google/wiki40b huggingface dataset:
Mary Mouser

Mary Matilyn Mouser (s. 9. toukokuuta 1996 Pine Bluff, Arkansas) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan Lacey Fleminginä Totuuden anatomiassa ja Karen Grantina Scandalin neljännellä tuotantokaudella.

Näyttelijänä

Mouserin ura alkoi viisivuotiaana, kun hänet valittiin esiintymään tyttärenä parivalokuvassa Mel Gibsonin kanssa elokuvassa Signs. Hänellä on kaksi sisarusta, Aaron Parker Mouser ja Laura Ashley Mouser, jotka myös tekevät näyttelijäntöitä. 
Mouser on esiintynyt rikossarjan NCIS Rikostutkijat yhdeksässä jaksossa ja tehnyt myös äänirooleja animaatioelokuviin kuten Dragon Hunters, Tarzan 2 ja Delgo. Vuosina 2007–2008 hänellä oli vakituinen rooli televisiosarjassa Life Is Wild, josta hän oli myös Young Artist -palkintoehdokkaana. Mouser on esiintynyt useissa muissakin televisiosarjoissa, kuten Ilman johtolankaa, Aavekuiskaaja ja Criminal Minds – FBI-tutkijat. Vuonna 2012 hän näytteli kaksoisroolia Disney Channelin alkuperäisessä komediaelokuvassa Frenemies.
Mouser valittiin esittämään Daniel LaRusson (Ralph Macchio) tytärtä Karate Kid elokuviin pohjautuvassa websarjassa Cobra Kai.
James Guillaume

James Guillaume (16. helmikuuta 1844 Lontoo – 20. marraskuuta 1916 Pariisi) oli sveitsiläinen anarkisti ja opettaja. Hän oli yksi sosialistisen työväenliikkeen ensimmäisessä internationaalissa mukana olleen radikaalin Juran federaation johtohahmoista.

Elämä

Guillaume syntyi Lontoossa työskennelleen sveitsiläisen kellosepän poikana. Perheen muutettua takaisin kotimaahan, hän opiskeli 1860-luvulla Zürichin yliopistossa filosofiaa ja kirjallisuutta. Guillaume kiinnostui myös työväenliikkeestä ja oli vuonna 1866 mukana perustamassa ensimmäiseen internationaaliin liittynyttä sveitsiläistä osastoa. Kahta vuotta myöhemmin hän alkoi julkaisemaan Le Progrès -lehteä, joka oli ensimmäinen maassa ilmestynyt anarkistinen lehti. Vuonna 1871 Guillaume perusti anarkistisen Juran federaation, johon kuului lähinnä Juran kantonin alueella työskenteleviä kelloseppiä. Seuraavana vuonna järjestetyssä Haagin kongressissa hänen ryhmällään oli merkittävä osuus ensimmäisen internationaalin hajoamiseen, kun Juran federaatio kannatti Karl Marxia vastustanutta Mihail Bakuninia. Pian Haagin kongressin jälkeen Guillaume ja Juran federaatio kutsuivat koolle oman kokouksen, jossa perustettiin Anarkistinen internationaali.
Opettajana työskennellyt Guillaume oli jo 1869 erotettu virastaan poliittisen aktivisminsa vuoksi, jonka jälkeen hän johti pientä kirjapainoa Neuchâtelissa. Vuonna 1878 Guillaumen oli pakko lähteä maanpakoon Pariisiin, jossa hän muun muassa toimitti oppikirjoja. Radikaali poliittinen toiminta oli Pariisin kommuunin jälkeisessä Ranskassa mahdotonta koko 1800-luvun viimeisten vuosikymmenten ajan. Guillaume jatkoi aktivismiaan vasta vuonna 1905, jolloin hän esitteli libertaristisia ajatuksiaan ja oli mukana anarkosyndikalistisessa liikkeessä. Guillaumen pääteoksena pidetään kirjaa L'Internationale: Documents et Souvenirs, jossa hän käsittelee ensimmäistä internationaalia anarkistisesta näkökulmasta.
Fawn

