google/wiki40b huggingface dataset:
Olivier Suray

Olivier Suray (s. 16. lokakuuta 1971, Namen, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija, joka tuli Suomessa tunnetuksi AC Allianssin toimitusjohtajana vuoden 2005 aikana, jolloin hänen alaisuudessaan ollut Allianssi hävisi tahallaan surullisen kuuluisan FC Haka -ottelun luvuin 8–0.
Vedonlyöntirikoksiin myös Belgiassa liitetty Suray myönsi maaliskuussa 2006, että kesän 2005 Haka-Allianssi -ottelun lopputulos oli järjestetty. Helsingin Sanomien mukaan Suray väitti myös, että järjestelyjen päätekijä olisi kuitenkin kiinalainen Ye Zheyun, josta ollaan Belgian poliisin mukaan tekemässä kansainvälistä pidätysmääräystä.
Cameron Boyce

Varhaiselämä

Boyce syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa Libby ja Victor Boycelle, ja hänellä on yksi nuorempi sisko. Hänen isänsä on afroamerikkalaista syntyperää. Boyce harrasti tanssia lapsesta lähtien ja piti suosikkilajinaan breakdancea.

Ura näyttelijänä

Boyce aloitti uransa yhdeksänvuotiaana vuonna 2008 elokuvissa Mirrors ja Eagle Eye sekä Panic! at the Discon musiikkivideolla. Hän teki läpimurtonsa Disney Channelillä vuonna 2011 alkaneessa nuortensarjassa Jessie, jossa hän näytteli Luke Rossia. Boyce vieraili samassa roolissa Jessien spin-off -sarjassa Bunk'd vuonna 2016. Hänen seuraava pääroolinsa oli Disney XD -kanavan sarjassa Gamer's Guide to Pretty Much Everything.
Boyce näytteli yhtä Adam Sandlerin esittämän päähenkilön lapsista komediaelokuvassa Oikeesti aikuiset vuonna 2010. Hän esitti yhtä päärooleista Disney Channelin elokuvassa Descendants vuonna 2015 ja sen jatko-osissa. Hän oli myös päähahmon ääninäyttelijä animaatiosarjassa Jake ja Mikä-Mikä-Maan merirosvot.
Tammikuussa 2019 Boyce oli saanut roolin HBO:n sarjasta Mrs. Fletcher.

Humanitäärinen työ

Näyttelijänuran lisäksi Boyce oli aktiivisesti mukana hyväntekeväisyystyössä ja keräsi varoja muun muassa kodittomien auttamiseen ja puhtaan veden kehitysmaihin viemiseen. Hän työskenteli myös collegessa tapahtuvan väkivallan vastaisen It’s On Us -liikkeen kanssa sekä osallistui aseväkivaltaa vastustavaan Wielding Peace-projektiin.
Boycen kuoltua perustettiin hyväntekeväisyyssäätiö The Cameron Boyce Foundation hänen muistokseen.

Yksityiselämä

Boyce asui Los Angelesin alueella yhdessä näyttelijäystäviensä Karan Brarin ja Sophie Reynoldsin kanssa.
Boyce kuoli yllättäen nukkuessaan epileptiseen kohtaukseen vain 20-vuotiaana kotonaan Los Angelesissa 6. heinäkuuta 2019.
Harpyija (lintu)

Koko

Harpyijanaaraat ovat keskimäärin 100–110 senttimetriä pitkiä, niiden siipiväli on 200 senttimetriä ja yleensä ne painavat noin 7,5 kilogrammaa. Poikkeukselliset naaraat ovat painaneet yli 9 kilogrammaa ja yksi vankeudessa ollut naaras, ”Jezebel”, painoi 12,3 kilogrammaa. Koiraat ovat naaraisiin verrattuna pieniä, ne painavat vain 3,8–5,4 kilogrammaa. Kotkista ainoastaan filippiinienkotka ja kuningasmerikotka lähentelevät harpyijan kokoluokkaa. Harpyija on väriltään pääosin tummanharmaa, mutta vatsa on valkoinen ja pää on tuhkanharmaa.

