google/wiki40b huggingface dataset:
Aaron Aaronsohn

Elämä

Aaronsohn syntyi 1876 pienessä kylässä Romaniassa. 1882 Aaronsohnin vanhemmat muuttivat ensimmäisen alijan mukana Osmanien valtakuntaan kuuluvaan Palestiinaan ja olivat perustamassa Zikhron Ya'akovin asutusta Haifan ulkopuolella. Aaronsohnin älykkyys huomattiin varhain ja 1893 hänet lähetettiin Edmond de Rotschildin sponsoroimana opiskelemaan maatalous- ja kasvitiedettä Ranskaan.
Palattuaan kahden vuoden kuluttua Palestiinaan hän toimi maataloustieteellisenä neuvonantajana suurtilojen omistajille ja ryhtyi tutkimaan Palestiinan kasvistoa ja geologiaa. 1906 hän teki läpimurtonsa löydettyään villin emmervehnän (Triticum dicoccoides) kasvamasta Hermonvuoren alueella. Löytö teki hänestä tieteellisissä piireissä kuuluisan ja kolme vuotta myöhemmin hän teki kahdeksan kuukauden pituisen kierto- ja luetomatkan Yhdysvaltoihin, jossa hän myös tutustui sionismiin.
Yhdysvalloissa kerättyjen varojen turvin hän perusti tutkimusaseman Palestiinassa sijainneeseen Athlitiin, jossa hän suoritti seuraavien vuosien ajan kasvitieteellisiä kokeita. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Aaronsohnin perhe jäi Palestiinaan toisin kuin useimmat juutalaisperheet, jotka poistuivat maasta. 1915 Syyrian kurvernööri Djemal pašša nimitti Aaronsohnin satotuhoja aiheuttaneiden heinäsirkkaparvien hävitykseen tähtäävän ohjelman päälliköksi.
Aaronsohn matkusti työnsä puolesta Syyriassa ja Palestiinassa ja järjesti julkisia luentoja ja oppitunteja liittyen heinäsirkkojen hävittämiseen. Samalla hän kuitenkin kiinnitti huomiota huononevaan tilanteeseen alueella ja pelkästi erityisesti sen juutalaisvähemmistön puolesta. Sodan aikana Aaronsohn oli mukana perustamassa Palestiinassa toiminutta Iso-Britannialle tiedustelutietoa toimittanutta juutalaisvakoojien verkostoa, jonka nimeksi tuli myöhemmin Nili.
Nili-vakoilujärjestöön kuului myös Aaronsohnin sisar Sarah Aaronsohn, joka jäi 1917 turkkilaisten vangiksi ja teki itsemurhan. Sodan loppuvaiheiden aikana Aaronsohn toimi äänekkäänä sionismin puolestapuhujana. 15. toukokuuta 1919 hän kuoli lento-onnettomuudessa ylittäessään Englannin kanaalia paksussa sumussa. Hänen tai lentäjän ruumista ei koskaan löydetty.
Albert Von Tilzer

Albert Von Tilzer, alk. Albert Gumm (29. maaliskuuta 1878 Indianapolis – 1. lokakuuta 1956 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikinkustantaja. Hänen tunnetuin sävellyksensä on Jack Norworthin sanoittama ”Take Me Out to the Ball Game” vuodelta 1908.

