google/wiki40b huggingface dataset:
Atomikello

Atomikello on kello, joka käyttää atomien resonanssitaajuuksia ajan mittaamiseen. Ne ovat kaikkein tarkimpia kelloja. Maailman tarkin atomikello edistää tai jätättää sekunnin vain kerran 300 miljoonassa vuodessa. Ensimmäiset atomikellot olivat masereihin kytkettyjä laitteita. Nykyiset atomikellot perustuvat modernimpaan fysiikkaan kuten kylmiin atomeihin ja atomiryppäisiin. Atomikellojen aikavirhe on noin sekunnin miljardisosa vuorokaudessa. Atomikellot eivät ole radioaktiivisia.
Cesiumatomikello altistaa cesiumatomit mikroaalloille, kunnes ne resonoivat resonanssitaajuudellaan, ja sitten se laskee vastaavat värähtelyt kellojaksoina.
Atomikelloihin voivat vaikuttaa ympäristötekijät, ja yksinkertaisimpien kellojen käyttämät menetelmät ovat hyvin riippuvaisia ympäristöstä. Parhaat kellot ovat metrologisia primäärinormaaleja, joita on kaikkiaan alle kaksikymmentä koko maailmassa ja joihin vaikuttavat ainoastaan lämpösäteily ja magneettikentät. Suhteellinen epävarmuus on pienin eli sekunti sadassa miljoonassa vuodessa radiotaajuuksisissa cesiumkelloissa.
Kelloihin – kuten itse ajan kulumiseen – vaikuttavat suhteellisuusteorian mukaisesti kellon nopeus ja painovoima. Kellojen vertailun mahdollistamiseksi sekunti määritellään keskimerenpinnan tasossa. Suhteellisuusteorian mukaiset korjaukset on otettava huomioon GPS-satelliittien atomikellojen toiminnassa.
Jean-Michel Charlier

Elämä ja ura

Charlier aloitti vuonna 1945 World Pressin piirtäjänä ja pääsi tekemään töitä Spirou-sarjakuvalehteen. Seuraavana vuonna hän ja piirtäjä Victor Hubinon loivat sarjakuvan L'Agonie du Bismarck. Charlier teki käsikirjoitukset mutta myös osallistui piirtämiseen varsinkin laivojen ja lentokoneiden osalta. Vuonna 1947 hän ja Hubinon aloittivat pitkäikäisen lentoseikkailusarjakuvan Buck Danny. Muutaman vuoden sisällä Charlier siirtyi kokonaan käsikirjoittajaksi Jijén suosituksesta.
Koska kustantaja Dupuis keskittyi tuolloin lähes kokonaan lehtien julkaisuun ja albumeja julkaistiin vain harvakseltaan, Charlier hankki lentolupakirjan vuonna 1949 ja oli hetken SABENA-lentoyhtiön leivissä.
Seuraavana vuonna Charlier palasi kuitenkin sarjakuvien pariin. Jälleen yhteistyössä Hubinon kanssa hän loi sarjakuvasankari Tiger Joen La Libre Juniorille, joka oli viikoittainen sarjakuvaliite lehdessä La Libre Belgique. Charlie jatkoi käsikirjoitusten tekoa yhä myös Spiroulle tehden yhteistyötä Eddy Paapen (Valhardi) ja Albert Uderzon kanssa (Belloy).
Charlier, Hubinon, Uderzo ja sarjakuvakäsikirjoittaja René Goscinny perustivat liiketoiminnallisen sarjakuvastudion Edifrancen ja Pistolin-lehden vuonna 1955 sekä merkittäväksi muodostuvan Pilote-lehden vuonna 1959. Charlier toimi päätoimittajana ja kirjoitti lisäksi kahta tarinaa ensimmäiseen numeroon: Punapartaa Hubinonin ja Haikaralaivuetta (Tanguy ja Laverdure) Uderzon kanssa. Haikaralaivueesta tehtiin myöhemmin televisiosarja (1967–69), jonka nimi ranskaksi oli Les Chevaliers du Ciel ja jota englanniksi dubattuna esitettiin nimellä The Aeronauts.
Charlier vieraili Yhdysvalloissa vuonna 1963. Se innoitti häntä luomaan villiin länteen sijoittuvan sarjakuvan Fort Navajo, joka alkoi ilmestyä Pilotessa. Fort Navajon nimi muuttui muotoon Blueberry sen päähenkilön mukaan. Blueberryn piirtäjäksi Charlier valitsi Jean Giraudin.
Toimitukselliset erimielisyydet pakottivat Charlierin luopumaan asemastaan Pilote-lehdessä ja hän siirtyi Ranskan television palvelukseen vuoteen 1976 saakka. Sen jälkeen hän oli kaksi vuotta päätoimittajana Tintin-lehdessä. Hän jatkoi Blueberryn ja Buck Dannyn kirjoittamista.
Jean-Michel Charlier kuoli Ranskassa Saint-Cloudissa vuonna 1989. Muut käsikirjoittajat, usein Charlierin jo aikaisemmin itsensä valitsemat, jatkoivat hänen sarjakuviensa kirjoittamista.
Olga Bergholtz