Ravinto

Harpyija on aktiivisesti metsästävä lihansyöjä. Se metsästää puissa eläviä nisäkkäitä kuten apinoita, koateja ja laiskiaisia, mutta se voi myös hyökätä toisten lintulajien kimppuun. Sen kynnet ovat erittäin voimakkaat ja pitkät, suuremmat kuin harmaakarhun.

Lisääntyminen

Harpyijapariskunta saa yhden poikasen 2–3 vuoden aikana. Pariskunta munii kaksi valkoista munaa suureen korkealla puussa olevaan risupesään. Ensimmäisen poikasen kuoriuduttua toinen muna jää huomiotta eikä kuoriudu. Poikanen oppii lentämään kuuden kuukauden ikään mennessä, mutta vanhemmat jatkavat sen ruokkimista vielä 6–10 kuukauden ajan.
Harpyijaa uhkaavat metsästys, ilmastonmuutos ja hakkuu sen elinalueella. Lajista on tullut harvinainen näky suuressa osassa sen esiintymisaluetta.
Jonah Hex (elokuva)

Juoni

Yhdysvaltain sisällissodan aikaan Jonah Hex taisteli etelävaltion puolella, kunnes hän petti komentajaansa Quentin Turnbullia pelastaakseen sairaalan ja tappoi samalla Turnbullin pojan. Kostoksi Turnbull ja hänen oikeankäden miehensä Burke polttivat Hexin talon, jonka seurauksena kuolivat hänen vaimo ja poika. Samalla Turnbull polttomerkkasi Hexin oikean puoleiseen kasvoon QT merkinnän. Myöhemmin Hex pyyhki pois merkinnän tulikuumalla kirveellä, jonka seurauksena hänen kasvoonsa jäi epämuodostuma. Päiviä myöhemmin intiaanit löytävät Hexin ja elvyttävät hänet mystisillä voimilla. Tämän seurauksena Hexillä on kyky ajoittain kommunikoida kuolleiden kanssa, sillä hänen maallisen läsnäolonsa lisäksi huomataan tuonelassa. Kuultuaan Turnbullin kuolleen hotellipalossa hän ryhtyy palkkionmetsästäjäksi.
Myöhemmin Hexin myyttiset ja legendaariset tarinat leviävät pitkin maailmaa ja samalla hänen menneisyys alkaa uudestaan kummittelemaan, kun Yhdysvaltain armeija tekee tarjouksen, josta hän ei voisi kieltäytyä. Mikäli Hex etsisi käsiinsä ja nappaisi vaarallisen armeijaansa kasaavan terroristin Quentin Turnbullin, Hex saisi vapautuksen etsintäkuulutuksestaan.
Yksikkösaalis

Yksikkösaalis on kalastusbiologiassa ja kalataloustieteessä käytetty kalojen runsauden indeksi, joka voidaan johtaa saaliin, pyyntiponnistuksen, pyydystettävyyden ja yksilömäärän välistä suhdetta kuvaavasta yhtälöstä:
Cₜ=qEₜNₜ,
missä Cₜ on saalis, q pyydystettävyys, Eₜ pyyntiponnistus ajanhetkellä t eli esimerkiksi pyyntiin käytetty aika vuorokausina, viikkoina tai tunteina ja Nₜ yksilömäärä ajanhetkellä t.
Kun yhtälön vasen puoli jaetaan pyyntiponnistuksella (Eₜ), saadaan siitä seuraavanlainen:
Cₜ/Eₜ=qNₜ
Jos pyydystettävyys (q) on vakio, nähdään että yksikkösaaliin (Cₜ/Eₜ) ja yksilömäärän (Nₜ) välillä vallitsee seuraavanlainen riippuvuus:
Cₜ/Eₜ∝Nₜ
Yksikkösaalis ajanhetkellä t on siis suoraan verrannollinen yksilömäärään ajanhetkellä t.
Hanna-Riikka Kuisma

Ura

Kuisma valmistui kuvataiteilijaksi Lahden taideinstituutista vuonna 2001, mutta keskittyi sittemmin kirjoittamiseen.

