämä ominaisuudet sekä vertaukset Lagosuchuksen lähisukulaisiin ovat todisteena, että Lagosuchus saattoi joskus juosta takaraajoilla, vaikka se käveli suurimman osan ajastaan neljällä jalalla. Lagosuchus oli luultavasti ketterä lihansyöjä, joka käytti nopeutta sekä saalistuksessa että paetessa suurempia saalistajia. Lagosuchus oli suunnilleen fretin kokoinen, noin 30 senttimetriä pitkä.  
Toinen dinosaurusten lähisukulainen, Marasuchus lilloensis, saattaa olla Lagosuchuksen toinen laji.
On myös mahdollista, että Lagosuchus ja Marasuchus saattoivat olla kehitysaskel vaihtolämpöisten matelijoiden ja tasalämpöisten dinosaurusten välillä.
RN Nembo (1901)

Palvelus

Alus upposi 17. lokakuuta 1916 Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneen SMS U-16 torpedoimana.
Minna Karhunen

Minna Helena Karhunen (s. 3. heinäkuuta 1967 Riihimäki) on Kansallisen Kokoomuksen entinen kansanedustaja ja Karkkilan entinen kaupunginjohtaja. Vuosina 2009–2014 hän toimi Järvenpään kehitysjohtajana. Vuodet 2015–2019 hän toimi Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana ja maaliskuusta 2019 alkaen Kuntaliiton toimitusjohtajana.
Karhunen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1991 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Ennen kansanedustajuutta hän oli työskennellyt toimittajana Hyvinkään Uutisissa, Nykypäivässä ja Uudessa Suomessa. Hänet valittiin jatkokaudelle 1995 vaaleissa. Eduskunnassa Karhunen oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, liikennevaliokunnassa valtiopäivillä 1991–1994 ja 1996–1997, ympäristövaliokunnassa valtiopäivillä 1991–1994, tulevaisuusvaliokunnassa valtiopäivillä 1993–1994 sekä maa- ja metsätalousvaliokunnassa valtiopäivillä 1996–1997. 
Kahden kansanedustajakauden jälkeen Karhunen ei asettunut enää ehdolle eduskuntaan. Hän jatkoi hallintotieteen opintojaan ja valmistui hallintotieteen maisteriksi. Hän työskenteli myös Uudenmaan liiton vs. edunvalvontapäällikkönä ja Hyvinkään-Riihimäen talousalueen aluekeskuksen projektipäällikkönä. Vuoden 2005 alusta hän toimi Karkkilan kaupunginjohtajana, kun hänen edeltäjänsä Kari Korkiakoski oli siirtynyt Joutsenon kaupunginjohtajaksi. Vuosina 2009-2014 Karhunen toimi Järvenpään kaupungin kehitysjohtajana. Vuosina 2015-2018 hän toimi Etelä-Suomen aluehallintoviraston ylijohtajana. Vuonna 2018 hän aloitti Kuntaliiton toimitusjohtajana.
Karhunen toimi Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1989–2001 ja oli myös kaupunginhallituksen jäsen. Hän toimi myös molempien puheenjohtajana, valtuuston johdossa vuodesta 1991 vuoteen 1992 ja hallituksen johdossa vuodesta 1995 vuoteen 2001. Hän toimi myös Hyvinkään Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1993–1994.
Veikko Tiitinen

Veikko Gunnar Tiitinen (28. toukokuuta 1922 Nurmes – 21. syyskuuta 2001) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Hän työskenteli useissa Itä- ja Pohjois-Suomen teattereissa. Pitkän teatteriuransa ohella hän näytteli muutamissa elokuvissa, kuten Ajolähtö, Tuntematon sotilas ja Onnen maa. Lisäksi hän tulkitsi rooleja erinäisissä televisiotuotannoissa, joista mainittakoon Simpauttaja ja Kätkäläinen.
Isomustakaija

Koko ja ulkonäkö

Isomustakaija kasvaa noin 50 cm pitkäksi ja noin 480 g painavaksi. Isomustakaija on kauttaaltaan musta. Vain sen sarvenvärinen nokka, ruskeat silmät ja lihanpunaiset koivet eivät ole mustia. Nuoressa linnussa on ruskehtavia höyheniä varsinkin vatsapuolella.

