google/wiki40b huggingface dataset:
Punaperäkaklattaja

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 53–58 cm. Naaras painaa noin 540 g ja koiras noin 640 g. Habitukseltaan ne muistuttavat kalkkunaa, sillä niillä on pieni pää, pitkä pyrstö ja voimakkaat koivet. Höyhenpuku on selkäpuolelta tummanruskea ja alapuolelta vaaleampi. Pää ja jalat ovat harmaat ja alaperä punaruskea tai valkoinen, riippuen alalajista. Äänet ovat voimakkaita, kaklattavia.
Laji on sosiaalinen ja esiintyy pieninä parvina. Ne yöpyvät perhekunnittain puussa, jolloin parveen kuuluu 2–3 aikuista ja 2–3 nuorta lintua.

Esiintyminen

Laji elää Etelä-Amerikan pohjoisosissa Kolumbiassa, Venezuelassa ja näiden edustalla olevissa saarissa Grenadassa, Saint Vincentillä, Grenadiineilla sekä Trinidad ja Tobagolla. Saarille se on ehkä levinnyt ihmisen mukana. Sen elinalueen laajuus on noin 480 000 neliökilometriä ja kanta on vielä elinvoimainen, vaikka metsästyspaine on kova ja kanta on paikoitellen vähentynyt voimakkaasti.

Elinympäristö

Lajin elinympäristöjä ovat metsät, pensaikkoiset avomaat ja taimikot sekä vasta kasketut metsät.

Lisääntyminen

Pesintä alkaa yleensä sadekauden alussa, tavallisesti toukokuussa. Pesintää on havaittu jo tammikuusta alkaen. Risuista rakennettu pesä on yleensä puussa, usein myös maassa. Se pesii usein toisen lajin vanhaan pesään. Naaras munii kolme tai neljä isoa valkoista munaa, joita se hautoo yksin.

Ravinto

Punaperäkaklattaja ruokailee tavallisesti puussa etsien hedelmiä, kukkia, lehtiä ja siemeniä.
Oksalyylikloridi

Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Oksalyylikloridi on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Se reagoi veden kanssa muodostaen oksaalihappoa ja suolahappoa, alkoholien kanssa muodostaen oksaalihapon estereitä ja amiinien kanssa amideja.
Oksalyylikloridia valmistetaan oksaalihapon ja fosforipentakloridin välisellä reaktiolla. Sitä käytetään agrokemikaalien, lääkeaineiden ja muiden hienokemikaalien valmistuksessa. Oksalyylikloridi reagoi karboksyylihappojen kanssa muodostaen muita happoklorideja, hiilimonoksidia ja hiilidioksidia. Katalyyttinä reaktiossa käytetään dimetyyliformamidia. Toinen reaktio, jossa oksalyylikloridia käytetään usein on Swern-hapetus. Siinä oksalyylikloridi ja dimetyylisulfoksidi hapettavat alkoholit aldehydeiksi tai ketoneiksi.
Fā’

Fā’ (arab. فاء‎, fā’, pers. ‏ف‎, fe) on arabialaisen kirjaimiston 20. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ف ja vastine heprealaisessa kirjaimistossa pe (פ). Fā’ lausutaan arabiaksi ja persiaksi [f].
Fā’n kirjoitusasu riippuu siitä, missä kohdassa sanaa kirjain esiintyy. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, jotka on pakko kirjoittaa erilleen seuraavasta kirjaimesta, fā’ kirjoitetaan فـ (esim. فو fū). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä fā’n kirjoitusasu on ـفـ (esim. نفو nfū), ja sanan lopussa edeltävään kirjaimeen liitettynä se kirjoitetaan ـف (esim. نف nf).
Kurdin kielessä käytetään fā’sta muodostettua kirjainta ڤ ilmaisemaan soinnillista [v]-äännettä. Malaijin kielessä käytetyssä jawi-aakkostossa sama kirjain ilmaisee äännettä [p].
Hors d’œuvre