Fawn on vaalea kellertävänruskea väri, joka on yleinen erilaisilla koiraroduilla. Yleensä eläinten fawn-väritykseen yhdistetään musta väri "kärjissä" eli jalkojen, kuonon ja korvien päissä. Jersey-nautarotu tunnetaan fawn-värisenä.
Keisarinlammi

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 120 metriä. Siihen laskee suoraan yksi oja, mutta laskuojaa ei ole. Järven rantaviiva on 0,48 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin hieta- ja hiekkapohjaista metsä- ja suomaastoa. Järven etelärannat rajautuvat hiekkaiseen Pernummen hiekkamuodostumaan, mikä on hyvää pohjavesialuetta. Osa Keisarinlammin vedestä on peräisin pohjavedestä. Rannoille on rakennettu neljä loma-asuntoa, joille johtaa tiet yhdystieltä 2824.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Keisarinlampi".
R-luokan vartiovene

Röyttä

Viimeinen R-luokan vartiovene Röyttä oli vuodesta 2000 lähtien Sinisen reservin käytössä koulutusaluksena. Aluksen alus osallistui mm merivoimien sotaharjoituksiin sekä juhlatilaisuuksiin.
Toisin kuin muissa R-luokan veneissä, Röytässä on rakettien laukaisussa tulevan liekin sammutusjärjestelmä.
Röyttä on peruskorjattu 1980 ja uudelleen 2000, kun se luovutettiin Siniselle reserville. Alus ajoi vuonna 2005 karille, jonka jälkeen vakuutusyhtiö lunasti sen ja myi edelleen. Röyttä on nimetty uudelleen Vartiovene 55:ksi ja sen omistaa yksityinen yritys Helsingissä.

Kolumbian laivasto

Oy Laivateollisuus Ab kehitti vuosina 1965–1966 luokasta saatujen kokemusten pohjalta Kolumbian laivastolle kolme vartiovenettä: Carlos Alban, Jorge Soto del Corvalin ja Nito Restrepon.
Martin Ødegaard

Nuorisoseurat

Ødegaard vietti ensimmäiset vuotensa paikallisessa Drammen Strong -jalkapalloseurassa. Hänen isänsä, Hans Erik Ødegaard, perusti seuran ja aloitti poikansa joukkueen päävalmentajana. Vuonna 2005 Ødegaardin ollessa kuusivuotias, hänen vanhempansa muiden muassa sijoittivat kukin 50 000 kruunua seuraan, jotta sen omistama hiekkakenttä muutettaisiin tekonurmeksi. Tätä on sanottu välttämättömäksi Ødegaardin kehitykselle, sillä hän vietti lukemattomia tunteja kentällä.

Strømsgodset

Strømsgodsetin kasvatti Ødegaard teki debyyttinsä Tippeligaenissa huhtikuussa 2014, ollen kaikkien aikojen nuorin Tippeligaenissa pelannut pelaaja 15 vuoden ikäisenä. Toukokuussa 2014 hän teki ensimmäisen pääsarjamaalinsa, tehden nuoruusennätyksen myös tässä kategoriassa. 
Ødegaardin perässä syksyllä 2014 Tippeligaen-kauden päätyttyä olivat lukuisat eurooppalaiset suurseurat, muun muassa Arsenal, Liverpool, Bayern München ja Real Madrid.

Real Madrid

Ødegaard siirtyi espanjalaisen Real Madridin riveihin 22. tammikuuta 2015. Hänestä maksetun siirtokorvauksen arvioitiin olevan noin 3 miljoonaa euroa.

