google/wiki40b huggingface dataset:
Willy Heinz

Willy Heinz (oik. Wilhelm "Willy" Hussmann, 1. tammikuuta 1895 Osterfeld – 8. huhtikuuta 1918 Kymi) oli Suomen sisällissotaan osasto Brandensteinin joukoissa osallistunut saksalainen 14. Jääkärirykmentin sotilas, joka kaatui huhtikuussa 1918 nykyisen Kotkan alueella Kyminlinnassa käydyssä taistelussa. Oikealta nimeltään hän oli Wilhelm Hussmann, jota myös Suomen sotasurmat -tietokanta käyttää, mutta hänet on haudattu Kotkan vanhalle hautausmaalle nimellä Willy Heinz. Hautajaisista kirjoittanut Hufvudstadsbladet puolestaan kertoi haudatuksi tulleen sotilaan nimeltä Heinz Lauf. Hänen hautansa sijaitsee lähellä hautausmaan pääporttia.
Heinz kuoli Kyminlinnassa punaisten tulitukseen yrittäessään pystyttää konekivääriä linnoituksen vallille. Taistelun tauottua punaiset hautasivat hänet Kotkan vanhalle hautausmaalle Korelan Metsolaan. Sodan päättymisen jälkeen Heinzille järjestettiin toukokuussa uudet hautajaiset, jossa Hufvudstadsbladetin mukaan oli paikalla nelisenkymmentä saksalaissotilasta sekä suuri joukko kaupunkilaisia.
Myöhemmin Willy Heinz on tullut tunnetuksi erityisesti Veikko Lavin pasifistisesta laulusta Balladi Willy Heinzista. Ensimmäisen kipinän siihen Lavi kertoi saaneensa jo lapsuudessaan käydessään ennen hänen syntymäänsä kuolleen sisarensa haudalla, joka sijaitsi Willy Heinzin haudan vieressä. Lavin kertoman mukaan Willy Heinzin hauta oli hoitamaton ja sen päälle oli usein heitelty roskia. Lopullinen sysäys laulun kirjoittamiseen Laville tuli hänen luettuaan 1960-luvun lopulla kuvauksen Kyminlinnan taistelusta: "Balladi hänestä liukuu läpi koko sotilaallisen hierarkian alkaen keisarista alimpaan pelinappulaan, tähän nuoreen sotilaaseen. Hän tuskin tiesi, miksi oli joutunut vieraaseen maahan. Hän oli sodassa viattomin, mutta sai maksaa korkeimman hinnan. Muistan myös lapsena miettineeni, kaipasiko kukaan tätä poikaa." Laulun ensimmäisen version Lavi levytti vuonna 1974 marssimaisena ja toisen, enemmän balladin omaisen, seuraavalla albumillaan vuonna 1976. Kappale on mukana myös Lavin kansalaissotaa käsittelevien laulujen kokoelmassa Punaiset ja valkoiset (1980), jossa sen esittää Sinikka Sokka.
AGU

AGU eli aspartyyliglukosaminuria on peittyvästi periytyvä aineenvaihduntasairaus, jonka seurauksena on vaikea-asteinen kehitysvammaisuus. Aspartylglukosaminuriaa sairastaa Suomessa noin 270 ihmistä. Noin 1–4 lapselle todetaan AGU vuosittain. Kansainvälisesti taudin esiintyvyys väestössä on harvinaisempi. Sairaus kuvattiin vuonna 1967, ja se kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
AGU aiheutuu aspartyliglukosaminidaasi-entsyymin puutteesta, jolloin soluihin tulee glykoasparagiineja, jotka vaikeuttavat solujen toimintaa. AGU:n aiheuttaa kromosomissa 4 olevan AGA-geenin mutaatio. Sen johdosta kysteiini korvautuu seriinillä ja soluihin kertyy aspartyyliglukosamiinia. Sairauden etenevät oireet aiheutuvat juuri tästä. Suomessa yleisimmin tavattavat mutaatiot ovat saaneet nimet AGUFin-major ja AGUFin-minor. Tauti periytyy peittyvästi eli sairastumiseen vaaditaan virheellinen geeni molemmilta vanhemmilta. Sairaus varmistetaan geenitestillä.

