google/wiki40b huggingface dataset:
Johan Adolf Lindström

Johan Adolf Lindström (11. kesäkuuta 1819 Kauvatsa – 29. joulukuuta 1874 Vampula) oli suomalainen pappi, joka tunnettiin myös kielen- ja historiantutkijana.
Lindströmin vanhemmat olivat turkulainen maalari Erik Lindström ja Anna Magdalena Ollenqvist. Perhe asui aluksi Kauvatsan Sääkskoskella, missä Lindströmin äidinisä Johan Ollenqvist toimi sahan kirjanpitäjänä, mutta pian he muuttivat Turkuun. Lindström kävi Turun triviaalikoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1844. Lindström vihittiin papiksi 1849.
Lindström oli Turun tyttöalkeiskoulun vt. opettajana 1846–1848. Sen jälkeen hän toimi pappina Hämeenlinnassa, Vanajassa, Somerolla, Lopella, Kokemäellä, Tenholassa, Huittisissa, Kuorevedellä ja Vähässäkyrössä. Hän sai varapastorin arvon 1860. Viimeksi Lindström oli kappalaisena Vampulassa 1864-1874.
Lindström tutki vapaa-aikoinaan suomen kieltä sekä suomensukuisten kansojen historiaa. Monia hänen kirjoituksiaan julkaistiin Suomi-aikakauslehdessä 1850- ja 1860-luvuilla.
Sisilialainen puolustus, Taimanov-muunnelma

ECO-koodit

Koodit B40 – B49 käsittelevät avauksia 1.e4 c5 2.Rf3 e6, tärkeimpiä näistä Taimanov- ja Kan-muunnelmat.
Francisco Silva

Seurajoukkueura

Silva aloitti uransa kotimaansa pääsarjan Universidad Católicassa. Hän edusti seuraa vuodet 2005-2013 voittaen kerran Chilen Primera Divisiónin ja Chilen cupin. Hän pelasi seuran paidassa 120 liigaottelua tehden niissä viisi maalia. Otteluita kertyi myös Copa Libertadoresissa.
Tammikuussa 2013 Silva siirtyi lainalle Espanjan Primera Divisiónin CA Osasunaan. Hän teki kevätkaudella 16 pelissä yhden maalin ja Osasuna osti Silvan omakseen. Kaudella 2013-2014, joka päättyi Osasunan putoamiseen sarjasta, Silva pelasi 32 ottelua. Kaudeksi 2014-2015 hän siirtyi lainalle Belgian Jupiler Pro Leaguen Club Bruggeen, jossa hän voitti Belgian cupin ja pelasi myös Eurooppa-liigaa.
Heinäkuussa 2015 Silva siirtyi Meksikon Liga MX:n Chiapasiin. Hän pelasi avauskaudellaan 28 ottelussa. Vuodet 2016–2018 hän pelasi meksikolaisseura Cruz Azulissa ja siirtyi sitten Argentiinaan Independienten joukkueeseen.

Maajoukkueura

Silva debytoi Chilen jalkapallomaajoukkueessa toukokuussa 2007 ystävyysottelussa Kuubaa vastaan. Hän kuului joukkueeseen vuoden 2011 Copa Américassa, jossa hän pelasi yhdessä ottelussa. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Silva pelasi kolmessa ottelussa. Hän oli mukana voittamassa kultaa vuoden 2015 Copa Américasta pelaten yhdessä ottelussa, finaalissa Argentiinaa vastaan. Silva valittiin joukkueeseen loukkaantuneen Edson Puchin varamiehenä.
Silva kuului Chilen joukkueeseen myös vuoden 2016 Copa América Centenariossa. Hän on pelannut kaikkiaan 39 maaottelua.
Doctor Ross

Doctor Ross (oik. Charles Isaiah Ross, s. 21. lokakuuta 1925, Tunica, Mississippi – k. 28. toukokuuta 1993, Flint, Michigan) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi, laulaja, rumpali ja huuliharpisti, joka esiintyi yhden miehen yhtyeenä. Rossia on verrattu tyyliltään John Lee Hookeriin ja Sonny Boy Williamson I:een ja hänet luultavasti tunnetaan parhaiten Sun Recordsille 1950-luvun alussa tekemistään levytyksistä kuten "The Boogie Disease" ja "Chicago Breakdown".

