google/wiki40b huggingface dataset:
Maaottelumarssi 1941

Maaottelumarssi 1941 oli kävelykilpailu, joka käytiin Suomen ja Ruotsin välillä 4.–25. toukokuuta 1941. Maaottelumarssin sääntöjen mukaan voittaja olisi maa, jossa kirjattaisiin enemmän suorituksia. Suoritukset painotettaisiin maiden väkilukujen suhteessa siten, että yhden suomalaisen suoritus vastasi kahden ruotsalaisen suoritusta. Marssijoiksi kelpuutettiin kaikki vuonna 1931 ja sitä ennen syntyneet kansalaiset. Naisten ja 1928–1931 syntyneitten lasten piti kävellä 10 km alle tunnin ja 40 minuutin ja miesten 15 km alle kahden tunnin 20 minuutin ajassa. Juosta ei saanut, ja sama henkilö sai marssia vain kerran.
Maaottelumarssin järjestelyihin osallistui järjestöjä hyvin laajasti. Mukana olivat muun muassa Suomen Urheiluliitto, Työväen Urheiluliitto, Suomen Latu, Puolustusvoimat, suojeluskuntajärjestö ja Lotta Svärd -järjestö. Järjestelytoimikunnan puheenjohtajana toimi Urho Kekkonen, silloinen Suomen Urheiluliiton puheenjohtaja.
Marssin nimekkäitä suorittajia olivat muun muassa Tahko Pihkala, Tauno Palo, A. I. Virtanen ja Paavo Nurmi. Myös presidentti Risto Ryti marssi tummassa puvussaan. Dallapé-orkesteri marssi viihdesäveliä soittaen. Naisia marssijoista oli yli puolet, ja Inarin kunnassa marssi peräti 65 prosenttia asukkaista. 
Marssiin osallistuva sai muistoksi suorituksestaan marssikortin, johon merkittiin henkilötietojen lisäksi suorituspäivä ja tulos. Osanottajan täyttämistä kahdesta kortista toinen jäi toimitsijoille. Korttiin merkittiin myös marssimerkin lunastaminen. Merkki oli pronssinen rintamerkki. Se maksoi viisi markkaa, ja sen oli suunnitellut Tapio Wirkkala. Rintamerkki oli hänen ensimmäisiä töitään.
Kilpailun tulosten laskenta kesti lähes kuukauden. Tulos julkistettiin 20. kesäkuuta. Suomessa suorituksia kirjattiin 1 507 111 ja Ruotsissa 943 952, joten Suomi voitti tuon kamppailun ylivoimaisesti ilman väestöpainotuksiakin. Suomi sai Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n lahjoittaman voittopalkinnon.
Lorenzo de’ Medici

