google/wiki40b huggingface dataset:
Professori Itikainen

Professori Itikainen on Ilmari Vainion luoma suomalainen sarjakuvahahmo, joka esiintyi lastenlehti Pääskysessä (Professori Itikaisen käynti Joulupukin luona n:o 12/1914, ks. kuva). Professori Itikaisen tutkimusretki (1911) oli ensimmäinen kotimainen sarjakuvakirja.
Itikainen on pitkänhuiskea ja pitkäpartainen luonnontieteilijä, joka heiluttaa hyönteishaaviaan tilanteessa kuin tilanteessa ja kerää kasveja. Professorissa on piirteitä Ilmari Vainion isästä, kasvitieteilijä ja jäkälien tutkija tohtori Edvard August Vainiosta, joka keräsi jäkäliä kaikilta mantereilta. Seikkailutovereinaan professori Itikaisella oli kapteeni Pyöryläinen ja merimies Jukka Hyöryläinen.
Joukko seikkailee Suomi-nimisellä laivalla tai lentokoneella. Matkat vievät maailman ympäri, ja joskus jopa Kuuhun asti. Seikkailut muistuttavat Hjalmar Löfvingin Olli Pirteän seikkailuja, joissa matkattiin Suomi-nimisellä ilmapallolaivalla.
Suomessa julkaistiin syksyllä 1996 postimerkkivihko, joka esitteli suomalaisia sarjakuvasankareita - professori Itikainen oli mukana.
Hôpital Foch

Foch (ransk. Hôpital Foch) on suresneslainen sairaala. Osa Établissement de santé privé d'intérêt collectif ja Versailles’n yliopisto yliopiston opetuskeskuksesta on yksi Euroopan suurimmista sairaaloista.
Se on rakennettu vuonna 1929.
Pätkä

Pätkä (ruots. Stumpen) on Ola Fogelbergin luoma sarjakuvahahmo, joka seikkailee useimmiten yhdessä parhaan ystävänsä Pekka Puupään kanssa.
Alun perin Pätkä esiintyi Herra Pätkä -nimisessä omassa sarjakuvassaan, joka ilmestyi Elannon henkilöstölehdessä Työtoverissa vuosina 1929–1943. Kuluttajain Lehden sivuilla ilmestyneessä Pekka Puupää -sarjakuvassa Pätkä nähtiin ensi kerran vuonna 1931, ja Pekka ja Pätkä alkoivat pian esiintyä säännöllisesti toistensa sarjoissa. Lopulta Pätkä jäi yhdeksi Pekka Puupään vakiohahmoista, kun hänen oma sarjakuvansa lakkasi.
Sarjakuvassa Pätkä on pitkänenäinen, lyhyt ja hieman pyöreähkö mies. Hänkään ei ole suuri järjenjättiläinen, mutta kuitenkin jonkin verran nokkelampi kuin Pekka. Molemmat ovat Justiinan kurin alla. Sarjakuvan Pätkä on myös itse naimisissa, toisin kuin elokuvissa. Rouva Pätkää ei kuitenkaan nähty usein.
Sarjakuvassa Pätkä usein houkuttelee Pekan pahoille teille, kuten juomaan tai pelaamaan korttia. Hän lyö myös monesti vetoa Pekan kanssa, ja oveluudellaan yleensä voittaa. Pekka suostuu usein Pätkän ehdotuksiin ja seurauksena kärsii jotain.
Pekka ja Pätkä -elokuvissa Pätkää esitti Masa Niemi. Hän oli kova akrobaatti. Elokuvissa Pätkän hahmo oli monessa suhteessa erilainen kuin sarjakuvissa ja hänestä oli tullut Pekan tasavertainen aisapari, kun taas sarjakuvassa Pekka oli ollut selkeästi Pätkää tärkeämpi henkilö. Elokuvasarja päättyi Niemen tehtyä itsemurhan vuonna 1960. Elokuvissa Pätkän vakiohokema oli "Asiahan ei tietysti minulle kuulu, mutta..." Pätkän etunimi ilmoitettiin vain elokuvassa Pekka ja Pätkä lumimiehen jäljillä; se oli niin ikään "Pätkä".
Lanao del Norte