Elämä

Ross syntyi Tunicassa nuorimpana 11 lapsesta. Hänen isänsä ja setänsä soittivat molemmat huuliharppua, lähinnä hengellistä musiikkia. 11-vuotiaana Ross soitti paikallisessa “The Silver Kings” -nimisessä ryhmässä. 13-vuotiaana hän aloitti soittamaan juhlissa ansaiten 2,5 dollaria illassa. 16-vuotiaana Ross lainasi kitaran, jota opetteli itsekseen soittamaan. Koska hän oli vasenkätinen, hänen täytyi soittaa kitaraa "väärinpäin". 18-vuotiaana hän liittyi armeijaan. Ross kantoi huuliharppuaan tohtorinlaukkua muistuttavassa mustassa laukussa ja tästä syystä armeijakavereiltaan lempinimen "Doc". Armeijassa hän voitti kykyjenetsintäkilpailun, mutta ei alkanut ammattimuusikoksi ennen kuin 1940-luvun lopulla.
Esiinnyttyään radioasemilla, Ross levytyssopimuksen Sun Recordsin kanssa 1950-luvun alussa. "Come Back Baby" ja "Chicago Breakdown" julkaistiin Sun-merkillä ja "Country Clown" ja "Doctor Ross Boogie" Chess-merkillä. Vuonna 1954 ollessaan häämatkalla Flintissä, Michiganissa, Ross löysi työopaikan General Motorsin tehtailta. Hän jatkoi musiikkiuraansa tehdastyön ohella.
Vuonna 1965 Ross kiersi Eurooppaa American Folk Blues Festivalin mukana. Vuonna 1981 hän voitti "Chicago Breakdownilla" Grammy-palkinnon parhaasta etnisestä tai perinteisestä levytyksestä.
Marie-Joëlle Conjungo

Marie-Joëlle Conjungo (s. 14. heinäkuuta 1975 Bangui) on keskiafrikkalainen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili naisten 100 metrin aitajuoksussa vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä ja vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa, mutta putosi molemmilla kerroilla ensimmäisellä kierroksella. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä lajissa on 13,51 (2003). Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2000 Conjungo sai 100 metrin aitajuoksussa pronssimitalin.
Conjungo on olympiaurheilija Mickaël Conjungon sisko.
Heikki Konttinen

Heikki Konttinen (17. kesäkuuta 1910 Suonenjoki – 20. helmikuuta 1988) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänen teoksiaan oli esillä ensimmäistä kertaa näyttelyssä Helsingissä vuonna 1939. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -palkinto vuonna 1964. 
Konttinen opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1937–1939, 1940–1941 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1942–1945.
Aldolikondensaatio

Aldolikondensaatio on reaktio, jossa kaksi karbonyyliyhdistettä reagoi muodostaen α,β-tyydyttymättömän karbonyyliyhdisteen, tyypilisesti joko enonin tai enaalin. Aldehydikondensaatio voi tapahtu joko inter- tai intramolekulaarisesti.

Mekanismi

Aldolikondensaatio voi olla joko happo- tai emäskatalysoitu reaktio. Molemmissa tapauksissa muodostuu ensin aldolituote aldoliadditioreaktiolla.
Eure

Yleistä

Euren departementti on osa Ylä-Normandian aluetta. Sen prefektuuri sijaitsee Évreux’ssä ja kaksi aliprefektuuria Les Andelys’ssä ja Bernayssä. Departementin asukasluku on 567 223 (vuonna 2006). Alueen pinta-alan ollessa 6 040 neliökilometriä tämä merkitsee 93,9 asukkaan väestötiheyttä neliökilometriä kohti. Departementti jakautuu kolmeen arrondissementtiin, 43 kantoniin ja 675 kuntaan.

Historia

Euren departementti perustettiin Ranskan vallankumouksen aikana 4. maaliskuuta 1790 toteuttaen 22. joulukuuta 1789 säädettyä lakia. Euren departementti muodostettiin osasta Normandian maakuntaa.
Vuonna 1790 departementti jaettiin hallinnollisesti kuuteen alueeseen (ransk. district): Évreux, Les Andelys, Bernay, Louviers, Pont-Audemer sekä Verneuil-sur-Avrel. Vuonna 1800 jako muutettiin viideksi arrondissementiksi, jotka olivat samat kuin edellä lukuun ottamatta viimeksi mainittua. Vuonna 1926 Pont-Audemer liitettiin Bernayhin ja Louviers jaettiin Les Andelys’n ja Évreux’n kesken.