Esiintyminen

Isomustakaijaa tavataan Komorien saaristossa ja Madagaskarissa. Sen elinympäristön ala on 413 000 neliökilometriä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: vasa Madagaskarin itäosissa, drouhardi länsiosissa ja comorensis Komoreilla. Shaw kuvaili lajin holotyypin Itä-Madagaskarista.

Elinympäristö

Isomustakaija elää metsissä ja savanneilla alle kilometrin korkeudessa.

Lisääntyminen

Isomustakaijan lisääntymisestä tiedetään vain hyvin vähän. Sen pesä sijaitsee puunkolossa ja sen pesimäkauden uskotaan kestävän lokakuusta joulukuuhun.

Ravinto

Isomustakaijat syövät hedelmiä, pähkinöitä, marjoja ja siemeniä. Paikoin se on viljelytuholainen syömällä maissinsiemeniä ja paikallisten asukkaiden hirssintapaista viljaa. Ruokailevat parvet voivat olla suuria.

Uhat

Isomustakaijoja metsästetään ruoaksi mutta suurempi uhka sille on elinympäristöjen tuhoutuminen.
DarkBASIC

DarkBASIC on The Game Creatorsin kehittämä BASIC-tyyppinen ohjelmointikieli. Kieli on erityisesti suunnattu 2D- ja 3D-pelien ohjelmointiin mahdollisimman helposti. DarkBASIC ei kuitenkaan sovellu kovin isojen pelien ohjelmointiin, koska sen suorituskyky on melko pieni.
Kieli perustuu CoolBasicin tavoin muistiin ladattaviin objekteihin, ja sen lisäksi kuviin ja spriteihin, joita komennetaan objektikomennoilla. Objekteja voi luoda valmiista malleista (mm. kuutio, sylinteri, pallo), tai 3D-mallinnusohjelmalla luoduista 3D-malleista. Mesh-objektien muoto on haettu 3D-mallista, ja ne väritetään jollakin kuvalla.

Esimerkkiohjelma

Alla oleva ohjelma luo vaakasuunnassa pyörivän kuution.
sync onsync rate 60make object cube 1, 100do
 yrotate object 1, object angle y(1) + 2
 syncloop
Pierre-Antoine Cousteau

Pierre-Antoine Cousteau (18. maaliskuuta 1906 Saint-André-de-Cubzac, Ranska – 17. joulukuuta 1958 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen äärioikeistolainen poleemikko ja toimittaja. Hän oli merentutkija Jacques-Yves Cousteaun veli.
Pierre-Antoine Cousteau jätti kommunismin 1930-luvulla ja ajautui enemmän kannattamaan antisemitismiä ja vastustamaan demokratiaa. Hän kirjoitti Coup de Patte - ja Je suis partout -lehtiin. Jälkimmäisessä hän oli lähellä Pierre Gaxottea, joka vakuutti Cousteaun fasismista. Cousteau matkusti Natsi-Saksaan vuonna 1936 natsimyönteisten Robert Brasillachin ja Georges Blondin kanssa sekä vuonna 1938 Espanjaan Brasillachin ja Maurice Bardèchen kanssa. Cousteau osallistui myös Nürnbergin puoluepäiville ja vaikuttui matkojensa aikana kansallissosialismista, vaikka myönsi, että siinä on myös puutteita.
Cousteau kutsuttiin takaisin Ranskan armeijaan vuonna 1939 ja hänet vangittiin seuraavana vuonna. Brasillach kuitenkin onnistui vapauttamaan Cousteaun, joka palasi Je suis partout -lehteen, jonka poliittiseksi johtajaksi hän nousi Brasillachin tilalle vuonna 1943. Sota-aikana hän vaikutti juutalaisten siirtämiseen keskitysleireille, toimittajana pariisilaisessa Paris-Soir-lehdessä sekä yleissihteerinä ranskalaisessa puolisotilaallisissa Milice-joukoissa.
Elokuussa 1944 Cousteau muutti Saksaan, Bad Mergentheimiin, jossa hän johti ranskalaista sanomalehteä ja radioasemaa. Saksasta hän pakeni Sveitsiin. Cousteau vangittiin Innsbruckissa ja tuomittiin kuolemaan marraskuussa 1946. Tuomio muutettiin kuitenkin elinkautiseen rangaistustyöhön. Hänet sai yleisen armahduksen vuonna 1954 ja hän alkoi toimittaa äärinationalistista Rivarol-lehteä sekä teki yhteistyötä Henry Costonin sanomalehtien kanssa.
Cousteau kuoli vuonna 1958 Pariisissa.
Seeprahyppijä

