google/wiki40b huggingface dataset:
Myyrmäen kirjasto

Historia

Myyrmäen kirjasto perustettiin vuonna 1984, jolloin se sijaitsi nykyisissä Lasten taidetalo Toteemin tiloissa. Vuonna 1987 kirjasto siirtyi Kauppakeskus Isomyyrin yhteyteen. Nykyisissä tiloissaan Myyrmäkitalossa kirjasto on toiminut vuodesta 1993. Samassa talossa toimii myös Vantaan taidemuseo Artsi ja elokuvateatteri Kino Myyri.

Kokoelmat

Kirjaston kokoelmat sisältävät suomenkielistä kauno- ja tietokirjallisuutta, musiikkiäänitteitä (CD, DVD), elokuvia (DVD, Blu-Ray), konsolipelejä, sekä sanoma- ja aikakauslehtiä. Saatavana on myös ruotsin-, englannin-, venäjän- ja muun kielistä kirjallisuutta. Kirjaston kokoelmat ovat löydettävissä pääkaupunkiseudun yleisten kirjastojen HelMet-aineistohausta.

Tilat, laitteet ja tapahtumat

Tilat
Myyrmäen kirjastolla on tiloja kahdessa kerroksessa. Ensimmäisessä kerroksessa (Myyrmäkitalon 2. kerroksessa) sijaitsee kirjastosali: aikuistenosasto, lasten- ja nuortenosasto, musiikkiosasto sekä tapahtumatila. Toisesta kerroksesta löytyvät lehtisali ja hiljaista työskentelytilaa. 
Laitteet
Kirjastosalissa käytettävissä on sekä internetin käyttöön että aineistohakuun tarkoitettuja tietokoneita. Kirjastossa on maksuton langaton verkko (Wi-Fi).
Tapahtumat
Kirjastossa järjestetään erilaisia tapahtumia vaihtuvin teemoin. Ajankohtaiset tapahtumatiedot löytyvät kirjaston Helmet-sivuilta.
Unto Laakso

Unto Uljas Laakso (s. 15. toukokuuta 1915 Turku) on suomalainen ohjaaja ja näytelmäkirjailija.
UTZ-sertifikaatti

UTZ-sertifikaatti (aiemmin Utz Kapeh) on vuonna 2002 perustettu kahvin, kaakaon ja teen sertifiointijärjestelmä. Sertifikaatin käytöstä huolehtivan järjestön kotipaikka on Alankomaat. 
UTZ-sertifikaattia voi käyttää kuka tahansa valmistaja tuotteesta, joka täyttää UTZ-järjestelmän kriteerit ja jolle järjestö on antanut oikeuden käyttää sertifikaattia. Kriteerit ovat tuotannon sosiaalisiin ja ympäristövaatimuksiin liittyviä.
UTZ-sertifikaattia on kritisoitu samoin kuin Rainforest Alliance -sertifikaattia ”Reilun kaupan kevytversioksi”. Kritiikki perustuu paljolti Reilun kaupan järjestelmän kaltaisen takuuhinnan puutteeseen. Tämä mahdollistaa UTZ-kahvien edullisemman hinnan reilun kaupan kahveihin verrattuna, mutta ei suojaa järjestelmän piirissä olevia kahvinviljelijöitä kahvimarkkinoiden suurilta hinnanvaihteluilta.
Unto Satoranta

Unto Satoranta on suomalainen laulaja, jonka keikkaura alkoi Harry Aaltosen orkesterissa 1960-luvun alussa. Vuonna 1964 Satoranta aloitti Ossi Aallon vakituisena solistina. Vuonna 1966 Satoranta kokosi oman orkesterin ja alkoi keikkailla sen kanssa.
Georgi Ušakov