Käsitteellä hors d'œuvre (fr [ɔʁˈdœvʁ] : "työn ulkopuolella") tarkoitetaan ranskalaisessa keittiössä yleensä kylmänä tarjoiltavaa alkupalaa tai pikkupurtavaa. Ranskassa ilmaisua käytetään myös laajemmin merkityksessä lisä tai ylimääräinen. Ilmaisu on taipumaton. Erikoismerkin œ puuttuessa ilmaisu voidaan kirjoittaa myös hors d'oeuvre.
Suomessa ilmaisulla hors d'œuvre voidaan tarkoittaa voileipätarjotinta, mutta myös kokonaista voileipäpöytää. Suomalaisessa keittiöperinteessä merkitys voidaan rajoittaa myös ennen ateriaa tarjottaviin kylmiin tai lämpimiin pikkuruokiin.
Ranskalaisen perinteen mukaisesti aterian yhteydessä tarjottavan hors d'œuvren tarkoituksena on saada ruokahalu kasvamaan tai sillata varsinaisen aterian tai pääruuan odotteluun kuluvaa aikaa. Tässä tarkoituksessa voidaan tarjota esimerkiksi pieni annos salaattia, kalaa, leikkeleitä, kinkkua tai juustoa sekä näiden yhdistelmiä. Tässä tarkoituksessa hors d'œuvre tarkoittaa samaa kuin entrée, suomeksi alkupala. Muissa kielissä tällaisia tarjottavia kutsutaan esimerkiksi nimillä antipasto, meze tai zakuski.
Erilaisia hors d'œuvre -annoksia voidaan tarjota myös aterian ulkopuolella tai sen sijaan tilaisuuksissa, jotka sijoittuvat varsinaisten aterioiden väliin. Tällaisia ovat esimerkiksi cocktailtilaisuudet, juhlavastaanotot tai julkistamistilaisuudet. Tarjottavat annokset ovat tällöin lähinnä suupalan kokoisia, ja ne valmistetaan syötäväksi ilman aterimia. Esimerkkeinä voisivat olla esimerkiksi eri tavoin höystetyt kananmunan puolikkaat, pienet voileivät, tuulihatut tai miniatyyrileivokset.
Maureen O’Hara

Ura

O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elokuvansa oli Jamaica Innin rannikkorosvot (Jamaica Inn, 1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elokuvassa Notre Damen kellonsoittaja. Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elokuvassa Vihreä oli laaksoni (How Green Was My Valley, 1941), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1941.
O’Hara puhui sujuvasti iiriä ja käytti sitä elokuvissa Vaitelias mies (The Quiet Man, 1952), Suuri paraati (The Long Gray Line, 1954) ja Äitini on naiseni (Only the Lonely, 1991). Hänen muihin tunnettuihin elokuviinsa kuuluu muun muassa Rio Grande (Rio Grande, 1950).
O’Hara lopetti näyttelijänuransa 1970-luvun alussa mutta palasi näyttelemään 1990-luvun alussa. Vuonna 1991 hän esiintyi Äitini on naiseni -elokuvassa John Candyn ja Ally Seedin kanssa. Hänen viimeinen televisiotyönsä oli tv-elokuva The Last Dance yhdessä muun muassa Eric Stolzin kanssa. Vuonna 2014 O’Haralle myönnettiin Oscar-kunniapalkinto.

Yksityiselämä

O’Hara oli kotoisin läheltä Dublinia. Hän oli naimisissa kolme kertaa, ja hänellä oli yksi lapsi.
Kansallis-Osake-Pankki

Kansallis-Osake-Pankki, lyhyemmin Kansallispankki tai KOP, oli vuosina 1889–1995 toiminut suomalainen liikepankki. Se perustettiin suomalaisuusliikkeen vastineeksi ruotsinkielisten Yhdyspankille. Vuonna 1933 KOP:hen sulautui Luotto-Pankki ja vuonna 1958 Suomen Maatalous-Osake-Pankki. KOP:n pääkonttori sijaitsi Helsingin Aleksanterinkadulla Theodor Höijerin suunnittelemassa, vuonna 1893 valmistuneessa rakennuksessa, jota oli laajennettu vuosina 1925 (Onni Tarjanne) ja 1962 (Antero Pernaja).
Pankkikriisin yhteydessä vuonna 1992 STS-pankki fuusioitiin KOP:hen. Vuonna 1994 KOP joutui vakavaraisuutensa paikkaamiseksi järjestämään osakeannin, Kansallisannin, jolla se keräsi sijoittajilta kaksi miljardia markkaa lisäpääomaa. Osakekirjan ulkoasu oli koko pankin ajan samankaltainen.
Lopulta vuonna 1995 Kansallispankki ja Suomen Yhdyspankki sulautuivat muodostaen Merita Pankin (sittemmin osaksi Nordeaa). Fuusiossa Kansallispankin omistajat saivat 41,7  % Meritan osakkeista.
Kansallispankin tunnus oli sininen tyylitelty orava.

Perustaminen

Kansallis-Osakepankki perustettiin vuonna 1889. Perustajia oli viisi: Otto Stenroth, Lauri Kivekäs, Matti Äyräpää sekä veljekset Otto ja August Hjelt. Perustamisessa kielikysymys näytteli tärkeää osaa. Pankkitoimen koettiin olevan ruotsinkielisten hallussa; tarvittiin suomalainen ja suomenmielinen liikepankki. Perustettavan pankin osakkeita merkitsi suuri joukko suomenmielisiä ihmisiä eri puolella Suomea. Perustava yhtiökokous pidettiin 12.10.1889. Pääkonttori avattiin yleisölle 8.2.1890; yksittäisiä talletuksia oli otettu ja lainoja annettu jo sitä ennen.
Pankin ensimmäinen nimi oli Kansallis-Osakepankki. Tällä nimellä pankki toimi vuodet 1889–1892, ennen kuin nimi ruvettiin kirjoittamaan kahdella yhdysviivalla Kansallis-Osake-Pankki.
Suomalaiskansallisissa piireissä odotettiin aluksi Kansallis-Osake-Pankin toimivan aseena kielitaistelussa. Pankin johto ei kuitenkaan ajanut jyrkkää kielikantaa, vaan näki tärkeämmäksi pankin terveen kasvun turvaamisen. Jyrkkä ja selkeä kielikanta ei myöskään ollut edellytys tulla valituksi pankkiin esimieheksi tai toimikunnan jäseneksi. Eräillä paikkakunnilla aiheutuikin kiistoja, kun ruotsinkielisiä oltiin ottamassa näille paikoille. Suomenkielisen ja -mielisen liike-elämän nousu kuitenkin hyödytti pankkia sen toiminnan alkuvuosikymmeninä.
Lappeenrannan kisapuiston jäähalli

Hallin ongelmat

Hallissa on ollut viime vuosina paljon ongelmia. Esimerkiksi vuonna 2016 tehtiin tutkimus, jossa paljastui, ettei hallin katto kestä paljoa painoa. Tämän takia hallin katto joudutaan talvisin kolaamaan puhtaaksi uudesta lumesta. Katon painorajoituksien takia halliin ei voi myöskään asentaa isompaa mediakuutiota. Lappeenrantaan suunnitellaankin uutta hallia, jonka olisi tarkoitus valmistua vuoteen 2021 mennessä.
Enamiinit

Enamiinit eli alkenyyliamiinit tai vinyyliamiinit ovat orgaanisia yhdisteitä. Ne ovat vinyylisiä amiineja eli aminoryhmään nähden α-asemassa oleva hiili muodostaa hiili-hiili-kaksoissidoksen. Rakennetta voidaan kuvata kaavalla R₂NCR=CR₂.

Synteesi ja ominaisuudet

Enamiinit ovat tautomeerisia imiinien kanssa ja tämä tautomeria on samankaltainen keto-enolitautomerian kanssa, jossa tautomerisia yhdisteitä ovat enolien kanssa aldehydit tai ketonit. Stabiileimpia enamiineja ovat sekundäärisistä amiineista muodostuvat enamiinit, joissa typpeen ei ole liittynyt protonia. Myös primäärisistä amiineista johdetuissa yhdisteissä imiini on vallitseva tautomerinen muoto ja vain pieni osa on enamiinina.
Enamiineja syntetisoidaan sekundaarisen amiinin ja aldehydin tai ketonin välisellä additioreaktiolla., jota seuraa veden ja protonin eliminaatio. Mekanismi muistuttaa imiinien muodostumisen mekanismia. Sekundäärisessä amiinissa on nukleofiilinen typpiatomi, joka hyökkää karbonyyliryhmän elektrofiiliseen hiiliatomiin ja muodostuu välituotteena niin kutsuttu karbinoliamiini eli hemiaminaali. Tämän jälkeen hydroksyyliryhmä protonoituu ja lohkeaa vetenä muodostaen iminiumkationin. Iminium-ionin typpiatomiin nähden α-asemassa olevasta hiilestä irtoaa protoni, jolloin muodostuu enamiini. Reaktiot ovat usein happokatalysoituja. Katalyyttinä voidaan käyttää myös esimerkiksi titaanitetrakloridia.
Sekä sykliset että asykliset ketonit tai aldehydit muodostavat sekundaaristen amiinien kanssa reagoidessaan enamiineja, erityisesti tutkittuja ovat sykloheksanonista johdetut enamiinit. Myös amiini voi olla syklinen tai avoketjuinen, mutta useimmiten käytettyjä ovat sykliset pyrrolidiini, piperidiini ja morfoliini.
Reaktioiltaan enamiinit muistuttavat enoleita ja enolaatteja ja voidaan pitää niiden typpianalogeina. Ne esimerkiksi alkyloituvat reagoidessaan alkyylihalogenidien kanssa ja asyloituvat reagoidessaan asyylihalogenidien kanssa. Alkylointi onnistuu käytettäessä suhteellisen voimakkasti alkyloivia reagensseja. Aldehydeistä valmistetut enamiinit voivat alkyloitua hiiliatomin sijaan myös typpiatomista. Enamiineja pystytään alkyloimaan melko selektiivisesti. Enolaattien tavoin myös enamiinit reagoivat Michael-additiolla α,β-tyydyttymättömän karbonyyliyhdisteen kanssa. Tätä reaktiota nimitetään Storck-reaktioksi.
Bob Saget

Robert ”Bob” Lane Saget (s. 17. toukokuuta 1956 Philadelphia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen stand up -koomikko, televisiojuontaja, näyttelijä, ääninäyttelijä ja elokuvantekijä. Hänet tunnetaan varsinkin kotimaassaan parhaiten Daniel Tannerin roolista perhedraamassa Full House (1987–1995) sekä Amerikan hauskimmat kotivideot -sarjan juontamisesta vuosina 1989–1997. Näiden lisäksi Saget tunnetaan rivosta stand up -komiikastaan, johon kuuluu monesti koomisia lauluja akustisen kitaran säestäminä.
Saget on esiintynyt sivuosissa ja cameorooleissa monissa televisiosarjoissa, kuten Huff – terapian tarpeessa, Aikahyppy, Joey, Entourage ja Kova laki. Hän on ollut myös ääninäyttelijänä animaatiossa Madagascar ja kertojana komediasarjassa Ensisilmäyksellä.
Vuonna 2007 Saget esiintyi ensimmäistä kertaa HBO:n järjestämässä stand up -spesiaalissa, joka on sittemmin julkaistu DVD:llä. Vuonna 2008 Saget oli Comedy Central Roast -sarjan ”piinapenkissä”.
Kausalan rautatieasema

Historiaa

Kausalan asemalta alkoi kapearaiteinen Kausalan–Leininselän rautatie, joka toimi vuodesta 1910 aina 1940-luvun lopulle. Kausalassa tapahtui junaturma 13. tammikuuta 1995, kun erikoispikajuna Sibelius törmäsi ajoneuvoyhdistelmään ja suistui raiteilta.
Arkajalka

Juoni

Vanha Harold Lucius "Baddy" Badminton on kuollut ja hänen tilansa on jäänyt ilman omistajaa. Baddylla on enää yksi perivä sukulainen, Waldo Badminton, ja hän saapuu Englannista Yhdysvaltoihin hoitamaan Baddylta perimäänsä tilaa. Jack Ready -niminen roisto haluaa joukkioineen vallata tilan itselleen. Baddy oli ennen kuolemaansa kirjoittanut kirjeen, jossa hän käskee Lucky Lukea huolehtimaan Waldosta ja pitämään konnat poissa tilalta. Näin siis myös Lucky Luke joutuu tarinaan mukaan. Waldo ei hätkähdä roistoista ja hän yhdessä Baddyn ystävän Intiaani-Samin kanssa puolustavat itseään ja tilaa niin, että Lucky Lukekin on ihmeissään. Lukenkin apua tarvitaan, kun Ready on saanut Waldon ja tämän hovimestarin Jasperin vangittua ja on vähällä hirttää heidät. Lucky Luken avulla Jack Ready joukkioineen saadaan häädetyksi kaupungista ja Waldo voi jatkaa elämäänsä perimällään tilalla.
Anne Sullivan

Anne Mansfield Sullivan (14. huhtikuuta 1866 – 20. lokakuuta 1936 New York) oli yhdysvaltalainen opettaja, joka muistetaan parhaiten kuurosokean Helen Kellerin tukihenkilönä. Sullivan on keskeinen henkilö omaelämäkerrassa Elämäni tarina, joka kuvaa Kellerin elämää lapsena ja nuorena. 
Sullivan sairastui lapsena trakoomaan. Hän näkövammautui, mutta sai useiden leikkausten seurauksena näkönsä osittain takaisin. Pienen Kellerin hän tapasi ensimmäistä kertaa 3. maaliskuuta 1887.
Sullivan oli vuodesta 1905 naimisissa Harvardin yliopiston professori John A. Macyn kanssa. Pari muutti erilleen vuonna 1914, mutta ei koskaan ottanut virallisesti avioeroa. Sullivan kuoli New Yorkissa 70-vuotiaana yli kolmekymmentä vuotta Kelleriä aiemmin.
HMS Ulf

Valmistus

Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille vuonna 1873. Alus otettiin palvelukseen saman vuoden lopulla 22. lokakuuta.

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1919 ja se myytiin seuraavana vuonna Västkustens Petroleum AB:lle, joka muutti sen öljyproomuksi nimellä Perseus I. Alus poistettiin käytöstä vuonna 1966 ja se romutettiin vuonna 1970.
Igor Janik

Igor Janik (s. 18. tammikuuta 1983 Gdynia) on puolalainen keihäänheittäjä.
Janik saavutti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Jamaikan Kingstonissa vuonna 2002 tuloksella 74,16 m. Kolme vuotta myöhemmin hän vei nimiinsä myös alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Saksan Erfurtissa ja tällä kertaa paras heitto kantoi 77,25 m.
Aikuisten arvokilpailussa Janik on ollut seitsemäs Osakan MM-kisoissa 2007, jolloin hänen paras suorituksensa finaalissa oli 83,38 m. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 81,21. Hän karsiutui finaalista Pekingin 2008 ja Lontoon 2012 olympialaisissa sekä Berliinin 2009 ja Daegun 2011 MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan talviheittocupin 2006. Janikin ennätys 84,76 m on vuodelta 2008.
Giò Ponti

Giò Ponti  (18. marraskuuta 1891 Milano, Italia – 16. syyskuuta 1979 Milano) oli italialainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Vuonna 1928 Ponti alkoi julkaista arkkitehtuuri- ja muotoiluaiheista Domus-lehteä, ja 1941 Stile-lehteä. Hänen perustamastaan Monzan biennaalista kehittyi myöhemmin muotoilualan tärkeimpiin kansainvälisiin tapahtumiin kuuluva Milanon triennaali. Ponti oli aloitteentekijänä myös, kun italialainen muotoilupalkinto Compasso d'Oro 1954 perustettiin.
Pontin parhainta luomiskautta oli 1950-luku. Vuonna 1956 hän suunnitteli Milanon uudeksi maamerkiksi muodostuneen Pirelli-yhtiön pilvenpiirtäjän yhdessä Pier Luigi Nervin kanssa. Seuraavana vuonna julkaistiin kevyt pikkutuoli Superleggera. Italian lisäksi Pontin suunnittelemia rakennuksia on Tukholmassa, New Yorkissa, Brasiliassa ja Lähi-idän maissa.
Domus-lehtensä ja Milanon triennaalin myötä Pontilla oli 1930-luvulta lähtien merkittävä rooli myös suomalaisen taideteollisuuden esittelemisessä kansainvälisille yleisöille. Hän oli teollisuustaiteen liitto Ornamon kunniajäsen.
Maaltapako

Maaltapako on arkkitehti- ja taiteilijapari Casagrande & Rintalan arkkitehtoninen installaatio savonlinnalaiselle pakettipellolle vuonna 1999. Työ on kansainvälisesti tunnetun taiteilijaparin läpimurtoteos.
Maaltapako-teos kommentoi suomalaisen maaseudun tyhjenemistä. Installaatiossa Casagrande & Rintala nostivat kolme hylättyä latoa kymmenmetrisille puujaloille kävelemään kohti etelän kaupunkeja. Taiteilijat kommentoivat teostaan muun muassa: "Maaseutu on ajettu siihen pisteeseen, että ladotkin ovat joutuneet hylkäämään ikiaikaisen liittonsa maahan ja peltoon. Ne ovat äärimmäisestä pakosta nousseet jaloilleen ja koikkelehtivat nyt pois jonnekin etelän suuntaan."  Teokseen liittyi performanssi, jossa tekijät yhdessä tanssija Reijo Kelan kanssa sytyttivät installaation tuleen 3. lokakuuta 1999. Ympäristötaideteoksen kävelevät ladot nousivat maaseudun tyhjenemisen ikoneiksi. 
Teos palkittiin Architectural Review -lehden Emerging Architecture 1999 kilpailussa toisella palkinnolla  ja valittiin Venetsian biennaaliin vuonna 2000. Installaatio edusti Suomea New Trends of Architecture in Europe and Japan 2001 -näyttelyssä.
Heikki Jylhä

Otto Heikki Jylhä (21. toukokuuta 1903, Maynard, Massachusetts, Yhdysvallat – 19. lokakuuta 1979, Hämeenlinna) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Siirtolaisperheeseen syntynyt Jylhä muutti Suomeen jo nuorena. Hän opiskeli Oriveden ja Lahden kansanopistoissa sekä myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Jylhä oli 1930-luvulla aluksi vapaa toimittaja ja sittemmin hän toimi Uusi Häme-lehden päätoimittajana. Vuosina 1940-1968 Jylhä oli Keskisuomalainen-lehden kulttuuritoimittajana ja toimitussihteerinä. Jylhä oli vielä jonkin aikaa Keskisuomalaisen toimittajana 1970-luvun alussa ja jäi sitten eläkkeelle 1972. Jylhä oli myös perustamassa Keski-Suomen Kirjailijat ry:tä vuonna 1962 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1962-1963 ja 1965-1972.
Tunnetuin Jylhän kirjoista on vuonna 1938 ilmestynyt nuorten seikkailukirja Delawaren pojat jonka tapahtumat sijoittuivat 1700-luvun Pohjois-Amerikan siirtokuntiin. Jylhän runokokoelma Askelten kirja (1936) muistutti tyylilitään Edgar Lee Mastersin Spoon River antologiaa mutta runojen lakooninen kieli ei saanut vastakaikua aikalaiskriitikoilta. Vuonna 1945 Jylhä julkaisi vielä lapsille tarkoitetun runokirjan Yhdeksän meren takana.
Moringaceae

Tuntomerkit

Moringa-lajit ovat kausivihantia puuvartiskasveja, melko usein tukevavartisia pensaita tai puita. Lehdet tuoksuvat epämiellyttäviltä murskattuina; ne ovat kierteisasentoisia, päätöparisia, 1-3 kertaan lehdykkäisiä. Niiden kannassa ja nivelissä on huomiota herättävät rauhaset. Kukat ovat usein selvästi vinosti vastakohtaisia ja muistuttavat hernekasvien perhomaisia kukkia. Heteitä on viisi. Hedelmä on pitkä, kapea, kolmesta emilehdestä muodostunut, kolmesärmäinen ja kotamainen.

Käyttö

Moringalla on lukuisia käyttösovelluksia maataloudessa. Puille tyypillisesti sen juuret kuohkeuttavat maaperää ja parantavat veden sitoutumista. Tästä syystä moringaa käytetään mm. aavikoitumisen estämiseksi. Moringan lehtien ravintoarvot ovat erinomaiset; 100 grammaa moringan lehtiä sisältää 8,3 g proteiineja, 434 mg kalsiumia, 404 mg kaliumia, 738 μg A-vitamiinia, 164 mg C-vitamiinia. Moringan siemenistä puristettua proteiinia voidaan käyttää myös antibakteerisena höydytteenä vedenpuhdistuksessa.
Inkeri Marjanen

Inkeri Marjanen (7. syyskuuta 1912 Kemi – 22. syyskuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Marjanen tarjosi 1940-luvun jälkipuoliskolla Suomen Filmiteollisuudelle useita elokuvakäsikirjoituksia. Toivo Särkkä ohjasi vuonna 1957 valmistuneen Jarl Hemmerin romaaniin Mies ja hänen omatuntonsa pohjautuvan elokuvan 1918. Marjanen oli jo vuonna 1945 laatinut siitä käsikirjoituksen suoraan kuvauskäsikirjoitusmuotoon ja toimittanut sen Suomen Filmiteollisuudelle. Marjasen version sisältö poikkeaa kuitenkin säilyneestä elokuvan 69-sivuisesta luonnoksesta ja itse elokuvasta. Muista Marjasen käsikirjoituksista SF on toteuttanut musiikkielokuvat Orpopojan valssi (1950) ja Rion yö (1951). Myös Ville Salmisen ohjaus Tytön huivi on hänen käsikirjoittamansa, mutta häntä ei mainita alkuteksteissä. Salmisen muokkasi hänen käsikirjoitustaan varsin perusteellisesti, kuten myös Orpopojan valssissa, jonka lauluille pohjautuvaa Marjasen ideaa hän täydensi.
Gonzalo Colsa

Ura

Colsa on Racing Santanderin junioriakatemian kasvatteja. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki kaudella 1997–1998. Neljännellä kaudellaan Racingissa hän pelasi 19 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Racing Santander kuitenkin putosi pääsarjasta jäätyään toiseksi viimeiseksi.
Pelattuaan Valladolidissa, Mallorcassa ja kahteen otteeseen Atlético Madridissa Colsa palasi takaisin Racing Santanderiin vuonna 2006. Seuraavina kausina hän oli yksi joukkueen luottopelaajista ja toimi myös joukkueen varakapteenina. Racing putosi pääsarjasta kauden 2011–2012 päätteeksi. Colsa siirtyi seuraavaksi kaudeksi Segunda Divisiónissa pelaavaan Mirandésiin.
55 Cancri f

Löytäminen

55 Cancri f:n löytämisestä mainittiin ensimmäisen kerran American Astronomical Societyn kokouksessa huhtikuussa 2005, kuitenkin uutinen planeetan löytämisestä kerrottiin julkisuuteen vasta vuonna 2007. 55 Cancri f oli ensimmäinen eksoplaneetta, jonka kiertoradan tiedettiin olevan kokonaan elinkelpoisella vyöhykkellä. Lisäksi 55 Cancrista tuli ensimmäinen tähti, jota tiedettiin kiertävän 5 planeettaa (Auringon lisäksi).
International Astronomical Unionin järjestämässä julkisessa eksoplaneettojen nimeämiskilpailussa 55 Cancri f:lle ehdotettiin nimeksi Harriot, astronomi Thomas Harriotin mukaan.

Kiertorata ja massa

55 Cancri f:n kiertorata on noin 0,781 AU:n päässä tähdestään, ja planeetan vuosi on 260 päivän pituinen. Säteittäisliiketutkimuksen mukaan 55 Cancri f:n massan alaraja on 0,144 kertaa Jupiterin massa eli puolet Saturnuksen massasta. Planeetan kiertoradan on useasti arvioitu olevan lähes ympyrän muotoinen.
Hubble-avaruusteleskoopin avulla tehtyjen astrometristen tutkimusten perusteella 55 Cancria kiertävä, ulompi planeetta 55 Cancri d on inklinoitunut 53°:n kulmaan. Mikäli tämä on totta ja tähtijärjestelmä on koplanaarinen, 55 Cancri f:n massa voisi olla 25% suurempi kuin sen arvioitu alaraja eli noin 0,18 Jupiterin massaa.

Fyysiset ominaisuudet

Koska planeettaa ei löydetty suoraan vaan säteisnopeusmenetelmän avulla tarkkailemalla tähteä, jota se kiertää, ominaisuudet kuten säde, koostumus ja lämpötila ovat tuntemattomia. Planeetan massa on noin puolet Saturnuksen massasta. Tämä viittaa siihen, että 55 Cancri f on luultavasti kaasujättiläinen, jolla ei ole kiinteää pintaa. Kuitenkin, koska planeetta on elinkelpoisella vyöhykkeellä, sen mahdollisen kuun pinnalla voisi olla nestemäistä vettä.