Olga Fjodorovna Bergholtz (ven. О́льга Фёдоровна Бергго́льц; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1910 Pietari – 13. marraskuuta 1975 Leningrad) oli venäläinen neuvostorunoilija.
Olga Bergholtz syntyi lääkärin perheeseen. Ensimmäiset teoksensa hän julkaisi 15-vuotiaana. Vuonna 1926 hän liittyi nuorten proletaarikirjailijoiden Smena-ryhmään. Vuonna 1930 Bergholtz valmistui Leningradin yliopiston filologisesta tiedekunnasta. Hän työskenteli journalistina Kazakstanissa ja Leningradissa, julkaisi useita lastenkirjoja ja kuvauskokoelmia. Ensimmäiset runokokoelmat ilmestyivät vuosina 1934 ja 1936.
Stalinin vainojen aikana Bergholtz vangittiin joulukuussa 1938, mutta vapautettiin syyttömänä seuraavan vuoden heinäkuussa. Hänen ensimmäinen aviomiehensä Boris Kornilov menehtyi vankeudessa. Vuonna 1940 Bergholtz hyväksyttiin NKP:n jäseneksi.
Leningradin piirityksen aikana Bergholtzin lähes päivittäiset radioesiintymiset tekivät hänestä kaupungin puolustajien urhoollisuuden, kärsivällisyyden ja toivon symbolin. Hänen runoelmansa ja runokokoelmansa Fevralski dnevnik (”Helmikuun päiväkirja”, 1942), Leningradskaja poema (”Leningrad-runoelma”, 1942), Leningradskaja tetrad (”Leningrad-vihko”, 1942), Leningrad (1944), Pamjati zaštšitnikov (”Puolustajien muistolle”, 1944), Govorit Leningrad (”Täällä Leningrad”, 1946) ja Tvoi put (”Sinun tiesi”, 1945) kuvaavat avoimesti ja vilpittömästi piiritetyn kaupungin arkea. Yhdessä Georgi Makogonenkon kanssa Bergholtz laati elokuvan Leningradskaja simfonija (”Leningrad-sinfonia”, 1945) käsikirjoituksen. Hänen sanansa ”Ketään ei ole unohdettu, mitään ei ole unohdettu” on kaiverrettu Piskarjovkan hautausmaan graniittiin. Bergholtzin toinen aviomies, kirjallisuudentutkija Nikolai Moltšanov kuoli nälkään piirityksen aikana.
Vuonna 1950 Bergholtz sai Stalinin palkinnon runoelmasta Pervorossijsk. Tragedia Vernost (”Uskollisuus”, 1954) kuvaa Sevastopolin puolustusta vuosina 1941–1942. Pääteoksenaan kirjailija piti vuonna 1959 ilmestynyttä proosakirjaa Dnevnyje zvjozdy (”Päivän tähdet”). Myöhemmistä runokokoelmista merkittävin on Bergholtzin lähes kolmenkymmenen vuoden ajan kirjoittama Uzel (”Solmu”, 1965).
Runoilija on palkittu Leninin ja Työn punaisen lipun kunniamerkeillä. Hänet on haudattu Sutelan kirjailijahautausmaalle.
Katko (korttipeli)