Ura maajoukkueessa

Ødegaard kuuluu Norjan maajoukkueeseen. Elokuussa 2014 Norjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja Per-Mathias Høgmo kutsui Ødegaardin mukaan harjoitusotteluun Arabiemiirikuntia vastaan. Hän teki ottelussa debyyttinsä ollen kaikkien aikojen nuorin pelaaja Norjan A-maajoukkueessa. Ikää hänellä oli debytoidessaan vain 15 vuotta, 8 kuukautta ja 10 päivää.
Kuitia

Kuitia (ruots. Qvidja) on 1400-luvulla rakennettu kartano Paraisilla.
Paraisten kaupungin Lemlahdensaaren pohjoisosassa sijaitseva Kuitian kivilinna on vanhin Suomessa säilynyt kartano. Sen rakentamisen pani alulle valtaneuvos Joachim Fleming oletettavasti 1480-luvulla. Jo aiemmin Kuitia mainitaan asuttuna kartanona 1400-luvun alussa. Sen varhaisin tunnettu omistaja oli Turun piispa Maunu Tavast. Vuonna 1439 hän lahjoitti kartanon veljelleen Jöns Olofinpojalle sekä tämän vaimolle Marta Klauntyttärelle, joka oli Turun linnan päällikön Klaus Lydekenpoika Djäknin tytär. Joachim Fleming oli Marta Klauntyttären tyttären poika, ja peri Kuitian vuonna 1477.
Maantieteellisesti Kuitia sijaitsee 400 metriä merestä, Pito sund -salmesta. Keskiajalla meri lainehti lähellä kartanoa, sillä lähimmät rantapellot ovat alle kymmenen metriä korkeammalla kuin nykyinen merenpinta. Kivilinna rakennettiin niinä levottomina aikoina, jolloin juutit purjehtivat ja ryöstivät Suomen rannikkoa. Sillä on varmasti ollut myös puolustuksellinen tarkoitus. Aivan lähellä on korkea vuori, meren puolelta jyrkkärinteinen Råbäckbergen, joka on saattanut olla muinainen linnavuori.
Kuitia on rakennettu luonnonkivistä muuraamalla. Tiiliä on käytetty ovien ja ikkunoiden pieliin sekä kellariholveihin. Linnassa on kellarikerroksen päällä kolme kerrosta, joihin pääsee keskellä taloa olevaa portaikkoa. Eteläpäässä on poikittain kivinen siipirakennus, joka on ilmeisesti rakennettu samaan aikaan päälinnan kanssa, mutta josta mahdollisesti on myöhemmin purettu kaksi ylintä kerrosta. Linnan rakennutti valmiiksi Joachimin poika, amiraali ja valtaneuvos Erik Fleming.
Tilan uusi, kivilinnan lähellä sijaitseva päärakennus, on rakennettu 1700- ja 1800-luvuilla. Kartano on ollut jatkuvasti asuttuna, ja se oli af Heurlin -suvun omistuksessa 1800-luvulta 2010-luvulle. Viimeksi kartanon omistajana oli agronomi ja maatalousyrittäjä Anders af Heurlin. Vuonna 2014 kartanon osti Cargotecin hallituksen puheenjohtaja Ilkka Herlin. Hänen kerrottiin aikovan jatkaa tilalla maatalousyrittäjyyttä menetelmillä, jotka kuormittaisivat Itämerta mahdollisimman vähän.
Maatilalla on yhteensä 250 hehtaaria viljelysmaata, jossa kasvaa tällä hetkellä vehnää, kauraa, ohraa sekä sokerijuurikkaita. Tavoitteena on, että maatilalla kehitetään entistä parempia lannoitteita ja yhä tehokkaampia luonnonmukaisia viljelymenetelmiä. Tulevaisuudessa tilalla aletaan harjoittaa myös karjankasvatusta. Kartano on mukana CarbonToSoil -projektissa. 
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Kuitian kartanolinnan valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. 
Vuonna 1951 ilmestyneen seikkailuelokuvan Sadan miekan mies ulkokuvaukset kuvattiin Kuitian kartanon ympäristössä.
Goiás (kaupunki)

