Astounding Sounds, Amazing Music

Yhtyeen uudistuminen 1975–1976

Vuosi 1975 oli vaiheikas Hawkwindin historiassa. Toukokuussa kesken Pohjois-Amerikan kiertuetta erotetun Lemmy Kilmisterin tilalle basistiksi tuli Pink Fairiesissa aiemmin soittanut kitaristi Paul Rudolph ja saman vuoden elokuussa Readingin festivaaleilla yhtyeen kanssa lavalle nousi laulaja-lyyrikko Robert Calvert, joka oli lähtenyt soolouralle yhtyeestä muutamaa vuotta aiemmin. Hän liittyi loppuvuodesta yhtyeeseen täysaikaiseksi laulajaksi. Readingin esiintyminen jäi tanssijatar Stacian viimeiseksi yhtyeessä. 
Myös levytyssopimus United Artistsin kanssa päättyi, ja yhtye löysi uuden kodin Tony Stratton-Smithin Charisma-merkiltä ja manageriksi Doug Smithin tilalle tuli Tony Howard. Uutta albumia alettiin tehdä näiltä pohjilta alkuvuodesta 1976.

Albumin konsepti ja kappaleet

Levyn nimi ja kansitaide parodioi vanhoja tieteislehtiä (kts. Astounding Science Fiction). Konseptissa jokaisen laulun tarkoitus oli olla niin sanottu irrallinen lehdessä oleva tieteistarina. Albumin sisäpussissa oli kuvitteellisia mainoksia ja ilmoituksia ja jokaisen jäsenen oma kuvitteellinen mainos.
Albumilla kaikki yhtyeen jäsenet rumpali Simon Kingia lukuun ottamatta ovat osallistuneet kappaleiden tekoon. Tämä näkyy musiikillisesti monipuolisina sävellyksinä, esimerkkeinä Rudolphin säveltämä jazz-funk-vaikutteinen instrumentaali ”The Aubergine That Ate Rangoon”, Nik Turnerin ja Simon Housen intialaisvaikutteinen ”Kadu Flyer” sekä tunnelmallisemmat, kosketinsoitinvoittoiset instrumentaalit, Alan Powellin ”City Of Lagoons” ja Housen ”Chronoglide Skyway”. Aiemmilta julkaisuilta tuttu heavy rock -ilmaisu on albumilla pienessä osassa. 
Albumin tunnetuin kappale on Calvertin sanoittama ja Dave Brockin säveltämä kymmenminuuttinen, tunnelmallinen ”Steppenwolf”, joka pohjautuu Hermann Hessen samannimiseen romaaniin (suomeksi Arosusi). Calvert oli levyttänyt kappaleesta hyvin erilaisen version paria vuotta aiemmin Adrian Wagnerin kanssa. Kappale pääsi yhtyeen keikkasettiin usean vuoden ajaksi. 
Myös Calvert/Brock-tuotantoa oleva ”Reefer Madness” perustuu samannimiseen, vuonna 1936 valmistuneeseen marihuanan vastaiseen opetusfilmiin. Singlenäkin julkaistu ”Kerb Crawler” on nopea-tempoisempi hard rock -kappale, jonka albumiversion miksasi Pink Floyd -kitaristi David Gilmour.

Albumin saama vastaanotto ja kokoonpanon hajoaminen

Albumi sai ristiriitaisen vastaanoton fanien keskuudessa, ja kriitikot kritisoivat albumia muun muassa ”suunnattomaksi”, kun taas kitaristi Dave Brockin mielestä ”albumilla oli liikaakin suuntauksia!”. Brittiläisen New Musical Expressin kriitikko Dick Tracy puolestaan kehui albumia arvostelussaan juuri sen monipuolisuudesta. Britannian albumilistalla albumi nousi sijalle 33, mikä oli yhtyeen heikoin sijoitus kyseisellä listalla debyyttialbumin jälkeen. Albumin julkaisun jälkeen yhtye lähti kiertueelle, jossa lavasteena toimi ”Atomhenge”-niminen, futuristinen versio Stonehenge-monumentista. 
Pian kiertueen jälkeen yhtye hajautui sisäisesti kahtia: Alan Powell, Nik Turner ja Paul Rudolph halusivat tuoda yhtyeen musiikkiin uusia vaikutteita, kun taas Calvert ja Brock halusivat jatkaa perinteisemmällä tyylillä. Powell ja Turner erotettiin yhtyeestä vuoden 1976 lopulla ja Rudolph vuoden 1977 alussa.