Katko (myös nimellä viimeinen tikki) on korttipeli, jossa pyritään keräämään useimmin kolme viimeistä tikkiä. Pelaajien määrä voi olla lähes rajaton, sillä useampia pakkoja voidaan käyttää yhdistettynä. Jokaiselle jaetaan neljä tai viisi korttia, jos pelaajia on paljon, mieluummin neljä. Aloittaja on jakajasta seuraava myötäpäivään, jakaja arvotaan ensin. Korttien arvojärjestys on tavallinen, kakkosesta ässään.
Aloittaja lyö haluamansa kortin, muiden on tunnustettava maata, muuten saa lyödä vapaasti. Suurimman aloitusmaata olevan kortin lyönyt saa tikin ja saa lyöntivuoron. Uuden kierroksen voittaja, joka voi olla myös edellisen kierroksen voittaja saa tikin ja lyöntivuoron. Näin jatketaan kunnes kortteja on yksi kullakin. Se, joka voittaa tämän viimeisen kierroksen saa pelipisteen eli jaon viimeisen tikin. Joka ensiksi saa kolme pelipistettä, voittaa pelin.
Usein jos jaon viimeinen lyöjä aloittaa kakkosella ja pitää tikkinsä, saa kolme pelipistettä ja voittaa pelin heti. Tätä ei sovelleta monen pakan pelissä eikä yleensäkään, jos pelaajia on alle neljä.

Muunnelmia

Joskus pelataan viiteen pelipisteesen asti. Joskus kakkosen lyönyt saa yhden pelipisteen, jos pitää tikin sillä kierroksella. Tällöin voi saada useamman pelipisteen samalla jaolla. Tätä versiota sovelletaan parhaimmin kahden tai kolmen pelissä. Joskus käytetään myös arvottua valttia. Joskus on lyötävä parempi kortti, jos voi. Tällöin yliottopakko menee maapakon edelle valttipelissä.
Silas Silvius Njiru

Silas Silvius Njiru (s. 10. lokakuuta 1928) on kenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Merun hiippakuntaan 17. joulukuuta 1955 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Maturban titulaaripiispaksi 2. lokakuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. tammikuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Michael Otunga, jota avustivat Lorenzo Bessone ja Caesar Gatimu.
9. joulukuuta 1976 Njiru sai nimityksen Merun piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 2004. Hänen seuraajakseen tuli koadjuuttoripiispa Salesius Mugambi.
Korukivi

Korukivi (aiemmin puolijalokivi) on mineraali tai harvemmin kivilaji, jota pelkän koristeellisuutensa vuoksi hiotaan käytettäväksi koruissa tai muissa pienissä koriste-esineissä. Värikkyys, kaunis kuviointi tai hiotun kiven pinnalla esiintyvä optinen ilmiö on yleensä syynä kiven suosiolle korukäytössä. Korukiven erottaa sitä arvokkaammasta jalokivestä esimerkiksi läpinäkymättömyys, pehmeys (kovuus Mohsin asteikolla alle 7,5) ja yleisyys maankuoressa. Useimmat korukivet ovat läpinäkymättömiä, mutta esimerkiksi kvartsin läpinäkyviä muunnoksia ei yleensä pidetä jalokivinä niiden yleisyyden ja siitä johtuvan vähäisen arvon vuoksi. Käytännössä lähes mitä tahansa tarpeeksi kestävää kiveä voidaan käyttää korukivenä, mutta on myös olemassa runsaasti vakiintuneita korukivimineraaleja. Korukiven vanhentunut nimitys on puolijalokivi. Monissa kielissä ei ole käytössä erillisiä nimiä jalo- ja korukiville, vaan myös korukiviä kutsutaan jalokiviksi.
Rafik Halliche