Elämä ja ura

Albert Gumm syntyi Indianapolisissa 1878. Hänen veljensä Harry Gumm vaihtoi sukunimensä musiikkiuransa alussa Von Tilzeriksi. Tilzer oli perheen äidin tyttönimi. Kun Harry alkoi menestyä Tin Pan Alleylla, muutkin perheen lapsista omaksuivat hänen valitsemansa sukunimen.
Albert Von Tilzer aloitti uransa musiikinkustantamo Shapiro, Bernstein & Von Tilzerin Chicagon toimistossa. Hänen veljensä Harry oli yksi yhtiön osakkaista. Vuonna 1903 Albert perusti veljensä Jackin kanssa oman kustantamonsa New Yorkin West 28th Street -kadulle. Yhtiön nimeksi tuli York Music Company ja ensimmäinen julkaisema hitti oli Albert Von Tilzerin ja Cecil Mackin kappale ”Teasin’” vuonna 1904.
Vuonna 1907 Von Tilzer kirjoitti kokeneen sanoittaja Jack Norworthin kanssa kappaleen ”Honey Boy”. Yhteistyö Norworthin kanssa tuotti seuraavana vuonna kappaleet ”Smarty” ja ”Take Me Out to the Ball Game”. Jälkimmäisestä kappaleesta tuli suosittu ja sitä soitetaan Yhdysvalloissa edelleen yleisesti baseball-otteluiden yhteydessä.
Von Tilzer sävelsi vuonna 1910 kappaleen ”Put Your Arms Around Me”. Eddie Cantor teki hänen sävevllyksestään ”Oh, How She Could Yacki Hacki Wicki Wacki Woo” hitin vuonna 1917. Lew Brown sanoitti useita Von Tilzerin sävellyksiä, joista suosituimpiin kuuluu ”Oh By Jingo! Oh By Gee!” vuodelta 1919. Kappale on laulettu muun muassa elokuvissa Vaalea villikko (1945) ja Miehiä metsästämässä (1952).
Vuodesta 1920 lähtien Von Tilzer sävelsi musiikkia Broadway-näytelmiin. Tärkeimpiin hänen säveltämiinsä musikaaleihin kuuluu vuoden 1920 Honey Girl, joka sisäsi hittikappaleet ”Chili Bean” (säv. Lew Brown) ja ”I’ll Be with You in Apple Blossom Time” (san. Neville Fleeson). Muita Von Tilzerin Broadway-musikaaleja ovat The Gingham Girl, Adrienne ja Bye, Bye Bonnie.
Von Tilzerin musiikki kuitenkin alkoi 1920-luvulla menettää suosiotaan yleisön mieltymysten muuttuessa. Äänielokuvan aikakauden alussa hän muutti monien muiden Broadway-säveltäjien tavoin Hollywoodiin kirjoittamaan elokuvamusiikkia. Hän sävelsi kappaleita muun muassa elokuvien Rainbow Over Broadway (1933) ja Here Comes the Band (1935) musiikkiraidalle.
Viimeisen kappaleensa ”I’m Praying to Saint Christopher” Von Tilzer kirjoitti vuosien hiljaiselon jälkeen noin vuonna 1950. Hän kuoli Los Angelesissa lokakuussa 1956.
Albert Von Tilzer valittiin Songwriters Hall of Fame -kunniagalleriaan vuonna 1970.
Arno Carlstedt

Arno Samuli Carlstedt (14. heinäkuuta 1927 Oulu – 19. elokuuta 2013 Hämeenlinna) oli suomalainen musiikkikauppias, elokuvatuottaja ja festivaalijärjestäjä.
Carlstedtilla oli Levy ja Kasetti-niminen musiikkikauppa Hämeenlinnassa. Hän toimi tuottajana useissa Mikko Niskasen ja Jörn Donnerin ohjaamissa elokuvissa ja oli myös monissa elokuvissa tuotantopäällikkönä, tuotantosihteerinä tai studiopäällikkönä.
Carlstedt järjesti 1987 Ahvenistolla Suomen ensimmäisen suuren heavy rock-festivaalin Giants of Rock. Festivaali järjestettiin kaikkiaan kuusi kertaa. 1990-luvulla Carlstedt toimi Remu Aaltosen managerina.
Toimittaja Kimmo Miettinen julkaisi 2009 Carlstedtista elämäkertateoksen Arno Carlstedt : AC - takapirujen kuningas (Like 2009).
Adolf Urban