Georgi Ušakov (30. tammikuuta 1901 Lazarevskojen kylä, Habarovskin aluepiiri, Neuvostoliitto – 1963 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen tutkimusmatkailija. Hän oli syntyisin Siperiasta Amurin varrelta. Vuonna 1926 hänet nimitettiin Venäjän Kaukoidän aluepiirin toimeenpanevan komitean Pohjoisen jäämeren Wrangelinsaaren ja Geraldinsaaren hallinnon päälliköksi eli kuvernööriksi. Se tarkoitti, että hän sai pyyntönsä mukaan vastuulleen Wrangelinsaaren asuttamisen.
Ušakov kävi Habaroskissa opettajaseminaarin ja työskenteli sen jälkeen erilaisissa tehtävissä, joista merkittäväksi muodostui osallistuminen V. K. Arsenjevin tutkimusretkelle. Hän opiskeli sitten Vladivostokin yliopistossa mutta Venäjän tilanteen vuoksi ei suorittanut tutkintoa, sillä hän palveli armeijassa sisällissodassa.
Ušakov oli vuodesta 1924 Venäjän maantieteellisen seuran täysjäsen. Hän oli esittänyt kansankomissaarien neuvostolle, että hänet nimitettäisiin vastaamaan Wrangelinsaaren asuttamistehtävästä. Anomuksessa hän totesi, että asuttaminen oli tärkeä erityisesti poliittisten etujen ja saaren luonnontieteellisen ja maantieteellisen tutkimisen vuoksi, ei niinkään taloudellisista syistä. Nuoresta iästään huolimatta 25-vuotias Ušakov sai tehtävän.
Organisointikykyinen Ušakov valvoi matkaa varten valitun höyrylaiva Stavropolin korjaamisen ja varustamisen, hankki varusteet ja kokosi miehistön, johon kuului neljä samaania turvaamaan saaren tulevien asukkaiden yhteistyön. 59-jäseninen seurue saapui saarelle 7. elokuuta 1926. Saarelle perustettiin kauppasiirtola, josta tuli nahkoja ja mursun syöksyhampaita välittävä tuottava yritys. Rodgersinlahteen perustettu kylä sai myöhemmin hänen kunniakseen nimen Ušakovskoje. Ušakovin kolmen vuoden työrupeaman jälkeen hänen seuraajakseen tuli Aref Minejev. Minejevin seuraaja oli Konstantin Semjontšuk, joka joutui syytteeseen murhasta, tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin.
Wrangelinsaaren tehtävän jälkeen Ušakov organisoi tutkimusmatkan Severnaja Zemljalle, ja sittemmin hän osallistui useille muille retkille, joiden aikana hän teki yli 50 pohjoista löytöä. Hän kirjoitti kolme kirjaa ja lukuisia artikkeleita.
Merkittävästä työstään Ušakov sai useita Neuvostoliiton palkintoja.
Ušakov on haudattu Severnaja Zemljalle Domašnin saarelle.
Tanya

Taustaa

Tanya on Edenialainen nainen, jonka Shinnok korruptoi pahaksi. Shinnokin kukistuttua Tanya palveli Shao Kahnia ja myöhemmin Onagaa. Tanya pitää itseään selviytyjänä ja oikeuttaa tekojaan oikeiksi päätöksiksi. Tanyan kovin kilpailija on Jade, joka vihaa häntä tämän petettyä Edenian.
Mortal Kombat X -pelin tarinakampanjassa Tanya nähdään Mileenan palvelijana yhdessä Rainin kanssa. Pelaajan voitettua haastetornin haasteet Tanyalla paljastuu, että Mileenan kuoltua Tanya ja Rain pakenivat, mutta myöhemmin Tanya antoi Rainin ilmi Kotal Kahnille vastineeksi pelastumisestaan ja Rain poltettiin roviolla.
János Ferencsik

János Ferencsik (18. tammikuuta 1907 – 12. kesäkuuta 1984) oli unkarilainen kapellimestari.
Ferencsik opiskeli Budapestissa ja pääsi vuonna 1927 Unkarin valtionoopperan apulaiskapellimestariksi. Ylikapellimestari hänestä tuli kolme vuotta myöhemmin. Ferencsik toimi vuodesta 1952 kuolemaansa saakka Unkarin kansallisen filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Vuosia tuli yhteensä 32, joten hän on orkesterin historian pitkäaikaisin johtaja.
Myöhempinä vuosinaan Ferencsik toimi myös professorina Franz Liszt -akatemiassa Budapestissa.
Punantapakulo