Ura

Halliche pelasi kotimaassaan NA Hussein Deyn joukkueessa vuosina 2004-2008, jossa hän toimi myös kapteenina vuosina 2006-2008 ennen siirtymistään Portugaliin allekirjoitettuaan neljän vuoden sopimuksen Benfican kanssa. Joukkue kuitenkin lainasin hänet saman tien tammikuussa 2008 Nacionaliin.
24. elokuuta 2010 Halliche siirtyi Englannin Valioliigaan ja Fulhamiin 3-vuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Fulhamin paidassa 8. tammikuuta 2011 FA Cupin ottelussa Peterboroughta vastaan. Hän tuli ottelun toisen puoliajan lopulla vaihdosta kentälle. Kaksi viikkoa myöhemmin Halliche pelasi ensimmäisen valioliigaottelunsa 22. tammikuuta 2011 Stoke Cityä vastaan. Cup ottelun tavoin hän tuli vaihdosta kentälle 75 minuutin jälkeen. Ottelu jäi myös Hallichen viimeiseksi kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 Halliche jäi kokonaan ilman peliaikaa edustusjoukkueessa.
Elokuussa 2012 Halliche siirtyi kahden vuoden sopimuksella portugalilaiseen Académicaan.
Heinäkuussa 2014 Halliche siirtyi Qatar SC:n riveihin vuoden sopimuksella.

Maajoukkueura

Halliche pelasi ensimmäisen maaottelunsa Algerian maajoukkueessa 31. toukokuuta 2008 Senegalia vastaan, tullessaan 75 minuutin kohdalla vaihdosta kentälle Antar Yahian tilalle.

Afrikan-mestaruuskilpailut 2010

Ensimmäisen maalinsa Halliche teki vuoden 2010 Afrikan kisoissa Malia vastaan 14. tammikuuta 2010. Hän pelasi samaisessa turnauksessa ensimmäiset arvokisansa, jossa Algeria selvisi pronssiotteluun saakka, mutta hävisi sen Nigerialle 1-0.

MM-kisat 2010

Halliche pelasi Algerian kaikki kolme ottelua vuoden 2010 MM-kisoissa, jossa maa jäi alkulohkoon.

MM-kisat 2014

Halliche valittiin 2014 MM-kisoihin. Hän pelasi kaikki kolme alkulohkon peliä ja teki turnauksessa yhden maalin Etelä-Koreaa vastaan. Halliche pelasi myös Saksaa vastaan neljännesvälierässä, jossa hän toimi myös maansa kapteenina. Algerian kisat päättyivät kyseiseen otteluun.

Afrikan-mestaruuskilpailut 2019

Halliche kuului Afrikan-mestaruuden 2019 voittaneeseen joukkueeseen.
Väiski on aina Väiski