Matkailu

Eurellä ei ole merenrantaa, ja siellä on vain muutama paikka, joita voi luonnehtia ”näyttäviksi”. Tällaisia kohteita ovat kuitenkin mm. Château-Gaillardin linnoitus lähellä Andelys'n kaupunkia, Seinen juoksua dominoiva Pointe de la Roque sekä sen alapuolella sijaitseva Pont de Tancarvillen silta.
Tämän lisäksi Euren departementissa on lukuisia suojeltuja kohteita, jotka edustavat teollisuutta, urbanisaatiota, suuria metsiä, tyypillistä maaseutua vehreine niittyineen sekä keskikokoisia tai pieniä kaupunkeja, jotka ovat onnistuneet säilyttämään omaperäisen charminsa ja kauneutensa.
Alueen matkailu on yleensä viikonloppumatkailua. Departementti on päässyt hyötymään pääkaupunki Pariisin läheisyydestä ja sijainnistaan Calvadosin departementin merenrantaan vievien teiden varrella. Kuitenkin lukuisat alueen asukkaat käyvät töissä Pariisin suuralueella, Rouenin ja Le Havren kaupunkiseuduilla tai Seinejoen varrella sijaitsevissa Seine-Maritimen departementin teollisuuslaitoksissa.
George Allen

George Allen (1808 – 1876) oli yhdysvaltalainen kreikan kielen professori. Allen kirjoitti kirjan The Life of Philidor, musician and chess-player. Kirja käsitteli François-André Danican Philidoria ja julkaistiin vuonna 1858. Allen oli myös sukua Ethan Allenille.
Eimuntas Nekrošius

Eimuntas Nekrošius (21. marraskuuta 1952 Pažobris, Raseiņin kunnallispiiri, Liettua – 20. marraskuuta 2018) oli Liettuan maineikkaimpia teatteriohjaajia, joka on palkittu useilla eurooppalaisilla palkinnoilla.

Ura

Nekrošius valmistui moskovalaisesta Lunatšarskin teatteritaiteen oppilaitoksesta. Palattuaan Liettuaan Nekrošius työskenteli 1978–1979 Vilnassa Valtion nuorisoteatterissa, joka oli neuvostoaikana vapaan hengen symboli. Vuonna 1979 hän siirtyi Kaunasin teatteriiin, jossa hän työskenteli vuoden. 1980 hän palasi Vilnan nuorisoteatteriin, jossa hän ohjasi merkittäviä näytelmiä. Vuodesta 1998 alkaen hän työskenteli Meno fortas -teatterissaan, jonka kanssa hän kiersi maailmalla.
Hänen ohjaamilleen näytelmille ovat luonteenomaisia rauhallinen taustamusiikki  joka toistuu koko esityksen ajan, runsas tanssin ja liikkeen käyttö ja ainutlaatuinen teatterirekvisiitta sekä luonnollisten ainesten, kuten veden, tulen, tuulen, jään ja kiven käyttö. Yksittäisen esityksen pituus ylitti usein tavanomaisen, sillä Nekrošius suosi monimutkaisia ja haastavia näytelmiä, kuten Kristijonas Donelaitisin Laulujen laulu ja Vuodenajat. 
Nekrosiuksen Faust vieraili Tampereen teatterikesässä 2009. Teatterikesässä on aiemmin, 1999, vieraillut hänen ohjauksensa Hamletista. Myös Tampereella vieraillut Faust on läpisävelletty, ja se kestää neljä tuntia. Siinä on esineitä, jotka kuvaavat kohtausten ydintä.
Koodinimi U.N.C.L.E.

Juoni

Elokuva sijoittuu vuoteen 1963 ja kertoo kahdesta hyvin erilaisesta vakoojasta: yhdysvaltalainen Napoleon Solo (Henry Cavill) on sulavakäytöksinen entinen mestarivaras, joka vankilatuomion sijaan on päätynyt työskentelemään CIA:n vakoojana ja venäläinen Ilja Kuryakin (Armie Hammer) on äkkipikainen ja karkeakäytöksinen KGB:n vakooja. Toisiaan inhoavat vakoojat päätyvät työskentelemään yhdessä, kun he saavat tehtäväksi etsiä automekaanikko Gaby Tellerin (Alicia Vikander) kauan kadoksissa olleen isän. Hän on natsitiedemies, jonka rikollisjärjestö yrittää saada rakentamaan ydinpommin.

