google/wiki40b huggingface dataset:
Ikkunaprinsessa (nuortenromaani)

Juoni

Päähenkilö Minerva "Minni" Metsämäki on lukiolainen, joka on juuri muuttanut uudelle paikkakunnalle vanhempiensa avioeron jälkeen. Hän asuu äitinsä Kanervan kanssa vanhapiikatätinsä Onervan luona. Minni on päättänyt päästä eroon neitsyydestään ennen kuin täyttää 16 vuoden viimeisenä päivänä. Hän tekee kaikkensa löytääkseen sopivan kumppanin tähän suunnitelmaan, mutta paikkakunnan pojat ovat toivottomia tapauksia. Hän löytää kyllä poikakavereita mutta kukaan heistä ei tunnu olevan se oikea prinssi, joka on ikkunaprinsessan arvoinen.
Pikkuemumaluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14 cm. Sillä on hyvin pitkä pyrstö, lähes puolet sen ruumiin pituudesta, joka tavallisesti sojottaa peukaloismaisesti pystyssä. Aikanaan malurien luultiinkin kuuluvan peukaloisten heimoon. Pisimmistä pyrstösulista puuttuvat höytyväkäset, minkä vuoksi sulat repsottavat ja näyttävät huonokuntoisilta. Väritykseltään laji on ruskehtava, pää ja niska ovat ruosteenruskeat ja koiraalla on sininen kurkku ja rinta. Yhteysääni on hentoa livertelyä. Käytökseltään laji on piilotteleva ja liikkuu matalalla pensaikossa ja heinikossa.

Esiintyminen

Pikkuemumaluri esiintyy Australian keskiosissa länsirannikolta kauas sisämaahan. Runsaudesta ei ole tietoa mutta lajia ei ole luokiteltu uhanalaiseksi.

Elinympäristö

Pensaikkoiset aavikot.

Lisääntyminen

Pesinnästä ei ole tarkkoja tietoja. Pesä on pyöreä ja kulkuaukko on sivussa. Munia on 2–4 ja niitä haudotaan noin 2 viikkoa. Poikaset lähtevät pesästä noin 10–12 päivän ikäisinä.

Ravinto

Hyönteissyöjä.
Inventaario

Inventaario on luettelo tavaroista ja materiaaleista, jotta selviäsi, mitä tavaroita on omistuksessa ja mitä on mahdollisesti kadonnut. Liiketaloudessa niitä pidetään lakisääteisesti kerran vuodessa, mutta inventaarioita tehdään tilinpäätöksille ja testamenteillekin.
Esaias Mansueti Fellman

Esaias Mansueti (t. Mansvetuksenpoika) Fellman, kutsuttiin myös nimillä Ijander tai Bothniensis, (28. huhtikuuta 1620 – 1697 Kemijärvi) oli suomalainen "lappalaisten apostolina" tunnettu pappi. 
Esaias Fellmanin isä oli Iin kappalainen ja sittemmin Paltamon ja Sotkamon kirkkoherra Mansvetus Jakobinpoika Fellman (1595–1651). Hän pääsi ylioppilaaksi 1648, ja hänet vihittiin papiksi saman vuoden keväällä. 
Fellman toimi vuodesta 1648 alkaen pappina Inarissa. Hän oli Kemijärven kappalaisena vuodesta 1663 alkaen. Kummassakin seurakunnassa Fellman käännytti pakanuudessa eläneitä saamelaisia ja aloitti myös suomen kielen ja lukutaidon opettamisen saamelaisille. Fellman teki toiminnastaan myös muistiinpanoja, joita on myöhemmin julkaistu.
Fellman oli naimisissa vuonna 1660 kuolleen Kemijärven kappalaisen Jakob Lappodiuksen lesken Anna Hannuntytär Siniluoto-Siniuksen (1637–1703) kanssa. Heidän poikansa Esaias Esaiasson Fellman (1675–1736) toimi isänsä jälkeen Kemijärven kappalaisena.
Hänen jälkeensä Fellmaneja toimi Lapissa pappina parisataa vuotta.
Valkokulmakipuaja

Levinneisyys

Valkokulmakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan itä- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Brasilian talous