Väiski on aina Väiski (The Bugs Bunny/Road Runner Movie) on Warner Bros. -studion tuottama vuonna 1979 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Chuck Jones yhdessä Phil Monroen kanssa. Kyseessä on kooste-elokuva, joka sisältää valikoiman parhaita Chuck Jonesin 1940–1960-luvuilla ohjaamista Looney Tunes -lyhytanimaatioista. Niiden väliin on sijoitettu lyhyitä juonto-osuuksia, joissa mahtavassa huvilassa eläkepäiviään viettävä Väiski Vemmelsääri esittelee Looney Tunes -animaatioiden hahmoja ja tapahtumia. Väiski Vemmelsäären ohella Repe Sorsa esiintyy suuressa osassa valikoiduista animaatioista. Koko elokuvan loppuosa on omistettu Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä -lyhytanimaatioista laaditulle yhtenäiselle koosteelle.
Väiski on aina Väiski sisältää useita Chuck Jonesin arvostetuimpia lyhytelokuvia, kuten jatkuvaan neljännen seinän rikkomiseen perustuva surrealistinen Duck Amuck (1953), jossa näkymätön animaattori piinaa Repe Sorsaa, niin sanotun metsästystrilogian käynnistänyt Rabbit Fire (1951), jossa Väiski ja Repe yrittävät kilvan usuttaa Elmerin toistensa kimppuun, sekä Richard Wagnerin oopperoita parodioiva Väiski ja Elmeri -tarina What's Opera, Doc? (1957). Eräitä vähemmän kuuluisia Jonesin lyhytelokuvia on tässä lyhennetty alkuperäisestä.
Lähes kaikkia elokuvan hahmoja ääninäyttelee Mel Blanc. Elmerin äänenä on Arthur Q. Bryan.
Warner Bros. julkaisi Väiski on aina Väiskin jälkeen seuraavan vuosikymmenen aikana kolme muuta vastaavaa kooste-elokuvaa vanhoista Looney Tunes -lyhytelokuvista. Kooste-elokuvan ideaa oli käytetty jo tätä ennen vuonna 1975 valmistuneessa dokumentissa Väiski Vemmelsäären juhlagaala (Bugs Bunny Superstar), jossa veteraanianimaattori Bob Clampett oli ottanut yksinään kunnian Väiski Vemmelsäären hahmon luomisesta ja sivuuttanut Chuck Jonesin osuuden. Kostoksi tästä Jones lisäsi Väiski on aina Väiskiin kohtauksen, jossa Väiski kertoo katsojille lukuisista "isistään" kuitenkaan mainitsematta Clampettia.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi kehuu etenkin koosteen alun avaruusjaksoja ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Alkinoos

Alkinoos (muinaiskreikaksi Ἀλκίνοος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Nausithooksen poika ja faiaakealaisten kuningas. Puolisonsa Areten kanssa hänellä oli tytär Nausikaa sekä viisi poikaa.
Alkinoos otti Odysseuksen vieraanvaraisesti vastaan tämän haaksirikkouduttua hänen rannalleen sen jälkeen, kun tämä oli lähtenyt Kalypson luota. Huomattava osa Odysseiasta kuluukin Odysseuksen kertoessa seikkailujaan kuninkaalle.
Alkinooksen palatsia vartioivat kultaiset ja hopeiset vahtikoiraa esittävät patsaat, jotka Hefaistos oli veistänyt kuninkaalle.
Myös argonautit saapuivat Faiakean rannoille, ja heidätkin Alkinoos otti vieraanvaraisesti vastaan antaen heille lahjoja ystävyyden osoitukseksi heidän lähtiessään jatkamaan matkaansa.
Pedoen epäyhtälö

Pedoen epäyhtälö eli Neubergin–Pedoen epäyhtälö on epäyhtälö kahden kolmion sivujen ja alojen välillä. Sen mukaan kolmion, jonka sivujen pituudet ovat a_1, b_1 ja c_1 sekä ala A_1 ja kolmion, jonka sivujen pituudet ovat a_2, b_2 ja c_2 sekä ala A_2 välillä on voimassa
Pedoen epäyhtälössä on voimassa yhtäsuuruus jos ja vain jos annetut kolmiot ovat yhtenevät. Pedoen epäyhtälö voidaan todistaa Aczélin epäyhtälön avulla.
Cornelia de Lange -oireyhtymä

Cornelia de Lange -oireyhtymä on oireisto, johon kuuluu kehitysvammaisuutta, epämuodostumia ja poikkeuksellista lyhytkasvuisuutta. Lisäksi potilaiden kasvonpiirteet ovat hyvin samanlaiset.
CdL-potilaat muistuttavat ulkonäöllisesti toisiaan. Oireyhtymä on nimetty lastentautiopin professori Cornelia Catharina de Langen (1871–1950) mukaan. Lange kuvasi vuonna 1933 kahta tyttöä, jotka olivat niin samannäköisiä, että hän oli alun perin luullut heitä samaksi henkilöksi. Sairauden esiintyvyydestä ei ole varmaa tietoa, mutta maailmanlaajuisesti tunnettuja tapauksia on yli tuhat. Todennäköisesti yksi lapsi 40 000:sta–100 000:sta kärsii oireistosta.