Tuotanto

Elokuva perustuu 1960-luvulla tehtyyn samannimiseen suosittuun televisiosarjaan, jonka oikeudet tuottaja John Davis osti jo vuonna 1993.
Elokuvan ohjaajaksi olivat ehdolla projektin eri vaiheissa muun muassa Matthew Vaughn, David Dobkin ja Steven Soderbergh, mutta lopulta sen ohjasi ja käsikirjoitti Guy Ritchie.

Vastaanotto

Elokuva on saanut kriitikoilta keskinkertaisia arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 68 prosenttia arvosteluista oli positiivisia ja sivusto on antanut elokuvalle keskimääräisen arvosanan 6.2/10. Metacritic-sivuston mukaan 40 arvostelun perusteella elokuva on saanut 56/100 pistettä.
Heinähattu ja Vilttitossu (elokuva)

Tarina

Heinähatusta on tulossa iso tyttö. Hän aloittaa viikon kuluttua koulunkäynnin. Heinähattu ei kuitenkaan ehdi nauttia lapsuutensa viimeisistä hetkistä. Hänellä on kiire laittaa perheen asiat järjestykseen ennen koulun alkua. On saatava selvyys siitä, kuka hoitaa hänen hommansa kotona sillä aikaa, kun hän itse on koulussa. Kuka leikkii Vilttitossun kanssa? Kuka tiskaa? Kuka kuorii Vilttitossun perunat? 
Äiti ja isä näyttävät olevan onnellisen tietämättömiä siitä mullistuksesta, minkä esikoistyttären kouluunlähtö tulee aiheuttamaan. Heinähattu yrittää tuloksetta selittää heille asian vakavuutta. Uhmakas Vilttitossu päättää ottaa käyttöön järeämmät aseet. Hän karkaa "kuivapallojen" luota muuttaakseen naapurin muhkeiden Alibullenin neitien herkkupatojen ääreen. 
Tilanne kuumenee. Heinähattu panee toimeksi, ja Kattilakosken huushollin asiat sotkeentuvat entisestään.  Kun apua ei löydy naapurista, poliisilta eikä edes Taivaan Isältä, on jäljellä vain yksi keino: Heinähatun on muututtava itse. Hän joutuu oppimaan sen minkä uhmakas Vilttitossu osaa: aikuiset ei opi mitään, jos lapset on aina vaan kilttejä. 
Heinähattu ryhtyy puhumattomaksi, niin myös Hannakin, mutta lopulta kaikki taas puhuvat.
Koulu alkaa. Kun Heinähattu loittonee reppu selässään kohti koulua, äiti ja isä havahtuvat huomaamaan, miten viiltävän lyhyt onkaan lapsuuden hetki.

Palkinnot

Elokuva voitti kaksi Jussi-palkintoa, parhaasta puvustuksesta (Tiina Kaukanen) ja parhaasta lavastuksesta (Kati Ilmaranta). Se oli ehdolla myös Parhaan elokuvan Jussi-palkintoon.
Heinähattu ja Vilttitossu oli lapsiraadin suosikki Chicagon kansainvälisillä lastenelokuvafestivaaleilla 2003. Tukholman filmifestivaaleilla se sai Junior-sarjan pääpalkinnon, ja Teheranin Roshd-filmifestivaaleilla elokuva voitti kultaisen palkinnon ja tuomariston erikoispalkinnon.
Plasma

Plasman muodostuminen

Plasmaa syntyy korkean lämpötilan (vähintään 2 000–8 000 K) vaikutuksesta ja sähkökentässä kiihdytettyjen  hiukkasten törmäillessä atomeihin irrottaen niistä elektroneja. Plasma koostuu elektroneista ja positiivisista ioneista. On myös esitetty, että jopa 99 % tai ylikin maailmankaikkeuden tunnetusta aineesta (vrt. pimeä aine) olisi plasmaa.