Lanao del Norte on Filippiinien Pohjois-Mindanaon alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Tubod. Provinssin naapureita ovat koillisessa Misamis Oriental ja Bukidnon, kaakossa Lanao del Sur ja lännessä Zamboanga del Sur. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 607 917.
Tommi Pikkarainen

Ura

Keskuspuolustajana pelannut Pikkarainen esiintyi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa yhteensä 39 ottelussa Kokkolan Pallo-Veikoissa kaudella 1990 ja Porin Pallo-Tovereissa kaudella 1991. Hän pelasi myös Ykköstä KPV:ssä ja Pallo-Iiroissa sekä Ruotsin 2. divisioonaa Husqvarna FF:ssä. Pikkaraisen pelaajaura huipputasolla päättyi polvivammaan 24-vuotiaana.
Pikkarainen on suorittanut Jalkapallovalmentajakoulun. Valmentajaurallaan hän on toiminut päävalmentajana muun muassa VG-62:ssa, PIF:ssä ja Salon Palloilijoissa sekä apulaisvalmentajana Interissä ja Jarossa. Jälkimmäisessä hän toimi myös junioripäällikkönä. Liigajoukkueen päävalmentajaksi Pikkarainen nimitettiin ensimmäistä kertaa lokakuussa 2009, kun hän teki Vaasan Palloseuran kanssa kaudet 2010–2011 kattaneen sopimuksen. VPS sijoittui Pikkaraisen johdolla liigan kymmenenneksi kaudella 2010, mutta seuraavalla kaudella hän ja seura purkivat sopimuksensa ennenaikaisesti heinäkuussa 2011 joukkueen ajauduttua yhdeksän ottelun voitottomaan putkeen. Päävalmentajaksi siirtyi Pikkaraisen apulaisvalmentajana toiminut Petri Vuorinen.
Carl Brewer

Carl Brewer (21. lokakuuta 1938 Toronto, Kanada – 26. elokuuta 2001 Toronto, Kanada) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän toimi Suomessa yhden kauden HIFK:n pelaajavalmentajana, jolloin oli luomassa HIFK:n kuuluisaa fyysistä pelitapaa.
Breweriä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista ulkomaalaisvahvistuksista Suomen jääkiekon pääsarjassa. Hän oli jo tullessaan HIFK:hon NHL:n tähtipuolustajia. Brewer toimi HIFK:n pelaajavalmentajana kauden 1968–1969 ja johdatti helsinkiläisseuran mestaruuteen. Brewer pelasi SM-sarjassa kauden aikana 20 peliä saldolla 4+14.
NHL:ssä Brewer pelasi 11 kautta Toronto Maple Leafsissa, Detroit Red Wingsissä ja St. Louis Bluesissa. Hän voitti urallaan kolme Stanley Cup -mestaruutta. Kovaotteinen puolustaja pelasi yhteensä 604 NHL:n runkosarjaottelua saldolla 25+198. Pudotuspeleissä Brewer pelasi 72 ottelua pistein 3+17.
Brewerin ja Juha Rantasilan välille syntynyttä erimielisyyttä on Rantasila puinut omissa muistelmissaan Puolustaja, ja asia käsitellään myös Matti Sovijärven kirjoittamassa Brewerin elämäkerrassa Carl Brewer – Jääkiekkoelämää. Brewer ei olisi halunnut Rantasilan pelaavan SM-sarjan viimeisessä ottelussa kaudella 1969. Kiistan vuoksi Brewer jäi itse pois, mutta Rantasilan tunnelmat olivat huonot ja hän pelasi kehnosti, joskin HIFK silti voitti.
Valentina Cervi