Esiintyminen

Punantapakulot elävät Andeilla Perun kaakkoisosasta Cuzcon Vilcanotasta Bolivian keskiosiin Cochabambaan noin 30 00 neliökilometrin laajuisella alueella.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Glukoosioksidaasi

Glukoosioksidaasi on entsyymi, joka katalysoi glukoosin ja eräiden muiden monosakkaridien hapettumista aldonihapoiksi ja niiden laktoneiksi. Entsyymiä esiintyy eräissä kasveissa, sienissä ja bakteereissa. Glukoosioksidaasia käytetään lääketieteellisessä diagnostiikassa verensokerin määrittämiseen ja leipomoteollisuudessa. Glukoosioksidaasin EC-numero on EC 1.1.3.4.

Käyttö

Käyttökohteisiinsa glukoosioksidaasi eristetään useimmiten Aspergillus niger-homeesta. Lääketieteellisessä analytiikassa glukoosioksidaasia käytetään helppona ja nopeana tapana mitata veren glukoosipitoisuutta. Esimerkiksi monet diabetespotilaiden käyttämät verensokerimittarit perustuvat glukoosioksidaasiin, piparjuuriperoksidaasiin ja hapettuvaan väriaineeseen, joka on tyypillisesti tetrametyylibentsidiini tai 2,2′-atsinobis(3-etyyli-2,3-dihydrobentstiatsolisulfonaatti). Glukoosioksidaasi hapettaa glukoosin, jolloin muodostuu vetyperoksidia, ja peroksidaasi hapettaa vetyperoksidin avulla väriaineen värilliseksi, jonka absorboiman säteilyn määrä voidaan mitata.
Glukoosioksidaasia voidaan käyttää myös elintarviketeollisuudessa. Se parantaa jauhojen säilyvyyttä kuluttamalla happea ja estämällä jauhoja hapettumasta. Reaktiossa muodostuva vetyperoksidi hapettaa gluteenin sisältäviä kysteiiniaminohappoja muodostaen rikkisiltoja kysteiiniaminohappojen välille. Tämä vahvistaa gluteenia ja tekee taikinasta vähemmän tarttuvaa, minkä vuoksi entsyymi on käyttökelpoinen yhdessä ksylanaasien kanssa. Entsyymiä voidaan käyttää myös parantamaan maidon säilyvyyttä ja poistamaan kanamunan valkuaisesta glukoosia ennen albumiinin eristämistä.
Kuvajournalismi

Kuvajournalismi on journalismin muoto, jonka tarkoituksena on kertoa uutisista kuvien, kuten valokuvien, videoiden ja kuvituksen avulla. Muusta valokuvauksesta kuvajournalismin erottaa se, että kuvajournalismin pitää olla tiettyyn tapahtumaan sidottu, kuvien pitää esittää tapahtumat tasapuolisesti ja tarkasti, sekä kuvien pitää muiden uutiselementtien kanssa esittää tapahtuman tosiasiat katsojalle tai lukijalle kertovasti. Kuvajournalisti on toimittaja, jonka mukana on yleensä kamera.