Teoksista

Kuisman esikoisteos, novellikokoelma Elinkautinen (2005) kertoo mielenterveysongelmista ja syrjäytyneistä ihmisistä inhorealismin ja mustan huumorin keinoin. Romaani Käärmeenpesä (2007) käsittelee muun muassa sukupuoli-identiteetin etsimistä ja kolmiodraamaa. Psykologinen trilleri Sydänvarjo (2011) kertoo stalkkaamisesta eli vaanimisesta, ja käsittelee suomalaisen yhteiskunnan kahtiajakautumista. Romaani Valkoinen valo (2013) on jännitteinen ihmissuhdepalapeli, jonka pääteemana on fyysinen kipu. Romaani Viides vuodenaika (2016) on tummasävyinen mysteeriromaani traumasta ja siitä selviämisestä. Se käsittelee muun muassa vakavaa dissosiaatiohäiriötä. Viides vuodenaika oli ehdolla Tiiliskivi-palkinnon saajaksi.

Muuta

Kirjailijantyön ohella Kuisma on kirjoittanut monipuolisesti lehtiin esimerkiksi kolumneja ja toimi Satakunnan Kansan taidekriitikkona vuosina 2006-2013. Hän on myös työskennellyt useissa arvostelupalveluissa. Ennen omaa teosta hänen novellejaan ilmestyi muun muassa Uusien kirjoittajien kirjassa 2001 ja Novellit 2004 -antologiassa. 2010 hänen tekstinsä oli mukana pakinakokoelmassa Hullu akka!.
Taiteen edistämiskeskus myönsi Kuismalle viisivuotisen taiteilija-apurahan vuonna 2018.
Kuisma asuu ja työskentelee Porissa.
Danielin kirja

Historia

Danielin kirja kasvoi vaiheittain, aluksi oli vain erillisiä, aramealaisia tarinoita Persian ja helleenien valtakausilta. Mahdollisesti 200-luvulla eaa. nämä tarinat kerättiin ja yksi tai useampi kirjoittaja kasasi ne yhdeksi kokonaisuudeksi. Näistä muotoutuivat arameankieliset luvut 2–7, joihin 100-luvulla eaa. lisättiin näkyjä (luvut 8–12), ja kirjan esittely, ensimmäinen luku. Danielin kirja kuuluu kristikunnan käyttämään Vanhan testamentin kaanoniin. Septuagintassa ja kristittyjen Vanhassa testamentissa Danielin kirja on sijoitettu profeettakirjojen joukkoon. Juutalaisessa Raamatussa eli Tanakissa kirja ei kuitenkaan kuulu profeettojen osioon Nevi'imiin, vaan viimeiseen osioon nimeltä Ketuvim tai Hagiorapha (”Kirjoitukset”), johtuen siitä, että profeettakirjojen kokoonpano oli jo muotoutunut ennen kuin Danielin kirja saavutti riittävän merkittävyyden päästäkseen heprealaiseen Raamattuun.

Ajoitus

Kirjan syntyvaiheista esiintyy useita teorioita. Perinteisesti kirjan on katsittu syntyneen pakkosiirtolaisuuden aikaan Babyloniassa noin 500-luvulla eaa. Tieteellinen raamatuntutkimus esittää syntyajaksi noin 160-lukua eaa. Danielin kirja ei sisälly 200-luvun kaanoniin. Lisäksi ennustusten muotoon puetut historiatiedot kuten viittaukset seleukki-kuningas Antiokhos IV Epifaneen (175–164 eaa.) valtakauteen näyttävät olevan päteviä noin vuoteen 167 eaa asti mutta kirjoittaja ei tunne vuoden 164 eaa tapahtumia kuten Antiokhoksen kuolemaa. Tämän päätelmän teki jo kolmannella vuosisadalla filosofi Porfyrios. Katso myös: Eenokin kirja. Danielin kirjan ajoitus perustetaan myös tekstissä oleviin elementteihin. Esimerkiksi kuningas Nebukadnessarin nimestä, joka Jeremian ja Hesekielin kirjoissa on muodossa "Nebuchadrezzar", esiintyy Danielin kirjassa muoto "Nebuchadnezzar", joka on myöhempi muoto kuin edellinen. Lisäksi musiikki-instrumenteilla on kirjassa kreikkalaiset nimet, ei heprealaisia, kuten voisi olettaa. Tämä antaa olettaa kirjoittamisen tapahtuneen hellenistisenä aikana.