Elämä

Lorenzon isoisä Cosimo de’ Medici ja isä Piero de’ Medici olivat Firenzen hallitsijoita ja mahtimiehiä. Lorenzolla oli pikkuveli Giuliano ja kolme siskoa. Medicien palatsissa kasvanutta Lorenzoa alettiin valmistaa tulevaan asemaansa lähettämällä häntä jo viisitoistavuotiaana vierailumatkoille Italian muiden valtioiden hoveihin. Hänet valittiin Firenzen sadan neuvostoon 17-vuotiaana, ja hän alkoi toimia isänsä edustajana. Lorenzo avioitui roomalaisen Clarice Orsinin kanssa 1469 poliittisista syistä, sillä Orsinin suku oli hyvin vaikutusvaltainen Kirkkovaltiossa. Isä Pieron kuoleman jälkeen Lorenzosta tuli 20-vuotiaana Firenzen johtaja.
Lorenzon ensimmäisinä hallitsijanvuosina Firenzessä vallitsi rauha ja Medicien suhteet Kirkkovaltioon olivat hyvät. Medicit jatkoivat paavin rahoittajina. Paavi Sixtus IV halusi kuitenkin ostaa Imolan kaupungin läheltä Firenzen tasavallan rajaa. Lorenzo kieltäytyi antamasta paaville tähän lainaa, joten paavi haki lainan Medicien kilpailijoilta Pazzi-suvulta. Paavi myös naitti veljenpoikansa Urbinon herttuan vanhimmalle tyttärelle, mikä loukkasi Medici-sukua. Medicit ja paavinvalta olivat ajautuneet vihanpitoon, mutta avointa sotaa ei syttynyt. Pazzit johtivat salajuonta Lorenzon murhaamiseksi. Huhtikuussa 1478 kaksi pappia surmasivat Lorenzon veljen Giulianon ja haavoittivat Lorenzoa Firenzen tuomiokirkossa. Salajuonen epäonnistuttua Lorenzon surmaamisessa useimmat salaliittolaiset, kuten arkkipiispa, teloitettiin, yhteensä yli 70 ihmistä hirtettiin ja Pazzien omaisuus takavarikoitiin. Tapahtuman jälkeen paavi julisti koko Medici-suvun kirkon ulkopuolelle. Medicit olivat kuitenkin samalla Firenzessä poliittisesti vahvempia kuin koskaan ja kansan parissa hyvin suosittuja. Paavi liittoutui Napolin kuninkaan kanssa ja julisti Firenzelle sodan. Vihamielisyydet lopetettiin kuitenkin pian Lorenzon käytyä Napolissa neuvottelemassa.
Murhayritykset Lorenzoa vastaan jatkuivat, mutta ne onnistuttiin ehkäisemään ajoissa. Vaikka Lorenzon asema Firenzessä oli vahva, kaupungin talous oli lähes konkurssitilassa. Medicien pankin Lontoon haarakonttori oli mennyt vararikkoon, ja myös Brugge ja Milano olivat kaatuneet. Firenzen hallintojärjestelmä uudistettiinkin 1480 alkaen. Lorenzosta tuli yksi kaupungin ”seitsemäntoista uudistajan” ryhmästä, ja näin hänen asemastaan tuli aiempaa anonyymimpi ja ”laillisempi”. Vuonna 1487 Lorenzo naitti nuoren tyttärensä Maddalenan uuden paavin Innocentius VIII:n pojalle yhteistyön merkiksi. Lorenzo kasvatti valtaansa myös Napolissa solmimalla liiton kuninkaan kanssa.
Lorenzo sairasti kihtiä, ja hänen tilansa heikkeni vuoden 1492 aikana nopeasti. Hän kuoli huhtikuussa 1492, ja hänet haudattiin suvun kappeliin San Lorenzon kirkkoon.

Lapset

Lorenzolla oli yhteensä kymmenen lasta, joista kuusi eli aikuisiksi. Pieron (1471–1503) pojantyttärestä Caterinasta tuli Ranskan kuningatar, Henrik II:n puoliso. Giovannista (1475–1521) tuli paavi Leo X. Giuliano (1478–1516) oli Nemoursin herttua. Lucrezian (1470–1533) tyttärenpoika oli Cosimo I, Toscanan suurherttua. Muut tyttäret olivat Maddalena (1473–1519) ja Contessina (1476–1513).
Shirley Jones

Shirley Mae Jones (s. 31. maaliskuuta 1934) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hän esitti yksinhuoltajaäiti Shirley Partridgea 1970-luvun tilannekomediasarjassa The Partridge Family.
Jones syntyi Pennsylvaniassa Marjorie Williamsin ja Paul Jonesin ainoaksi lapseksi. Hänet nimettiin Shirley Templen mukaan. Hän voitti nuoruudessaan kauneuskilpailun ja tuli kruunatuksi Miss Pittsburgh 1952:ksi. Hänelle myönnettiin vuonna 1960 parhaan naissivuosan Oscar roolista elokuvassa Huijarisaarnaaja. Muita elokuvia, joissa hän esiintyi, olivat muiden muassa Oklahoma (1955) ja Karuselli (1956).
Jones meni vuonna 1956 naimisiin näyttelijä Jack Cassidyn kanssa. Pari sai kolme poikaa, mutta erosi vuonna 1974. Cassidy kuoli 12. joulukuuta 1976, ja Jones meni 13. marraskuuta 1977 uusiin naimisiin Marty Ingelsin kanssa. Heidän avioliittonsa jatkuu yhä.
Melusaaste

Lainsäädäntöä

Melulähteille on työkäytössä määritelty melurajat, joita työkone ei saisi ylittää. Työlainsäädännössä on määritelty aikarajoja työntekijän melusaasteelle altistumiselle.
Euroopan unionin ympäristömeludirektiivin (2002/49/EY) tarkoituksena on vähentää ja ehkäistä ympäristömelun aiheuttamia haittoja. Direktiivi edellytti muun muassa meluselvityksen ja meluntorjunnan toimintasuunnitelman laatimista. Suomessa direktiivi toteutuu osana ympäristönsuojelulakia (27.6.2014/527, esim. 151§–153§).