Historia

Kuvajuornalismin historia alkoi varsinaisesti vasta 1920-luvulla, vaikka aiemminkin oli lehdiossä esitetty yksittäisiä kuvia. Jo 1890-luvulta lähtien on ollut kuvalehtiä. Toimittajat alkoivat käyttää 1920-luvulla kuvia uutistekstin rinnalla kertomaan yhtenäistä uutistarinaa. Kuvajournalismin syntyyn vaikuttanut merkittävä keksintö oli kinofilmi ja Leica-kamera, jonka avulla kuvaajat pystyivät menemään vaikeampiin paikkoihin ilman suurta laitteistoa.
Missourin yliopiston historioitsija Frank Luther Mott käytti ensimmäisenä termiä kuvajournalismi, joka tuli koko maailman tietoisuuteen toisen maailmansodan aikana. Alan merkittävin lehti oli Life, jonka perusti Henry Luce 1936. Kuuluisia toisen maailmansodan aikaisia kuvajournalisteja olivat muun muassa W. Eugene Smith ja Robert Capa. Lifen lisäksi esimerkiksi Sports Illustrated ja The Daily Mirror olivat ensimmäisiä lehtiä, jotka panostivat kuvajournalismiin.
Kuvajournalismi tunnustettiin 1970-luvun lopulla myös taidepiireissä. Kuvajournalistit saivat omia näyttelyitä ja retrospektiivejä museoihin ja taidegallerioihin.
Öknebon kihlakunta

Öknebon kihlakunta (ruots. Öknebo härad) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 362,79 neliökilometriä ja asukasluku 8 522 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Östertälje, Tveta, Turinge, Vårdinge, Överjärna ja Ytterjärna.
Kihlakunnan tuolloista kunnista Turinge kuuluu nykyään Nykvarnin kuntaan ja muut Södertäljen kuntaan.
Pimeä tähti

Juoni

Aluksen päätarkoitus on suojella Maata tuhoamalla mahdollisia epävakailla radoilla olevia planeettoja, jotka saattaisivat syöksyä tähteen seuraavan 10 000 kierroksen aikana ja aiheuttaa novan. Aluksen laitteisto on vuosien kuluessa vähitellen vaurioitunut ja WC-paperi on loppunut. Budjettileikkausten takia Maasta ei voida lähettää huoltoalusta. Alus on 18 parsekin etäisyydellä Maasta, päätellen 10 vuoden signaaliviipeestä. Aluksen kapteeni on kuollut, mutta häntä säilytetään pakastettuna, ja hänen kanssaan voi keskustella.
Aluksen lemmikki, rantapalloa muistuttava avaruusolento, aiheuttaa ruokkijalleen melkein hengenlähdön hissikuilussa. Planeetat räjäytetään keinotekoisella älyllä varustetuilla lämpöydin-laitteilla. Yksi niistä ei kuitenkaan putoa laukaisulaitteen rikkouduttua, ja yhden miehistön jäsenen on mentävä ulos keskustelemaan sen kanssa fenomenologiasta, jotta pommi ei räjähtäisi.
Aluksen miehistön jäsenet kuluttavat luppoaikaansa eri tavoin. Yksi haaveilee surffauksesta, ja hän on rakentanut pulloista soittimen. Yksi on eristäytynyt muista observaatiokupuun. Yksi ei ole astronautti ensinkään vaan polttoaineteknikko, ja hän harrastaa kepposia. Aluksen ääni–kuva-tallennin (joka muistuttaa 8-raitaista kasettia) poistaa automaattisesti kaikki rivoudet:
»(Pinback katsoo videopäiväkirjaansa): Menin Doolittlen luo halliin tänään. Sanoin "<poistettu> Doolittle". Hän sanoi "<poistettu>". Minä sanoin "Tota noin <poistettu><ele poistettu>", eikä hän tajunnut.
»
Karen Wetterhahn

Nuoruus ja opiskelu

Karen Wetterhahn syntyi vuonna 1948 Plattsburghissa New Yorkin osavaltion pohjoisosissa. Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon kemiasta ja matematiikassa St. Lawrencen yliopistosta. Väitöstutkimuksensa hän teki Columbian yliopistoon epäorgaanisesta kemiasta ja fysikaalisesta biokemiasta.