Historia

Ennen eurooppalaisten tuloa kaupungin aluetta asuttivat intiaanit. Vuonna 1722 paikalle rakennettiin kappeli Vila de Sant'Anan pikkukaupungin keskukseksi. Vila Boa de Goiazin kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1732.
Goiás sai kaupunginoikeudet 17. syyskuuta 1818 ja se nostettiin samalla osavaltionsa pääkaupungiksi. Tuota virkaa se piti hallussaan aina 23. maaliskuuta 1937 saakka, jolloin pääkaupunki siirtyi Goiâniaan.
Kohtaaminen

Tuotanto

Kohtaamisen tuotanto alkoi 25. kesäkuuta ja päättyi 11. elokuuta 1941. Elokuva kuvattiin MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä.
Kohtaamisen käsikirjoituksen laativat S. K. Lauren ja Anita Loos Rachel Crothersin When Ladies Meet -näytelmän (1932) pohjalta. Orville O. Dull tuotti elokuvan Leonardin kanssa. Bronisław Kaper sävelsi elokuvaan musiikin.
Kohtaaminen on uudelleenfilmatisointi vuoden 1933 elokuvasta When Ladies Meet, jonka pääosissa ovat Ann Harding, Myrna Loy, Robert Montgomery ja Frank Morgan Garsonin, Crawfordin, Taylorin ja Marshallin rooleissa.
Alkuperäinen näytelmä avattiin Royale Theatressa New Yorkin Broadwaylla 6. lokakuuta 1932. Näytelmää esitettiin 173:n näytöksen ajan, jolloin se suljettiin 4. maaliskuuta 1933.

Julkaisu ja vastaanotto

Kohtaaminen sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. elokuuta 1941. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 12. joulukuuta 1943. Cedric Gibbons, Randall Duell ja Edwin B. Willis saivat Oscar-ehdokkuuden parhaasta lavastuksesta (mustavalkoinen) vuonna 1942.
Kohtaaminen julkaistiin DVD:lle 23. maaliskuuta 2009.
Ray Romano

Raymond Romano (s. 21. joulukuuta 1957 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten pääroolista tv-komediasta Kaikki rakastavat Raymondia. Hänen muita merkittävä roolejaan ovat mm. äänirooli Ice Age -elokuvissa ja Handy Harrisonin rooli elokuvassa Villi valtataistelu (Welcome to Mooseport, 2004). Hän on myös tuottanut Kaikki rakastavat Raymondia ja voittanut roolistaan Emmyn. 
Vuonna 2010 Forbes julkaisi "Hollywood's Animation A-List" listan, jossa lueteltiin kymmenen menestyksekkäintä hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa. Menestys mitattiin elokuvien lipuntulojen perusteella, jonka myötä Romano oli listalla yhdeksäntenä.

Yksityiselämä

Romano on naimisissa Anna Scarpullan kanssa jonka kanssa hänellä on neljä lasta: Alexandra (s. 1990), kaksospojat Matthew ja Gregory (s. 1993) ja Joseph Raymond (s. 1998). Romano harrastaa aktiivisesti golfia, niin kuin hänen roolihahmonsa tv-sarjassa Kaikki rakastavat Raymondia.
Levytukku

Levytukku Oy on vuonna 1932 perustettu perheyritysmuotoinen musiikkialan maahantuontiliike. Sen pääkonttori sijaitsee Viikin kaupunginosassa Helsingissä ja myymälä Vuorikadulla.
Yritys keskittyi aiemmin äänilevytuotantoon, mistä sen nimikin juontuu, ja oli suurimpia alallaan. Yhtiölle levytyksiä tehneitä taiteilijoita olivat mm. Olavi Virta, Veikko Tuomi, Kalevi Korpi, Tapio Rautavaara ja Henry Theel sekä harmonikkataiteilija Jorma Juselius. Olavi Virta toimi 1950-luvulla myös Levytukun tuotantopäällikkönä. Äänilevytuotantonsa yritys myi Musiikki-Fazerille 1960-luvun lopulla. Nykyisin sen pääala on soittimien ja tarvikkeiden maahantuonti.
Wilhelm Reinhard von Neipperg

Lapsuus

Neipperg syntyi Schwaigernissa, joka kuului Neippergin suvun kreivikuntaan. Hänen isänsä oli sotamarsalkka kreivi Eberhard Friedrich von Neipperg (1655–1725) ja äitinsä Margaretha Lucretia von Hornberg (1658–1686). Hänen äitinsä kuoli Neippergin ollessa vain 2-vuotias. Hän vietti lapsuutensa Wienissä.