Adolf Urban (9. tammikuuta 1914 – 23. toukokuuta 1943) oli saksalainen jalkapalloilija (hyökkääjä). Hän syntyi Gelsenkirchenissä, ja hänen seuransa oli Schalke 04. Lisäksi hän pelasi vuosina 1935–1942 Saksan jalkapallomaajoukkueessa 21 ottelua, joissa hän teki kaikkiaan yksitoista maalia.
Urbanille myönnettiin Rautaristi. Hän kaatui toisessa maailmansodassa.
Kalsiumvetyfosfaatti

Ominaisuudet

Kalsiumvetyfosfaatti on valkoista kiinteää ainetta, joka usein esiintyy dihydraattinaan CaHPO₄·2H₂0. Kidevedettömän yhdisteen alkeiskoppi on trikliininen ja kidevedellisen dihydraatin alkeiskoppi on monokliininen. Kalsiumvetyfosfaatti liukenee hyvin huonosti veteen ja hajoaa vesiliuoksissa. Hajoaminen fosforihapoksi ja hydroksiapatiitiksi tapahtuu oktakalsiumfosfaattivälituotteen kautta.

Käyttö

Suurin osa valmistetusta kalsiumvetyfosfaatista käytetään fosforin lähteenä eläinten rehuissa. Sitä käytetään myös lannoitteissa, lasin valmistuksessa, muovien stabilisaattorina, hivenainevalmisteissa, hammastahnoissa ja täyteaineena lääkevalmisteissa. Kalsiumvetyfosfaattia käytetään elintarvikelisäaineena säätämään happamuutta, stabilisaattoreina ja sulatesuolana kalsiumdivetyfosfaatin ja kalsiumfosfaatin tavoin. Näillä kolmella yhdisteellä on sama E-koodi E341.
Tieto (yritys)

Historia

Nykyisen Tiedon historia alkaa vuodesta 1968, kun Espoossa aloitti liiketoimintansa Tietotehdas Oy.  Alkuvuosina Tietotehdas toimi pääasiassa omistajiensa tietokonekeskuksena. Tietojärjestelmiä kehitettiin ja ylläpidettiin lähinnä Yhdyspankille, sen asiakkaille sekä muutamalle metsäyhtiölle. Tietotehtaan asiakaskunta laajeni 1970-luvulla, ja keskustietokoneiden rinnalle otettiin käyttöön keskisuuria tietokoneita. Henkilökohtaisten tietokoneiden käyttö yleistyi 1980-luvulla. Keskustietokonepalvelujen ja -ohjelmistojen lisäksi Tietotehtaan toiminta painottui tietojärjestelmien kehittämiseen. Asiakkaat edustivat useita eri toimialoja, ja liiketoiminta organisoitiin näiden asiakastoimialojen pohjalta. 
Useiden yritysostojen, fuusioiden ja strategisten kumppanuuksien ansiosta Tietotehdas kasvoi nopeasti 1990-luvulla. Yhtiön nimi muutettiin Tietotehtaasta TT Tiedoksi vuonna 1995 ja Tiedoksi vuonna 1998. Vuonna 1996 yhtiö vahvisti asemaansa tietoliikennesektorilla merkittävästi ostamalla Avancerin. Vuonna 1996 Tieto fuusioitiin Valtion tietokonekeskuksen kanssa.
Tieto ja ruotsalainen Enator yhdistyivät TietoEnatoriksi vuonna 1999. Yhdistyminen toteutettiin Tiedon tekemän julkisen ostotarjouksen kautta. Uuden yhtiön kotipaikaksi valittiin Suomi ja toimitusjohtajaksi Tiedon toimitusjohtaja Matti Lehti. Tiedon suurimman omistajan Soneran osuus oli ennen yhdistymistä noin 27 prosenttia osakkeista, ja sen osuus TietoEnatorista oli noin 20 prosenttia. Yhdistymisen syyksi yhtiöt nimesivät liiketaloudelliset syyt ja synenergiaedut.
Tietotekniikka-alan globalisoitumisen kiihtyessä 2000-luvulla myös TietoEnatorin kansainvälistyminen sai vauhtia. Tuotanto halpatyömaissa käynnistettiin vuonna 2004. Samaan aikaan intialaiset yritykset tulivat pohjoismaisille markkinoille, ja kilpailu kiristyi. Vuonna 2007 yhtiö otti uuden suunnan, ja toiminnan painopiste oli taas Pohjois-Euroopassa. Valituilla toimialoilla, kuten tietoliikenteessä, jatkettiin kuitenkin globaalin toiminnan kehittämistä. 
TietoEnator muutti nimensä virallisesti Tieto Oyj:ksi keväällä 2009. Hannu Syrjälä joutui jättämään Tiedon toimitusjohtajan paikan huhtikuussa 2011, minkä jälkeen yhtiö tiedotti heinäkuussa F-Securen toimitusjohtajan Kimmo Alkion siirtyvän Tiedon uudeksi toimitusjohtajaksi marraskuussa 2011.
Kesäkuussa 2019 Tieto ilmoitti yhdistyvänsä norjalaisen EVRY:n kanssa TietoEVRY:ksi. Käytännössä kauppa toteutetaan niin, että EVRY sulautuu Tietoon. Uuden yhtiön osakkeet tullaan noteeraamaan Helsingin ja Tukholman lisäksi myös Oslon pörssissä. Yrityskaupan myötä Apax Partnersista on tulossa TietoEVRY:n suurin osakkeenomistaja noin 20 prosentin osuudella.
Niko Karhu