Dartmouthin professori

Wetterhahn aloitti vuonna 1976 Dartmouth Collegessa. Hän oli Dartmouthin ensimmäinen naispuoleinen kemian professori. Hän oli innokas opettaja, joka halusi motivoida oppilaita luonnontieteiden pariin. Wetterhahn perusti Women in Science -projektin, jonka tarkoituksena oli rohkaista naisopiskelijoita valitsemaan luonnontieteellisen pääaineen.
Ympäristöterveystieteiden kansallisinstituutin seitsemän miljoonan dollarin apurahan ansiosta Wetterhahn pystyi vuonna 1995 aloittamaan Dartmouthissa myrkyllisten metallien ohjelman, jonka tarkoituksena oli tutkia niiden vaikutusta ihmisten terveydelle.
Darthmouthin ulkopuolella Wetterhahn tunnettiin erityisesti tutkimuksestaan, jossa hän selvitti sitä, miten ihmissolut käsittelevät kromia ja miten metalli voi aiheuttaa syöpää.

Kuolema laboratoriomyrkytykseen

Wetterhahn oli tekemässä vuonna elokuussa 1996 koetta, jonka aikana häneltä tippui muutama pisara dimetyylielohopeaa lateksiselle suojakäsineelle. Wetterhahn oli huomioinut kaikki tarpeelliset turvamääräykset, ja hän käytti suojavaatteita sekä -käsineitä ja vetokaappia. Hän myös pesi saman tien oikeaoppisesti kätensä ja puhdisti työkalunsa.
Wetterhahn alkoi kärsiä terveysongelmista marraskuussa 1996, kun hän alkoi oksennella ja voida pahoin. Tila heikkeni seuraavien kuukausien aikana. Hänen puheensa muuttui epäselväksi, ja hänellä alkoi olla näkö- ja kuulovaikeuksia. Hänellä diagnosoitiin tammikuun lopulla 1997 elohopeamyrkytys ja aloitettiin kelaatiohoito, jossa lääkkeen pitäisi sitoa myrkyllisen aineen itseensä ja näin auttaa sen läpi kehon.
Wetterhahnin myrkytystila oli niin vakava, ettei hoito enää tehonnut häneen. Hänen veressään oli 800 kertaa normaalia enemmän elohopeaa. Hän vaipui helmikuussa koomaan ja kuoli 8. kesäkuuta. Wetterhahnia hoitaneen lääkäri David Nierenbergin mukaan tämän viimeisiä toiveita oli dimetyylielohopean tutkiminen, ettei kenenkään toisen tutkijan tarvitsisi enää kokea samaa myrkytystä.
Wetterhahnin kuoleman jälkeen Dartmouthissa ja muualla maailmassa tehtiin uusia säädöksiä myrkyllisten aineiden käsittelyyn. Jo hieman ennen hänen kuolemaansa aloitettiin tutkimus, jossa osoitettiin, että dimetyylielohopea läpäisee lateksihanskan lähes samantien. Tutkijat suosittelivat, että myrkyllisten kemikaalien käsittelyssä käytettäisiin kaksia käsineitä, joista toinen pari olisi paksummat laminaattikäsineet.

Yksityiselämä

Wetterhahn oli naimisissa, ja hänellä oli miehensä Leonin kanssa kolme lasta.
American Crime Story

Katrina

Kausi kertoo louisianalaisen Memorial Medical Center -sairaalan lääkäreistä, jotka olivat paikalla Hurrikaani Katrinan rantautuessa. Sarah Paulson esittää pääosassa tri Anna Pouta.

Neljäs tuotantokausi

Kauden oli tarkoitus kertoa Bill Clintonin seksiskandaalista ja sen jälkimainingeista, mutta huhtikuussa 2018 skandaaliin perustuva kausi hylättiin.
Parikkalan rautatieasema

Varhaiset vaiheet

Alun perin Parikkalan asema oli väliasema Elisenvaaran–Savonlinnan radalla, se rakennettiin Bruno Granholmin laatimien V luokan C-tyypin aseman piirustusten perusteella Parikkalan kirkosta pari kilometriä pohjoiseen Kangaskylään, lähelle Simpelejärven itärantaa. Samoja piirustuksia käytettiin myös mm. Putikon asemalla.
Asemarakennus paloi vuonna 1917, kaatuneesta öljylampusta syttyneessä tulipalossa. Uusi asema valmistui jo samana vuonna Thure Hellströmin piirustuksiin perustuen, jotka tehtiin Rantasalmen ja Joroisten (peilikuvana) asemarakennuksia varten. Parikkalan ensimmäisenä asemapäällikkönä toimi Matti Noa Alve, vuoteen 1932 saakka.