Oireet

Sairaalla vastasyntyneellä on monesti napa- tai nivustyrä, mutta ei muita merkille pantavia poikkeavuuksia. Myös jalkapöydän rakennepoikkeavuudet ovat mahdollisia. Leikki-ikäisillä on hengityshäiriöitä, puheongelmia, keskittymisvaikeuksia, lihasvelttoutta ja kömpelyyttä. Teini-ikäisillä AGUa sairastavilla henkilöillä sairauden etenevyys ilmenee selvemmin. Henkistä kehitysvammaisuutta alkaa ilmetä ja suorituskyky taantuu. Vammautunut jää lyhytkasvuiseksi ja liikunnallisilta kyvyiltään kömpelöksi. Murrosiässä potilas on tyypillisesti noin 6-vuotiaan henkisellä tasolla. Sen jälkeen kehitys alkaa taantua entistä nopeammin. Taantuminen on hyvin nopeaa noin 25–30-vuotiaana, ja aikuisiällä potilas jää henkisiltä kyvyiltään noin kaksivuotiaan tasolle. Lisätauteja AGU:n kanssa voi olla epilepsia ja luukato. Yleensä sairaus lyhentää iän alle 50 vuoteen.

Tutkimus

Toiseen tautiin käytettyä Cystadane-nimistä lääkettä tutkitaan parhaillaan, vähentääkö glykoasparagiinien kertymistä potilaiden veressä ja virtsassa. Tutkimuksen on käynnistänyt Saksassa työskentelevä professori Ritva Tikkanen, joka sai yhteydenoton yhdysvaltalaiselta Agu-lapsen äidiltä.
Claude Zidi

Claude Zidi (s. 25. heinäkuuta 1934 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan komediaelokuvistaan. Kotimaansa katsojamäärillä mitaten hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä ranskalaisohjaajista. Hänen ohjauksissaan on näytellyt monia Ranskan suosituimpia koomikoita, kuten Pierre Richard, Coluche, Louis de Funès ja Jean-Paul Belmondo. Yhdysvaltalaisen James Cameronin Hollywood-menestyselokuva Tosi valheita (1994) perustuu Zidin käsikirjoittamaan ja ohjaamaan elokuvaan La Totale! (1991).
Zidi aloitti uransa 1960-luvun alussa kuvaajana erityisesti Claude Chabrolin elokuvissa.
Zidi palkittiin parhaana ohjaajana vuoden 1985 César-palkintogaalassa elokuvastaan Pariisin kytät.
Eduskuntavaalit 1933

Kansanedustajat

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Gunnar Andersson, Alpo Lumme, Onni Peltonen, Edvard Pesonen ja Arvi Turkka, maalaisliiton Väinö Kaasalainen, kokoomuksen Toivo Horelli, K. F. Lehtonen ja Edwin Linkomies, RKP:n Johan Otto Söderhjelm ja Ebba Östenson, IKL:n Reino Ala-Kulju, Vilho Annala, Iisakki Nikkola, Leonard Pietari Tapaninen ja Veikko Wainio, pienviljelijöiden Eino Rytinki, sekä kansanpuolueen Yrjö Hautala. 
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Edvard Kilpeläinen, Väinö Malmivaara, Niilo Solja ja Antti Tulenheimo, sekä edistyksen Kaarlo Juho Ståhlberg. Eduskuntaan palasivat niin ikään SDP:n Hilda Herrala ja Heikki Kääriäinen, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Toivo Ikonen, RKP:n Rafael Colliander sekä IKL:n Kaarlo Kares. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Kalle Hakala ja Miina Sillanpää, maalaisliiton Antti Junes, Erkki Pullinen ja August Raatikainen, sekä kokoomuksen Emanuel Kolkki.
Parlamentarismista poiketen istunut Kivimäen hallitus ei jättänyt paikkaansa täytettäväksi vaalien jälkeen.
Feuille de Dreux

Feuille de Dreux (Dreuxin lehti) on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava pehmeä juusto, jonka päällä on kastanjanlehti. Juusto on halkaisijaltaan 16–18 senttimetriä ja paksuudeltaan 2–3 senttimetriä. Sen paino on 300–500 grammaa ja se sisältää vain 15 prosenttia rasvaa.