Maatalous

Brasilia kasvattaa riittävästi ruokaa itselleen ja ruokaa menee myös vientiin. Tärkeimpiä vientiin meneviä kasveja ovat soijapavut, sokeriruoko ja kahvi. Osa sokeriruo’on tuotannosta menee autojen polttoaineeksi, Brasilia on edelläkävijä biopolttoaineissa. Kotimaan tarveviljalajeista tärkeimmät ovat maissi, riisi ja vehnä. Brasilian kaupallisesta puutavarasta, josta valmistetaan sellua ja paperia, suurin osa saadaan eukalyptus- ja mäntyplantaaseilta maan etelä- ja kaakkoisosista. Brasiliassa kalastetaan lähinnä Amazonin altaan makean veden kaloja ja hallituksen patoaltaista koillisessa. Pääosa maan merikalastussatamista on etelässä, mutta koillisrannikollakin kalastetaan hummereita ja katkoja vientiin.
Brasilia on yksi maailman suurimmista lihantuottajista ja maailman suurin siipikarjan- ja naudanlihan viejä. Selvityksien mukaan epäkohtia lihantuotannossa ovat sekä työntekijöiden työolot ja työperäiset sairaudet että ympäristöongelmat. Karjankasvatus ja soijanviljely rehuteollisuuden tarpeisiin ovat johtaneet suurin sademetsien hakkuisiin kun sademetsiä muutetaan viljely- ja laidunmaaksi. 2017 paljastui suuri lahjusskandaali, joka liittyi pilaantuneen lihan maastaviemiseen. Brasilian maatalousministeriö on huolissaan, että jotkin maat saattavat estää brasilialaisen lihan tuonnin.

Energia

Brasilian sähköntarpeesta 84 % tyydytetään vesivoimalla. Vesivoimalaitoksia on eniten tiheään asutetuissa etelä- ja koillisosissa. Maassa on kaksi ydinvoimalaa, Rio de Janeiron lähellä Angrassa. Kolmatta voimalaa rakennetaan.
Leroy & Stitch

Juoni

Lilo, Stitch, Jumba ja Pleakley ovat suorittaneet tehtävänsä muuttaa hyviksi kaikki ilkeät kokeet ja löytää niille sopivan kodin. Kaikki saavat oman palkintonsa: Lilo pääsee Maahan kokeiden kaitsijaksi, Stitch IPA:n (Iso Punainen Alus) kapteeniksi, Pleakley arvostetuksi Maantieteen professoriksi, ja Jumba saa takaisin laboratorionsa, Galaksin asetuotannon. Kaikki halusivat tietenkin käyttää palkintonsa, mutteivät silti halunneet tuottaa Lilolle pahaa mieltä. Lilo kuitenkin päästi ystävänsä avaruuteen, paikkoihin, joihin he kuuluvat. Samaan aikaan Gantu lentää "kaksipaikkaisella" vankila-asteroidille ja vapauttaa pomonsa tohtori Johannes von Hamsterin. Apulaisensa (josta ei juurikaan ollut apua), kokeen numero 625, hän jättää lentokyvyttömälle alukselleen.
Gantu onnistuu vapautustehtävässä, joten kaksikko suuntaa Jumban laboratoriolle ja pakottaa tämän tekemään uuden version Stitchistä, ilkeämmän ja vahvemman. Koe saa nimekseen Leroy, ja harmin taatakseen Hamsteri kloonaa Leroysta itselleen kokonaisen ilkiöarmeijan. Tämän jälkeen hän lähettää tielleen tulleet Jumban, Pleakleyn ja Stitchin mustaan aukkoon kuolemaan, ja panee Leroyn IPA:n uudeksi kapteeniksi. Hamsterin, Gantun ja kloonikokeiden suuntana on Galaksin liiton päämaja, planeetta Turo, Leroyn on Kauain saari Havaijilla, jossa sen täytyy kerätä kaikki kokeet yhteen aukealle paikalle ja tuhota.
Lilosta tuntuu siltä, ettei kaikki ole kohdallaan. Hän tahtoisi soittaa Stitchille, mutta kenelläkään ei ole "avaruuskännykkää" - paitsi Gantulla. Lilo lähtee tämän alukselle ja tapaa siellä hylkäämisestä tympääntyneen 625:n, joka ei valitettavasti ole yhteistyönhaluinen - ennen kuin Lilo keksii antaa hänelle nimen. 625 saa nimekseen Reuben ja lupaa korjata hajonneen avaruuspuhelimen. Soiton jälkeen kuitenkin paljastuu, että IPA:ta ohjaa väärä Stitch. Lilo ja Reuben päättävät korjata Gantun aluksen, lentää planeetta Turolle ja varoittaa Galaksien liittoa. Valitettavasti he kuitenkin myöhästyivät ja Hamsteri on jo ehtinyt ottaa paikan neuvoston puheenjohtajana. Lilo saa kuulla Hamsterin suunnitelmista tuhota kaikki kokeet, ja on heti valmis lähtemään pelastamaan ne. Hamsteri kuitenkin panee Lilon ja Reubenin vankityrmään ja antaa Gantulle potkut. Gantu ei tietenkään ole mielissään tästä ja päättää auttaa tytön ja kokeen pakoon. Matkalla Maahan he kohtaavat Jumban, Pleakleyn ja Stitchin, jotka ovat onnistuneet välttämään kuoleman mustassa aukossa. Yhdessä he lähtevät Maahan pelastamaan Stitchin serkut, josta syntyy geenimutaatioiden välinen taistelu. Rakkaus ja ystävyys ovat tietenkin lopussa voittajia, eikä kenenkään tarvitse enää sen jälkeen miettiä, minne todella kuuluu.
Turun ylioppilastalot