Ura

Neipperg liittyi Itävallan keisarilliseen armeijaan 1702. Hän palveli isänsä rykmentissä ja yleni everstiluutnantiksi 1709 ja everstiksi vuoteen 1715 mennessä. Itävallan–Turkin sodassa 1716–1718 Neipperg kunnostautui piiritystaisteluissa Timișoarassa vuonna 1716 ja Belgradissa vuonna 1717. Sota päättyi Itävallan voittoon ja Passarowitzin rauhansopimukseen.
Sodan jälkeen hän keskeytti sotilasuransa osallistuakseen Lothringenin prinssi Fransin opettamiseen. Fransista tuli aikanaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1723. Vuonna 1726 Neippergille myönnettiin valtakunnankreiviys ja hän meni naimisiin kreivitär Maria Franciska von Khevenhüllerin (1702–1776) kanssa. Vuonna 1730 hänestä tuli Luxemburgin kuvernööri. Hän osallistui sotamarsalkkaluutnanttina Puolan perimyssotaan Italian rintamalla vuonna 1733. Vuonna 1735 hänestä tuli Timișoaran kuvernööri.

Itävallan–Turkin sota 1737–1739

Uusi Itävallan–Turkin sota alkoi 1737. Hänen komentamansa osasto ei ehtinyt ottaa osaa heinäkuussa 1737 käytyyn tappiolliseen Grotskan taisteluun, mutta saapui paikalle suojaamaan sotamarsalkka Wallisin johtaman armeijan pääosan vetäytymistä. Neipperg sai tehtäväkseen toimia rauhanneuvottelijana samalla kun Osmanien valtakunnan armeija piiritti Belgradia. Innokkaasti rauhaa hakeneen suurvisiiri Hacı İvaz Mehmed paššan kerrotaan ottaneen Neippergin panttivangikseen neuvottelujen ajaksi, mikä esti Neippergiä saamasta ajankohtaisia tietoja rintamatilanteesta. Sota oli joka tapauksessa Itävallalle tappiollinen, ja Neippergin neuvottelema Belgradin rauhansopimus luovutti osmaneille takaisin alueet, mitkä Itävalta oli saanut edellisen sodan päättäneessä Passarowitzin rauhassa. Habsburgien Itävallassa tappiota ja seurannutta rauhansopimusta pidettiin häpeällisenä ja Neipperg oli yksi kenraaleista, jotka joutuivat sotaoikeuden eteen. Hänet tuomittiin vankeuteen, mutta 1740 valtaannoussut keisarinna Maria Teresia armahti hänet muiden samassa sotaoikeudessa tuomittujen kanssa.
Tämän jälkeen Neipperg osallistui Itävallan perimyssotaan ja hävisi Mollwitzissa Fredrik II:lle 1741. Voitto oli sotakuninkaana tunnetun Fredrik II:n ensimmäinen. Neippergistä tehtiin kuitenkin sotamarsalkka myöhemmin saman vuoden aikana. Vuonna 1755 hänestä tuli korkeimman sotaneuvoston presidentti.
Hän kuoli Wienissä vuonna 1774, juuri ennen 90-vuotispäiväänsä.

