google/wiki40b huggingface dataset:
Laktisoli

Makeuden esto

Ihmisillä on suussa heterodimeerisiä makureseptoreita, TAS1R2-TAS1R3. Laktisolilla on 2 stereoisomeeriä: (R)- ja (S)-laktisoli. (R)-Laktisoli ei vaikuta makeaa aistiviin reseptoreihin. Taas (S)-laktisoli sitoutuu TAS1R3:n solukalvon läpäisevään domeeniin (TMD:hen). Se sitoutuu siihen käänteisagonistina. (S)-Laktisoli estää siten makeutusaineiden makeutta, joita ovat esimerkiksi sakkaroosi, fruktoosi, sakariini ja neotaami.
Itsessään laktisoli maistuu heikosti kitkerän metalliselta tai suolaiselta.
Muita makeuttavia estäviä aineita ovat muun muassa 2-(2,4-dikloorifenoksi)propionihappo ja Gymnema sylvestre-kasvin gurmariini-proteiini ja gymnemahapot, kiinanjujuban lehtien zizifiini ja Hovenia dulcis-puun lehtien hodulsiini.
Taidehalli

Taidehalli (saks. Kunsthalle) on kuvataiteen vaihtuvien näyttelyiden tai muiden näyttelyiden esittämiseen tarkoitettu näyttelytila tai rakennus. Taidehalli poikkeaa taidemuseosta siten, että tavallisesti sen tehtävänä ei ole taiteen tutkimustoiminta. Taidehalli joko ylläpitää tai ei ylläpidä taidekokoelmia. Taidehallit ovat tavallisesti myös näyttelytiloina suurempia kuin taidegalleriat ja niiden ensisijainen tehtävä on taiteen esittely. Tavallisesti taidehallin organisaation takana on taide- tai taiteilijayhdistys, kaupunki, yritys tai näiden yhteisosuus säätiössä.
Ensimmäiset taidehallit perustettiin Saksassa 1800-luvun alussa. Eräs kuuluisia saksalaisia taidehalleja on vuonna 1869 avattu Hampurin taidehalli, joka perustamisen takana oli vuonna 1817 perustettu Hampurin taideyhdistys. Ruotsissa taidehalleja on runsaasti. Liljevalchin taidehalli Tukholmassa otettiin käyttöön vuonna 1916 ja Malmön taidehalli on eräs suurimpia nykytaiten näyttelytiloja Euroopassa. Bonniersin taidehalli Tukholmassa perustettiin vuonna 2005.
Helsingin Taidehalli on toiminut vuodesta 1928 nykytaiteen merkittävänä näyttelypaikkana Etu-Töölössä. Myös Vaasassa, Seinäjoella ja Porvoossa on taidehalli.
John Brosnan

John Raymond Brosnan (s. 1947 Perth, Australia – 2005 Lontoo) oli kirjailija, toimittaja, kolumnistina ja elokuva-arvostelija. Hän kirjoitti useita tieteis- ja fantasiakirjoja, elokuvakirjoja ja sarjakuvakäsikirjoituksia, osin salanimillä. Häneltä on suomennettu seikkailullinen tieteisromaani Taivaan valtiaat (1988).
Don Massengale

Don Massengale (23. huhtikuuta 1937 – 2. tammikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti muun muassa Canadian Openin vuonna 1966 ja ylsi toiseksi PGA Championshipissa 1967.
Massengale pelasi myöhemmin Senior PGA Tourilla. Hän kuoli 69-vuotiaana sydänkohtaukseen synnyinosavaltiossaan Teksasissa 2. tammikuuta 2007.
Myös Massengalen Rik-veljestä (s. 1947) tuli ammattilaispelaaja.
Hypobromihapoke

Ominaisuudet

Hypobromihapoketta on liian epästabiili, jotta se tunnettaisiin puhtaana. Se tunnetaankin ainoastaan vesiliuoksena, jotka nekin hajoavat helposti valon vaikutuksesta. Hypobromihapoke on hyvin heikko happo ja sen happovakion arvo on huoneenlämpötilassa 1,6·10⁻⁹. Hypobromihapoke on vahva hapetin, mutta hapettimen hypokloorihapoketta heikompi.
Lasisienet

Pohjois-Amerikan rannikon lasisieniriutat

Lujin sidoksin rakentuvien lasisienten uskottiin kuolleen kaikkialla sukupuuttoon, kunnes Kanadan länsirannikolla sijaitsevalta Hecaten- ja Kuningatar Charlotten salmien alueelta löydettiin vuonna 1987 neljä lasisienten muodostamaa riuttaa, joiden kokonaispinta-ala on yhteensä noin tuhat neliökilometriä. Riutat sijaitsevat 140–240 metrin syvyydessä ja suurin niistä on 25 metriä korkea. Niiden iäksi on määritelty yli 9 000 vuotta ja yksittäisen lasisienen arvellaan elävän pidempään kuin 200 vuotta. Ulkonäöltään lasisienet eivät muistuta tyypillisiä pesusieniä, vaan ne kasvavat lähinnä maljamaisiksi tai suppilomaisiksi. Väriltään ne vaihtelevat kermanvärisistä kirkkaaseen keltaiseen.
Vuonna 2007 tehtiin uusi riuttalöytö, tällä kertaa Washingtonin osavaltion rannikolla, noin 50 kilometriä länteen Grays Harborista. Sieltä löydetyt kolme lajia olivat samat kuin Hecatensalmen riutoissa, mutta tällä kertaa ne olivat pystyneet menestymään suojaisan salmen sijaan talvisin myrskyävällä avomerellä. Nämä riutat ovat pitkiä ja syviä, mutta korkeutta niillä on vain 2–4,5 metriä.