Danielin kirjan päähenkilöstä

Qumranissa uskottiin kirjan päähenkilön Danielin olleen profeetta (4Q174 [4QFlorilegium]), mitä tukevat myös historioitsija Josephus (Juutalaisten muinaisajat 10.11.7 §266), ja Liber antiquitatum biblicarum (L.A.B., "Profeettojen elämät" 4.6, 8).
Danielin kirjan kertomuksissa päähenkilö Daniel esiintyy unien ja näkyjen tulkitsijana, mutta ei profeettana.
Tapani Purola

Tapani Purola (14. marraskuuta 1929 Kymi – 11. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professori 1977–1990. Sitä ennen hän oli dosentti 1966–1977. Hänen tutkimuksiaan on julkaistu runsaasti muun muassa Kansaneläkelaitoksen julkaisusarjassa ja muissa julkaisusarjoissa.
Étienne Capoue

Ura

Debyyttinsä Ranskan pääsarjassa Capoue teki Toulousen joukkueessa 8. joulukuuta 2007 1–0 päättyneessä kotiottelussa Lillea vastaan. 15. elokuuta 2013 Tottenham Hotspur osti hänet Toulousesta 11 miljoonalla eurolla.

Maajoukkueura

Ranskan maajoukkueessa Capoue debytoi 15. elokuuta 2012 ottelussa Uruguayta vastaan. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki Ranskan 3–1 voittoon päättyneessä MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan 11. syyskuuta 2012.
Chesley Bonestell

Chesley Bonestell (1. tammikuuta 1888 San Francisco, Kalifornia – 11. kesäkuuta 1986 Carmel Kalifornia) oli taidemaalari, muotoilija ja kuvittaja, joka maalasi muun muassa science fiction- ja fantasiataidetta. Suomessa Bonestell tunnetaan kirjasta Avaruuden valloitus, jonka hän kirjoitti Willy Leyn kanssa.

Elämä

Opiskeltuaan arkkitehdiksi kolme vuotta Bonestell teki töitä monille yrityksille, ja suunnitteli muun muassa Chryslerin rakennuksen julkisivun sekä maalasi Golden Gate -sillan rakennusvaiheet.
1930-luvun suuren laman saavuttua Amerikkaan Bonestell muutti Englantiin, jossa maalasi arkkitehtuurikuvia eräälle lehdelle. 1930-luvulla Bonestell muutti takaisin Yhdysvaltoihin Hollywoodiin missä laati kuvia moniin elokuviin, esimerkiksi Citizen Kane. 1938 Bonestell maalasi ensimmäisen avaruuskuvansa, jossa oli Jupiter jostain sen kuusta nähtynä. Avaruus kiinnosti häntä läpi koko elämän.
1940-luvun puolessa välissä Bonestell siirtyi aktiivisemmin taiteessaan avaruusmaailmaan. Bonestell pyrki usein tuottamaan valokuvamaista jälkeä. 1949 hän julkaisi yhdessä Willy Leyn kanssa kirjan The Conquest of Space (1949), joka ilmestyi myös suomeksi nimellä "Avaruuden valloitus". Bonestell maalasi pikkutarkasti mahtavia maisemia, ihmishamot olivat jäykkiä. Viimeiseksi työkseen Hollywoodissa Bonestell avusti science fiction-filmin teossa. Bonestell kuvitti scifilehtien kansia ja julkaisi kirjoja ja artikkeleita muun muassa Wernher von Braunin kanssa. Chestley Bonestell edisti osaltaan Yhdysvaltain avaruusohjelmaa ja näki kuulentojen toteutuvan 20 vuotta "Avaruuden valloitus" kirjan julkistuksen jälkeen.
Bonestellilla oli maalaus kesken, kun hän kuoli 98 vuoden ikäisenä 1986. Kuuluisin Bonestellin työ on maalaus, joka esittää Saturnusta Titanista nähtynä. Nykyään monet Bonestellin maalauksista näyttävät vanhahtavilta, mutta Bonestell lienee ollut esikuva monelle nuoremmalle avaruustaiteilijalle, kuten englantilaiselle David A. Hardylle.
Bonestellin mukaan on nimetty kraatteri Marsissa ja asteroidi.
Katja Kannonlahti