Historia

Feuille de Dreuxin historia juontaa 1900-luvun alun Eure-et-Loirin alueeseen. Tuolloin juustoa valmistettiin talonpojille, jotka ottivat sitä pellolle välipaloiksi. Juuston alhainen rasvapitoisuus johtuu siitä, että alue tuotti kermaa Pariisiin ja sen lähiympäristöön, jonka takia kerma kuorittiin maidosta. Kastanjanlehdet eivät ole juuston päällä vain esteettisestä syystä, vaan niiden tarkoitus on estää juustoja tarttumasta toisiinsa kiinni.
Sierra Leonen vaakuna

Sierra Leonen vaakuna on Sierra Leonen tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunan kilven leijona viittaa valtion nimen leone-sanaan, joka tarkoittaa leijonaa. Sen lisäksi se kertoo aikaisemmista suhteista Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Leijonan alapuolella olevat aaltokorot kuvaavat Atlanttia. Soihdut symboloivat tiedon avulla saavutettua itsenäisyyttä. Kilvenkannattajina on kaksi leijonaa. Palmut kertovat maalle taloudellisesti tärkeästä palmuöljyn tuotannosta.
Kilven alla on motto Unity, Freedom, Justice, suomeksi yhtenäisyys, vapaus, oikeudenmukaisuus.
Diglyymi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa diglyymi on väritön makeahkolta tuoksuva neste. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja myös moniin orgaanisiin liuottimiin. Kemiallisesti yhdiste on stabiili, mutta voi korkeassa lämpötilassa muodostaa peroksideja. Diglyymi liuottaa hyvin polystyreeniä, vinyylikloridipolymeerejä, selluloosa-asetaattia, polymetyylimetakrylaattia, rikkiä, hartseja, kasviöljyjä, orgaanisia booriyhdisteitä, metalleja, kuten natriumia ja useita kovalenttisia epäorgaanisia yhdisteitä. Diglyymi koordinoituu moniin metalli-ioneihin ja muodostaa niiden kanssa kompleksiyhdisteitä.

Valmistus ja käyttö

Diglyymiä valmistetaan korkeassa paineessa dietyylieetterin ja etyleenioksidin välisellä katalyyttisellä reaktiolla 50–60 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina prosessissa voi muodostua tri- ja tetraetyleeniglyklidimetyylieettereitä ja muita korkeamman molekyylimassan omaavia johdannaisia. Muodostuva diglyymi puhdistetaan tislaamalla.
Diglyymi on polaarinen aproottinen liuotin. Diglyymiä käytetään liuottamaan eräitä polymeerejä, kuten polystyreeniä. Sitä käytetään myös liuottimina orgaanisissa reaktioissa, joissa on läsnä organometalliyhdisteitä tai muita metalliyhdisteitä, jotka hyötyvät koordinoituvasta liuottimesta. Yhdistettä käytetään liuottimena myös tekstiiliväreissä, kosmetiikassa ja lakoissa sekä valovastuksien valmistamisessa.
Tyler Bunz

Ura

19. maaliskuuta 2012 Edmonton Oilers kiinnitti Bunzin kolmen vuoden tulokassopimuksella.
22. maaliskuuta 2014 Bunz sai kiekon kurkkuunsa. Hän pystyi toipumaan tästä ilman leikkausta ja pystyi jatkamaan uraansa.
2. huhtikuuta 2015 Bunz teki debyyttinsä NHL:ssä Los Angeles Kingsiä vastaan. Hän korvasi maalissa kolmannen erän alussa viisi maalia päästäneen Ben Scrivensin. Bunz päästi kolme maalia 12 laukauksesta, kun Edmonton hävisi ottelun 8–2.
Elateia (Fokis)