Kehitys

Kehitysvamman aste vaihtelee lievästä vaikeaan. Lapsi oppii usein kävelemään huomattavasti tavallista myöhemmin. Klassisessa muodossa lapset oppivat kävelemään noin viisivuotiaina, lievässä muodossa alle kaksivuotiaina. Monet eivät opi koskaan puhumaan, mutta tuella ja rohkaisulla hekin oppivat käyttämään muutamia sanoja. Lievää muotoa sairastavat voivat oppia puhumaan, mutta oppiminen voi olla hidasta, ja puhe voi ilmaantua vasta viisi-kuusivuotiaana. Tukitoimena he opettelevat tukiviittomia. Lapset ovat yllättävän näppäriä käsistään.

Tunnusmerkkejä

CdL-ihmisillä on samanlaiset ulkonäköpiirteet. Heillä on ohuet usein yhteen kasvaneet kulmakarvat (synofrys) ja pitkät silmäripset. Nenä on usein pieni ja nenänkärki pysty. Nenän etäisyys ylähuulesta on pitkä. Suu on sirppimäinen, ja suupielet kaartuvat alaspäin. Leuka on pieni ja kaula lyhyt. Ääni on usein matala ja karhea.
Oireyhtymään liittyy usein epämuodostumia, mutta raajapoikkeavuuksien kirjo vaihtelee suuresti. Esimerkiksi sormia tai jopa kämmen saattaa puuttua. Kyynärnivelen liikerajoitus on yleisin oire, samoin lyhyt peukalon kämmenluu.
Yhdysvalloissa CdL-aikuisten tavalliseksi pituudeksi on mitattu noin 120–150 cm. CdL-lapset syntyvät muita lyhyempinä mutta ovat normaalipainoisia. Lapset pysyvät ikätovereitaan lyhyempinä.

Terveys

CdL-lapsilla on usein takaisinvirtaus eli refluksioireita (GER-oireita). Heillä esiintyy myös epilepsiaa, verihiutaleiden vähyyttä ja unihäiriöitä.
Oireyhtymä jaotellaan usein "lievään" ja "klassiseen" eli vaikeaan sairausmuotoon. Suunnilleen kymmenen prosenttia CdL-lapsista, joilla on klassinen muoto, on sydämen rakenne poikkeava, mutta näistä vain kolmella prosentilla niin vakava, että avosydänleikkaus on välttämätön. Lievässä muodossa sydänviat ovat lieväoireisia ja niillä on hyvä ennuste.
Yleensä vammaisilla on lisäksi jonkin asteinen kuulovamma. Myös likinäköisyyttä esiintyy, eikä roikkuva yläluomi (ptoosi) ole harvinainen.

Genetiikka

Oireyhtymän aiheuttaa geenivirhe. Noin 60 prosentilla oireyhtymän syynä on NIPBL-geenivirhe.
Yapinmonarkki

Levinneisyys

Yapinmonarkkia tavataan Mikronesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, mutta koska sitä tavataan vain suhteellisen pienellä alueella neljällä pienellä saarella, on laji luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Luis Hernández