Katja Kannonlahti (s.1971 Jalasjärvi) on Tampereen yliopiston viestintäpäällikkö. Julkisuudessa hänet tunnetaan parhaiten eri viestintävälineiden toimittajana, viimeisimpänä MTV3. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.

Ura

Lukion jälkeen Kannonlahti opiskeli Jyväskylässä puheviestintää, suomen kieltä ja aikuiskasvatusta. Sieltä hän siirtyi Vaasaan syventämään viestinnän opintojaan. Syyslukukauden 1993 hän opiskeli San Franciscossa Kaliforniassa yritysviestintää. Kannonlahti suoritti opintoja myös Saksassa.
Valmistuttuaan Kannonlahti sai toimitusharjoittelijan paikan Torontosta Kanadasta suomalaisten siirtolaisten lehdestä. Puoli vuotta kestäneen jakson jälkeen hän työskenteli toimittajana helsinkiläisessä Radio Alexissa. Myöhemmin hän siirtyi MTV Oy:n palvelukseen. Kannonlahtea kuultiin muun muassa yhtiön Radio Nova -kanavalla. Vuodesta 1998 hän työskenteli MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelmassa. Vuonna 2007 Kannonlahti ankkuroi saman kanavan iltauutisia. Kannonlahti toimi 45 minuuttia -ohjelman juontajana keväällä 2010.

Muuta

Kannonlahti kilpaili Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa vuonna 2006.
Chevy Chase

Cornelius Crane ”Chevy” Chase (s. 8. lokakuuta 1943 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista kuten Latvasta laho (Caddyshack, 1980), Nimeni on Fletch (Fletch, 1985), Mitäs me vakoojat (Spies Like Us, 1985) ja Kolme kaverusta (¡Three Amigos!, 1986) sekä National Lampoon’s Vacation -elokuvien sarjasta. Hän oli myös yksi Saturday Night Live -televisioshow’n alkuperäisistä esiintyjistä 1975–1976.
Syyskuussa 1993 Chevy Chase juonsi lyhytikäiseksi jäänyttä FOXin myöhäisillan talk show -ohjelmaa The Chevy Chase Show’ta. Kriitikot haukkuivat ohjelman ja tyrmäsivät sen täysin. FOX päättikin lopettaa sarjan jo lokakuussa 1993.
Vaalit yleisödemokratiassa

Luku 12: Kansanedustajat ideologisella kartalla

Tampereen yliopiston tutkija Esa Reunanen ja emeritusprofessori Pertti Suhonen tutkivat kansanedustajien ja puolueiden asemaa vasemmisto-oikeistojanalla vuonna 2007 Yleisradion vaalikoneeseen annettujen vastausten perusteella. Reunanen kertoo yllättyneensä, kuinka perinteinen vasemmisto-oikeisto-asettelu vastauksista on nähtävissä.
Mohua

Koko ja ulkonäkö

Mohua on varpusen kokoinen, väritykseltään keltainen oleva tiaismaluri. Linnun pään ja rinnan höyhenpeite on täysin keltainen, selkä ja siivet rusehtavat ja vatsan alue valkoinen, joskin seassa on myös keltaisen eri sävyjä. Linnun jalat ja nokka ovat mustat.

Lisääntyminen ja pesintä

Mohuat lisääntyvät kevään ja kesän aikana. Pesä rakennetaan puunkoloon. Munia munitaan yhdestä neljään. Parista vain naaras hautoo munia, noin 20−21 päivän ajan, jolloin poikaset kuoriutuvat. Naaras ja uros ruokkivat poikasia pääsääntöisesti noin kuukauden ajan, mutta satunnaisesti jopa yhdeksän kuukautta. Poikaset poistuvat pesästä ensimmäistä kertaa 18−22 päivän ikäisinä. Kauden aikana pari voi munia myös toisen pesueen.