Maantiede

Elateia oli antiikin Fokiin merkittävimpiä kaupunkeja Delfoin jälkeen. Se sijaitsi lähes keskellä laajaa ja hedelmällistä tasankoa, joka ulottui Amfikaiasta eli Amfikleiasta Boiotian rajalle saakka. Elateian etäisyys Amfikaiasta oli noin 180 stadioninmittaa eli noin 32 kilometriä. Kaupungin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi luonnollista reittiä pohjoisesta Kefissos-joen laaksoon, ja sitä pidettiin eteläisen Manner-Kreikan hallinnan avaimena.

Historia

Elateian seutu on ollut asuttua viimeistään neoliittisella kaudella 6000 eaa. Hautalöytöjen perusteella paikalla on ollut asutusta myös mykeneläisellä kaudella. Kaupunki ei kuitenkaan esiinny Homeroksen Iliaan laivaluettelossa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin nimi oli peräisin Elatoksesta, Areaan pojasta. Antiikin aikana Elateian asukkaat katsoivat olevansa alkuperältään arkadialaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Elateus (Ἐλατεύς).
Persialaiset tuhosivat Elateian persialaissodissa 480–479 eaa. muiden Fokiin kaupunkien tavoin. Makedonian Filippos II valtasi Elateian vuonna 338 eaa. ollessaan hyökkäämässä Amfissaan, ja kunnosti kaupungin linnoitteet. Myöhemmin kaupunki torjui Kassandroksen hyökkäyksen, kun taas Filippos V onnistui valtaamaan sen. Elateia pysyi uskollisena Makedonialle roomalaisten vallatessa Kreikkaa. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 198 eaa. Seuranneella roomalaisella kaudella roomalaiset antoivat Elateialle vapaakaupungin oikeudet, koska kaupunkilaiset olivat vastustaneet Mithridatesta.
Elateian alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia 1900-luvun alkupuolella ja vuonna 1959 sekä jälleen vuodesta 1985 lähtien.

Rakennukset ja löydökset

Elateian akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi kukkula nykyisen Eláteian kylän pohjoispuolella. Kukkulan eteläpuolelta on löydetty hautausmaa (38°38′50.9″N, 22°46′19.7″E ), joka on ollut käytössä mykeneläiseltä kaudelta 1300-luvulta eaa. protogeometriselle kaudelle 900-luvulle eaa. saakka, ja erityisesti 1200-luvulla eaa. Löytöihin kuuluu muun muassa tholos-hautoja.
Pausaniaan mukaan kaupungissa oli agora, teatteri, Athenen kuvapatsas sekä Asklepiokselle omistettu temppeli, jossa oli jumalaa esittänyt parraton kulttikuva. Noin kolme kilometriä kaupungin paikasta kaakkoon on löydetty Athene Kranaialle omistetun temppelin rauniot. Pausanias mainitsee myös tämän temppelin, ja sen sijainti vastaa hänen antamaansa kuvausta.
Lakeside Golf Vammala

Lakeside Golf Vammala on Sastamalassa Pirkanmaalla sijaitseva 36-reikäinen golfkeskus, ja se on Pirkanmaan suurin golfkeskus.

Kenttätiedot

Sastamalan Karkussa sijaitseva Lakeside Golf on golfkeskus, johon kuuluu kaksi kenttää, Järvenranta ja Pirunpelto.

Järvenranta

Vuonna 1992 valmistunut Järvenranta, eli ns. vanha kenttä, on lakea ja leveäreunainen golfkenttä. Sitä voisi ulosmenon perusteella luonnehtia links-kentäksi, mutta sisääntulosta löytyy paljon peltoja, sekä metsissä olevia ylä- ja alamäkiä. Järvenranta sijaitsee Riippilänjärven lounaisrannalla, ja sen par-luku on 71.