Plasman sovellukset

Plasmaa käytetään muun muassa loisteputkissa ja hitsauksessa. Fuusioreaktoreiden kammioiden plasman tutkimuksessa hyödynnetään magnetohydrodynamiikkaa. Rakettitekniikassa niitä moottoreita, joita nykyisin kutsutaan ionimoottoreiksi, kutsuttiin ennen plasmamoottoreiksi.
Turvantalo

Turvantalo on entinen Lammin suojeluskuntatalo Hämeenlinnan Lammilla Kanta-Hämeessä. Kolmikerroksisen rakennuksen on suunnitellut Väinö Louhio, ja se valmistui syyskuussa 1935. Suojeluskuntatalo oli paikallisen suojeluskunnan ja Lotta Svärd -yhdistyksen käytössä syksyyn 1944 saakka. Rakennus sijaitsee Lammin kirkonkylässä osoitteessa Mommilantie 7.

Historia

Ensimmäinen suojeluskuntatalo Lammille rakennettiin jo vuonna 1925. Se oli kuitenkin puurakenteinen ja niinpä se tuhoutui tulipalossa perustuksiaan myöten 22.9.1934. Samalle paikalle päätettiin rakentaa uusi, tiilirakenteinen talo, jonka piirrustukset teki rakennusinsinööri Väinö Louhio. Hankkeen pääurakoitsijana toimi Veljekset Mäkinen, minkä lisäksi vapaaehtoiset suojeluskuntalaiset avustivat rakennusurakassa merkittävästi. Hintaa rakennukselle kertyi 2 204 000 markkaa. Uuden suojeluskuntatalon vihkiäisiä vietettiin tasan vuosi tulipalon jälkeen 22.9.1935. Talon nimeksi tuli Suojeluskuntatalo osakeyhtiö Turva. Vuonna 1937 osakkaita uudella yhtiöllä oli 137, jotka koostuivat paikallisista yksityisistä ihmisistä sekä erilaisista yrityksistä ja yhteisöistä.
Jatkosodan jälkeen lokakuussa 1944, ennen Suojeluskuntajärjestön lakkauttamista, Lammin suojeluskunta lahjoitti Turvan osakkeet Lammin manttaalikunnalle. Joulukuussa talon nimi muutettiin muotoon Osakeyhtiö Turva. Vuonna 1945 yhtiö vuokrasi rakennuksen Lammin kunnalle kunnanvirastoksi. Sittemmin talon tiloja oli eri toimijoiden, kuten Lammin yhteiskoulun, autokoulun ja Vapaakirkon käytössä. Vuonna 1959 yhtiön nimeksi muutettiin Lammin Seuratalo osakeyhtiö Turva. Lammin kunta osti lopulta koko yhtiön vuonna 1978. Taloa remontoitiin ja se otettiin kuntalaisten käyttöön kokous- ja juhlatilana. Vuoden 2009 alussa tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen kiinteistön omistus siirtyi Hämeenlinnan kaupungille. Tämän jälkeen lammilaisten keskuudessa ilmeni kiinnostusta ostaa rakennus, joten he perustivat uuden Lammin Turvantalo Oy -nimisen osakeyhtiön, jonka omistukseen talo siirtyi 1.2.2012. Vuonna 2014 yhtiöllä oli 217 osakasta, joista yksi on Hämeenlinnan kaupunki.

Nykyinen toiminta

Nykyisin Lammin Turvantalo toimii erilaisten juhlien ja muiden tilaisuuksien pitopaikkana. Rakennuksen ensimmäinen kerros on vuokrattu Vanajaveden opistolle, minkä lisäksi siellä oleva yhdistystila on varattavissa pienten kokousten järjestämiseen. Toisessa kerroksessa on suurehko juhlasali, jossa on myös esiintymislava sekä flyygeli. Samaan tilaan on yhdistettävissä myös kahviotila, jolloin siihen mahtuu yli 200 henkeä. Toisessa kerroksessa sijaitsevat myös nykyaikaiset keittiötilat. Ullakkokerroksessa on varastotiloja. Rakennuksen pihassa on pysäköintitilaa noin 50 autolle.
Sinis