Melusaasteen lähteitä

Melusaastetta syntyy esimerkiksi liikenteestä ja työkoneista sekä äänekkäistä tapahtumista kuten ulkoilmakonserteista. Melusaastetta voi syntyä myös teollisuuslaitoksista (kuten tuulivoimaloista, kivimurskaamoista), työkoneista (kuten satamien ja muiden toimipisteiden lastinkäsittelylaitteet), yksittäisistä koneista ja laitteista (kuten lehtipuhaltimista, raivaus- ja moottorisahoista, ilmastointilaitteista), vesipumpuista) ja muista melulähteistä. Työkoneiden melu synnyttää haittaa myös laitteen käyttäjälle, jos melun lähde on lähellä koneenkäyttäjän kuulojärjestelmää.

Meluhaittojen vähentäminen

Melusaasteen haittavaikutuksia vähennetään melusaastetta aiheuttavien lähteiden äänen vaimennusta. Esimerkkinä ulkoisesta suojauksesta ovat liikenteen meluhaittojen ehkäisyyn meluaidat ja vallit. Melusaasteen haittavaikutuksia vähennetään myös ihmisten kuuloa suojaavilla kuulonsuojaimilla. Kuulosuojaimia on olemassa korvien päälle sijoitettavia kuppimaisia suojuksia ja korvakäytävään sijoitettavia korvatulppia.
Laindäädännöstä ja toimintasuunnitelmista huolimatta esimerkiksi ympäristömelulle altistuminen ei ole alkuvuonna 2014 julkaistun selvityksen mukaan Suomessa vähentynyt.
Baiyoke Tower II

Baiyoke Tower II (thaiksi ใบหยก 2) on Thaimaan toiseksi korkein rakennus, joka sijaitsee Rachaprarop-kadun varrella Pratunamissa Ratchathewin alueella Bangkokissa. Rakennuksessa toimii Baiyoke Sky -hotelli (kerrokset 22–74), jossa on 673 huonetta, ja lounasravintola Sky Buffet (kerrokset 76 ja 78).
Baiyoke Towerin korkeus on 304 metriä, ja kerroksia on 85. Kerroksessa 77 on näköalatasanne ja kerroksessa 84 360° pyörivä näköalatasanne Sky Walk. Rakennus valmistui vuonna 1997 (antenni vuonna 1999). Se oli Thaimaan korkein rakennus vuoteen 2016 eli MahaNakhon-rakennuksen valmistumiseen saakka.
Baiyoke Tower II:lla on matalampi pari, 151 m korkea Baiyoke Tower I, joka valmistui vuonna 1987.
Edvin Heimovalta

Elis Edvin Heimovalta, sukunimi vuoteen 1928 Heldan (27. tammikuuta 1902 Viipuri – 27. elokuuta 1976) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja kapellimestari. Hän käytti myös salanimeä Into Arpa. 
Heimovalta sävelsi muun muassa mieskuorolaulun Soi metsä! Kumaja korpi, valssin En koskaan unhoita sua ja foxtrotin Harha-askeleita. Heimovalta sävelsi musiikkia Valentin Vaalan elokuviin Helsingin kuuluisin liikemies (1934) ja Kaikki rakastavat (1935).
Musiikkivänrikki Heimovalta toimi sotilaskapellimestarina Pioneeripataljoonassa ja vuodesta 1928 Polkupyöräpataljoona 3:ssa. Hän kutsui koolle Mikkelin Mieslaulajat-kuoron perustamiskokouksen helmikuussa 1929 mutta hän ei itse osallistunut kuoron perustamiseen ja myöhempään toimintaan.
Heimovalta kuului vuonna 1957 Totuuden Ystävät-nimisen uskonnollisen yhdyskunnan perustajiin.
Ljuboslav Penev