Pirunpelto

Toinen kentistä on vuonna 2005 valmistunut Pirunpelto. Se on haastava ja kapeareunainen kenttä, jolla nimensä mukaisesti sijaitsee kaksi kivikautista pirunpeltoa metsämaisemassa. Kentän layouttia muutettiin vuonna 2008 leventämällä muutaman väylän reunoja. Väylien 7 ja 17 välinen metsä-/kivikkoalue poistettiin ja tilalle kasvatettiin kokonaan karheikko. Pirunpellon par on 72.

Oheisalueet

Kentän oheisalueisiin kuuluu driving range sekä yhteensä neljä harjoitteluviheriötä.
Chaudes-Aigues

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Couffour. Linna on rakennettu 1100-luvun ja 1500-luvun välisenä aikana. Nykyään linna toimii Michelin-tähdillä palkittuna ravintolana.
Anna Louise Strong

Anna Louise Strong (24. marraskuuta 1885 Friend, Nebraska – 29. maaliskuuta 1970 Peking) oli yhdysvaltalainen journalisti ja aktivisti. Hänet tunnetaan parhaiten Neuvostoliiton ja Kiinan kommunisteja tukeneesta raportoinnistaan.
Marja Eskola

Marja Anneli Eskola-Pesonen (15. huhtikuuta 1936 Jokioinen – 13. joulukuuta 2003 Espoo) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, samoin kuin musiikin lehtori.

Henkilöhistoria ja taiteellinen ura

Eskola-Pesosen vanhemmat olivat lääninneuvos Sakari Eskola ja Anneli Stucki. Hän oli vuodesta 1960 naimisissa arkkitehti Martti Juhani Pesosen kanssa. Eskola-Pesonen opiskeli keskikoulun jälkeen Sibelius-Akatemian laulunopettajalinjalla 1953–1957. Tämän jälkeen hänen opettajinaan toimivat Lahja Linko, Adelaide Andrejeva-Skilondz ja Clemens Glettenburg. Eskola-Pesonen oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan 1957–1961 ja 1962–1965, Wienin Kammeroperiin 1961–1962 ja Braunschweigin oopperaan vuodesta 1967-1969. Hän esitti sopraanopääosan useissa kymmenissä oopperoissa ja toimi lisäksi solistina, piti konsertteja, ohjasi oopperoita ja teki oopperakäännöksiä.
Eskola-Pesonen toimi opettajana Helsingin Konservatoriossa vuodesta 1984, viimeksi yliopettajana vuodesta 1991. Hänellä oli opetustehtäviä myös Sibelius-Akatemiassa, Tampereen konservatoriossa, Hämeenlinnan ja Kirkkonummen musiikkiopistoissa sekä Bayreuthin oopperajuhlilla.
Otto Degerman

Otto Degerman (20. marraskuuta 1888 – 5. toukokuuta 1918) oli tamperelainen työmies ja punakaartin työpataljoonan päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän syyllistyi valkoisiin kuuluvien henkilöiden pakottamisiin punakaartin työkomppanioihin. Hänen sanotaan olleen kielenkäytöltään hävytön ja raaka mies. Hän osallistui Tampereen taisteluun, jossa jäi valkoisten vangiksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Kalevankankaalla.
Christina Andersson

Anita Christina Andersson, o.s. Forsten, (s. 29. marraskuuta 1936 Turku) on suomenruotsalainen kirjailija, kuvittaja ja keramiikkataiteilija.

Henkilöhistoria

Turussa syntynyt Andersson opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1956–1959. Hänen puolisonsa oli 1959-1970 lääkäri, runoilija ja poliitikko Claes Andersson.