Perhe

Hänen vaimonsa Maria Franciska kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen tyttärestään Maria Wilhelmina von Neippergistä tuli keisari Frans I:n rakastajatar. Hänen lapsenlapsensa Adam Albert von Neipperg meni naimisiin Napoleon Bonaparten lesken Marie Louisen kanssa.
Jeremian kirja

Historia

Jeremian kirjan merkittävimmät tekstilähteet ovat hepreankieliset masoreettisen tekstin käsikirjoitukset ja muutamat Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit sekä kreikankieliset Septuagintan käsikirjoitukset. Käsikirjoitusten välillä on merkittäviä eroja. Septuagintan tekstin on laskettu olevan yli 3000 sanaa lyhempi kuin masoreettinen teksti, joka kattaa noin 13% koko kirjasta. Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit pitävät osittain yhtä masoreettisen tekstin kanssa ja osittain Septuagintan tekstin kanssa. Lähteiden väliset erot käsittävät lähinnä lyhyitä, muutaman sanan pituisia tekstiosioita, jotka esiintyvät kauttaaltaan Jeremian kirjassa. Merkittävin ero on muita kansoja vastaan suunnattujen oraakkeleiden sijainti ja järjestys. Masoreettisen tekstin mukaan nämä oraakkelit sijoittuvat kirjan loppuun, lukujen 45 ja 52 väliin, kun taas Septuagintassa ne sijaitsevat jakeen 25:13 jälkeen.
Juutalaisen perinteen mukaan kirjan on kirjoittanut profeetta Jeremia, mutta kirja itsessään ei nimeä tekijäänsä. Kirjan luvussa 36 mainittua kertomusta on pidetty hyvänä vertauskuvana kirjan kehityksestä. Siinä kuvataan kuinka Jeremia käskee kirjuriaan Barukia kirjoittamaan kirjakääröön profeetan lausumia oraakkeleita. Kun kirjakäärö myöhemmin tuhoutuu, Jeremia käskee Barukia kirjoittamaan uuden kirjakäärön, johon lisätään muitakin oraakkeleita (36:32). Sekä tämä kertomus että lähteiden väliset erot kuvastavat kirjan kehitystä, jota on luonnehdittu vaiheittaisena, toisistaan riippumattomina lisäysten ja muutosten sarjana.
Kirjan varhaisimmat osat ovat todennäköisesti syntyneet toisen temppelin aikakauden (530 eaa. – 70 jaa.) alussa, mutta lähteiden väliset erot osoittavat, että kirjaa muokattiin vielä toisella vuosisadalla eaa., jota pidetään Septuagintan Jeremian kirjan käännösajankohtana. Qumranin käsikirjoitukset puolestaan ajoitetaan toisen vuosisadan eaa. ja ensimmäisen vuosisadan jaa. väliselle ajalle.
Likolampi (Multia, Peurala)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä.Lammen tilavuudeksi on saatu 43 000 kuutiometriä eli 0,043 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 3,2 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Uitamonjärven alueeseen (35.673) se kuuluu.
Jurassic Park (SNES)

Pelaaminen

Pelissä pelaaja ohjaa Alan Grantia ja tarkoituksena on suorittaa tiettyjä tehtäviä ja paeta saarelta. Tehtäviä voivat olla Velociraptorien pesän tyhjentäminen munista tai bunkkerin generaattorin käynnistäminen, mikä mahdollistaa esimerkiksi porttien avaamisen ja sulkemisen. Ympäri saarta olevat hahmot voivat kommunikoidan pelaaja kanssa antamalla ohjeita, tosin jotkin neuvot ovat tahallisesti ilkeitä. Peli tukee SNES Mousea kun pelataan ensimmäisestä kuvakulmasta tai kun operoidaan tietokonepäätteitä. Pelin ääniraita koostuu erilaisista musiikeista, jotka vastaavat aluettä mitä pelaaja kulloinkin tutkii (paitsi kaksi Tyrannosaurus rexiä, joilla on oma tunnusmusiikki). Pelin läpäisy vie yleensä 2–3 tuntia, tosin jotkut tehtävät – kuten kaikkien 18 raptorin munan kerääminen - voivat hidastaa pelaajan etenemistä. Pelissä ei ole mahdollista tallentaa, mutta mahdollisuuksia jatkaa pelissä kuolemisen jälkeen on rajattomasti. Niinpä pelaaja joutuu pelaamaan pelin yhdeltä istumalta läpi.
Muita Jurassic Park -pelejä on tehty NES:lle, Game Boylle, Sega Mega Drivelle, Sega Game Gearille, DOS:lle ja Commodore Amigalle. Missään niistä ei ole samanlaista pelitapaa, vaikka ne sijoittuvat samaan tarinaan. Kaikki paitsi versiot Sega Genesikselle, Game Gearille and Sega CD:lle on kehittänyt ja julkaissut Ocean Software.
You’re My Best Friend