Ura

Valentina Cervi syntyi Roomassa vuonna 1976. Hänen isoisänsä on Isä Camillo -elokuvista tunnettu näyttelijä Gino Cervi. Valentina Cervi aloitti näyttelijänuransa 10-vuotiaana italialaisessa elokuvassa Portami la luna.
Cervi on näytellyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa Italiassa, Iso-Britanniassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hän esiintyi englanninkielisessä roolissa ensimmäisen kerran vuonna 1996 Jane Campionin elokuvassa Naisen muotokuva. Servi esitti pääosaa elokuvassa Artemisia, joka perustui taiteilija Artemisia Gentileschin elämään. Vuonna 1999 hän oli ehdolla César-palkinnon saajaksi roolistaan ranskalaisessa elokuvassa Robert-ei-saa.
Cervi näytteli italialaista etsivää Arianna BBC:n sarjassa Zen ja mielisairasta Berthaa Kotiopettajattaren romaanin filmatisoinnissa Jane Eyre vuonna 2011. Hän alkoi näytellä vampyyri Salomea HBO:n sarjassa True Blood sarjan viidennellä kaudella.
Brasiliankerttupeukaloinen

Levinneisyys

Brasiliankerttupeukaloista tavataan Bolivian itäosissa ja Brasilian keskiosissa. Lajia uhkaa sademetsien hakkuu, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
2-heksanoli

Terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää ihoa. Aineelle altistumisesta voi seurata vaikutuksia keskushermostossa.
Arto Nieminen

Arto Nieminen (s. 1957) on suomalainen teatterinäyttelijä, kirjailija ja ohjaaja. Hän on lisäksi toiminut ääninäyttelijänä vuodesta 1995 lähtien. Niemisen näyttelijäura alkoi 1980-luvulla. Lisäksi Nieminen on toiminut freelance-teatterintekijänä vuodesta 1990 lähtien.
Boris Akunin

Boris Akunin (ven. Борис Акунин; oikealta nimeltään Grigori Šalvovitš Tšhartišvili ven. Григорий Шалвович Чхартишвили, s. 20. toukokuuta 1956 Georgia) on venäläinen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten 1800-luvun loppupuolelle sijoittuvista dekkareistaan, joiden pääosassa on Erast Fandorin -niminen etsivä. Hänen kirjojaan on käännetty monelle kielelle ja ne ovat hyvin suosittuja Venäjällä.
Akunin on opiskellut Aasian-tutkimusta ja japanin ja englannin kieliä. Hän on kääntänyt japanilaista kirjallisuutta ja toiminut japanin tulkkina. 
Akunin on käyttänyt myös kirjailijanimiä Anatoli Brusnikin ja Anna Borisova.
Nikkilänjärvi (Orivesi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen rantoja ympäröivät eri suunnilta taajaman lähellä sijaitsevat peltomaat, jotka viettävät pääosin rannoille päin. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa peltoa tai rantakosteikkoa. Rannan tuntumaan ylettyy taajaman taloja sekä kirkon mäen suunnalla että Kortelahden suunnalla. Niille tulee tie yhdystieltä 3260, joka kiertää järven sen itäpuolelta.

Vedenlaatu

Järven vedenlaatu on heikko, sillä aikaisimpina vuosina siihen laskettiin jätevedenpuhdistamon vesiä. Järven tilaa on seurattu mittauksin ainakin vuosien 1996–2009 aikana. Veden kokonaisfosforipitoisuuksien keskiarvo oli tänä aikana 200 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kokonaistyppipitoisuuksien keskiarvo 2600 μg/l. Tulosten perusteella Nikkilänjärvi on erittäin rehevöitynyt järvi. Vedenpuhdistamon jätevesien fosforipitoisuudet olivat noin 300 μg/l. Ylivirtauskausina järvestä valuu ravinteikkaista vettä Eräjärveen, joka kuormittuu siitä lisää. Eräjärven kunnostushankkeen yhteydessä onkin ehdotettu Nikkilänjärven kemiallista käsittelyä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä mpy. Valuma-alueen pinta-ala on 0,96 neliökilometriä (km²), josta 0,27 km² eli 29 % on peltoa ja 0,52 km² metsämaata. Rakennettua aluetta on 0,1 km². Järvestä lähtee lyhyt laskuoja Eräjärven Kortelahteen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli peltomaiden ympäröimä. Silloin kirkonkylän tie kulki järven länsipuolelta ohi etelään.
Jussi Onnismaa