Kirjallinen tuotanto

Suurin osa Anderssonin kirjallisesta tuotannosta on lastenkirjoja, mutta niiden lisäksi hän kirjoittanut oppikirjoja ja useita kymmeniä animaatioelokuvia ja kuunnelmia. Andersson sai Lastenkulttuurin valtionpalkinnon vuonna 1983 ja oli vuonna 2011 yhtenä Suomen ehdokkaista Astrid Lindgrenin muistopalkinnon saajaksi. Tunnetuimpia Anderssonin luomista kirjallisista hahmoista lienee Jaakko Jyrinäparta eli Jakob Dunderskägg, joka tuli tutuksi radiosta jo ennen Anderssonin itsensä kuvittaman kirjan ilmestymistä 1969. Hän on kirjoittanut myös näytelmiä ja hänen kirjojaan on dramatisoitu näytelmiksi.
Vuohenherneet

Lajit Pohjoismaissa

Pohjoismaissa tavataan kaksi vuohenhernelajia, jotka ovat tulokkaita. Ne ovat monivuotisia melko korkeaksi kasvavia ruohoja, joiden lehdet muodostuvat soikeista parittaisista lehdyköistä ja kukintona on pitkä latvaterttu. Suomessa viljellään Etelä- ja Keski-Euroopasta kotoisin olevaa rohtovuohenhernettä koristekasvina. Rehuvuohenhernettä, joka on kotoisin Kaukasukselta, viljellään nurmi-, rehu- ja koristekasvina. Laji on harvoin levinnyt viljelykarkulaiseksi tai on tulokas.
Tobias Nath

Tobias Nath (24. toukokuuta 1979 Bochum, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Nath näytteli poliisisarjassa Siska rikoskomisario Gerhard Lessmannia vuodesta 2004 vuoteen 2007. Hän on näytellyt myös sarjoissa Kettu ja Derrick.

Yksityiselämä

Hänen vanhempi veljensä on poliisi. Nath osaa soittaa sähkökitaraa.
Oma pieni pikkuruinen

Vastaanotto

Kirjan Finlandia Junior -palkintoehdokkuutta kritisoitiin, sillä kirjan kirjoittanut Stark on ruotsalainen. Esimerkiksi kriitikko Päivi Heikkilä-Halttusen mukaan ”Finlandia Junior -palkinnon ehdokasasettelussa on -- menty hakoteille, jos kotomaan tarjonnasta ei löydy riittävästi laadukasta kirjallisuutta.” Hän huomauttaa lisäksi, että suomalainen lastenkirjallisuus jää muutenkin käännöskirjojen jalkoihin. Kirjasäätiö kuitenkin hyväksyi ehdokkuuden, sillä kirjan kuvittanut Bondestam on suomalainen ja teoksen julkaisivat suomalaiset kustantamot Schildts & Söderströms ja Teos. Myös Starkilla on vahvat siteet Suomeen puolisonsa ruotsintaja Janina Orlovin kautta.
Hufvudstadsbladetin Mia Österlund kiitti sekä kirjoittajaa että kuvittajaa ja totesi, että he ovat yhdessä ylittäneet itsensä toisaalta vakavalla, toisaalta hauskalla kirjalla.
Etsintä

Etsintä on toimintaa, jossa pyritään löytämään kadonnut henkilö tai kadonneita henkilöitä. Ympäristöstä tai kohteesta riippuen on kehittynyt erilaisia etsintätapoja. Suomessa etsintöjä järjestää pääasiallisesti poliisilaitos, joka voi käyttää apunaan Suomen Punaisen Ristin vapaaehtoista pelastuspalvelua, rajavartiolaitosta sekä Suomen Meripelastusseuraa.
Suomessa poliisi voi määrätä kenet tahansa 18 vuotta täyttäneen, enintään 54-vuotiaan, poliisilain perusteella auttamaan korvausta vastaan etsinnössä.
Vapaaehtoisen pelastuspalvelun etsintätapoihin kuuluvat muun muassa harvaharavointi, kuulotuntumaharavointi, näkötuntumaharavointi, reittiharavointi, partioetsintä ja MSO-etsintä etsittävän henkilön taipumusten arvioimisen perusteella.
Tavanomaisen maalla tapahtuvan etsinnän lisäksi harjoitetaan muun muassa vesistöetsintää, lentoetsintää sekä vedenalaista etsintää.
Wilho Siukonen

Wilho Julius Siukonen (12. syyskuuta 1885 Valkeala – 16. huhtikuuta 1941 Rauma) oli suomalainen säveltäjä, musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja.