Ura

Pitkästä vaaleasta hiuskuontalostaan tunnettu Hernández aloitti ammattilaisuransa kotimaassaan Meksikossa Cruz Azulin joukkueessa. Pääsarjadebyyttinsä hän teki elokuussa 1990. Vuonna 1992 hän siirtyi Querétaroon, ja sittemmin tie vei Monterreyhin ja sieltä Necaxaan, missä Hernández pääsi vuonna 1995 juhlimaan CONCACAF:n cup-voittajien cupin voittoa, Meksikon mestaruutta vuosina 1995 ja 1996 sekä maan cup-mestaruutta vuonna 1995. 
Vuonna 1995 Hernández debytoi Meksikon maajoukkueessa ja vakiinnutti pian paikkansa joukkueen ykkösmaalintekijänä. Hän voitti joukkueessa Pohjois-Amerikan CONCACAF-maaosaliiton Gold Cupin vuosina 1996 ja 1998, ja Etelä-Amerikan mestaruusturnauksessa Copa Américassa Hernández voitti kuudella maalillaan turnauksen maalikuninkuuden Meksikon joukkueen sijoiuttutta pronssille. Hänen kykynsä pantiin merkille suurseuroissa, ja 1997 hän siirtyikin itsensä Diego Maradonan kehotuksesta argentiinalaiseen suurseuraan Boca Juniorsiin. Peliaika jäi kuitenkin vähäiseksi ja samana vuonna hän palasi takaisin Necaxaan. Hernándezin maalivire jatkui kuitenkin hyvänä seuraavana kesänä Ranskan MM-lopputurnauksessa, missä Meksiko eteni neljännesvälieriin saakka. Neljässä pelaamassaan ottelussa Hernández teki neljä maalia. 
Vuosina 1998–2000 Hernández pelasi Tigres UANL:n joukkueessa ennen siirtymistään Yhdysvaltoihin Los Angeles Galaxyyn, missä visiitti jäi vain vuoden mittaiseksi.  Hernández edusti urallaan vielä Club Américaa, Veracruzia,  Jaguares de Chiapasia ja Lobos de la BUAPia ennen lopettamistaan vuonna 2005. Meksikon maajoukkueessa hän oli mukana vielä vuoden 2002 MM-lopputurnauksessa.
Lillukka

Ulkonäkö ja koko

Lillukka kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Varsi on pysty, karhea ja harvakseltaan hienopiikkinen. Pintarönsyt voivat kasvaa yli kolme metriä kesän aikana. Rönsyissä on kukattomia, juurehtivia ruusukkeita. Lehtiruoti on hienopiikkinen. Lehdet ovat päältä kaljuja, alta hienokarvaisia. Lehden lapa on kolmilehdykkäinen, lehdykät ovat toistamiseen terävähampaisia. Kukinto 3–15-kukkainen, sarjamainen huiskilo. Valkoiset kukat nousevat lyhyen kukkavarren päähän. Terälehdet ovat 3–6 mm pitkiä, tuskin verholehtiä pitempiä, kapeita ja pystyjä. Lillukka kukkii Suomessa kesäkuussa. Hedelmä on kirkkaanpunainen kerrannaisluumarja. Yhteenkasvaneita luumarjoja on 2–6 kappaletta.
Lillukka voi risteytyä mesimarjan (Rubus arcticus) kanssa, jolloin risteymää nimitetään mesilillukaksi (Rubus × castoreus). Risteymä on vaihtelevan näköinen ja kokoinen mutta muistuttaa useimmiten lillukkaa.

Levinneisyys

Lillukkaa tavataan Euroopassa Ranskasta ja Britteinsaarilta itään. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan ja Kreikkaan, pohjoisessa koko Pohjois-Euroopan metsävyöhykkeelle sekä Islantiin. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Siperiaan ja Kiinaan saakka. Lisäksi sitä tavataan Grönlannissa. Suomessa lillukkaa kasvaa yleisenä koko maassa. Runsaimmillaan laji on Etelä- ja Keski-Suomessa.

Elinympäristö

Lillukka kasvaa lehdoissa, tuoreissa metsissä, harju-, kallio- ja rinnemetsissä sekä pientareilla. Laji on tyypillinen mustikkatyyppiin kuuluvilla tuoreilla kankailla.