'39

Kappale ”'39” ilmestyi ”You're My Best Friend” -singlen b-puolena. Se löytyy ”You're My Best Friendin” tavoin albumilta A Night at the Opera. ”'39”:n sävelsi kitaristi Brian May, joka myös lauloi kappaleen. Basisti John Deacon soittaa kappaleella kontrabassoa.
Ahmet Kaya

Ahmet Kaya (28. lokakuuta 1957 Malatya, Turkki - 16. marraskuuta 2000 Pariisi, Ranska) oli turkkilaissyntyinen kurdilaulaja. Hän kuoli maanpaossa Pariisissa tunnustettuaan julkisesti kurdilaisuutensa vuonna 1999 vuodessa. Ahmet Kaya lauloi turkin kielellä. Hänen suosituimpia laulujaan ovat Ayrılık Vakti, Söyle, Ağladıkça, Oy Benim Canım, Birazdan Kudurur Deniz, Arka Mahalle, Kum Gibi, Nereden Bileceksiniz, Hani Benim Gençliğim, Yakarım Geceleri and Şafak Türküsü.

Elämä

Ahmet oli viides ja nuorin isänsä lapsista. Hänen isänä oli kurdi ja äiti turkkilainen. Ahmet työskenteli jonkin aikaa taksinkuljettajana Istanbulissa ennen kuin hänestä tuli tunnettu laulaja 1980-luvun puolivälissä. 
Hänen ensimmäinen albuminsa, Ağlama Bebeğim, julkaistiin vuonna 1985. Hänen suosionsa jatkoi kasvuaan vielä 1990-luvulla. Uransa aikana hän levytti noin 20 albumia ja oli tunnettu protestimusiikista ja sosiaalisesta oikeudenmukaisuudesta. Toistuvat teemat hänen lauluissaan ovat rakkaus, äiti, uhri ja toivo.
Siunattu hulluus (romaani)

Siunattu hulluus on kuopiolaisen kirjailija Simo Puupposen eli Aapelin romaani, joka ilmestyi vuonna 1948. Sitä on luonnehdittu viisaaksi kertomukseksi ”meidän Herramme matkamiehistä ja heidän seikkailuistaan maailmassa, jossa hyviä on vähän, pahoja vielä vähemmän, mutta siunattuja hulluja laskematon määrä”.

Juoni

Rummukaisen veljekset Ana ja Vilippus pitävät pikkuveljeään Elmeriä omituisena, koska tällä on tapana puhella eläimille, ja päättävät viedä tämän hullujenhuoneeseen. Hevosella kilpaa ajettuaan veljekset tutustuvat Verneriin, jonka kanssa juopotellaan ja tapellaan. Elmeri korjaa sammuneet veljensä rattaille ja matka jatkuu. Maalaistalon piika, Ruusu, herättää veljeksissä, varsinkin Elmerissä, tunteita. Väärinkäsityksen vuoksi miehet joutuvat vankilaan ja sieltä selvittyään he tapaavat muiden muassa vankikarkuri Lempisen ja mökin isäntä Jappo Husson. Tässä vaiheessa Ana ja Vilippus ovat jo kyllästyneet matkantekoon ja toisiinsakin. Lopulta Elmeri ratkaisee asian ilmoittamalla lähtevänsä takaisin kotiin, ja hullujenhuoneesta nähdään vain tienviitta.
Rummukaisen veljesten matkanteossa on samoja elementtejä kuin Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa -romaanissa. Yksinkertaiset maalaismiehet joutuvat tyhmyyttään ja väärinkäsitysten vuoksi harmillisiin tilanteisiin, osittain alkoholin myötävaikutuksella. Elmeri on kuvattu kylähulluksi myönteisessä valossa.