Sinis tai Pityokamptes (muinaiskreikaksi Πιτυωκάμπτης, "männyn taivuttaja") oli kreikkalaisessa mytologiassa maantierosvo, jonka Theseus tappoi matkallaan Ateenaan Isthmoksessa. Hän oli joko Poseidonin tai Polypemonin ja Sylean poika.
Antiikin kirjoittajat eivät ole täysin yksimielisiä siitä, miten Sinis tappoi ohikulkijoita.
Yhden version mukaan hän taivutti kaksi mäntyä kaksinkerroin ja sitoi uhrinsa kädet näihin. Päästäessään puut taas äkkiä irti puiden voima repi tämän kahtia. Theseus tappoi Siniksen samalla tavoin.
Toisessa versiossa Sinis pakotti ohikulkijat auttamaan itseään taivuttamaan mäntyä, mutta kun työ oli tehty, hän päästi itse puusta irti, jolloin puu heitti uhrin ilmaan surmaten tämän maahanpudotuksessa. Tämän muunnelmassa Sinistä ei mainita ollenkaan auttamassa itse työssä, vaan että hän olisi pakottanut ohikulkijat pitämään puuta taivutettuna, ja nämä olivat liian heikkoina saaneet surmansa puun oiottua. Theseus käytti samaa tapaa surmatakseen Siniksen.
Siniksellä oli hyvin kaunis ja arvokas tytär, Perigune. Tämä pakeni nähdessään isänsä kuoleman ja kätkeytyi pensaiden ja parsakasvien suojaan. Theseus lähti tämän perään ja kutsuessaan tätä antoi lupauksen, että kohtelisi häntä kunniallisesti eikä tekisi mitään pahaa. Perigune tuli esiin, ja tätä seuranneen tapaamisen seurauksena synnytti tälle pojan, Melanippoksen.
Daniel Webster

Daniel Webster (18. tammikuuta 1782 Salibury – 24. lokakuuta 1852 Marshfield) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi ulkoministerinä 1841–1843 ja 1850–1852 sekä useaan otteeseen Yhdysvaltain kongressissa.

Poliittisen uran alku

Webster valmistui lakimieheksi Dartmouth Collegesta ja avasi lakiasiaintoimiston New Hampshiressa. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1812 federalistipuolueen ehdokkaana, jossa hän edusti New Hampshirea vuoteen 1817. Kongresissa hän vastusti vuoden 1812 sotaa, silloisen sotaministeri James Monroen ehdottamaa asevelvollisuutta sekä käytännössä katsoen kaikkia muita Yhdysvaltain sotilaallista aktiivisuutta lisänneitä lakiehdotuksia.
Webster muutti Bostoniin vuonna 1816 ja toimi Massachusettsin edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 1823–1827 ja senaattorina 1827–1841 ja 1845–1850. Vuosina 1833–1836 hän toimi senaatin valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana.
Kongressissa istumisen ohella Webster jatkoi lakimiehenä toimimista. 1820-luvulle tultaessa Websterin on arvioitu olleen yksi koko maan kalleimmista lakimiehistä.

Ulkoministerinä ja presidenttiehdokkaana

William Henry Harrison nimitti Websterin ulkoministerikseen vuonna 1841 ja hän jatkoi Harrisonin kuoleman jälkeen presidentti John Tylerin hallituksessa. Vuonna 1845 hänet valittiin uudelleen senaattiin. Kautensa aikana hän vastusti Texasin alueliitosta ja sitä seurannutta Meksikon–Yhdysvaltain sotaa. Webster oli ehdolla Whig-puolueen presidenttiehdokkaaksi ensimmäisen kerran vuonna 1836, mutta hävisi Zachary Taylorille. Erottuaan senaatista hän jatkoi ulkoministerinä presidentti Millard Fillmoren hallituksessa 1850-52. Hän oli toisen kerran ehdolla Whigin presidenttiehdokkaaksi 1852, mutta ei tälläkään kertaa saanut riittävää kannatusta.
Webster kuoli kotonaan Marshfieldissä, Massachusettsissa 24. lokakuuta, 1852.
Websterin poika, pohjoisvaltioitten armeijan eversti Fletcher Webster, kaatui taistelussa Yhdysvaltain sisällissodassa 1862.
John Dahl

John Dahl (s. 1956 Billings, Montana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan erityisesti neo-noir-elokuvien Kill Me Again, Red Rock West, ja Tarantella – vaarallinen viettelijätär ohjauksista.
Dahl on ohjannut myös jaksoja useisiin televisiosarjoihin.
Sega Game Gear

Vastaanotto

Mikrobitti kehui arvostelussaan konsolin grafiikkaa ja Castle of Illusion Starring Mickey Mouse -peliä. Moitteita arvostelija antoi konsolin persoonattomasta ulkonäöstä, häiritsevästi sijoitetusta ja liian kirkkaasta virtavalosta, nappituntumasta, näytön katselukulman kapeudesta, keskinkertaisista äänistä ja pelivalikoiman yleisestä keskinkertaisuudesta.
Huijarisyndrooma