Levinneisyys

Historiassa laji oli levittäytynyt koko Eteläsaarelle sekä Stewartinsaarelle, mutta nykyään lajia tavataan enää Eteläsaaren eteläosassa. Kannan koon on arvioitu olevan noin 5 000 yksilöä.

Ravinto

Ravinto koostuu pääasiassa selkärangattomista, erityisesti toukista ja hämähäkeistä. Satunnaisesti mohua syö myös pieniä hedelmiä.

Uhat

Suurimmat uhat mohualle muodostavat maahantuodut petoeläimet, erityisesti rotat sekä kärpät.
Ante Ivas

Ante Ivas (s. 26. joulukuuta 1939 Vodice) on kroatialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. heinäkuuta 1964 ja nimitettiin Šibenikin hiippakunnan johtoon 5. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franjo Kuharić, jota avustivat Ante Jurić ja Ivan Prenđa.
Elomatic

Elomatic on suomalainen yksityisomistuksessa oleva monialainen suunnittelutoimisto, joka työllistää noin 1100 työntekijää. Yrityksellä on asiakkaita 80 maassa. Konsernin pääkonttori sijaitsee Turussa. Sillä on toimistoja myös Intiassa, Italiassa, Kazakstanissa, Kiinassa, Puolassa, Venäjällä ja Yhdistyneissä Arabiemiirikunnissa.
Yrityksen perusti turkulainen teollisuusneuvos Ari Elo vuonna 1970. Nykyään hän toimii Elomaticin hallituksen jäsenenä.
Elomatic otti tärkeän askeleen vuonna 1974 päättäessään investoida suunnittelumalliteknologiaan, jota käytettiin laivojen konehuoneiden ja tehtaiden pohjapiirros- ja putkistosuunnitteluun. Tämän jälkeen Elomaticin kasvu oli ripeää ja toimintoja laajennettiin maantieteellisesti eri teollisuuden aloille.
Elomatic-konserni oli vuonna 2009 Suomen yhdeksänneksi suurin teknisen suunnittelun yritys 28,6 miljoonan euron kokonaislaskutuksellaan. Vuonna 2018 Elomaticin liikevaihto oli 81,2 miljoonaa.

Cadmatic

Elomatic-konsernin alaisuudessa toimii Cadmatic Oy, jonka 3D-ohjelma Cadmatic kehitettiin 1980-luvulla Elomaticin omaan käyttöön ja tuotteistettiin myöhemmin. Yhtiö perustettiin 1980-luvun alkupuolella, mutta sen liiketoiminta alkoi varsinaisesti vasta 1990-luvulla. Yhtiön merkittävä asiakas on laivanrakennusteollisuus. Lisäksi ohjelmistoa hyödyntävät puunjalostus- ja prosessiteollisuus.
Cadmaticilla oli vuonna 2019 asiakkaita 58 maassa. Yritys sai näkyvyyttä erityisesti vuonna 2003 otettuaan ensimmäisenä maailmassa käyttöön internetpohjaisen 3D-laitosmallien katseluohjelmiston.

Caligo Industria

Elomatic-konsernissa toimii myös Caligo Industria Oy. Yhtiö kehittää, markkinoi ja myy tuote- ja järjestelmäratkaisuja energia- ja prosessiteollisuuden savukaasujen puhdistukseen sekä prosessin jätelämmön hyödyntämiseen.
Kurt Wikstedt

Kurt Wikstedt (22. joulukuuta 1920 Tammisaari – 2. syyskuuta 2011 Kauniainen) oli suomalainen teollisuusneuvos. Wikstedt oli koulutukseltaan diplomi-insinööri ja sotilasarvoltaan reservin majuri. Hän palveli tulenjohtajana jatkosodan vuoden 1944 suurtaisteluissa Karjalan kannaksella ja Viipurissa. Wikstedt oli sodan jälkeen mukana käynnistämässä Nokian elektroniikkateollisuuden nousua.
Vantaan Veturi