Turun ylioppilastalot A, B ja C ovat kolme Turun yliopiston ylioppilaskunnan vuosina 1952–1960 rakennuttamaa kerrostalomaista asuntolaa. Ne sijaitsevat Yliopistonmäen ja Turun kauppakorkeakoulun välissä. Talot siirtyivät vuonna 1966 vastaperustetun Turun ylioppilaskyläsäätiön peruspääomaksi.
Talo A ja siihen liittyvät ravintola ja uimahalli sekä talo C ovat valmistuneet vuosina 1952–1955, ja ne suunnitteli arkkitehti Erik Bryggman. Talo B valmistui 1959; sen suunnittelija on arkkitehti Olli Kestilä. Ensimmäisen talon peruskiven muurauksessa oli mukana muun muassa Naantalin Kultarannassa tuolloin kesää viettänyt tasavallan presidentti J. K. Paasikivi.
Ylioppilastaloja on saneerattu perusteellisesti 2010-luvulla. 11-kerroksisen C-talon korjaus valmistui 2010 ja B-talon 2013. A-talon remontti valmistui 2017. 
Turun ylioppilastalot sisältyvät yhdessä Yliopistonmäen laitosrakennusten kanssa Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.

Tilat

Ylioppilastaloissa on niiden valmistumisesta lähtien ollut sekä asuntoja että erilaisia opiskelijoiden käyttämiä tiloja, kuten liikunta- ja uimahallit, yliopiston osakuntien tiloja sekä opiskelijaruokala.

Uimahalli

Turun uimahalli on Suomen neljänneksi vanhin uimahalli. Vastavalmistuneen ylioppilastalo A:n viereen alettiin rakentaa Turun ensimmäistä uimahallia vuonna 1953. Rahoitukseen osallistuivat ylioppilaskunta, kaupunki ja valtio. Uimahallin vihkiäiset pidettiin 9. toukokuuta 1954. Hallin allas on 25 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Uimahallissa on vain yksi sauna ja pukuhuone, joten miehille ja naisille on omat uintivuorot. Hallissa uitiin ensimmäiset 60 vuotta ilman uimapukuja.
Suomen linnut – Harrastajan opas

Arviot

Risto Kormilainen kirjoittaa Kaltiossa, että kyseessä ei ole varsinainen tunnistusopas, vaikka kirja käy sellaiseenkin. Laine opastaa harrastajaa välineiden hankkimisessa, joista tärkein on kiikari tai kaukoputki. Sitten hän kertoo linnun rakenteesta ja muusta olemuksesta sekä käyttäytymisestä, saalistuksesta ja ravinnosta. Linnuista on myös levinneisyystietoja. Lopussa on vinkkejä siitä, miten lintuja voi auttaa selviytymään. Kormilainen kiittää Laineen tyyliä ja asiantuntemusta, ja hän toteaa että aloittelevalle harrastajalle kirjasta muodostuu elämysmatkaopas.
Jan Södersved huomauttaa Linnut-lehdessä, että kirja muodostaa parin kaksi vuotta aiemmin ilmestyneen Suomen linnut – Tunnistusopas -nimisen kirjan kanssa. Södersved toteaa, että ulkoasultaan täysin muuttunut kirja on taitoltaan miellyttävämpi ja ilmavampi kuin sen aiempi versio. Pienenä miinuksena hän mainitsee saapumistilastojen vanhentuneisuuden, kun leudot talvet ovat muuttaneet kevään kulkua.
Etelä-Saimaan Leena Härkönen kehuu kirjaa mutta sanoo, että aloitteleva harrastaja saattaa uupua yksityiskohtiin. "Jos harrastuksessa haluaa edetä, tietoa kaipaa lisää, ja Laineelta sitä löytyy", hän kuitenkin toteaa. Vielä hän muistuttaa, ettei kaikkia lintuja ole pakko tunnistaa, mikä voi innokkaalta aloittelijalta unohtua.
Alfan kuun klaanit