Käyttö

Lillukan marjat ovat syötäviä ja maultaan hapahkoja. Vähäisen marjasadon vuoksi sillä ei ole kuitenkaan suurta taloudellista merkitystä.
Joakim Nordström

Seuraura

Nordström on Hanvikens SK:n kasvatti. Hän siirtyi myöhemmin juniorina AIK IF:ään, jossa Nordström voitti J18 Allsvenskanin mestaruuden vuonna 2009. Kaudella 2009–2010 hän teki debyyttinsä miesten peleissä pelaamalla kaksi ottelua HockeyAllsvenskanissa.
NHL-seura Chicago Blackhawks varasi Nordströmin kolmannella kierroksella 90. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Kaudeksi 2010–2011 AIK nousi Elitserieniin, jossa Nordström pelasi 11 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä yhden playoff-ottelun. Hän teki Elitserien-debyyttinsä 23. syyskuuta 2010 Södertälje SK:ta vastaan. Nordström pelasi kauden aikana miesten pelejä myös 12 ottelua lainalla sarjatasoa alempana Almtuna IS:ssä. Kausi 2011–2012 oli hänen ensimmäinen kokonainen Elitserienissä ja se toi 47 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6 sekä 10 playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Maaliskuussa 2012 Nordström teki kaksivuotisen jatkosopimuksen AIK:n kanssa. 
Toukokuussa 2011 Nordström teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa, mutta hän sopi pelanneensa ensimmäisen sopimuskautensa 2012–2013 lainalla AIK:ssa. Nordström teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+4=9. Elitserien-kauden päätyttyä, maaliskuussa 2013 hän siirtyi Blackhawksin farmijoukkue Rockford IceHogsin vahvuuteen.
Kaudeksi 2012–2013 Nordström otti harjoitusleirin päätteeksi paikan Blackhawksin NHL-joukkueen kokoonpanosta ja debytoi NHL:ssä näin ollen kauden avauskierroksella 1. lokakuuta 2013 Washington Capitalsia vastaan. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi 11. lokakuuta 2013 New York Islandersin kevin Poulinin taakse. Kuitenkin jo samassa kuussa Nordström siirrettiin kahdeksan NHL-ottelun jälkeen farmijoukkue IceHogsin vahvuuteen. Hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi farmissa, mutta Nordströmin palattua Blackhawksin NHL-kokoonpanoon huhtikuussa 2014 hän pelasi loppukauden ylhäällä. Kaikkiaan Nordström pelasi kauden aikana NHL:ssä 16 runkosarja- ja seitsemän playoff-ottelua tehopistein 1+2=3.
Kauden 2014–2015 Nordström aloitti farmijoukkue IceHogsissa. Hän pelasi kauden aikana AHL:n tähdistöottelussa. Nordström pelasi yli puolet kaudestaan kuitenkin Blackhawksin NHL-joukkueen puolella tehden 38 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin. Syyskuussa 2015 Nordström teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa, mutta vain reilu viikkoa myöhemmin hänet ja Kris Versteeg kaupattiin Carolina Hurricanesiin vaihdossa Dennis Robertsoniin, Jake Massieen ja kesän 2017 viidennen kierroksen varausvuoroon.

Muuta

Nordströmin pikkuveli Dennis pelaa Hockeyettan-joukkue Huddinge IK:ssa ja heidän isoveljensä Jimmy pelaa Ruotsin II-divisioonaa Hanvikens SK:ssa.
Saarijärvi (Kuhmoinen, Harjunsalmi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 20 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Iso-Pihlajajärven valuma-alueeseen (14.225) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98 metriä mpy.
Ducati Desmosedici GP16

Tausta

Desmosedici GP16 esiteltiin helmikuussa 2016 ja Ducatin tallipäällikkö Gigi Dall'Igna kuvaili pyörän olevan "evoluutio" viimeaikaisista haastajista. Ducati oli edelleen menneiden kausien tapaan nopein pyörä suoralla ja lisäsiivekkeet GP15 mallista olivat edelleen mukana. Andrea Iannone ajoi kauden huippunopeuden 351 kilometriä tunnissa Qatarissa. Pyörässä käytettiin edellisen kauden tapaan alumiinirunkoa.