Ura pelaajana

Penevin ensimmäinen seura oli TsSKA Sofia, joka toimi 1980-luvun lopulla tärkeänä välietappina monen bulgarialaisen tulevan tähtipelaajan uralla. Isokokoinen hyökkääjä teki debyyttinsä edustusjoukkueessa vuonna 1984 vain 18-vuotiaana. Joukkueen tuon ajan kantavia voimia olivat Penevin lisäksi puolustaja Trifon Ivanov, juoksuvoimainen hyökkääjä Emil Kostadinov sekä Penevin läheisin pelitoveri Hristo Stoitškov. TsSKAn riveissä Penev voitti Bulgarian mestaruuden kaksi kertaa (1987 ja 1989) ja Bulgarian Cupin kolmasti (1987, 1988 ja 1989). Hänet valittiin myös Bulgarian parhaaksi jalkapalloilijaksi vuonna 1988. 
Loistokkaan TsSKA-uran jälkeen Penev siirtyi Espanjan pääsarjaan, jossa hän edusti Valenciaa, Atlético Madridia, Compostelaa ja Celta Vigoa. Penevin uran huippu Espanjassa osui kaudelle 1995–1996, jolloin hän voitti Atlético Madridin riveissä sekä liigamestaruuden että Espanjan cupin. Hän oli Atléticon "tuplakauden" tehokkain pelaaja viimeistellen 22 maalia 44 ottelussa.
Penev osallistui Bulgarian maajoukkueessa vuoden 1998 MM-kilpailuihin Ranskassa sekä vuoden 1996 EM-kilpailuihin Englannissa.
Penev oli tyypillinen target-pelaaja, joka hallitsi vastustajan maalin edustaa taistelemalla korkeat keskityspallot itselleen. Penev tuli maalintekotaitojensa lisäksi tunnetuksi myös sinnikkyydestään ja taistelutahdostaan sekä kentällä että sen ulkopuolella. Yksi Penevin uran pahimmista takaiskuista oli sairastuminen kivessyöpään vuonna 1994, joka esti hänen osallistumisensa samana vuonna pelattaviin Yhdysvaltain MM-kilpailuihin. Hän kuitenkin toipui kemoterapian avulla syövästä ilmiömäisen nopeasti ollen seuraavalla kaudella jo voittamassa Espanjan tuplamestaruutta. Penevin ystävä Stoitškov onkin todennut, että siinä missä joku muu olisi alistunut kohtaloonsa, "Lubo" puri hammasta ja voitti sairautensa.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Penev aloitti maaliskuussa 2009 nousten setänsä Dimităr Penevin seuraajaksi TsSKA Sofian päävalmentajaksi. Seura selvisi Penevin johdolla Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen, mutta marraskuussa FC Baselille kärsityn 1–3-tappion jälkeen Penev ilmoitti jättävänsä seuran. Seurajohto ei kuitenkaan hyväksynyt eroanomusta ja Penev jatkoi tehtävässään, kunnes sai tammikuussa 2010 potkut. 
Syyskuun alussa 2010 Penev palasi valmennustehtäviin Bulgarian puolustavan mestarin PFK Liteks Lovetšin päävalmentajana.  Penevin johdolla Liteks voitti toisen perättäisen Bulgarian mestaruuden keväällä 2011. Marraskuun alussa 2011 Penev siirtyi Liteksistä Bulgarian maajoukkueen peräsimeen.  Penevin johdolla Bulgaria ei selvinnyt mukaan MM-kisoihin 2014, vaan jäi karsintalohkossaan vasta neljänneksi. Penev jatkoi tehtävässä myös EM2016-karsinnoissa. Bulgarian esitykset olivat kehnoja ja neljästä ensimmäisestä ottelusta joukkue voitti vain yhden. Lopullinen niitti seurajohdolle oli 1–1 tasapeli Maltaa vastaan. Penev sai marraskuun lopulla 2014 potkut tehtävästään. 
Tammikuussa 2016 Penev palasi Bulgarian liigasta suljetun PFK Liteks Lovetšin päävalmentajaksi.
Nikola Kalinić