Kuvaus

Naarasseeprahyppijät ovat 5-7 millimetriä pitkiä ja koiraat 5-6 mm. Koirailla on yleensä naaraita ohuemmat jalat ja valtavat leuat. Tämä lajin ehkä silmiinpistävin piirre on hyppyhämähäkeille tyypillinen etummaisten silmien suuri koko. Niissä on hyvä syvyysnäkö, jonka ansiosta hyppyhämähäkit pystyvät tarkentamaan katseensa saaliiseen tai muuhun kohteeseen äärimmäisen tarkasti. Hyppyhämähäkkien tapaan seeprahyppijällä on muihin hämähäkkityyppeihin nähden ainutlaatuinen rakenne: se pystyy kääntämään ja liikuttamaan ruumiinsa etuosaa eri suuntiin kuten päätä, joten sen on helppo tarkkailla ympäristöään eri suunnista. Lajin scenicus nimi tarkoittaa näyttelijää, sillä seeprahyppijät ovat usein tietoisia ihmisistä. Ne nostavat päätä ja muuttavat käyttäytymistään ihmisten lähellä.
Curse III: Blood Sacrifice

Juoni

Curse III: Blood Sacrifice kertoo heimon noitatohtorista, joka kutsuu maan päälle demonin tappamaan eurooppalaisia 1950-luvun Afrikassa.
Poltergeist (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo Freelingin perheestä, johon kuuluu isä Steve ja äiti Diane sekä lapset Dana, Robbie ja Carol Anne. Perhe elää rauhallista elämää, kunnes Carol Annen rakas undulaatti kuolee. Samoihin aikoihin alkavat talossa myös tuolit vaihtaa oudosti paikkojaan, ja perhe ihmettelee, kuinka koira haukkuu tyhjää, aivan kuin aistisi jonkun läsnäolon. Carol Anne alkaa puhua televisiolle, ja vanhempien ihmeteltyä tätä hän kertoo puhuvansa ”TV-väelle”. Eräänä yönä vanhemmat heräävät siihen, kuinka Carol Anne katsoo televisiota ja ilmoittaa, että TV-väki on tullut heidän luokseen. Yhtäkkiä esineet alkavat liikkua ja karmivat tapahtumat saavat alkunsa.
Marcos Rojo

Seurajoukkueura

Rojo aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008 Estudiantes de La Platassa. Ensimmäisen maalinsa hän teki joukkueessa vuoden 2010 Recopa Sudamericanassa ecuadorilaista LDU Quitoa vastaan.
Vuonna 2011 Rojo siirtyi venäläisseura Spartak Moskovaan ja vuonna 2012 Sportingiin.
2014 elokuussa hyvin onnistuneiden Brasilian MM-kisojen jälkeen Marcos Rojo siirtyi Manchester Unitediin noin 20 miljoonalla eurolla Sportingista.
Maaotteluja Rojo on pelannut Argentiinan maajoukkueessa 59 ja niissä hän on tehnyt kolme maalia.