Jussi Onnismaa on ohjauksen dosentti, työnohjaaja (STOry) ja kouluttaja, organisaatiokonsultti FiNOD sekä johtoryhmien valmentaja Werka kehitys Oy:ssa. Hän on ollut asiantuntijana ja ideoijana useissa työelämää ja koulutusta lähentävissä kehittämishankkeissa. Onnismaa on tietokirjailija ja hän on julkaissut kirjoja ja artikkeleita ohjauksesta, dialogisuudesta, ammattietiikasta, työhyvinvoinnista, sosiaalisesta muistista ja organisaatioista.
Tristan Bernard

Tristan Bernard (oikealta nimeltään Paul Bernard, 7. syyskuuta 1866 Besançon – 7. joulukuuta 1947 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, novelisti, toimittaja ja lakimies. Hän kirjoitti paljon komedianäytelmiä erityisesti Pariisissa suosituille bulevarditeattereille. Hänen kuuluisimpia näytelmiään ovat muun muassa L’Anglais tel qu’on le parle (1899), Triplepatte (1905) ja Monsieur Codomat (1907). Bernard oli yksi Le Canard enchaîné -sanomalehden perustajista.
Tristan Bernardin lapsia ovat elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja Raymond Bernard ja näytelmäkirjailija Jean-Jacques Bernard.
Inno e Marcia Pontificale

Hymnin latinankielinen versio II

(Evaristo D'Anversa) 
Roma, alma parens, Sanctorum Martyrumque, 

Nobile carmen, te decete, sonorumque, 

Gloria in excelsis, paternæ maiestati 

Pax et in terra fraternæ caritati 
Ad te clamamus, Angelicum pastorem: 

Quam vere refers, Tu mitem Redemptorem! 

Magister Sanctum, custodis dogma Christi, 

Quod unun vitæ, solamen datur isti. 
Non prævalebunt horrendæ portæ infernæ, 

Sed vis amoris veritatisque æternæ. 
Salve, Roma! 

In te æterna stat historia, 

Inclyta, fulgent gloria 

Monumenta tot et aræ. 
Roma Petri et Pauli, 

Cunctis mater tu redemptis, 

Lúmen cunctæ in facie gentis 

Mundique sola spes! 
Salve, Roma! 

Cuius lux occasum nescit, 

Splendet, incandescit, 

Et iniquo oppilat os. 
Pater Beatissime, 

Annos Petri attinge, excede 

Unum, quæsumus, concede: 

Tu nobis benedic.
HLA-B27

Human Leukocyte Antigen (HLA) B27 (alityyppi B*2701-2759)  on kudosantigeeni joka sijaitsee kromosomi 6:ssa. Suomessa noin 14%:lta väestössä (eli n. 750 000) löytyy tämä kudostekijä. 
Tämä riskitekijä kohottaa mahdollisuutta sairastua joukkoon reuma- ja suolistotulehdustauteja kuten selkärankareumaan, Reiterin tautiin, reaktiiviseen niveltulehdukseen, sekä ulseratiivisen koliitin ja psoriasiksen yhteydessä esiintyvään spondyliittiin. Taudin muodostumiseen, esim. reaktiivisen niveltulehduksen syntyyn tarvitaan kuitenkin altistus Yersinia, Shigella, Chlamydia, Salmonella tai Campyloryhmien bakteereille.
Bartolomeos I

Tausta

Bartolomeos syntyi Imbroksen saarella  (turk. Gökçeada), joka sijaitsee Turkin puoleisella Aigeianmeren rannikolla. Bartolomeos on Turkin kansalainen mutta etnisesti turkinkreikkalainen. Hän puhuu kreikkaa, turkkia, latinaa, ranskaa, italiaa, englantia, saksaa ja muinaiskreikkaa.