Ura

Karhu on TuTon kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä 17-vuotiaana kaudella 2010–2011, jolloin Karhu pelasi TuTon Mestis-joukkueessa 21 runkosarja- ja kolme karsintasarjan ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2011–2012 hän mahtui TuTon Mestis-joukkueen kokoonpanoon vain kolmessa ottelussa. Tammikuussa 2012 Karhu siirtyi Turun Palloseuran A-nuoriin. 
Toukokuussa 2012 Karhu teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen TPS:n kanssa. Hän teki SM-liigadebyyttinsä 27. lokakuuta 2012 Espoo Bluesia vastaan, jolloin Karhu sai jääaikaa 6.22 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki 19. tammikuuta 2013 Rauman Lukkoa vastaan. Yhteensä Karhun tulokaskausi 2012–2013 toi 24 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Hän kuului TPS:n nuoren osaston onnistujiin. Noin puolet kaudestaan Karhu pelasi vielä A-nuorissa, joiden varakapteenina hän toimi.
Myös kauden 2013–2014 Karhu pelasi suurimmaksi TPS:n A-nuorissa. Hän pelasi TPS:n SM-liigajoukkueessa 24 runkosarja- ja seitsemän European Trophy -ottelua tehopistein 1+2=3. Karhu pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue KooKoossa lokakuussa 2013. Kaudella 2014–2015 hän ehti pelata TPS:ssä vain kahdeksan runkosarja- ja viisi CHL-ottelua. Marraskuussa 2014 seura lainasi Karhun loppukaudeksi TuToon. Kaudella 2015–2016 hän jatkaa joukkueessa vuoden mittaisella sopimuksella.
John Milnor

John Willard Milnor (s. 20. helmikuuta 1931) on yhdysvaltalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan hänen työstään differentiaalitopologian, K-teorian ja dynaamisen systeemin alueilla, sekä hänen taidokkaasti kirjoitetuista matemaattisista julkaisuistaan.
Milnor syntyi Orangessa, New Jerseyssä, ja opiskeli Princetonin yliopistossa. Hän oli Putnam-kilpailun voittaja vuosina 1949 sekä 1950 ja myös kuvasi Faryn–Milnorin teoreeman jo vuonna 1950 István Fárysta riippumatta. Hänen puolisonsa on englantilainen kollega Dusa McDuff.
Milnor on voittanut useita merkittävimpiä tieteenalansa palkintoja. Vuonna 1962 hänelle myönnettiin Fieldsin mitali, vuonna 1967 National Medal of Science ja vuonna 1989 matematiikan Wolfin palkinto. Hän toimii tällä hetkellä professorina Stony Brookin yliopistolla. Milnor sai matematiikan Abel-palkinnon vuonna 2011 työstään topologian, geometrian ja algebran alueilla.
Inkojen sisällissota