Henkilöhistoria

Siukosen vanhemmat olivat director cantus Herman Siukonen ja Fredrika Helin ja puoliso vuodesta 1928 Inga Margaretha Wallin. Siukosen veljentytär oli viulisti ja pianisti, filosofian maisteri Leena Siukonen (Siukonen-Penttilä, 1924–1994), joka toimi vuosina 1953–1990 Sibelius-Akatemian viulunsoiton opettajana (vuodesta 1969 viulumusiikin lehtorina). Leena Siukonen voitti ensimmäisen Maj Lind -pianokilpailun vuonna 1945. Hänen sisariaan olivat sellisti Varpu Siirala (o.s. Siukonen, 1925–2017) ja pianisti Inkeri Siukonen (1927–2014), jotka ovat myös toimineet Sibelius-Akatemian lehtoreina. Sisarukset muodostivat ulkomaillakin esiintyneen kamarimusiikkiyhtye Trio Siukosen. Varpu Siiralan pojanpoika on pianisti Antti Siirala. Inkeri Siukosen puoliso vuosina 1956–1977 oli pianisti, vuoden 1948 Maj Lind -pianokilpailun voittaja Kauko Kuosma.
Siukonen valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1911 ja kanttoriurkuriksi vuonna 1913 sekä väitteli filosofian tohtoriksi 1935. Hän teki useita opintomatkoja Saksaan ja kahdesti Yhdysvaltoihin. Työskenneltyään aluksi oppikoulunopettajana Kouvolassa ja Toijalassa Siukonen toimi Sortavalan seminaarin lehtorina 1917–1935 ja Rauman seminaarin johtajana vuodesta 1935. Toimiessaan Suomen Musiikinopettajain Liiton johtotehtävissä (puheenjohtajana vuosina 1932–1936) Siukonen osallistui merkittävästi koulujen musiikinopetuksen kehittämiseen. Lisäksi hän oli Sortavalassa vuonna 1935 järjestettyjen Kalevalan riemuvuoden yleisten laulu- ja soittojuhlien ylitoimitsija. Siukosella oli useita muitakin musiikkialan luottamustehtäviä. Väitöskirjassaan Siukonen osoitti, että vastoin silloisia yleisiä käsityksiä koululaisten laulutaito oli Suomessa huomattavasti heikompi kuin esimerkiksi Ruotsissa, Virossa ja Saksassa. Hän piti 1920-luvulla kaksi sävellyskonserttia Sortavalassa (1923) ja Viipurissa. Siukonen toimi myös useiden kuorojen johtajana ja musiikkikriitikkona.
Celebrimbor

Celebrimbor on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -teoksen maailmassa. Toisella Ajalla Celebrimbor oli Eregionin sepistä taitavin ja takoi haltioille kolme mahtisormusta, jotka antoivat kantajilleen eri voimia tai ominaisuuksia.
Celebrimbor ”Hopeakäsi” on haltia Finwën suvusta. Isänsä Curufinin karkottamisen jälkeen hän jäi Nargothrondiin asumaan. Hän sai surmansa Sauronin kädestä, jolloin Fëanorin suku sammui.