Juoni

Kirjaa kuvaa Chuck Rittersdorfia, joka asuu vuokratalossa vieraiden elämänmuotojen ympärillä. Hän saa tietää entisen vaimonsa menneen robotin kanssa tutkimaan Alfa Centaurin kuuta. Chuck päättää kostaa vaimolle ja tappaa tämän. Niin hän lähtee kuuhun jäljittämään entisestä vaimoaan.
Geishan muistelmat (elokuva)

Vastaanotto

Länsimaalaiset kriitikot antoivat erilaisia palautteita elokuvasta, sekä ylistäviä, että kritisoivia. Japanissa ja Kiinassa vastaanotto oli ajoittain hyvin negatiivista, johtuen monista tekijöistä, mitkä liittyivät elokuvan näyttelijävalintoihin, oikeellisuuteen ja suhteestaan historiaan.
Kiinassa hallitus kielsi elokuvan, koska japanilaiseen tarinaan oli valittu esiintymään myös kiinalaisia näyttelijöitä. Elokuvan saadessa ensi-iltansa 2005 Kiinan ja Japanin väliset suhteet olivat erityisen tulehtuneet ja kiinalainen hallitus koki kiinalaisten näyttelijöiden käyttämisen elokuvassa liian herkäksi aiheeksi historiallisesti. 
Sekä Japanissa että länsimaalaisten harrastajien joukossa joitakin on "häirinnyt" sekä alkuperäisessä kirjassa muutamat historiallisista käytännöistä poikkeavat seikat. Elokuvassa geishojen kimonot, hius- ja meikkityylit ja tanssilikkeet poikkeavat perinteisestä, vieläkin geishoilla käytössä olevista malleista.
Matkallaan Tokioon mainoskampanjallaan eräs iäkäs japanilaisnainen lähetti Zhang Ziyille, joka esittää Geishan muistelmissa pääosan Sayuri-geishana, kirjeen ja paketin. Kirjeessä hän kertoi työskennelleensä geishana ja liikuttuneensa nähdessään elokuvan trailerin. Paketissa hän antoi Ziyille lahjaksi useita arvokkaita antiikkikimonoita. Ziyi liikuttui kyyneliin naisen eleestä ja kutsui hänet elokuvan Japanin ennakkonäytökseen ja lupasi pukeutua tilaisuuteen yhteen kimonoista.
Elokuvan japaninkielinen nimi on "Sayuri" päähenkilön mukaan.
RN Caprera (1894)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1913.
Vuorisorsa

Koko ja ulkonäkö

Vuorisorsa kasvaa 53 cm pitkäksi, Koiras painaa kilon, naaras noin 800 grammaa. Sen höyhenpeite on siniharmaa, rinnassa on ruosteenruskea alue. Silmät ovat keltaiset, nokka vaaleanharmaa. Linnun taistellessa, tai säikähtäessä, nokan epiteelin verenvirtaus lisääntyy reilusti, jolloin nokan väritys muuttuu vaalean pinkiksi. Nuorten yksilöiden nokka ja silmät ovat tummanharmaat.

Ravinto

Vuorisorsan pääasiallinen ravinto koostuu makean veden selkärangattomista.

Lisääntyminen

Sorsat ovat yksiavioisia ja vahvasti reviiriään puolustavia. Pohjoissaarella pesintä tapahtuu elokuun tienoilla, poikasten syntyessä syyskuun lopulla. Eteläsaarella lisääntyminen tapahtuu noin kolme viikkoa Pohjoissaarta jäljessä. Pesä rakennetaan joen varrelle kallionkoloihin, kaatuneiden puiden alle tai tiheän aluskasvillisuuden sekaan. Parista naaras hautoo munia, uroksen pysyessä pesän läheisyydessä. Munia munitaan keskimäärin viisi-kuusi kappaletta, hautomisaika on noin 33-35 päivää. Molemmat, naaras ja uros, vahtivat poikasia 70-80 päivän ajan, jonka ajan sorsat viettävät kokonaan oman reviirinsä alueella.