Ura

Kalinić debytoi 1. HNL:ssä ja pelasi lainaseurassaan omistajaseuraansa Hajduk Splitia vastaan marraskuussa 2005. Hän jäi nuoren ikänsä vuoksi vähälle peliajalle NK Istra 1961 -seurassa, mutta teki 12 ottelussa kolme maalia. Tämän jälkeen hän siirtyi lainalle HNK Šibenikiin, missä hän pelasi kahdeksan ottelua.
Kalinić palasi Hajduk Splitiin sopeuduttuaan Kroatian liigaan. Hän oli 17 liigamaalillaan kauden 2007–2008 sarjan toiseksi paras maalintekijä. Hän pelasi seurassa vuoteen 2009 ja teki 59 pelaamassaan liigaotteleussa 32 maalia.
Läpimurtokauden jälkeen Kalinić oli viikon koeajalla englantilaisessa Portsmouthissa. Häntä linkitettiin vahvasti myös Blackburn Roversiin. Siirto Roversiin varmistui elokuussa 2009. Sopimus oli lopulta neljävuotinen ja arvioitu palkka oli 6 miljoonaa puntaa. Kalinićin debyytti seurassa viivästyi, koska Rovers varmisti siirron vasta 13. elokuuta. Hän debytoi seurassa Sunderlandia vastaan ja teki ensimmäisen maalinsa liigacupissa Peterborough Unitedia vastaan. Hän teki ensimmäisen Valioliiga-maalinsa voitollisessa ottelussa Wigan Athleticia vastaan. Vaikka hän teki Valioliigassa vain kaksi maalia, liigacupissa ja FA Cupissa syntyi yhteensä viisi osumaa.
Kauden 2010–2011 avausottelussa Evertonia vastaan Kalinić teki joukkueensa 1–0-voittomaalin.
Roversin jälkeen Kalinić on pelannut Ukrainan liigaa FK Dnipron riveissä sekä Italian Serie A:ta Fiorentinassa.
Milan hankki Kalinićin Fiorentinasta lainalle neljän vuoden mittaisella sopimuksella. Milanilla on sopimuksessa ostovelvoite, jolloin sen tulee kauden 2017–2018 päättyessä ostaa Kalinić 20 miljoonalla eurolla.

Maajoukkueura

Kalinić on edustanut Kroatian useiden ikäluokkien maajoukkueita. Hänet kutsuttiin EM-kisojen 2008 karsintoihin, jotka jäivät kuitenkin väliin loukkaantumisen vuoksi. Tästä huolimatta hän sai paikan maajoukkueen kokoonpanosta EM-turnauksesta, joissa hän pelasi yhdessä ottelussa.
Kalinić debytoi maajoukkueessa toukokuussa 2008 Moldovaa vastaan. Marraskuussa 2010 Kalinić teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa Maltaa vastaan 2012 EM-kilpailujen karsinnoissa.
Suomen kristillinen yhteiskoulu

Suomen kristillinen yhteiskoulu eli SKYK (ent. Toivonlinnan yhteiskoulu) on Adventtikirkon ylläpitämä koulu. Se sijaitsee Kaarinassa entisen Piikkiön kunnan alueella Varsinais-Suomessa meren rannalla. Toivonlinnassa toimii kristillisten mallien mukaan alakoulu, yläkoulu ja lukio. Kyseessä on koko Suomen ainoa lukio-opetusta antava kristillinen koulu. Syksyllä 2015 toimintansa aloitti lukioon valmistava koulutus (LuVa) maahanmuuttajille. Lisäksi Toivonlinnassa sijaitsee asuntola, joka on tarkoitettu yläkoululaisille ja lukiolaisille. Suomen kristillisellä yhteiskoululla on useita sisarkouluja ympäri Eurooppaa mm. Ruotsissa, Norjassa, Ranskassa ja Englannissa.

Historia

Koulu on alun perin perustettu vuonna 1932 Toivonlinnan lähetysopistoksi. Välillä koulun nimi oli Toivonlinnan kristillinen opisto. Vuosina 1946–1961 koulun rehtorina toimi biokemisti Henning Karström, joka oli ennen sotia ollut A. I. Virtasen läheisin työtoveri tämän Nobelin palkintoon johtaneissa rehututkimuksissa.
Vuonna 1960 opisto sai oikeuden antaa keskikoulun päästötodistuksia ja aloittaa lukio-opetuksen. Tämä johti koulun nimen muuttamiseen Toivonlinnan yhteiskouluksi. Ensimmäiset ylioppilaat valmistuivat vuonna 1963.