Sotien jälkeinen aika

Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, mutta tavaraliikenne Parikkalasta  Neuvostoliittoon alkoi heti sodan jälkeen 1945. Vuonna 1947 rakennettiin yhdysrata Simpeleeltä Lappeenrannan–Elisenvaaran radan varrelta Parikkalaan. 
Henkilöliikenne entisellä Elisenvaaran radalla Suomen puolella Tiviän laiturivaihteelle, jonne matkaa oli Parikkalasta vain kolme kilometriä, lopetettiin 1948. Parikkalan rautatieasema jatkoi silti raja-asemana Neuvostoliittoon päin vielä kymmenen vuotta. Asemalla junien päihin lisättiin lisävaunut, joissa olivat Suomessa tarvitut sivupuskimet ja Neuvostoliitossa käytössä olleet automaattikytkimet. Elisenvaaran ja Parikkalan välinen rataosa on sittemmin purettu, mutta mm. ratapenkka ja -leikkaukset sekä Tiviän laiturivaihteen lastauslaituri ovat jäljellä.  
Asemarakennusta laajennettiin 1949.  Parikkala muuttui uudelleen merkittäväksi risteysasemaksi, kun Karjalan radan jatkoyhteys Joensuuhun avattiin joulukuussa 1966, ensin Onkamoon 93 kilometrin päähän. Henkilöliikenne radalla alkoi toukokuussa 1967.

Parikkalan asema nykyään

Asema-alueella rakennettiin alikulkutunneli 1980, sotien jälkeen vetureiden kääntämiseksi asema-alueen kaakkoispuolelle rakennettu kolmioraide purettiin tarpeettomana Karjalan radan sähköistyksen yhteydessä 1987, Parikkalan kohdalle sähköistys tuli 1985. Asemalla otettiin käyttöön junien kauko-ohjaus 2005 ja lipunmyynti päättyi samalla. Asemarakennus ja tavarasuojarakennus myytiin yksityiskäyttöön 2007.
Parikkalan liikennepaikka on silti yhä risteysasema, jossa sähköistetystä rataosasta Kouvola–Joensuu erkanee sähköistämätön rataosa Huutokoski–Parikkala. Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki Helsingin ja Joensuun välillä liikennöivät kaukojunat, lukuunottamatta junaa IC 7. Parikkalan asema on myös Parikkalan ja Savonlinnan välillä liikennöivien taajamajunien toinen pääteasema.
Parikkalan rautatieasemalla on toiminut vuoden 2009 puolivälistä ravintola, joka palvelee niin matkustajia kuin paikkakuntalaisiakin.
Lähentymiskriteeri

Hintakehitys

Inflaatioaste saa olla enintään 1,5 prosenttiyksikköä yli kolmen parhaiten suoriutuneen jäsenmaan inflaatioasteen. Kolme parhaiten suoriutunutta jäsenvaltiota ovat ne, joissa inflaatioaste on ollut pienin. Näistä lasketaan keskiarvo. Jos siis kolmen parhaan maan inflaatioasteet ovat olleet esimerkiksi 1 %, 1,2 % ja 1,5 %, niin näiden keskiarvo on (1 % + 1,2 % + 1,5 %) / 3 = 1,23 %. Euroa käyttöönsä haluavan maan inflaatio ei tässä esimerkkitapauksessa siis saa olla enempää kuin 1,23 % + 1,5 % = 2,73 %.

Julkisen talouden kehitys

Ennakoitu tai toteutunut julkistalouden alijäämä ei saa ylittää 3 % bruttokansantuotteesta, ja julkinen velka on enintään 60 % bruttokansantuotteesta. Lisäksi on eräitä muita kriteerejä, katso tarkemmin lähdeviitteestä.