Levinneisyys ja uhat

Vuorisorsa oli aikaisemmin yleinen Uudessa Seelannissa. Nykyisin sen elinalue on pirstaloitunut. Kannan koon arvioidaan olevan 2000-3000 yksilöä. Suurimmat uhat muodostavat ei-luontaiset pedot, ensisijaisesti kärpät sekä kettukusut.
Charlotte Cleverley-Bisman

Charlotte Lucy Cleverley-Bisman (s. 24. lokakuuta 2003 Waiheke) on uusiseelantilainen tyttö, jonka uskotaan olevan nuorimpana vakavasta meningokokkibakteerin aiheuttamasta infektiosta ja neloisamputaatiosta selvinnyt ihminen. Hänestä tuli tunnettu uusiseelantilaisessa meningokokkirokotusta edistävässä kampanjassa.
André Wickström

Ura

Wickström valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1999. Vuonna 2001 City-lehti valitsi hänet Kaupungin parhaaksi stand up -koomikoksi. Wickström näytteli elokuvassa Kummelin Jackpot Jehovan todistaja Anttia. Wickström  on juontanut Nevada-televisiosarjaa yhdessä Mikko Leppilammen kanssa. Hän on myös ollut Robots- ja Autot 2 -animaatioelokuvien suomenkielisenä ääninäyttelijänä. Wickström on myös näytellyt ruotsalaisessa menestyneessä komediasarjassa Solsidan (Onnea Onkimassa). Wickström juontaa MTV3:n suorassa komediasarjassa Saturday Night Livessä osiota nimeltään Uutisviikko. 
Wickström esiintyy insinööri Yrjö Uusivirtana energiayhtiö Helenin sisältömarkkinointikampanjassa. Kampanjan sketsivideot on palkittu Effie- ja mainoselokuvien Voitto-kilpailuissa.
Suomi kuvina

Erilaisia painoksia

Felix Jonassonin toimittama vuoden 1929 ensipainos on suomen- ja ruotsinkielinen. Toinen painos (1930) on viisikielinen (suomi–ruotsi–saksa–englanti–ranska). Kuvatekstit ovat lyhyitä, mutta loppulukuna on V. A. Koskenniemen viisisivuinen kuvaus Suomen luonnosta. Teoksen noin 250 valokuvaa on  sijoitettu kukin omalle sivulleen. Valokuvat ovat 27 kuvaajalta. Teos on jäsennelty maantieteellisesti Etelä-Suomesta alkaen. Vuoden 1934 painos sisältää myös italiankielisen tekstin (Finlandia Pintoresca).
Seuraavissa painoksissa siirryttiin kaksikielisiin teksteihin. Suomen ja ruotsin kielellä teosta julkaistiin nimellä Suomi kuvina / Finland i ord och bild (1944, 1949),  suomi–saksa-teos oli Suomi kuvina / Finnland in Bild und Wort / Das ist Suomi (1943), suomi–englanti-teos Suomi kuvina / Finland in pictures (1946, 1947). Näiden painosten toimittajana oli Maija Suova. Kuvitusta elävöitettiin muun muassa lisäämällä otoksia henkilöistä ja tilanteista sekä sijoittamalla kuvat sivuille vapaammin.
Saksaan suunnattu vuoden 1943 painos heijastaa jatkosodan aikaista ilmapiiriä. Niinpä kuvateksteissä korostetaan saksalais-suomalaista yhteistyötä. Tuodaan myös esille Suomen hyvää suoritusta talvisodassa. Teoksen rakenne ei ole maantieteellinen, vaan teemoina ovat järviluonto, keskiyön aurinko, kaupungit, hävitetty Karjala, elinkeinot, urheilu ja suomalainen sotilas. Koskenniemen luontokuvauksen tilalle on alkuluvuksi sijoitettu hänen Maamme-laulua mukaileva runonsa Isänmaan kasvot. Suuri osa 1940-luvun painosten kuvista on Aarne Pietisen otoksia, mutta mukana on myös Heikki Ahon, Björn Soldanin, Matti Poutvaaran, István Ráczin ja muidenkin kuvaajien otoksia.
Liigacup 2013