Tausta

Ehkä Pizarron miehet, jotka kävivät Tumbesissa, levittivät isorokon Etelä-Amerikkaan 1520-luvulla. Inkahallitsija Huayna Capac kuoli 1527 mahdollisesti isorokkoon. Samoin kävi hänen vanhimmalle pojalleenkin. Nyt olikin epäselvää, kuka olisi seuraava inkahallitsija. Huaynalla oli kaksi poikaa eri vaimoista.
Atahuallpan äiti oli erään valloitetun pohjoisen alueen entistä kuninkaallista sukua. Huascar taas oli puhdasta kuninkaallista verta ja piti siksi Atahuallpaa kelvottomana hallitsijaksi. Eri tahot ovat väittäneet joko Huascaria tai Atahuallpaa perinteiden mukaan lailliseksi hallitsijaksi. Todellisuudessa mitään perimysjärjestelmää ei ollut, vaan poliittisesti voimakkain poika voitti.
Cuscon papisto tuki Huascaria. Atahuallpa lähetti Huascarille lahjoja ja ilmaisi halunsa hallita valtakuntaa yhdessä Huascarin kanssa. Huascar kuitenkin syytti Atahuallpaa kapinalliseksi. Huascar tapatti joitain Atahuallpan lähettiläitä ja lähetti loput takaisin naisten vaatteissa. 
Atahuallpa suuttui tästä, ja julisti veljelleen sodan. Atahuallpan kannattajien mielestä Huascaria ei oltu valittu kuninkaaksi perinteisten riittien mukaan.

Huascar voitolla

Atahuallpan haltuun jäi pohjoinen inka-alue ja Quitosta tuli Atahualpan inkapääkaupunki. Huascar oleskeli aluksi Cuscossa. Huascarilla oli suurempi armeija, mutta Atahuallpalla oli taitavampia kenraaleja.
Huascar siirtyi armeijansa kanssa pohjoiseen ja sai cañari-intiaanit liittolaisikseen. Huascarin joukkojen yllätyshyökkäys Tumbebambaan onnistui. Tumbebamba oli Huayana Capacin ja myöhemmin Atahuallpan oleilupaikka.
Cañari-intiaanit olisivat halunneet inkavaltiosta eroon. Huascarin miehet vangitsivat Atahuallpan. Alkoivat voitonjuhlat. Vartijat sallivat naisten nähdä Atahualpan. Eräs nainen kuljetti tälle työkalun, jonka avulla tämä saattoi myöhemmin karata. Päästyään vapaaksi Atahuallpa kokosi joukkonsa vastahyökkäykseen.
Huascar joutui epäsuosioon, kun hän otti verona sukujen omaisuudet.

Atahuallpa voitolla

Atahuallpan joukot voittivat Ambatossa Huascarin joukot ja vangitsivat kenraali Atocin. Sitten Atocia kidutettiin ja lopulta hänet murhattiin. Atahualpan joukot etenivät kohti Cajamarcaa. Atahuallpa kohteli vangittuja Huascarin miehiä yleensä ystävällisesti, mutta niskuroijat hän murhasi joukoittain. Tämä pelotti Huascarin kannattajia antautumasta. Atahuallpan kerrotaan murhanneen canareja, jotka olivat Huascarin liittolaisia. Atahuallpan armeija voitti Bonbonissa ja Jaujassa. Tämän jälkeen seurasi monia taisteluja. Atahuallpan etelässä oleva armeija jaettiin kohteen osaan. Toinen hyökkäsi kohti Huascarin armeijaa edustasta. Toinen osasto kiersi selustaan ja esti Huascarin armeijan paon. Niinpä Huascarin armeija hävisi taistelun, ja Huascar itse vangittiin.
Atahuallpan armeijan kenraali Quizquiz puhdisti Cuscon Huascarin suvusta, virkamiehistä ja kannattajista verisellä massamurhalla. Joidenkin arvioiden mukaan sodassa olisi kuollut 4-5% inkoista.
Ligue Professionnelle 1