Valuuttakurssikehitys

Euroa käyttöönsä haluavan jäsenmaan on oltava ns. ERM II-vaiheessa vähintään kahden vuoden ajan, ennen kuin euron käyttöönotosta voidaan päättää. Tänä aikana maan kansallisen valuutan kurssi ei saa vaihdella enempää kuin ± 15 % ERM II -keskikurssista, nykyisin käytännössä euron arvosta. Tuon kahden vuoden aikana maan valuutan kurssiin ei myöskään saa kohdistua merkittävää muuttamispainetta (toisin sanoen keinotekoinen devalvaation tai revalvaation välttäminen ei tule kysymykseen).

Pitkien korkojen kehitys

Euron käyttöönotosta päättämistä edeltävän vuoden aikana maan pitkäaikaisten korkojen taso saa olla enintään 2 prosenttiyksikköä yli kolmen inflaatioasteeltaan alhaisimman jäsenmaan pitkän aikavälin korkotason. Euroa käyttöönsä haluavasta maasta lasketaan siis viimeisen 12 kuukauden pitkien korkojen keskiarvo, jota verrataan kolmen inflaatioltaan alhaisimman maan pitkien korkojen keskiarvoon.
Robert Henrik Rehbinder

Robert Henrik Rehbinder (15. heinäkuuta 1777 Paimio – 8. maaliskuuta 1841 Pietari) toimi Suomen suuriruhtinaskunnan valtiosihteerinä ja ministerivaltiosihteerinä vuosina 1811–1841. Tässä virassaan hän oli Suomen suuriruhtinaskunnan alkuajan korkeimpia virkamiehiä. Rehbinderillä oli ratkaiseva rooli Suomen autonomian aseman vahvistamisessa, hän osallistui Pietariin matkanneeseen lähetyskuntaan 1808, sekä hän toimi liäski Porvoon valtiopäivien valmistelussa. Hän kuului Rehbinderin aatelissukuun.
Rehbinder oli koulutukseltaan lakimies, ja hän toimi hovioikeudenneuvoksena Turun hovioikeudessa vuosina 1811–1822.
Vuonna 1824 valtiosihteeri Rehbinder ehdotti Suomen suuriruhtinaskunnan rajaa siirrettäväksi lännemmäs Pietarin porteilta, mutta tsaari Aleksanteri I katsoi, että Suomi säilyy varmemmin osana Venäjän valtakuntaa, kun raja on mahdollisimman lähellä tsaarin pääkaupunkia.
Rehbinderistä tuli kreivi 1826. Venäjän keisari Nikolai I myönsi Rehbinderille vuonna 1832 Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan suurristin briljanttien kera. Lisäksi hänelle oli myönnetty Pyhän Vladimirin ritarikunnan II luokan kunniamerkki ja Ruotsin kuninkaallisen Pohjantähden ritarikunnan I luokan komentajamerkki. Vuonna 1834 hän sai todellisen salaneuvoksen arvonimen. Hänet on myös promovoitu filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1840 Helsingin yliopiston 200-vuotisjuhlassa. Hän omisti Paimion Viksbergin kartanon.
Robert Henrik Rehbinder sekä hänen puolisonsa ja isänsä on haudattu suvun mausoleumiin Paimion Pyhän Jaakobin kirkkomaalle.
Rehbinderillä oli Helsingissä enimmillään viisi nimikkokatua. Näistä edelleen jäljellä ovat Iso Roobertinkatu Punavuoressa, Pieni Roobertinkatu Kaartinkaupungissa ja Rehbinderintie Eirassa. Lisäksi nykyisen Mannerheimintien eteläosa oli 1800-luvulla kaksiosainen esplanadikatu, jonka kadunpuoliskot oli nimetty Rehbinderin mukaan Itäiseksi ja Läntiseksi Heikinkaduksi (Henriksgatan). Heikinkatu-nimi oli käytössä vuoteen 1942, jolloin katu nimettiin uudelleen Mannerheimintieksi. Rehbinderillä oli siis nimikkokadut sekä molemmille etunimilleen että sukunimelleen.
Vuonna 1936 hänen muistokseen julkaistiin postimerkki.
FS Cyclone (1925)