Kirkolliset vihkimykset ja opiskelu

Dimitrios Arhondoris vihittiin 1961 munkiksi ja diakoniksi ja sai kirkolliseksi nimekseen Bartolomeos. Hän valmistui Istanbulin edustalla olevalla Halkin saarella sijainneesta teologisesta koulusta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen kaksivuotisen asevelvollisuuden asevoimissa.
Vuosina 1963–1968 Bartolomeos opiskeli Roomassa sijaitsevassa katolisen kirkon orientaalisessa instituutissa sekä Sveitsissä Geneven lähellä Celignyssä sijaitsevasa Kirkkojen maailmanneuvoston ylläpitämässä Bosseyn Ekumeenisessa Instituutissa ja Saksassa Münchenin yliopistossa erikoisalanaan kanoniset lait. Tohtorinväitöksensä hän teki Rooman paavillisessa orientaalisessa instituutissa Gregoriaaniseen yliopistoon aiheesta ”Pyhien kanonien kodifiointi ja kanoniset instituutiot ortodoksisessa kirkossa”. 
Vuonna 1968 Bartolomeos palasi Halkin saaren teologiseen kouluun ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Samalla hän sai munkeille kuuluvan arkkimandriitan arvonimen. Piispaksi hänet vihittiin nimellä Filadelfian piispa vuonna 1973. Vuonna 1990 hänestä tuli Khalkedonin metropoliitta ja samalla Konstantinopolin patriarkaatin toimiston johtaja. Pyhän Synodin jäsen hän on ollut vuodesta 1974.
Kun Demetrios I kuoli lokakuussa 1991, valittiin metropoliitta Bartolomeos yksimielisesti uudeksi Konstantinopolin ja Uuden Rooman Arkkipiispaksi ja Ekumeeniseksi Patriarkaksi. Hänet asetettiin virkaansa 2. marraskuuta 1991.

Toiminta

Patriarkka Bartolomeos on kunnostautunut kansainvälisissä kysymyksissä ja hän on toiminut välittäjänä islamilaisen maailman (Turkki) ja läntisen maailman (EU) välissä sekä Turkin ja Kreikan välisissä suhteissa. Hänet tunnetaan myös aktiivisuudestaan ympäristökysymyksissä.
Bartolomeos osallistui paavi Franciscuksen virkaanastumismessuun maaliskuussa 2013. Tämä oli ensimmäinen kerta vuoden 1054 (ks. suuri skisma) jälkeen, kun Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka otti osaa Rooman piispan virkaanastujaisiin.

Kunnianosoitukset

Bartolomeoksella on lukuisia kunniatohtorin arvonimiä useissa yliopistoissa muun muassa Ateenan yliopiston teologisessa koulussa ja Moskovan teologisessa akatemiassa. Yhdysvaltojen kongressi myönsi hänelle vuonna 1997 kultaisen mitalinsa.
Ian Kershaw

Ian Kershaw (29. huhtikuuta 1943 Oldham, Lancashire, Englanti), Sir, on brittiläinen historioitsija, joka tunnetaan Adolf Hitler -elämäkerroistaan. Hän on professori Sheffieldin yliopistossa. 
Kershaw on naimisissa Dame Betty Kershaw’n kanssa.
Kirkholman taistelu