Historia

Tunisian jalkapallon mestaruudesta pelattiin ensi kerran vuonna 1907, järjestäjänä Tunisian jalkapallosarja (Ligue Tunisienne de football). Sarjan ensimmäisiä seuroja olivat tuolloin Racing club of Tunis, Football club of Bizerte ja Sporting of Ferryville sekä kaksi kouluseuraa Carnot College of Tunis ja Sadiki College.
Virallisesti Tunisian mestaruudesta on pelattu vuodesta 1921 lähtien, Ranskan jalkapalloliiton perustettua Tunisian jalkapalloliigan. Tuolloin syntyi seuroja kuten Espérance (1919), Club Africain (1920), ES Sahel (1925), CA Bizertin (1928) ja CS Sfaxien (1928). Nykyistä muotoa on pelattu kaudesta 1957–1958, Tunisian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1956.
Palais Garnier

Historia

Opiskelumatkoiltaan Ateenasta ja Roomasta palannut nuori arkkitehti Charles Garnier ei ollut vielä vakiinnuttanut asemaansa ja päätti näyttää kykynsä osallistumalla uuden oopperatalon suunnittelukilpailuun, johon otti osaa 171 kilpailijaa. Viimeinen sana rakennuksen suunnittelijan valinnassa oli keisari Napoleon III:lla. Avoin ja kansainvälinen suunnittelukilpailu "keisarillisen musiikki ja -tanssiakatemian" rakentamisesta julkistettiin 29. joulukuuta 1860. Paroni Haussmannin ehdottama rakennuksen paikka oli vääristyneen vinoneliön muotoinen tila, jonka ympärille oli tuleva korkeita rakennuksia.
Ennakkosuosikkeina kilpailuun lähteneet Charles Rohault de Fleury ja Eugène-Emmanuel Viollet-le-Duc putosivat jo ensimmäisellä kierroksella. Lopulta, 30. toukokuuta 1861, paljon julkisuutta saaneen ja yleisöä sekä lehdistöä kiinnostaneen uuden oopperatalon suunnittelukilpailun voittajaksi julistettiin yksimielisesti Charles Garnier.
Tunnettu tarina kertoo Viollet-le-Duciä kannattaneen keisarinna Eugènien kysyneen Garnier'ltä moittivaan sävyyn: "Mitä tyyliä tämä muka edustaa? Se ei ole kreikkalaista, ei Ludvig XV:n, eikä Ludvig XVI:n tyyliä!" Tähän arkkitehti vastasi työn edustavan "Napoleon III:n tyyliä".
Nykyään Palais Garnier'ssä esitetään pääasiassa baletteja.
Valkoluomibulbuli

Levinneisyys

Valkoluomibulbulia tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen on raportoitu olevan yleinen tai paikallisesti runsaslukuinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mark Hobson

Mark Hobson (s. 2. syyskuuta 1969) on brittiläinen tuomittu rikollinen. Hän sai elinkautisen vankeusrangaistuksen neljästä murhasta, jotka hän teki vuonna 2004. Uhreiksi joutuivat lähistöllä asunut ikääntynyt pariskunta (James ja Joan Britton) sekä Hobsonin tyttöystävä Claire Sanderson (27) ja tämän kaksoissisar Diane.
Hobson oli yrittänyt tehdä uhriensa ruumiit tunnistamiskyvyttömiksi. Hän jäi maanlaajuisen ajojahdin päätteeksi kiinni bensiiniasemalta lähellä Yorkia 25. heinäkuuta. Kävi ilmi, että Hobson oli jo aiemmin vuonna 2002 pahoinpidellyt toisen ihmisen päivällä ostoskeskuksen edessä puukottamalla tätä viidesti rintaan. Uhri sai vaurion keuhkoonsa ja Hobson yhdyskuntapalvelua välttyen siten vankeudelta.
Hobson kärsii tuomiotaan Wakefieldin vankilassa, ja hänen elinkautistaan on suositeltu koko eliniän kestoiseksi, eli armahdusmahdollisuutta ei käytännössä ole. Hänen tiedetään kärsineen alkoholi-, heroiini- ja kokaiiniongelmista. Vankilassa Hobson pahoinpiteli vankitoverinsa Ian Huntleyn niin, että tämä sai vammoja kiehuvasta vedestä.
Retikulosyytti