Alkulohkovaihe

Joukkueet on jaettu kolmeen lohkoon, joissa kussakin pelataan kaksinkertainen sarja siten, että kaikki joukkueet kohtaavat toisensa sekä kotona että vieraissa. Kaksi parasta kustakin lohkosta ja kaksi parasta lohkossaan kolmanneksi sijoittunutta joukkuetta etenee pudotuspeleihin. Jatkoon päässeet joukkueet saavat aloittaa Suomen Cupissa muita joukkueita myöhemmältä kierrokselta. Alkulohkovaihe pelataan 15. tammikuuta–6. maaliskuuta välisenä aikana.
Anneli Sipiläinen

Anneli Sipiläinen (s. 12. maaliskuuta 1940 Nokia) on suomalainen kuvanveistäjä ja professori.
Sipiläinen kävi oppikoulun Tampereella ja opiskeli sitten Suomen Taideakatemian koulussa 1967–1971. Hän aloitti opetustyönsä Taideteollisessa korkeakoulussa tilapäisenä tuntiopettajana 1975–1976 ja eteni sitten apulaisprofessoriksi ja vuonna 1998 professoriksi.
Sipiläinen on Suomen Taiteilijaseuran jäsen ja toiminut 1980-luvun loppupuolella Kuvanveistäjien liiton johtokunnan jäsen ja varapuheenjohtaja. Valtion taidetoimikunnan jäsenenä hän oli 1986–1988 ja Hämeen taidetoimikunnan jäsenenä vuodesta 2000.
Sipiläinen toimi Puolan taiteilijaliiton kansainvälisen muotokuvakilpailun tuomariston jäsenenä Gdanskissa 1988. Opintomatkoja hän on tehnyt Puolan lisäksi Tšekkoslovakiaan, Saksan demokraattiseen tasavaltaan ja Neuvostoliittoon.
Anneli Sipiläisen suosimia materiaaleja ovat pronssi ja puu sekä luonnosta löytyvät kierrätysmateriaalit, mutta hän on kokeillut myös muun muassa betonia ja terrakottaa. Aiheena on useimmiten ihminen, usein lapset, mutta myös abstraktimmat muodot. Otso Kantokorven mukaan Sipiläisen robusteimmisakin teoksissa on aina mukana veistojäljen herkkyys: ”Koostaan huolimatta ne eivät julista vaan tuottavat katsojalle halun vaihdella tarkastelukulmaa: tutkiskella sekä kokonaisuutta että pintastruktuuria. Ne tuottavat myös halun koskea.”
Hyvinkään taidemuseossa järjestettiin helmi-maaliskuussa 2015 Anneli Sipiläisen 75-vuotisjuhlanäyttely.
Muumipappa ja meri

Juoni

Kirjassa muumiperhe ja Pikku Myy muuttavat kaukaiselle majakkasaarelle. Muumipappa nimittäin tuntee olevansa tarpeeton. Muuttaessa pappa ei anna mamman tehdä mitään. Pappa on rakentanut majakkamallin. Majakan lamppu ei kuitenkaan pala, ja majakanvartijakin näyttää kadonneen jälkiä jättämättä. Muumit asettuvat asumaan majakkaan. Majakassa on viisi vuotta vanha seinäalmanakka, jota pappa haluaa käyttää. Muumipappa panee päähänsä majakanvartijan hatun ja ryhtyy majakanvartijaksi, ja hän rakentaa aallonmurtajan ja yrittää saada majakan valon syttymään. Mamma taas haluaa istuttaa monia kasveja saareen, esimerkiksi omenapuun. Muumipeikko ja Myy muuttavat kuitenkin muualle saareen. Pappa taas tekee tarkkoja mittauksia ja rakennustöitä, mutta mammalla on koti-ikävä ja hän maalaa kuvia majakan seinille. Heitä pelottavat erityisesti sammunut valo ja narisevat portaat. Myy rakentaa hissin majakkaan. Muumipeikko ihastuu merihevosiin ja vie kalenterin salaiseen olinpaikkaansa. Muumipeikko käy joka yö katsomassa yksinäistä Mörköä öljylampun kanssa. Saarella on myös pisimuurahaisia, jotka Pikku Myy myrkyttää. Lopussa käydään voimakas taistelu merta vastaan ja koko saari alkaa elää tavallaan. 
Kirjassa esiintyviä henkilöitä ovat Muumipappa, Muumipeikko, Pikku Myy, Muumimamma, Mörkö ja eräs kalastaja, joka osoittautuu majakanvartijaksi.
Wicked Ivory

Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sanoitukset Jim Pembroke.
Savannihuiluvaris

Levinneisyys

Savannihuiluvarista tavataan Koillis-Australiassa, Kaakkois-Indonesiassa ja Papua-Uuden-Guinean eteläosissa. Sitä on kuvattu melko yleisestä yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Mika Taanila

Mika Taanila (s. 22. toukokuuta 1965 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja kuvataiteilija. 
Taanilan teokset sijoittuvat dokumenttielokuvan, avantgarden ja videotaiteen välimaastoon. Tunnetuimpia niistä ovat lyhytelokuvat Mannerlaatta (2016), Atomin paluu (2015, ohj. yhdessä Jussi Eerolan kanssa), Optinen ääni (2005), Tulevaisuus ei ole entisensä (2002) ja Futuro – tulevaisuuden olotila (1998).

Ura ja teokset

Taanila opiskeli kulttuuriantropologiaa Helsingin yliopistossa 1986-88 ja valmistui artenomiksi Lahden Muotoiluinstituutin videokuvauksen osastolta 1992. 1990-luvulla hän ohjasi parikymmentä musiikkivideota kotimaisille artisteille, muun muassa Kauko Röyhkälle, 22-Pistepirkolle ja Circlelle.
Toden ja fantasian välillä liikkuvissa elokuvissaan Taanila käsittelee usein teknologisia utopioita ja tulevaisuusvisioita. Elokuviensa raaka-aineena Taanila käyttää usein erilaisia arkistomateriaaleja, kuten amatöörifilmejä tai tieteellistä koemateriaalia.
Perinteisen elokuvamuodon lisäksi hän esittää teoksiaan myös filmi- ja videoinstallaatioina gallerioissa ja taidemuseoissa.
Taanila on myös aktiivinen audiovisuaalisen kulttuurin tuntija ja toimi muun muassa Avanto – Helsinki Media Art Festivalin elokuvaohjelmiston suunnittelijana koko tapahtuman ajan 2000-2008.
Taanila on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin ryhmänäyttelyihin, kuten Aichi Triennale, Nagoya (2013), Arctic Hysteria, PS.1, New York (2008), Shanghai Biennale (2006), Berlin Biennale (2004) ja Manifesta 4 (2002). Yksityisnättelyihin kuuluvat mm. Kiasma (2013–2014), TENT, Rotterdam (2013), Galleria Heino, Helsinki (2010), Badischer Kunstverein, Karlsruhe (2008), Dazibao, Montréal (2007) ja Migrosmuseum, Zûrich (2005).
Vuonna 2017 Taanila oli yksi Pohjoismaisen paviljongin kuudesta taiteilijasta Venetsian biennaalissa teossarjallaan Film Reader.

Palkinnot

Taanila on voittanut Tampereen elokuvajuhlien kotimaisen kilpailun pääpalkinnon kahdesti (1999 ja 2006) sekä Euroopan laajimman mediataidekilpailun Internationaler Medien Kunstpreisin ja Ars Electronican erikoispalkinnot (2000 ja 2002). Vuonna 1993 MTV:n European Music Video Contestissa Taanilan 22-Pistepirkolle ohjaama musiikkivideo Birdy sijoittui viidenneksi.
Kesällä 2012 Taanila osallistui Documenta (13) -näyttelyyn kolmikanavaisella (3 x 16 metriä) videoinstallaatiolla Suomen sähköisin kunta (2012). Teos kuvaa dokumenttimateriaalin keinoin Olkiluoto 3 -ydinvoimalan rakentamista Eurajoella. Taanila on ohjannut yhdessä Jussi Eerolan kanssa myös dokumenttielokuvan Atomin paluu. Se sai ensi-iltansa Suomen elokuvateattereissa 6. marraskuuta 2015 ja Saksassa vuonna 2017. Elokuva voitti parhaan pohjoismaisen dokumenttielokuvan NORDIC:DOX -palkinnon Kööpenhaminan CPH:DOX -festivaalilla 2015.
Taanilalle myönnettiin ensimmäistä kertaa jaettu mediataiteen valtionpalkinto marraskuussa 2013. Hän sai vuoden 2015 Ars Fennica -palkinnon.