Tausta

Kirkholman taistelu käytiin Ruotsin–Puolan sodan aikana. Vanha-Liivinmaa oli luhistunut ja ulkovallat kilpailivat sen jaosta keskenään. 1500-luvun lopulla Venäjä oli pelattu kisasta ulos ja jäljellä olivat Ruotsi ja Puola. Ruotsi ja Puola olivat saaneet yhteisen kuninkaan, kun Sigismund III Vaasa nousi Ruotsin kuninkaaksi vuonna 1592. Hänet oli valittu vuonna 1587 myös Puolan kuninkaaksi. Katolilainen kuningas herätti vastustusta Ruotsissa ja puolalaisia vastustamaan nousi Sigismundin setä Kaarle-herttua. Kaarle kukisti ensin puolalaiset Ruotsissa ja Suomessa, jonka jälkeen taistelut siirtyivät Liivinmaalle. Vuonna 1604 kuninkaan arvon käytön aloittanut Kaarle IX nousi maihin Baltian eteläosissa kesällä 1605. Ruotsalaisten tarkoituksena oli vallata puolalaisten hallussaan pitämä Riian kaupunki.

Taistelu

Ruotsalaiset saapuivat taistelupaikalle puolitoista vuorokautta kestäneen sateessa tehdyn marssin jälkeen. Riian edustalla Kirkholmassa eli nykyisessä Salaspilsissä Latviassa he ottivat edulliset asemat ja aamulla 27. syyskuuta Kaarle antoi käskyn ryhtyä hyökkäykseen. Kaarlen armeijaan kuului 11 000 sotilasta. Puolalaisia oli vain 3 500. Puolalaiset teeskentelivät vetäytyvänsä, jolloin ruotsalaiset etenivät epäedullisempaan tasaiseen maastoon, joka suosi Puolan valiojoukkoihin kuuluneita ns. siivekkäitä husaareja ja heidän tukenaan olleita tataareja. Puolalaisen ratsuväen hyökkäystä johti hetmanni Jan Karol Chodkiewicz ja rynnäkkö mursi ruotsalaisen jalkaväen puolustuksen. Ruotsalaiset kärsivät suuret tappiot ja kääntyivät pakoon. Kaarle-herttua menetti hevosensa ja sai iskun päähänsä. Liivinmaalainen Henrik Wrede sai kuitenkin pelastettua hänet luovuttamalla herttualle oman ratsunsa ja saaden itse surmansa.

Seuraukset

Ruotsalaiset menettivät taistelussa noin 9 000 miestä kaatuneina, kun taas puolalaisten tappiot jäivät vain noin 100 mieheen.
Kaarle syytti tappiosta ruotsalaisten sotilaiden pelkuruutta. Tappio herätti myös huomiota Ruotsin armeijan vanhanaikaiseen aseistukseen ja huonoon koulutukseen. Myöhemmin Kaarlen poika Kustaa II Aadolf johtikin myöhemmin kokonaan uudenlaista ruotsalaista armeijaa uusine aseineen ja taktiikoineen.
Puolassa Sigismund sai puolestaan onnittelut voittonsa johdosta muun muassa paavilta, Turkin sulttaanilta ja Persian šaahilta. Vuonna 1609 puolalaiset olivat vallanneet ruotsalaisten hallussa olleet Viljandin ja Pärnun, jolloin he hallitsivat koko Liivinmaata. Osapuolet solmivat lopulta aselevon vuonna 1611, mutta Ruotsalaiset valtasivat Liivinmaan vuonna 1611 kuolleen Kaarlen pojan Kustaa II Aadolfin valtakaudella.
Rankine-asteikko