Nykyisyys

Vuonna 2006 nimi muutettiin Suomen kristilliseksi yhteiskouluksi (lyhennettynä SKYK). Vuonna 2006 Toivonlinnan kuoro julkaisi kaksi levyä, hengellisen Nousee laulu taivaaseen ja jouluisen Nyt on taas juhlan aika. Koulussa opiskelee noin 180 oppilasta.
Valkovenäläinen (drinkki)

Valkovenäläinen on makea cocktail, eli drinkki. Juoma sekoitetaan yleensä vodkasta, kahvilikööristä (yleisimmin käytetään Kahlúaa) sekä kermasta tai nykyisin maidosta, ja se tarjoillaan usein grogilasissa jäiden kera.
Valkovenäläiseen tulee yleensä yhtä paljon vodkaa ja kahvilikööriä. Päälle kaadetaan kerma, joka kuitenkin nykyisin usein korvataan maidolla. Siinä käytetään usein Kahlúa-likööriä.

Etymologia

Nimitys juontuu englantilaisesta drinkistä ”Black Russian” (suom. Musta Ryssä), joka sekoitetaan vodkasta, kahvilikööristä ja jäistä. Drinkki muuttuu ”valkovenäläiseksi”, kun sitä pidennetään maidolla tai kermalla.
Samdrup Jongkhar

Samdrup Jongkhar on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Samdrup Jongkharin piirikunnan pinta-ala on 2 227 neliökilometriä, ja pääkaupunki Samdrup Jongkhar. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 37 300 asukasta.
Lauri Kosonen

Lauri Kosonen (s. 22. tammikuuta 1948 Turku) on suomalainen toimittaja, joka on työskennellyt muun muassa Karjala-lehden päätoimittajana 1991-2003. Kososen aikana lehdessä keskusteltiin voimakkaasti Karjalasta ja muista Neuvostoliitolle luovutetuista alueista, sekä niiden mahdollisesta palauttamisesta Suomelle. Keskustelu sai alkunsa heti Kososen päätoimittajakauden ensimmäisinä päivinä, kun Neuvostoliitossa käynnistyi epäonnistunut vallankaappausyritys 19.8.1991.
Kosonen on työskennellyt Suomen Yleisradion palveluksessa 1967-1974 toimittajana, sekä 1981-1988 Yleisradion Kaakkois-Suomen -aluetoimituksen esimiehenä ja aluepäällikön varamiehenä Lappeenrannassa.
Aiemmin Kosonen on toiminut Suomen Punaisen Ristin Kymen piirin toiminnanjohtajana 1974–1981, välillä myös kansainvälisen Punaisen Ristin asiantuntijana Tansanian Punaisen Ristin kehitysprojektissa 1977-1978 ja Kamputsean pakolaisten avustusoperaatiossa Thaimaassa 1979-1980. Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun (nyk. Lappeenrannan teknillisen yliopiston) tiedotussihteerinä Kosonen toimi 1988-1991. Koulutukseltaan Kosonen on yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen Yliopistosta 1970. Sotilasarvoltaan Kosonen on kapteeni.
Kosonen toimi vuosina 1989–2007 Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Karjalan -rahaston asiamiehenä.
Lauri Kososen poikia ovat Tatu Kosonen ja Jussi Kosonen.
Koukkujärvi (Nokia)

Maantietoa

Järven pituus on 450 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 5,2 hehtaaria. Järvi on L-kirjaimen muotoinen ja länteen työntyy pitkä ja kapea lahti. Järven itäpuolella sijaitsee pieni lampi ja järvessä on luotomainen saari. Koukkujärveen on kaivettu ympäröiviltä soilta lukuisia suo-ojia. Myös järven laskuoja on syntynyt kaivamalla. Kaksikin ojaa yhdistää sen kaakossa sijaitsevaan Pieneen Koukkujärveen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 366 vuorokautta. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Rannat ovat suota, mutta lännessä ja etelässä on kovaakin rantaa. Länsipäässä sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne johtaa polkuja Koukkujärven kaatopaikan tieltä ja Pieni Koukkujärven retkeilymajalta.