Huijarisyndroomaksi kutsutaan psykologista ilmiötä, jonka vaikutuksesta ihminen ei kykene sisäistämään omia saavutuksiaan todisteista huolimatta. Huijarisyndroomasta kärsivä on vakuuttunut olevansa huijari ja että hänen saavutuksensa ovat ainoastaan hyvän onnen tai ajoituksen tulosta, tai että hän on vain harhauttanut muut luulemaan itseään todellista kyvykkäämmäksi.
Nimestään huolimatta huijarisyndroomaa ei pidetä mielenterveyden häiriönä. Psykologit ovat kuitenkin tutkineet sitä paljon. Termi esiintyi ensi kerran Pauline Clancen ja Suzanne Imes'n vuonna 1978 julkaisemassa artikkelissa, jossa he tutkivat menestyneiden naisten käsityksiä itsestään.
Taidekeskus Järvilinna

Taidekeskus Järvilinna on Jyväskylän lähellä toimiva kuvataiteen keskus. Se sijaitsee Laukaassa Leppäveden pohjoisrannalla, ja sitä ylläpitää Kauko Sorjosen säätiö. Järvilinnan pihapiirin tiloissa työskentelee useiden eri taiteenalojen taiteilijoita. Yleisö voi tutustua kuvataiteilijoiden, muotoilijoiden ja taidekäsityöläisten toimintaan, ostaa heidän teoksiaan ja osallistua heidän vetämilleen kursseille. Alueelle on vapaa pääsy. Järvilinnassa työskentelee kymmenkunta taiteilijaa.

Kulttuuritapahtumat

Järvilinnassa on ympärivuotisesti tapahtumia ja näyttelytoimintaa, ja vuosittainen kesänäyttely on sen huomattavin näyttelytapahtuma. Päijänteen vahimman laivan S/S Lahtis-siipiratasaluksen kunnostusprojekti siirtyi keväällä 2014 Järvilinnaan, jossa alus on tarkoitus kunnostaa vesillelaskukuntoon.

Kiinteistön vaiheita

Järvilinnan päärakennus on valmistunut vuonna 1891. Sen rakennutti Viitasaaren tuomiokunnan tuomari Karl Hjelt (1843–1909) omaan käyttöönsä. Kouluhallitus osti tilan vuonna 1920 poikien vastaanottolaitosta varten. Tällaisessa valtion erityiskasvatuskäytössä alue oli vuoteen 1969. Lyhyen välivaiheen jälkeen päärakennus palasi erityiskasvatukseen 1980-luvulla Kuhankosken opetuskotina. Vuoden 2008 lopussa kiinteistö siirtyi valtiolta Kauko Sorjosen säätiön omistukseen.
Järvilinna on erityisammattikoulun aikana 1993 luokiteltu Valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuuriympäristöksi.
RN Staffetta

Valmistus

Guglielmo Puccin suunnittelema alus tilattiin Sampierdarenasta Ansaldolta ja sen köli laskettiin elokuussa 1873. Alus laskettiin vesille 24. kesäkuuta 1876 ja se liitettiin laivastoon 1. joulukuuta 1877.

Palvelus

Aluksen aseistukseen lisättiin neljä 57 millimetrin 43 pituuskaliiperin tykkiä vuonna 189, jolloin samalla miehistön tarve nousi 137:ään. Vuosina 1900-1903 alus muutettiin tutkimusalukseksi, jolloin sen aseistuksena oli ainoastaan neljä 57 millimetrin tykkiä. Tutkimusaluksena aluksen miehistöntarve oli 126 henkeä. Alus poistettiin palveluksesta 19. heinäkuuta 1914.
Painin Euroopan-mestaruuskilpailut 2011

Vuoden 2011 painin Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Dortmundissa, Saksassa 29. maaliskuuta – 3. huhtikuuta. Kilpailujen ohjelmassa olivat kreikkalais-roomalainen paini, vapaapaini ja naispaini, joissa kaikissa painittiin seitsemässä painoluokassa. Mitaleilla mitattuna kisojen kolme parasta maata olivat Venäjä, Azerbaidžan ja Ukraina.

Suomen joukkue

Suomi lähetti Dortmundin EM-kilpailuihin täyden seitsemän kreikkalais-roomalaisen tyylin painijan joukkueen, kolme vapaapainijaa ja kaksi naispainijaa.