Rankine-asteikko (yksikön tunnus °R tai °Ra, lausutaan răngˈkĭn) on skotlantilaisen insinöörin ja fyysikon William John Macquorn Rankinen vuonna 1859 ehdottama termo­dynaaminen lämpötila-asteikko. Rankine-asteikko on absoluuttinen asteikko, jollaisella on nollapiste absoluuttisessa nollapisteessä. Rankine-asteikon arvo on suoraan verrannollinen aineen lämpöliikkeen energian odotusarvoon, minkä vuoksi se on ollut tieteessä ja tekniikassa tärkeän asteikon asemassa. Toinen tällainen asteikko on ollut SI-yksiköllä kelvin, joka on saavuttanut merkittävimmän aseman tieteen yksikköjärjestelmän standardeissa. Rankine-asteikkoa on käytetty hiljattain muun muassa Yhdysvalloissa joillakin teknisillä aloilla, mutta Yhdys­valtojen kansallinen standardi- ja teknologia­instituutti NIST ei sitä enää suosittele.
Everettin laivastosatama

Everettin laivastoasema (engl. Naval Station Everett) on Yhdysvaltain laivaston tukikohta Yhdysvaltain länsirannikolla Washingtonissa Everettissä, joka sijaitsee nelisenkymmentä kilometriä Seattlestä pohjoiseen. Vuonna 1994 avattu tukikohta sijaitsee Puget Soundin koillisrannalla ja se on suunniteltu lentotukialusosaston tukikohdaksi. 
Tukikohtaan on sijoitettu lentotukialuksen lisäksi kuusi hävittäjää ja Yhdysvaltain rannikkovartioston aluksia. Tukikohdassa työskentelee noin 6 000 henkilöä ja se on Everettin kaupungin toiseksi suurin työllistäjä. Laivastosatama otettiin käyttöön 1994.
Ferdinand Guillaume

Ferdinand Guillaume (19. toukokuuta 1887 Bayonne – 3. joulukuuta 1977 Viareggio) oli Italian kansalaisuuden ottanut ranskalaissyntyinen mykkäelokuvan koomikko.
Sirkusperheeseen syntynyt Guillaume työskenteli pienestä pitäen klovnina. Julius Antamoro palkkasi hänet vuonna 1910 Cinesille, jossa hän teki pitkän Tontolino-komedioiden sarjan. Vuonna 1911 Guillaume esitti pääosaa Cinesin ensimmäisessä pitkässä elokuvassa Pinocchio, josta tuli suuri menestys. Samana vuonna Guillaume siirtyi Pasqualille, jolle hän loi Polidor-nimisen komediahahmon. Vuonna 1914 hän perusti oman tuotantoyhtiön Polidor Filmin. Guillaume ohjasi ja näytteli perheenjäsentensä kanssa yli sata lyhyttä Polidor-komediaa, joista vain muutamat ovat säilyneet. Italian elokuvan kriisivuosina 1920-luvun alussa hän palasi näyttämölle, mutta esiintyi 1930-luvun lopulta lähtien jälleen elokuvien sivuosissa. 1950- ja 1960-luvuilla Guillaume teki muutamia nostalgisia rooleja muun muassa Federico Fellinin elokuvissa.
NHL-kausi 1950–1951

NHL-kausi 1950–1951 oli National Hockey Leaguen historian 34. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli Toronton viides Stanley Cup -mestaruus seitsemän vuoden sisällä.
Runkosarjan piste- ja maalipörssin sekä Art Ross Trophyn voitti Detroit Red Wingsia edustanut Gordie Howe. Howe keräsi 70 ottelussa yhteensä 86 tehopistettä, joista 43 oli maaleja ja 43 syöttöpisteitä. Lisäksi hän  jakoi syöttöpörssin voiton Ted Kennedyn kanssa. Hart Trophy puolestaan myönnettiin Boston Bruinsissa keskushyökkääjänä pelanneelle Milt Schmidtille.
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Montreal Canadiensin Maurice Richard. Hän teki 11 pudotuspeliottelussa 13 tehopistettä, joista 9 oli maaleja ja 4 maaliin johtaneita syöttöjä. Parhaalle tulokkaalle annettavan Calder Memorial Trophyn sai Detroit Red Wings -maalivahti Terry Sawchuk.
Suomalainen Pentti Lund pelasi New York Rangersissa hyökkääjänä 59 ottelua ja teki niissä 20 pistettä.
Gilbert Diendéré