Retikulosyytti (kreik. kytos = ontelo, solu) on nisäkkäiden punasolun epäkypsä muoto. Niitä vapautuu verenkiertoon, jossa ne kypsyvät lopullisesti. Retikulosyyteissä ei ole enää tumaa, mutta niissä on yhä mitokondrioita, Golgin laitteita ja ribosomeja. Näiden soluelinten avulla syntetisoidaan hemoglobiinia ja muodostetaan solun tukirankaa.
Retikulosyytin nimi tulee sanasta "reticular", joka tarkoittaa verkkomaista. Nimitys johtuu ribosomi-RNA:sta, joka näyttää sopivassa värjäyksessä verkkomaiselta.
Elimistön punasolumäärän laskiessa, esimerkiksi verenvuodon  seurauksena, kasvaa punasolujen tuotanto luuytimessä ja retikulosyyttien osuus verenkierrossa. Retikulosyyttilaskennan avulla saadaan tarvittaessa luotettava kuva punasolujen muodostumisnopeudesta.
HMS Splendid (S106)

Palvelus

HMS Splendid saapui huhtikuun puolessa välissä 1982 Etelä-Atlantille Argentiinan miehittämien Falklandinsaarten vesille. Alus ei osallistunut aktiivisesti sotatoimiin, vaan se seurasi argentiinalaisten liikkeitä ja välitti tietoja laivaston pääosalle. 
Aluksesta tuli 1990-luvun lopulla ensimmäinen kuninkaallisen laivaston alus, joka varustettiin Tomahawk-risteilyohjuksin. Alus laukaisi 1999 Kosovon kriisin aikana Tomahawk-ohjuksia Belgradiin ja toisen kerran alus laukaisi Tomahawk-ohjuksia sotilasoperaatiossa Irakin sodassa 2003. Alus palasi heinäkuussa 2003 Faslaneen. Se poistettiin palveluksesta 2004 Devonportissa.
Herakleios (filosofi)

Herakleios (muinaiskreikaksi Ἡράκλειος; 300-luku) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi, jota vastaan keisari Julianus Apostata kirjoitti seitsemännen puheensa.
Julianus kertoo, kuinka Herakleios esitti hänen edessään allegorisen faabelin, jossa Herakleios otti itselleen Juppiterin osan ja antoi keisarille Panin osan. Vaikka Julianus loukkaantui faabelista ja siitä, miten epäkunnioittavasti Herakleios mainitsi jumalat, keisari pysyi silti vaiti, koska pelkäsi muutoin vaikuttavansa vainoharhaiselta. Kohtaaminen sattui Konstantinopolissa.
Julianus kirjoitti myöhemmin pitkän esityksensä selittääkseen, että kyynikon tulisi olla kaiken teeskentelyn ja petoksen vihollinen, eikä sepitellä faabeleita; ja mikäli kyynikko sepittää faabeleita, niiden tulisi olla vakavia, opettavaisia ja uskonnollisia.
Meille on säilynyt tietoa myös toisesta tapauksesta, jossa Herakleios uhmasi usurpaattori Procopiusta, joka oli Julianuksen sukulainen. Tämä on saattanut tapahtua silloin, kun Procopius pyrki (ja lopulta epäonnistui) valtaamaan Rooman valtakunnan Julianuksen seuraajan Jovianuksen kuoltua.
Project Firestart

Pelaaminen

Peli kehittyi science fiction -henkisenä Aliens -elokuvan inspiroimana pelinä, joka olisi pelottava. Yksi päätös oli rajoittaa aseita jotta pelistä ei tulisi tyypillinen toimintapeli. Peliin ei lisätty paljoa dialogia vaan tarinaa kerrottiin avaruusaseman miehistön jäsenien lokimerkinnöillä.
Pelissä on useita selviytymiskauhupelin lajityypin piirteitä: alivoimainen ja rajoitetuilla ammuksilla suljettuna samaan tilaan hirviöiden kanssa.