Filmatisointi

Rauni Mollberg ohjasi romaanin pohjalta vuonna 1975 samannimisen elokuvan, jonka pääosissa kolmena veljeksenä esiintyivät Mikko Nousiainen, Toivo Tuomainen ja Martti Kuosmanen. Elokuvan käsikirjoittivat Mollberg ja Panu Rajala. Elokuvassa Rummukaisen veljekset tekevät matkaa hevosen sijasta traktorilla filosofissävytteisiä keskusteluja käyden ja ihmisen omaa paikkaa etsien. Osan matkasta veljekset ajavat moottoritietä, jolloin liikennepoliisi pysäyttää heidät. Tutkija Silja Partanen on pitänyt Siunatun hulluuden elokuvasovitusta varhaisena suomalaisena road movie -tyyppisenä elokuvana.
Frank Heller

Frank Heller oli ruotsalaisen kirjailijan Gunnar Sernerin (20. heinäkuuta 1886 – 14. lokakuuta 1947) kirjailijanimi. Hän kirjoitti kepeitä romaaneja kansainvälisessä miljöössä tapahtuvista hämäristä liiketoimista. Hänen tunnetuin hahmonsa on Philip Collin, joka oli samanaikaisesti etsivä ja varas. Hän kirjoitti myös matkakuvauksia ja runoja.
Helicoprion

Ulkonäkö ja koko

Helicoprion oli luultavasti tukevarakenteinen peto, jolla oli aggressiiviset elämäntavat. Elämäntapojensa takia sillä oli luultavasti viisi kidusaukkoa kuten hailla, eikä yksi kuten sillikuningaskaloilla. Sen kallo oli lyhyempi kuin sillikuningaskaloilla, ja sen leuan lopussa näkyi hammaskiehkura. Suurin löydetty hammaskiehkura oli läpimitaltaan 60-senttinen, ja sen perusteella on arvioitu kalan kokonaispituudeksi jopa 12 metriä.

Löytäminen ja tutkimus

Helicoprionin leukojen fossiileja on löydetty Kanadasta, Yhdysvalloista, Meksikosta, Huippuvuorilta, Venäjältä, Kazakstanista, Kiinasta, Laosista, Japanista ja Australiasta. Ensimmäisen löydön läpimitta on noin 26 senttiä. Aluksi sen arveltiin kuuluvan jollekin erikoiselle ammoniitille, mutta tarkemmissa tutkimuksissa selvisi, että se kuului jonkinlaiselle rustokalalle, ja suku nimettiin Helicoprioniksi.
Venäläinen Aleksandr Petrovitš Karpinski käytti useita vuosia elämästään yrittäessään tutkia, mihin kohtaan kalaa ”kiehkura” voisi kuulua. Hän kokeli sijoittaa sen muun muassa selkäevään, pyrstöön ja yläleukaan. Myöhemmin se osattiin sijoittaa alaleukaan, mutta kiehkuran tarkka sijainti paljastui vasta 2010-luvulla, kun tutkittiin Idahosta fosforikerrostumasta löytynyttä fossiilia IMNH 36701 tietokonetomografialla. Se käytti tätä kiehkuraa murtaakseen joidenkin pääjalkaisten kuten ammoniittien, helmiveneiden ja kalmarien kuoria.
Ado-Ekiti

Historia

Ado Ekitin historia ulottuu aina 1400-luvulle saakka, jolloin siitä tehtiin Ekitin pääkaupunki. Britit ottivat Ado Ekitin hallintaansa vuonna 1893.

Urheilu

Ado Ekitissä sijaitsee stadion, johon mahtuu 10 000 ihmistä. Ado Ekitillä on myös oma kolmannen divisioonan jalkapallojoukkue.