Palvelus

Saksan laivaston moottoritorpedoveneen S24 laukaisema torpedo osui 30. toukokuuta 1940 alukseen katkaisten keulan.
NRP Azevia (P595)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1975.
Ichigo Kurosaki

Tausta

Ichigo on syntynyt 15. heinäkuuta ja on 15-vuotias. Hän asuu Karakuran kaupungissa kahden pikkusiskonsa, Yuzun ja Karinin, ja isänsä, Isshinin, kanssa. Hollow nimeltä Grand Fisher tappoi Ichigon äidin, Masaki Kurosakin, Ichigon ollessa yhdeksänvuotias.
Ichigo joutuu usein tappeluihin hiusvärinsä takia, joka sattuu luonnostaan olemaan oranssi. Ichigon nimi tarkoittaa "ensimmäistä" (ichi) ja "suojelijaa" (go). Ichigo tarkoittaa myös numeroita 1 (ichi) ja 5 (go) ja numerot nähdäänkin monessa yhteydessä sarjassa, muun muassa roikkumassa Ichigon huoneen ovessa. Kanjimerkein kirjoitettu "ichigo" tarkoittaa mansikkaa, josta Ichigo on saanut kuulla muutaman kerran mangassa. Toistaiseksi ainoastaan Ikkaku Madarame on sanonut pitävänsä nimestä, sillä kummankin nimet ovat synonyymeja samalle numerolle.
Ichigo antaa itsestään usein vaikutelman, että hän on etäinen ja kylmä luonne, ja omien sanojensa mukaan hän on rakentanut imagoaan koulussa vuosia. Todellisuudessa Ichigo välittää perheestään ja ystävistään enemmän kuin mistään muusta, ja useammin kuin kerran hän on asettanut oman elämänsä vaakalaudalle pelastaakseen perheensä ja ystävänsä. Ichigon ystävät luottavat hänen pärjäävän aina ja Ichigo pyrkii itsekin olemaan vahvempi puolustaakseen muita. Ichigo on kuitenkin jääräpäinen ja useimmiten hänelle on tästä enemmän haittaa kuin hyötyä.

Tapahtumia

Sarjan ensimmäisessä jaksossa shinigami Rukia Kuchiki törmää Ichigoon suojellessaan Karakuraa hollow'eilta. Ichigo ei olisi nähnyt Rukiaa ilman vahvaa henkipainettaan reiatsua, jonka ansiosta hän pystyy näkemään kuolleita sieluja, ns. haamuja. Hollow hyökkää Ichigon perheen kimppuun haistaessaan tämän vahvan henkipaineen ja Ichigo yrittää epätoivoisesti pelastaa perheensä. Tästä seurauksena Rukia haavoittuu suojellakseen Ichigoa, jolla ei ihmisenä olisi mitään mahdollisuuksia hollow'ia vastaan. Haavoittuneen Rukian on luovutettava osa voimistaan Ichigolle, jotta tämä voisi pelastaa perheensä hollow'n hyökkäykseltä. Ichigo ottaa kuitenkin vahingossa kaikki Rukian voimat, eikä Rukia pysty palaamaan Soul Societyyn, sielujen kaupunkiin, vaan jää auttamaan Ichigoa.
Golden Globe 2013

Golden Globe 2013 oli järjestyksessään 70. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2012 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa 13. tammikuuta 2013. Gaalan juonsivat Tina Fey ja Amy Poehler.
Lajos Varga

Lajos Varga (s. 5. joulukuuta 1950 Budapest) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Vácin hiippakuntaan 23. kesäkuuta 1974 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sicca Venerian titulaaripiispaksi 27. toukokuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Péter Erdő, jota avustivat Miklós Beer ja Juliusz Janusz.