Gilbert Diendéré (s. 1960 ?) on burkinalainen upseeri. Hän toimi Burkina Fason väliaikaisena valtionpäämiehenä 17. -23. syyskuuta 2015.
Diendéré johti Kansallisen demokratianeuvoston nimeä kantavaa sotilasjunttaa, joka kaappasi vallan Burkina Fasossa 17. syyskuuta 2005 ja syrjäytti presidentti Michel Kafandon. Diendéré tunnetaan vuonna 2014 syrjäytetyn presidentti Blaise Compaorén kannattajana.
Vuonna 1987 oli Burkina Fasossa vallankaappaus, joka johti Blaise Compaorén pitkään valtakauteen. Vallankaappauksen yhteydessä surmattiin maan presidentti Thomas Sankara. Diendérén on väitetty olleen keskeisenä tekijänä vallankaappauksessa. Vuodesta 1987 hänet tunnettiin Blaise Compaorén uskollisena tukijana ja hän palveli eliittirykmentin komentajana. Vuonna 2014 Michel Kafandon väliaikaishallitus erotti hänet tehtävistään.
Diendéré on tyrmännyt huhut, joiden mukaan 2014 syrjäytetty Compaoré olisi ollut kaappauksen taustavaikuttaja. Vakituinen armeija ei hyväksynyt Diendérén johtaman presidentin turvakaartin tekemää vallankaappausta eikä myöskään Länsi- Afrikan talousyhteisö ECOWAS. Neuvottelujen jälkeen Diendéré erosi tehtävistään 23. syyskuuta 2015 ja totesi kaappauksen olleen ajan ja resurssien tuhlausta.
Kaappauksen kuivuttua kokoon Burkina Fason hallitus jäädytti Diendérén ja muiden siihen osallistuneiden pankkitilit. Diendéré katsoi viisaammaksi siirtyä Vatikaanin suurlähetystön suojiin. Saatuaan vakuutuksen henkensä säästymisestä hän antautui hallitukselle. 1. lokakuuta 2015.
Lokakuun 2015 kaappaukseen osallistuneet joutuvat oikeudessa vastaamaan syytteisiin. Diendéré joutuu vastaamaan kysymyksiin osuudestaan tapahtumiin, jotka johtivat maan entisen presidentin, Thomas Sankaran kuolemaan.
Baunt

Baunt (ven. Ба́унт) on järvi Burjatian tasavallan Bauntin evenkiläisessä piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Južno-Muiski-harjanteen ja Vitimin ylätasangon erottavassa Tsipa-joen kattilalaaksossa 1059 metrin korkeudella merenpinnasta. Järven pinta-ala on 165 neliökilometriä ja suurin syvyys 33 metriä.
Järven rannalla sijaitsee Bauntin asutus (30 asukasta vuonna 2008). Hopton-vuoren juurella toimii vuonna 1934 perustettu Bauntin kivennäisvesi- ja ilmakylpylä.
Kaukainen sointi

Kaukainen sointi (saks. Der ferne Klang) on Franz Schrekerin kolminäytöksinen ooppera. Se esitettiin ensimmäistä kertaa 18. elokuuta 1912 Opernhausissa Frankfurt am Mainissa. Kapellimestarina oli Ludwig Rottenberg.
Aleksandra Kustova

Aleksandra Kustova (s. 26. elokuuta 1998) on venäläinen mäkihyppääjä.
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Kustova hyppäsi normaalimäessä 24:nneksi.
Maailmancupissa Kustova kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 Tšaikovskissa ja sijoittui 44:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 11:nneksi joulukuussa 2016 Nižni Tagilissa.
Nuorten MM-kilpailuihin Kustova on osallistunut kahdeksan kertaa vuosina 2011–2018. Joukkuemäessä hän on voittanut kaksi hopeamitalia. Normaalimäesä hän on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi.