google/wiki40b huggingface dataset:
Gumbeika

Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat Verhneuralsijin alueella (ven. Верхнеуральский район) ja se virtaa 202 kilometriä kaakkoon ja etelään kunnes se yhtyy Abljazovon kylässä (ven. Аблязово) Uraljokeen 2 116 kilometriä ennen sen Kaspianmerellä olevaa suistoa.
Pääuoma alkaa Urlidinskin kylästä (ven. Урлядинский) viisi kilometriä itään olevilta kukkuloilta. Joen uomaa on padottu tekojärviksi, joiden vettä käytetään kuivuuskausina talousvetenä. Joki jatkaa mutkitellen kaakkoon Kasselskijin kylään (ven. Кассельский), jossa siihen yhtyy lännestä Tšernajan sivujoki. Joen pääuoma jatkaa samaan suuntaan vielä Ostrolenskijin kylään (ven. Остроленский) kääntyen nyt etelään. Eteläisessä suunnassa se virtaa Feršamgenuazin kylän (ven. Фершампенуаз) läpi, jonka jälkeen joki suuntaa edelleen mutkitellen Uraljoelle Magnitogorskin kakkoispuolelle.
Joessa on paljon vettä keväisin huhtikuun ja toukokuun aikana, kun aron lumet sulaavat ja jäät lähtevät. Kesän sateen muuttuvat syksyn kuivuudeksi, jolloin veden pinta joessa alenee ja lopulta joki kuivuu. Joen pääuoman leveys on kevätkesällä yläjuoksulla 15–22 metriä leveä ja alajuoksulla 40–55 metriä leveä. Joki mutkittelee paljon ja sen pääuomasta on tulva-aikana irronnut omiksi altaikseen makkarajärviä. Uoman veden virtausnopeus on 0,2–0,3 metriä sekunnissa.
Mark Lynas

Mark Lynas (s. 1973) on brittiläinen kirjailija, toimittaja ja ympäristöaktivisti, joka on keskittynyt ilmastonmuutokseen. Hän kirjoittaa New Statesmaniin, Ecologyyn, Grantaan ja Geographical-lehteen, sekä brittiläisiin sanomalehtiin The Guardian ja The Observer Hän on myös työskennellyt elokuvassa The Age of Stupid tekemisen parissa. Hän on suorittanut tutkinnon historiassa ja valtiotieteissä Edinburghin yliopistossa. Hän asuu Oxfordissa.

Teoksia ilmastonmuutoksesta

Lynasin teos High Tide: The Truth About Our Climate Crisis ilmestyi 2004 Macmillan Publishersin omistaman Picadorin nimissä. Hän on myös kirjoittanut teokseen Fragile Earth: Views of a Changing World, jonka on julkaissut Collins. Teoksessa on kuvia viime vuosina luonnossa tapahtuneista muutoksista sekä ennen että jälkeen, esimerkiksi Intian valtameren tsunamista ja pyörremyrsky Katrinasta, ja lisäksi siinä tarkastellaan ihmisen toimien vaikutusta maapalloon.
Lynasin teos Gem Carbon Counter (2007) sisältää ohjeita, miten arvioidaan ihmisten omia hiilipäästöjä, ja suosituksia, miten niiden vaikutusta ilmakehään voi vähentää.
Lynasin teos Six Degrees: Our Future on a Hotter Planet (2007) kuvaa maapallon lämpenemisen vaikutusta eräisiin maapallon ekosysteemeihin, lähtien yhden asteen keskimääräisestä noususta. Erityisesti huomiota on kiinnitetty siihen itseään ruokkivaan prosessiin, joka voisi huomattavasti kiihdyttää ilmastonmuutosta täysin hallitsemattomiin. Mahdollinen seuraus metaaniklatraatin vapautumisesta valtamerten pohjasta voisi olla permikauden joukkotuhoa muistuttava tapahtuma.
National Geographic teki 2008 esitetyn dokumenttielokuvan Six Degrees Could Change the World, joka perustuu Lynasin teokseen.

Geenimuuntelu: vastustajasta kannattajaksi

Lynas myönsi tammikuussa 2013 vandalisoineensa biotekniikan kenttäkokeita ja suhtautuneensa kielteisesti biotekniikkaan vielä vuonna 2008 muun muassa The Guardianin sivuilla, vaikka ei ollut sitä ennen lukenut yhtään tieteellistä artikkelia biotekniikasta tai kasvitieteestä. Mielenmuutoksensa syyksi Lynas kertoi sen, että hänen GM-tieteenvastaisuutensa alkoi tuntua yhä yhteensopimattomammalta hänen tiedemyönteisen ilmastonmuutosaktivisminsa kanssa, koska ihmisen merkitys ilmastonmuutoksessa on osoitettu tieteen keinoin. Lynas arvosteli aiempia järjestöjään, kuten Greenpeacea ja luomukauppajärjestöjä siitä, että nämä sivuuttivat täysin tieteelliset tosiasiat geenimuunneltujen organismien turvallisuudesta. Lynas myönsi olleensa "täysin väärässä vastustaessaan GMOita." 
vasemmistolainen New Statesman -lehti julkaisi vuonna 2010 Lynasin artikkelin "Why We Greens Keep Getting It Wrong". Hän oli pääesiintyjä televisio-ohjelmassa "What the Green Movement Got Wrong." Näissä hän otti kantaa samaan tapaan kuin Patrick Moore, Bjørn Lomborg, Stewart Brand ja Richard D. North ja sanoi olleensa aiemmin monessa suhteessa väärässä. Hänen mukaansa hänen ja muiden ympäristöaktivistien ydinvoimavastustus on nopeuttanut ilmastonmuutosta, DDT:n kielto johtanut miljoonien kuolemaan, ja GM-kasveja tarvitaan hänen mielestään elintarvikepulan ratkaisemiseen.
Äijänsuon stadion

Stadionin ominaisuudet

Äijänsuon stadionin kenttänä on kolmannen sukupolven lämmitetty tekonurmi. Pääkatsomo on betonirakenteinen ja vetää noin 2 000 katsojaa.
Puolan ralli 2014

Puolan ralli 2014 (sponsorinimeltään Lotos Rally Poland 2014) oli kauden 2014 seitsemäs MM-ralli, joka ajettiin 26.–29. kesäkuuta. Kilpailun päätukikohtana toimi Mikolajki. Rallin voittajaksi ajoi hallitseva maailmanmestari, Volkswagenin Sébastien Ogier.
Vuoden 2014 kilpailu oli järjestyksessään historian 71. Puolan ralli.

Erikoiskokeet

Reitti sisälsi 24 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 336,64 kilometriä.
Peruskirja 77

Peruskirja 77 (tšek. ja slov. Charta 77) oli epämuodollinen tšekkoslovakialainen kansalaisliike, joka kritisoi poliittista ja valtiovaltaa ihmis- ja kansalaisoikeuksien rikkomisesta, vaikka Tšekkoslovakia oli sitoutunut niihin Helsingin ETY-kokouksessa 1975. Hallitseva kommunistipuolue pyrki vuoden 1968 Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen normalisoimaan maan politiikkaa eli palauttamaan sen Neuvostoliiton määrittelemiin rajoihin. Peruskirja 77 -liike toimi 1977–1992. Se sai nimensä Peruskirja 77 -nimisestä julistuksesta, joka julkaistiin 1. tammikuuta 1977 ja painettiin pian monissa länsieurooppalaisissa lehdissä. Allekirjoittajat olivat toisinajattelijoita, jotka joutuivat hankaluuksiin hallitsevan järjestelmän kanssa. Toiminnan voi siten rinnastaa kansalaisoikeusliikkeisiin.
Julistuksen alullepanijoita ja ensimmäisiä allekirjoittajia olivat Václav Havel, Jan Patočka, Zdeněk Mlynář, Jiří Hájek ja Pavel Kohout. Kaikkiaan allekirjoituksia oli aluksi 242, kesään 1977 mennessä niitä oli kertynyt jo kuutisensataa ja vuoteen 1990 mennessä 1400. Allekirjoittajat edustivat eri ammatteja, poliittisia kantoja ja uskonnollisia näkemyksiä. Gustáv Husákin johtama kommunistivalta vainosi 1970- ja 1980-luvuilla Peruskirja 77:n jäseniä. Sadat allekirjoittajat menettivät työpaikkansa, ja useita kymmeniä tuomittiin vankeusrangaistuksiin, joista osa oli pitkäaikaisia. Esimerkiksi Vaclav Havel sai 5 vuoden vankeustuomion lokakuussa 1979. Lähes 400 muutti vainojen takia ulkomaille. Osa peruskirjan allekirjoittajista perusti vuonna 1978 Oikeudettomasti vainottujen puolustuskomitean (Výbor na obranu nespravedlivě stíhaných, VONS). Tästä kehittyi 1980-luvulla käytäntö viettää maailmanlaajuista päivää Day of Remembrance for Victims of Stalinism and Nazism, joka on kuitenkin eri asia kuin vainojen uhrien muistopäivä.
Vuoden 1989 niin sanotun samettivallankumouksen jälkeen moni peruskirjan allekirjoittaja nousi yhteiskunnallisesti merkittävään asemaan. Selvimmin tämä henkilöityy kirjailija Vaclav Haveliin, josta tuli maan presidentti 29.12.1989, sekä toimittaja Jiří Dienstbieriin, josta tuli samaan aikaan ulkoministeri.
Zeuksis

Zeuksis (400-luku eaa.) oli kreikkalainen taidemaalari. Hän oli kotoisin Efesoksesta. Hän on tullut tunnetuksi ensimmäisenä taitavana valon ja varjon käyttäjänä. Hän koristeli muun muassa Krotonin Junon temppelin.
Plinius vanhempi kertoo Zeuksiksen kilpailleen Parrhasioksen kanssa siitä, kumpi on parempi taiteilija. Zeuksis maalasi hedelmiä, jotka olivat niin aidon näköisiä, että linnut tulivat syömään niitä. Sitten Parrhasios pyysi Zeuksista poistamaan verhon oman teoksensa edestä. Kun kävi ilmi, että "verho" olikin Parrhasioksen maalaus, Zeuksis joutui tunnustamaan tappionsa — hänen teoksensa oli kyllä hämännyt lintujen silmiä, mutta Parrhasioksen teos oli hämännyt taiteilijan silmiä.
Adam Czartoryski

Adam Jerzy Czartoryski (1770–1861) oli puolalainen ruhtinas, joka kuului Venäjän keisari Aleksanteri I:n lähipiiriin, mutta kääntyi Puolan itsenäisyyden kannalle vuonna 1830.
Czartoryski kuului Puola-Liettuan voimakkaimpaan aatelissukuun, jonka jäseniä on ollut vuosisatojen ajan maan johtotehtävissä. Hänen vanhempansa olivat ruhtinas Adam Kazimierz Czartoryski ja Izabella Czartoryski. Isä-Czartoryski pyrki 1760-luvun Puolan hajaannusvuosina yhteistyöhön Venäjän kanssa. Puolan toisen jaon jälkeen 1795 poika Adam Jerzy otettiin Venäjän hoviin panttivangiksi takaamaan Puolan uskollisuuden Venäjää kohtaan. Hän saavutti venäläisten luottamuksen, ja vuodesta 1804 alkaen hän toimi lähes kahdenkymmenen vuoden ajan Venäjän ulkoministerinä. 
Vuonna 1825 Venäjän poliittinen ilmapiiri muuttui täysin, kun taantumuksellinen Nikolai I asui valtaan. Tämä muutti myös Czartoryskin elämän. Vuonna 1830 puhkesi Puolan kapina, ja kenraali Józef Chłopicki julistautui maan diktaattoriksi. Muutaman kuukauden päästä demokraattisempi suunta valitsi hänen tilalleen Czartoryskin maan johtajaksi. Venäjä kukisti kapinan aseellisesti kesällä 1831. Czartoryski pakeni maasta ja sai poissaolevana kuolemantuomion. Ulkomailta käsin hän kävi kampanjaa Puolan itsenäisyyden hyväksi. Kodikseen hän hankki Hôtel Lambert -nimisen talon Pariisista. Hän pyrki tekemään siitä puolalaisen kulttuurikeskuksen, jossa varsinkin pianisti Frédéric Chopinin sävellykset ja esitykset saivat suurta suosiota. 
Adam Czartoryski eli 91-vuotiaaksi. Hänet on haudattu suvun kotikartanoon Puolan Sieniawaan.
Vladimir Levenštein

Vladimir Iosifovitš Levenštein (ven. Владимир Иосифович Левенштейн, s. 1935) on venäläinen matemaatikko, joka on tutkinut informaatioteoriaa ja virheenkorjauskoodeja. Hänet tunnetaan etenkin Levenšteinin etäisyyden eli editointietäisyyden käsitteen kehittäjänä.
Levenštein valmistui Moskovan valtiollisen yliopiston matematiikan ja mekaniikan laitoksesta vuonna 1958. Hän on työskennellyt valmistumisestaan asti Keldyšin sovelletun matematiikan instituutissa Moskovassa.
Levenštein palkittiin elämäntyöstään IEEE:n Richard W. Hamming -mitalilla vuonna 2006.
Äärirajoilla

Äärirajoilla (The Outer Limits) on yhdysvaltalainen televisiosarja. Alkuperäistä sarjaa esitettiin vuosina 1963–1965 ABC-televisiokanavalla. Sarjan uutta versiota 1995–2002 esitti aluksi Showtime, jolta se siirtyi Sci-Fi Channelille. Suomessa uudempaa sarjaa esitti Yle TV2. 
Alkuperäisessä sarjassa oli 49 jaksoa ja uudemmassa 154.
Turtuk

Maantiede

Turtuk sijaitsee Ladakhin alueeseen kuuluvassa Nubran laaksossa Karakorumin vuoristossa Shyokjoen varrella. Alueen korkeus merenpinnasta on noin 2 900 metriä. Intian Pakistanin vastainen raja sijaitsee noin kuusi kilometrin päässä kylästä. Matka Turtukista Ladakhin suurempaan kaupunkiin Lehiin kestää noin päivän.

Historia

Turtuk oli aikanaan osa Baltistanin itsenäistä kuningaskuntaa. Paikallinen Yagbo-dynastia hallitsi 800-luvulta aina 1800-luvulle saakka. Osa dynastian hallitsijoista vietti kesiä Turtukissa, jossa heidän nykyisin museona toimiva kesäasuntonsa on säilynyt näihin päiviin saakka. Osa Turtukin nykyisistä asukkaista polveutuu kuningaskuntaa aikanaan hallinneesta klaanista. Intian jaon myötä vuonna 1947 Turtukista tuli osa itsenäistä Pakistania. Intian armeijanjoukot miehittivät kylän Intian ja Pakistanin välisen sodan aikana vuonna 1971. Osa muualla Pakistanissa tuolloin töissä käyneistä kyläläisistä jäivät Pakistaniin. Turtukista tuli osa ulkopuolisilta suljettua sotilasaluetta Intian ja Pakistanin vastaisella rajalla. Sittemmin kylä on kuitenkin avattu matkailijoille ja Pakistaniin jääneet kyläläiset ovat voineet vierailla kotiseudullaan.

Talous

Turtukin asukkaat viljelevät esimerkiksi ohraa ja tattaria. Alueella tuotetaan myös huomattava osa koko Intian aprikooseista ja saksanpähkinöistä. Nykyisin kylään saapuu myös matkailijoita.

Väestö

Turtukin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 3 371. Turtukin asukkaat ovat etniseltä taustaltaan balteja ja he puhuvat baltin kieltä. Baltin kieli on sukua esimerkiksi tiibetille. Uskonnoltaan baltit ovat suufilaisia muslimeja. Suurin osa baltien asuinalueesta sijaitse Pakistanin puolella.
Rüdiger Rehm

Ura pelaajana

Rehm aloitti pelaajauransa VfL Heilbronnin juniorina ja voitti seuran paidassa nuorten Saksan cupin mestaruuden vuonna 1996. Hän siirtyi Heilbronnista SV Waldhof Mannheimiin, jonka paidassa debytoi 2. Bundesliigassa kaudella 1999/2000. Rehm pelasi valtaosan urastaan 2. Bundesliigassa edustaen Mannheimin lisäksi 1. FC Saarbrückeniä, SSV Reutlingeniä, Erzgebirge Auea ja Kickers Offenbachia. Rehm pelasi monipuolisissa rooleissa keskikentällä ja hyökkäyksessä saaden mukavasti vastuuta eri seuroissa. Kaudeksi 2007/08 Rehm siirtyi FSV Oggersheimiin Regionalligaan ja pelasi uransa viimeiset kaudet alemmilla sarjatasoilla. Hän lopetti aktiiviuransa kauden 2010/11 jälkeen SG Sonnenhof Großaspachissa.

Ura valmentajana

Rehm aloitti valmennusuransa SG Sonnenhofin apuvalmentajana kesällä 2008 edustaen seuraa myös pelaajana. Alexander Zornigerin siirryttyä RB Leipzigin peräsimeen Rehmistä tuli kesällä 2012 Sonnenhofin päävalmentaja. Rehmin johdolla Sonnenhof voitti kaudella 2013/14 Regionalliga Südin mestaruuden ja nousi 3. Ligan. 
Rehm jätti valmentajan paikkansa lokakuussa 2014 keskittyäkseen valmentajalisenssin suorittamiseen. Hänen oli tarkoitus palata valmentajaksi kesällä 2015. Rehmin korvannut Uwe Rapolder ei kuitenkaan saanut joukkueen peliä parantumaan ja helmikuun lopussa 2015 Rehm palasi seuran päävalmentajaksi. Helmikuussa valmentajalisenssinsä suorittaneen Rehmin johdolla Sonnenhof sijoittui kauden päätteeksi 3. Ligassa sijalle 15.
Kaudella 2015/16 Rehm luotsasi Sonnenhofin seitsemänneksi, mikä on seuran historian paras saavutus. Kauden jälkeen nuori valmentaja jätti seuran ja siirtyi 2. Bundesliigaan DSC Arminia Bielefeldin päävalmentajaksi. Kausi alkoi heikosti eikä Rehm onnistunut nostamaan Arminiaa lähellekään kärkitaistelua. Joukkue voitti hänen johdollaan vain yhden pelaamistaan 10 ottelusta ja seurajohto erotti nuoren valmentajansa lokakuussa 2016.
Helmikuussa 2017 Rehmistä tuli SV Wehen Wiesbadenin päävalmentaja kesään 2019 ulottuvalla sopimuksella.
Kipchoge Keino

Kilpakenttien ulkopuolella

Vuonna 1973 Kip Keino lopetti urheilu-uransa Kenian kansallissankarina. Keinon esimerkki on toiminut innoittajana monille Kenian huonoissa oloissa eläville nuorille. Nykyään Keino pitää vaimonsa Phyllisin kanssa orpokotia, Kip Keino Children's Homea, jossa elää nykyään noin 90 orpoa kenialaista lasta, joille Keino on tarjonnut mahdollisuuden menestyä elämässä ja kasvaa kunnollisiksi yhteiskunnan jäseniksi. Monet Keinon orpokodin lapsista ovatkin suorittaneet yliopistotutkintoja, jotkut jopa väitelleet tohtoriksi. Vuonna 2000 Keino toteutti pitkäaikaisen unelmansa ja avasi koulun, Kip Keino Schoolin, jota käy nykyään noin 300 kenialaislasta. 
Keino toimi Kenian Olympiakomitean puheenjohtajana lähes 20 vuoden ajan vuoteen 2017 asti.
Keino pidätettiin lokakuussa 2018 ja häntä ja eräitä muita vastaan nostetaan korruptiosyyte.
Laura Flessel

Urheilu-ura

Flessel on ollut kalpamiekkailija ja lajin olympiakultamitalisti yksilö- ja joukkuekalvassa vuoden 1996 olympialaisista. Flessel-Colovic on 171 cm pitkä ja edustaa Levallois Sporting Club -seuraa. Flessel-Colovic oli naisten kalvan ensimmäinen olympiakultamitalisti, sillä laji tuli kilpailujen ohjelmaan vasta vuoden 1996 kisoissa. Flessel-Colovic on voittanut yhteensä viisi olympiamitalia kolmista olympialaisista.
Flessel-Colovic muutti Guadeloupesta Ranskaan vuonna 1990 saadakseen parempia harjoitusvastustajia. Ensimmäisenä Ranskan-vuotenaan hän voitti maan juniorimestaruuden. Olympiamitalien lisäksi hän on voittanut myös henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuosina 1998 ja 1999.
FESPACO

Elokuvajuhlien palkinnot

Elokuvajuhlien pääpalkinto on nimeltään Yennengan ori (ransk. Étalon de Yennenga). Se on nimetty Burkina Fason mosien legandaarisen soturiprinsessa Yennengan mukaan.  Kultaisen Yennengan orin (johon kuuluu 20 miljonan CFA-frangin rahapalkinto, 2015 tilanne) lisäksi myönnetään useita muitakin pakintoja, muun muassa hopeinen ja pronssinen ori.
Pääpalkinnon voittajiksi on valikoitunut suurelta osin ranskankielisen Afrikan maita edustavia elokuvia.
Opel Zafira

Opel Zafira on Opelin vuodesta 1999 lähtien valmistama tila-auto. Istuimet on jaettu Zafirassa kolmeen riviin, ja niitä voi järjestellä matkustaja- ja tavaramäärän mukaan. Opel kutsuu ratkaisua nimellä Flex7. Maasta riippuen Zafira-mallia on myyty myös Vauxhallin, Holdenin tai Chevroletin merkillä. Japanissa ensimmäisen sukupolven Zafiraa myytiin nimellä Subaru Traviq.
Sinikka Kuula

Sinikka Kuula-Marttinen (s. 4. huhtikuuta 1917 Helsinki – 18. elokuuta 1981) oli suomalainen pianotaiteilija. 
Kuula opiskeli Helsingin Konservatoriossa ohjaajina muun muassa Elli Rängman-Björlin, France Ellegaard ja Timo Mikkilä. Diplomin hän suoritti 1943.
Kuulan vanhemmat olivat  säveltäjä Toivo Kuula ja laulajatar Alma Silventoinen (1884–1941). Vuonna 1942 hänet vihittiin avioliittoon Lassi Marttisen (1913–1999) kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset, pianisti Marja Väisänen (s. 1944) ja biologi Markku Marttinen (s. 1954). Kuula julkaisi vuonna 1968 äitinsä Alman päiväkirjamerkinnöistä valikoiman nimellä Virta venhettä vie : päiväkirja vuosilta 1901–1919. 
Kuulalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1968
Miss Tšekki

Miss Tšekin tasavalta (tšek. Miss České republiky) on Tšekissä vuosittain järjestettävä kauneuskilpailu, jonka voittaja edustaa maataan Miss Maailma -kilpailussa. Ensimmäistä kertaa kilpailu järjestettiin vuonna 1989, vaikka Tšekin ja Slovakian tasavallat erosivat toisistaan vasta neljä vuotta myöhemmin. Myös Česká Miss -kilpailun kautta valitaan missejä kansainvälisiin kilpailuihin.
Harri Koivunen

Ura

Harri Koivunen aloitti ravihevosten valmennuksen synnyinkaupungissaan Porissa 1970- ja 80-lukujen vaihteessa. Alun perin hänen oli tarkoitus pitää lukion jälkeen välivuosi hevosten parissa, mutta lopulta siitä muodostui Koivuselle ammatti. Turussa Koivusella on ollut talli 1990-luvun alusta lähtien. Ensimmäisen ravilähtönsä hän ohjasti 17-vuotiaana vuonna 1978. Vuoden 2017 loppuun mennessä hän on ajanut lähes 37 000 starttia voittaen niistä yli 4 000. Koivunen on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi voitokkain raviohjastaja.

Saavutuksia

Koivunen on voittanut ravikuninkuuden neljästi, vuosina 1993 ja 1994 Pettellä sekä vuosina 2012 ja 2013 Erikassonilla. Nelivuotiaiden lämminveristen tärkeimmän kotimaisen kilpailun Derbyn hän on voittanut kahdesti, Ribaudella vuonna 2008 ja Express Typellä 2010. Koivusen valmentama Callela E-Mail oli vuoden 2006 voitokkain lämminverinen.

Perhe

Koivunen asuu perheineen Liedossa. Hänellä on kaksi poikaa, joista vanhempi, Olli on nykyään yksi Suomen suosituimmista lainaohjastajista.
Resveratroli

Vanheneminen

Geriatrian professori Timo Strandbergin mukaan resveratrolin on todettu hidastavan hiirten vanhenemista, mutta tämä todettiin annoksilla, jotka vastaavat 400 punaviinilasillista päivässä ja olisivat siis vaarallisia ihmisille. 
Science Dailyn artikkelin mukaan kokeet viittaavat siihen, että resveratroli hidastaisi nisäkkäiden vanhenemista Sirt1-proteiinin kautta.
Toisaalta monissa tutkimuksissa koe-eliöiden eliniän pitenemistä ei todettu. Eräissä hiiri- ja rottakokeissa havaittiin myönteisiä terveysvaikutuksia: verensokeri laski, inflammaatio väheni, telomeerit pitenivät ja niiden aktiivisuus lisääntyi; kuitenkaan yhdessäkään kokeessa resveratroli ei ole lisännyt elinikää hoikilla, geneettisesti normaaleilla hiirillä eikä rotilla.
Ihmiskokeita on tehty rajoitetusti. Monessa niistä on saatu myönteisiä tuloksia, mutta resveratroli saattaa olla ihmisille vähemmän hyödyllinen. Alan tutkimus on hyvin keskeneräistä ja resveratrolin pitkäaikaisvaikutuksia ihmiselle ei tunneta.

Painonhallinta

Resveratrolia on testattu eläinkokeissa hiirillä. Sitä nauttineiden hiirten painonkasvu pysähtyi ja enemmän nauttineiden paino aleni.
Oleh Ljaškon radikaalipuolue

Historia

Puolue perustettiin Mykolajivissa ja rekisteröitiin syyskuussa 2010 nimellä Ukrainan radikaali-demokraattinen puolue.
Oleh Ljaško valittiin puolueen johtoon kolmannessa puoluekokouksessa elokuussa 2011, jolloin puolueen nimi muutettiin.

Menestys vaaleissa

Ljaško oli 28. lokakuuta 2012 järjestetyissä parlamenttivaaleissa puolueen ainut läpimennyt ehdokas.
Keväällä 2014 Ljaško osallistui Ukrainan presidentinvaaleihin, joissa hän oli kolmanneksi suosituin ehdokas 8,3 prosentin kannatuksella.
Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleihin radikaalipuolue kampanjoi halulla puhdistaa Ukraina oligarkeista, kuvaannollisesti (puoluetunnuksessaan näkyvän) hangon avulla. Puolue kampanjoi myös maan varustamisella uudelleen ydinaseilla. Donbassin sodassa (Itä-Ukrainan kriisissä) puolue haluaisi käyttää voimaa.
Radikaalipuolue sai vaaleissa 7,44 prosentin kannatuksen, joka toi 22 kansanedustajapaikkaa radaan. Se oli yksi valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen ylittäneistä kuudesta puolueesta. 
Vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet parlamentin kansanedustajista valitaan vaalipiireistä, mutta radikaalipuolue ei voittanut edustajia yhdestäkään vaalipiiristä.  Vuoden 2014 vaaleissa tosin 27 vaalipiirikohtaista paikkaa jätettiin täytettäväksi myöhemmin, koska vaalitoimitusta ei voitu suorittaa Krimillä ja paikoin separatistien hallitsemassa Itä-Ukrainassa.
Valeri Voštševski (Валерій Миколайович Вощевський) oli liikenneministeri ja kolmas varapääministeri.
Puolue jätti hallituksen syyskuussa 2015 vastalauseena perustuslainmuutokselle, jonka oli tarkoitus antaa lisää autonomiaa kapinallisalueille.
Leif Färding

Leif Juhani ”Lefa” Färding (21. toukokuuta 1951 Gävle, Ruotsi – 23. marraskuuta 1983 Vaasa) oli suomalainen runoilija. Hänen nuoruudenrunonsa 1960-luvulla ovat kapinallisia ja nuoruuden haaveiden täyttämiä. Lähempänä hänen kuolemaansa runoihin ilmestyi katkeria ja saavuttamattoman sävyjä. 
Färding kärsi elämänsä loppupuolella mielenterveyden häiriöistä ja joutui Huutoniemen sairaalaan. Syksyllä 1983 hän poistui sairaalasta ja katosi. Hänet löydettiin vuonna 1984 metsästä kuolleena rintansa päällä vanha intialainen filosofiakirja. Ennen kuolemaansa hän oli lähettänyt ystävilleen kirjeen, jossa hän kertoi itsemurhansa syistä, ja hänen toiveidensa mukaisesti kyseinen teksti julkaistiin Suomi-lehdessä 7/1984. Hänen muistokseen on kuolinpaikan lähelle nimetty Leif Färdingin polku 11.10.2001.
Itsemurhansa syiksi Leif Färding mainitsi muun muassa sen, että se suuri voima, joka hänessä joskus onnistui luomaan runoja oli poistunut, eikä hänellä ollut enää syytä elää, koska hänen elämäntehtävänsä oli pilalla.
Färding oli 1970-luvulla mukana perustamassa Oraansuojelijat-yhdistystä ja Kasvisravintolaa.
Färdingin poika Mikko Sarjanen (s. 1975) tunnetaan Notkea Rotta- ja Atomirotta-yhtyeistä.
Pekka Jokipaltio

Pekka Jokipaltio (19. toukokuuta 1901 Nurmo – 31. toukokuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen eversti, joka tuli tunnetuksi Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana jatkosodan aikana. Hänen kehittämänsä sulkuammuntajärjestelmän sovelluksen voidaan katsoa säästäneen Helsingin mittavilta tuhoilta suurpommitusten aikana kevättalvella 1944.
Pekka Jokipaltio syntyi Nurmossa ja sittemmin opiskeli Haapamäen yhteiskoulussa. Jokipaltio osallistui vuonna 1918 sisällissotaan Hämeen rintamalla. Upseeriksi hän valmistui Kadettikurssi 5:ltä vuonna 1924 ja yleisesikuntaupseeriksi Sotakorkeakoulusta 1936 (ye-upseeri 1938). Hän palveli muun muassa Kenttätykistörykmentti 3:ssa patterin päällikkönä ja yleisesikunnassa toimistoupseerina. Sotakorkeakoulun jälkeen hän palveli patterinpäällikkönä ja yleisesikuntaupseerina Viipurin Ilmatorjuntarykmentissä. 
Ilmavoimien Esikunnan ilmatorjuntatoimiston päällikkö hänestä tuli vuonna 1939 ja siinä tehtävässä hän palveli myös talvisodan aikana. Jatkosodassa hän toimi ilmavoimien asetoimiston päällikkönä, armeijakunnan ilmatorjuntakomentajana sekä Helsingin ilmatorjuntakomentajana. Sodan jälkeen hän toimi ilmavoimien ilmatorjuntaosaston päällikkönä 1945 sekä Ilmatorjuntarykmentti 1:n komentajana vuodesta 1946–1956. Aktiiviuransa hän päätti silloisen Hämeen Sotilasläänin komentajuuteen 1956–1957.
Helsingissä on hänen mukaansa nimetty tie Käpylän kaupunginosassa ja hänen viimeisen kotinsa seinässä Fredrikinkatu 41:ssa on muistolaatta.
Jokipaltio ylennettiin vänrikiksi vuonna 1924, luutnantiksi 1926, kapteeniksi 1931, majuriksi 1939, everstiluutnantiksi 1941 ja everstiksi vuonna 1944.