Natura 2000-alue

Sekä Koukkujärvi että Pieni Koukkujärvi kuuluvat Natura 2000-verkoston Kaakkurijärviin ja muodostavat siellä yhteisen enklaavin.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1975 saakka. Tässä esitettyt tiedot perustuvat kesien 1995 ja 2000 tutkimuksiin. Vedenväri oli erittäin ruskea, veden humuspitoisuus oli vahva ja veden happamuustaso oli alhainen. Mitatut pH-arvot olivat niin alhaiset ja puskurikykyä happamoitumista vastaan ei enää ollut, joten voiitiin puhua happamoituneesta järvestä. Veden ravinnepitoisuudet olivat kohonneita ja niiden perusteella ne olivat reheville järville ominaiset. Levien klorofyllipitoisuudet vastasivat erittäin rehevien järvien pitoisuuksia. Runsaiden ravinteiden lähde tuli järven sisäisestä kuormituksesta. Vaikka kesäisin järven vesi sai jatkuvasti happitäydennystä vedenpinnan läpi, oli jo kolmen metrin syvyydessä happi kulunut voimakkaasti ja lämpötilakerrostuneessa järvessä alusvesi oli täysin hapetonta. Alusvedessä sedimenttien liukeneminen takaisin veteen tapahtuu yleensä hapettomissa olosuhteissa. Alusveden lämpötila oli hyvin alhainen, joten kevättäyskierto oli jäännyt kesken. Hapekasta vettä ei olisi tullut talven hapettoman veden tilalle ja lopputuloksena oli happikato. Koukkujärvi soveltui virkistyskäyttöön vain välttävästi.

Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven nimi kirjoitettiin ”Koukojärvi”. Se oli piirretty suon keskelle ilman laskuojia.
Vuosien 1955–1960 aikana Koukkujärvi ja Pieni Koukkujärvi yhdistettiin suo-ojalla. Ojitusta tihennettiin vuosien 1964–1975 välillä. Samalla järven lähelle rakennettiin Koukkujärven kaatopaikka ja sille tie. Järven länsirantaan ilmaantui vapaa-ajan asunto, jonne johti kävelypolku pohjoisrantoja myöten.
Lázaro Cárdenas

Lázaro Cárdenas del Río (1895–1970) oli Meksikon presidentti vuosina 1934–1940. Cárdenas kohosi Meksikon vallankumousarmeijan kenraaliksi ja sai kotivaltionsa Michoacánin kuvernöörinviran. Hän oli 1920-luvun lopulta alkaen  keskeinen poliitikko maan johtavan kansallisen vallankumouspuolueen toiminnassa. Cárdenas kehitti siitä Meksikon vallankumouspuolueen (PRM), myöhemmin Partido Revolucionario Institucional PRI. 
Presidentin tehtävässä Cárdenas toteutti kunnianhimoisen kuusivuotisen ohjelman maaseudun kehittämiseksi. Tilattomille jaettiin maata, talonpojille järjestettiin mahdollisuus luottoihin ja edistettiin kylien osuustoimintaa (éjido-yhteisöt). Ohjelmaan sisältyneet öljy-yhtiöiden kansallistamiset ja muu ulkomaisen omaisuuden valtiollistaminen aiheuttivat Cárdenasille vaikeuksia.
John Lithgow

Ura

Lithgow tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Kolmas kivi auringosta tuttuna Dick Solomonina. Lisäksi hän on esittänyt Trinityä Dexterissä. Lithgow on näytellyt myös elokuvissa ja radiossa. Hän on voittanut useita Emmy- ja Tony-palkintoja. Hän tekee lisäksi musiikkia lapsille.

Yksityiselämä

John Lithgow on näyttelijä Arthur Lithgow’n poika. Hän vietti lapsuutensa Ohion Antioch Collegen kampuksella, jossa hänen isänsä toimi draamaopettajana.
Lithgow on ollut naimisissa kaksi kertaa. Jean Tayntonin kanssa vuosina 1966–1980 ja Mary Yeagerin kanssa vuodesta 1981. Lithgow’lla on kolme lasta: Ian (s. 1972) Phoebe McCurtain (s. 1982) ja Nathan Georg (s. 1983). Ian näytteli Kolmas kivi auringosta -sarjassa Leonia, Dickin oppilasta.