Vantaan Veturi on vantaalainen vuonna 1987 perustettu urheiluseura. Sen päälajit ovat futsal ja jalkapallo. Seuran yleisesti käyttämä lyhenne VALO tulee yhdistyksen koko nimestä Vantaan Veturi ry – Vandas Lokomotiv rf.
Futsalia VALO on pelannut siitä lähtien, kun lajia alettiin Suomessa harrastaa. Se pelasi Futsal-liigassa vuodet 2004–2009. Seuran paras saavutus on SM-pronssi kaudelta 2004–2005. Liigajoukkueessa on pelannut useita jalkapallon Veikkausliigapelaajia, kuten Jarno Parikka, Erkka V. Lehtola, Ilari Äijälä ja Tommi Paavola. 
Ikämiessarjoissa VALO on moninkertainen Suomen mestari. VALOlla oli 2004-2005 myös juniorijoukkue joka voitti Uudenmaan 1990-syntyneiden sarjan sekä sijoittui toisena kautena kolmanneksi.
Jalkapallossa seura on korkeimmillaan pelannut Kolmosessa.
Cyrix Cx486

Cyrix Cx486 oli Cyrixin ensimmäinen suoritin. Se julkaistiin toukokuussa 1992. Aikaisemmin Cyrix oli valmistanut matematiikkasuorittimia.
Cx486 oli seuraajansa Cyrix Cx5x86:n kanssa hybridisuoritin. Se sisälsi uuden sukupolven suorittimen ominaisuuksia (tässä tapauksessa Intel i486:n), mutta sopi edeltäjänsä suoritinkantaan (Intel 80386:n). Se käytti 25, 33 tai 40 megahertsin kellotaajuutta. Se sisälsi 486:n käskykannan sekä 1 kilotavu L1-välimuistia. Pienen välimuistin sekä hitaan 386:n väylän takia Cx486 ei pärjännyt Intelin tai AMD:n 486:lle nopeudessa. Sen etuna oli kuitenkin se, että sen rinnalle pystyi asentamaan 387-matematiikkasuorittimen, mikä paransi suorituskykyä.
Cx486 oli saatavana kahtena eri mallina: Cx486SLC ja Cx486DLC.
Intelin pudotettua oman mallistonsa hintoja Cyrix ei kyennyt enää myymään suoritinta tarpeeksi, joten se julkaisi 486:n kanssa yhteensopivan suorittimen 1993.

Cx486SLC

Cx486SLC vastasi 80386SX:ää, eli siinä oli 16-bittinen ulkoinen väylä. Cx486SLC:tä käytettiin halvoissa PC-klooneissa sekä sen pienen virrankulutuksen takia kannettavissa tietokoneissa.

Cx486DLC

Cx486DLC vastasi 80386DX:ää. Cx486DLC oli suosittu tietokoneharrastajien keskuudessa edullisen hintansa sekä kohtuullisen suorituskyvyn ansiosta.
Meklofenaamihappo

Vaikutusmekanismi ja käyttö

Meklofenaamihappo on syklo-oksigenaasi-1- ja syklo-oksigenaasi-2-entsyymien inhibiittori ja estää siten prostaglandiinien synteesiä ja helpottaa tulehdusta ja kipua. Yhdiste estää myös eräiden ionikanavien toimintaa joskin sen merkitys tulehduksen- ja kivunlievityksessä on epäselvä.
Meklofenaamihappo tuotiin Yhdysvalloissa markkinoille 1980-luvulla. Sitä käytetään reumakipujen, niveltulehduksen, vaikeiden tai keskivaikeiden lihaskipujen ja dysmenorrean lievittämiseen. Lääkeaineen sivuvaikutuksia ovat mahan ja suoliston oireilu sekä ihottuma ja se voi myös pahentaa psoriasista. Meklofenaamihappoa käytetään joko vapaana happona tai sen natriumsuolana.