Esiintymiset muualla

Celebrimbor esiintyy Middle-Earth: Shadow of Mordor -pelissä. Siinä Celebrimbor on vankina Mordorissa. Hän varastaa Sauronin sormuksen ja alkaa kerätä omaa örkkiarmeijaansa sormuksen avulla, mutta lopulta sormus pettää hänet. Lisäksi peliä varten julkaistu DLC (maksullinen lisäosa) Bright Lord kertoo kuinka Celebrimbor joutui vangiksi Mordoriin.
Edvard Oerstroem

Edvard Oerstroem (Oerström) (12. helmikuuta 1862 Pietari - 1922) oli virkamies, joka toimi Suomen ministerivaltiosihteerinä.
Oerstroemin vanhemmat olivat pankinjohtaja Andrei Oerstroem ja Helena von Barnewitz. Hän palveli vuodesta 1883 alkaen Venäjän oikeusministeriössä ja tuli siellä 1895 osastopäälliköksi. 1900 Oerstroem siirtyi Suomen valtiosihteerinvirastoon ja tuli 1901 hoitamaan valtiosihteerin apulaisen tehtävää, mihin hänet nimitettiin vakinaiseksi 1902. Vjatšeslav von Plehwen surman jälkeen heinäkuussa 1904 hän hoiti virkaa tekevänä ministerivaltiosihteerin tehtäviä, samoin kuin Constantin Linderin jälkeen 1905, tämän saatua eron tehtävästä. Oerstroem oli Helsingin yliopiston vt. kansleri 1905-1906, mutta 1906 hän siirtyi senaattoriksi Venäjän hallitsevan senaatin oikeusosastolle. Oerstromin vaiheet Venäjän vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen ja lokakuun vallankumouksen jälkeen ovat tuntemattomat. Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesmatrikkelin mukaan hän kuoli 1922.
Oerstomin puoliso oli Katarina Samarski-Bychovets.
Kohtaaminen Roomassa

Juoni

Elokuvan tapahtumapaikkana oli roomalainen asuintalo joka on tyhjentynyt lähes kokonaan asukkaiden lähdettyä seuraamaan Hitlerin vierailuun liittyvää paraatia ja vastaanottoa. Taloon ovat jääneet vain ylirasittunut kuuden lapsen äiti Antonietta (Sophia Loren) ja hänen naapurinsa radiotoimittaja Gabriele (Marcello Mastroianni) jota uhkaa karkotus Sardinian saarelle antifasististen mielipiteiden ja homoseksuaalisuuden vuoksi. He viettävät yhdessä iltapäivää tyhjässä talossa ja heidän välilleen syntyy lyhyt suhde mutta taustalla kuuluu koko ajan kovaäänisistä tuleva propagandaselostus Hitlerin vierailusta. Samana iltana poliisi tulee pidättämään Gabrielen ja kun Antoniettan aviomies palaa kotiin yöllä hän julistaa aikovansa siittää seitsemännen lapsen jolle nimeksi tulee Adolfo.
Elinkeinohallitus

Elinkeinohallitus oli vuosina 1973–1990 kauppa- ja teollisuusministeriön alaisuudessa toiminut Suomen valtion keskusvirasto. Sen tärkeimmät tehtävät olivat hinta- ja elintarvikevalvonta, taloudellisen kilpailun edistäminen ja kuluttajansuoja-asiat. Elinkeinohallitus myös myönsi toimiluvat matkatoimistoille ja valvoi niitä.
Elinkeinohallituksen lakkauttamisen jälkeen sen seuraajiksi perustettiin Kuluttajavirasto, Elintarvikevirasto ja Kuluttajatutkimuskeskus.
Boeing E-3 Sentry

Tulevaisuus

Koska B707 ei ole enää tuotannossa, on tulevat koneet rakennettava eri pohjalle. Japanin itsepuolustusvoimat ovat rakentaneet muutamia E-3-tutkatekniikkaan perustuvia koneita uudemman Boeing 767:n runkoon.
Yhdysvallat korvannee E-3-koneensa uusilla E-10-koneilla, jotka rakennetaan myös Boeing 767 -runkoon. Budjettileikkaukset kuitenkin siirtänevät hanketta.