Vastaanotto

Zzap! antoi pelille arvosanaksi 91% arvostelussaan.
Irma Kukkasjärvi

Irma Anneli Kukkasjärvi (o.s. Hilska, 8. helmikuuta 1941 Helsinki – 8. lokakuuta 2011 Helsinki) oli yksi arvostetuimmista suomalaisista tekstiilitaiteilijoista.
Kukkasjärvi valmistui Taideteollisessa oppilaitoksesta vuonna 1968. Hän oli siellä myöhemmin tuntiopettajana ja tekstiilitaiteen professorina (1995–1997). Taideteollisuusliitto Ornamo valitsi hänet Vuoden tekstiilitaiteilijaksi 1984. 
Kukkasjärven suunnittelemia ovat muun muassa Kajaanin seurakunnan Linnantauksen seurakuntakeskuksen kirkon alttariteos (1998), Lahden kaupunginteatterin (1983) tekstiilit, Seinäjoen kaupunginteatteriin (1987) seinäryijy sekä teos Tiimalasi (1991) Taipalsaaren siunauskappelissa. Hän suunnitteli myös arkkipiispan kullanvärisen matkakaavun ja arkkipiispankaavun (1991).
1980-luvun alussa Kukkasjärvi suunnitteli Turun Maarian kirkon kirkkotekstiilit, jotka siirrettiin vuonna 2006 muiden yksiköiden käyttöön. Kukkasjärvi kutsuttiin suunnittelemaan monien Suomen kansallisten arvorakennusten, kuten Mäntyniemen ja Eduskuntatalon käyttö- ja taidetekstiilejä. Eduskuntatalon lisärakennuksen lähetystöjen vastaanottotilassa sijaitsee Kukkasjärven kolmiosainen Ryijyreliefi (1982). Oulun musiikkikeskuksessa on esillä Kukkasjärven Simpukka-ryijy. Kukkasjärven töitä on näytteillä myös museoissa, muun muassa Oulun taidemuseossa.
Kukkasjärven puoliso oli elokuvatuottaja Kullervo Kukkasjärvi (k. 1983).
Guinean lippu

Guinean lippu on Guinean tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistyessä Ranskasta 10. marraskuuta 1958.
Guinean lippu on trikolori, joka perustuu maan entisen siirtomaaisännän Ranskan Ranskan lippuun. Lipussa on vierekkäin punainen, keltainen ja vihreä pystyviiva. Käytetyt värit ovat nk. panafrikkalaisia värejä. Ne ovat myös maan itsenäisyyteen johtaneen Guinean demokraattisen puolueen tunnusvärit.
Lipun punaisen sanotaan kuvaavan maan vapaustaistelijoiden vuodattamaa verta ja myös hikeä, jota vuodatettiin maan rakentamiseksi. Keltainen kuvaa aurinkoa, maan kultavarantoja sekä uskoa yhteiskunnalliseen oikeudenmukaisuuteen. Vihreä kuvaa maan rehevää luontoa ja maan kansalaisten uutteruutta heidän työssään solidaarisuuden ja maan hyvinvoinnin hyväksi. Liput värit kuvaavat siis myös maan tunnuslausetta Travail, Justice, Solidarité (Työ, oikeudenmukaisuus, solidaarisuus).
Guinean lipussa on samat värit kuin Malin lipussa, mutta Malin lipussa vihreä pystyviiva on vasemmalla ja punainen oikealla. Lisäksi Malin lipun vihreä väri on hieman vaaleampi.