Synteesi

Meklofenaamihappoa syntetisoidaan 2-bromibentsoehaposta ja 2,6-dikloori-3-metyylianiliinista 145–155 °C:n lämpötilassa. Katalyyttinä toimii kupari(II)bromidi ja liuottimena käytetään diglyymin ja N-etyylimorfoliinin seosta.
Hautajaisvaakuna

Hautajaisvaakuna (myös hautaus- tai hautavaakuna; ruots. begravningsvapen) on aateliin kuuluneiden miesten hautajaismenoissa lähinnä Ruotsin suurvalta-aikana käytetty vaakuna. Vaakunat ja vaakunasarjat olivat hautajaiskulkueessa näkyvästi esillä, ja näkyvyyden varmistamiseksi ne olivat usein pitkien tankojen päässä. Vainajan omaa vaakunaa (ns. päävaakuna) kannettiin surulipun kanssa arkun edessä, hänen esi-isiensä vaakunoita (ns. esipolvivaakunat) puolestaan arkun molemmilla puolilla.
Mikäli haudattavana oli aatelissuvun viimeinen miespuolinen jäsen, hautajaisiin tehtiin usein myös erityinen vaakuna, joka murrettiin suvun sammumisen merkiksi. Murrettavaan vaakunaan sahattiin syviä uurteita, jotta se olisi helpompi murtaa. Murtaminen oli erillinen seremonia, jonka suoritti papin sijaan korkeampi upseeri tai virkamies. Murretun vaakunan kappaleet saatettiin myös sirotella hautamultiin ja peittää hautaan.

Historia

Hautajaisvaakunaperinne sai alkunsa taisteluissa käytetyistä kilvistä, joita vaikutusvaltaiset henkilöt lahjoittivat kirkoille keskiajalla. Sotataidon kehittymisen myötä kilven merkitys taisteluaseena väheni, ja sitä ryhdyttiin käyttämään vaakunana. 1500-luvulla kirkoille lahjoitettiin yhä enemmän kilpiä, joita ei ollut tarkoitettu lainkaan sotimiseen. Vanhimmat ruotsalaiset hautajaisissa kannetut kilvet ovat 1500-luvun lopulta. Hautajaisten jälkeen ne ripustettiin hautakirkon seinälle. Aluksi tällaiset vaakunat oli maalattu puiselle tai joskus myös peltiselle levylle. Myöhemmin aluslevyt alettiin sahata kilven tai koko vaakunan muotoiseksi, ja levyn päälle kiinnitettiin reliefimäinen kilpi ja kolmiulotteinen kypärä ja kypäränkoriste. Vaakunoissa saatettiin myös yhdistellä puuta ja peltiä. Saksankielisiltä alueilta peräisin olleiden kuvanveistäjien vaikutuksesta kilvistä ja muista veistetyistä osista tuli yhä plastisempia ja taidokkaampia.
Kun Ruotsista tuli suurvalta, omien esipolvien tuntemisesta tuli tärkeämpää. Niinpä hautajaissaattueissakin alettiin kantaa päävaakunan lisäksi esipolvivaakunoita. Erillisten kulkueessa kannettavien vaakunoiden sijasta esipolvivaakunat saatettiin myös liittää pienikokoisina päävaakunan ympärille. Kaukaisimpien esipolvivaakunoiden tekemistä hankaloitti mallikuvien etsintä niitä varten, sillä ensimmäinen painettu ruotsinkielinen vaakunakirja ilmestyi vasta vuonna 1650, ja sekin oli harvinainen.
Hautajaisvaakunoiden käyttö väheni 1700-luvun alussa Pohjan sodan ja ruton myötä. Kun vielä vuonna 1713 toteutettiin omaisuusverouudistus, jonka myötä aatelin taloudellinen asema heikkeni huomattavasti, loistokkaat heraldiset hautajaiset vähenivät. Vaakunoiden käyttö ei loppunut kuitenkaan kokonaan, ja esimerkiksi Porvoon tuomiokirkossa on päävaakuna vuodelta 1752. Vaakunan murtamisperinne jatkui hajanaisena 1800- ja 1900-luvuilla. Viimeinen tunnettu maininta siitä on vuodelta 1932.