Suojelutoimia

Lasisienten hauraat korallirakenteet särkyvät helposti kosketuksesta ja sedimentin lisääntyminen tukahduttaa sienieläimiä. Jos yksittäisen sienen runko särkyy tai se tuhoutuu muuten, uusia sieniä ei voi kasvaa vakauttamaan riutan rakennetta. Hecatensalmen riutat suljettiinkin pohjakalojen troolausalueen ulkopuolelle vuonna 2002. Vuonna 2006 suoja-aluetta laajennettiin ja alueeseen kohdistettiin lisää rajoituksia, mutta kalastus ja alueen muu käyttö vaarantavat edelleen lasisieniyhdyskunnat. Vuonna 2010 Kanadan hallitus julisti alueen erityisen tarkkailun kohteeksi. Sen tavoitteena on liitää alue kansallisten mertensuojelualueiden verkkoon. Se on tarkoitus perustaa vuoteen 2012 mennessä.

Etelänapamanner

Vuonna 2013 saksalaiset tutkijat raportoivat lasisienten valtaavan nopeasti alueita, jotka paljastuvat Etelämanteren jäämassojen vetäytyessä.
Lorenz Hart

Lorenz Milton Hart (2. toukokuuta 1895 – 22. marraskuuta 1943) oli yhdysvaltalainen sanoittaja, joka tunnetaan parhaiten säveltäjä Richard Rodgersin kanssa yhteistyössä kirjoitetuista lauluista. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat ”Blue Moon”, ”Isn't It Romantic?”, ”Mountain Greenery”, ”The Lady Is a Tramp”, ”Manhattan”, ”Where or When”, ”Bewitched, Bothered and Bewildered”, ”Falling in Love with Love”, ”I'll Tell the Man in the Street” ja ”My Funny Valentine”.
Hart syntyi New Yorkin Harlemissa juutalaisille vanhemmille. Hän kävi Columbian yliopistoa, missä tutustui ystävän kautta Richard Rodgersiin. Miehet alkoivat kirjoittaa yhdessä lauluja amatööri- ja opiskelijanäytelmiin. Vuonna 1919 heidän kirjoittamansa laulu, ”Any Old Place with You”, otettiin mukaan Broadway-komediaan A Lonely Romeo. Rodgersin ja Hartin kirjoittama musiikki vuoden 1925 näytelmään The Garrick Gaieties toi heille suurta suosiota.
Hart työskenteli Rodgersin kanssa kuolemaansa asti vuonna 1943, ja tänä aikana miehet kirjoittivat useita menestyskappaleita. Hart käänsi myös näytelmiä newyorkilaisille teatteriyrittäjille, Shubertin veljeksille.
Sanoittajana Hart suosi sisäisen loppusoinnun ja monitavuisten riimien käyttöä, ja hänen sanoituksiaan pidetään arvossa niiden sukkeluuden ja teknisen kehittyneisyyden takia.
Hart kärsi elämänsä aikana alkoholismista, mikä myös edesauttoi hänen kuolemaansa 48-vuotiaana. Hänellä oli myös elämänsä loppuvaiheessa vaikeita henkilökohtaisia ongelmia. Hartin homoseksuaalisuus ja yksityiselämän ongelmat johtivat usein riitoihin Rodgersin kanssa, ja johti vuonna 1943 lyhyeen yhteistyökatkoon kaksikon välillä. Tänä aikana Rodgers alkoi tehdä yhteistyötä Hartin vanhan koulukaverin Oscar Hammerstein II:n kanssa.
Hartin viimeinen työ oli A Connecticut Yankee -musikaalin uusintaversio yhdessä Rodgersin kanssa. Viisi päivää näytelmän avajaisten jälkeen Hart kuoli New Yorkissa keuhkokuumeeseen. Hänen uskotaan kuolleen yksin. Hänet on haudattu Mount Zionin hautausmaalle Queensissä, New Yorkissa.
−1 (luku)

−1 on matematiikassa negatiivinen kokonaisluku, joka on suurempi kuin −2 ja pienempi kuin 0. Se on siis suurin negatiivinen kokonaisluku.
Luku −1 on luvun 1 vastaluku, jolloin .
Luku −1 saadaan myös Eulerin yhtälöstä, kun : .
Heribert Barrera i Costa

Heribert Barrera i Costa (6. heinäkuuta 1917 – 27. elokuuta 2011) oli katalonialainen kemisti ja poliitikko, Esquerra Republicana de Catalunyan jäsen ja Francon valtakauden jälkeen palautetun Katalonian parlamentin ensimmäinen puheenjohtaja 1980–1984.
Tekken (videopeli)

Pelaaminen

Monen muun tappelupelin tavoin Tekkenissä valitaan usean hahmon kokoonpanosta yksi taistelija, jolla otellaan kasvoikkain yksi kerrallaan ilmestyvien vastustajien kanssa. Olennainen osa pelin ja sen seuraajien taistelumekaniikka on myös se, että kutakin pelihahmon raajaa vastaa yksi pelinäppäin; esimerkiksi PlayStation-sovituksessa ympyränäppäintä painettaessa hahmo potkaisee oikealla jalallaan.
Yksinpelin tavoitteena on voittaa Heihachi Mishiman järjestämä Iron Fist -turnaus, joka koostuu yhdeksästä taistelusta. Voittamalla turnauksen eri hahmoilla pelaaja saa lisää taistelijoita kahdeksan alkuvaihtoehdon lisäksi. Peliympäristöinä toimivat eri puolilla maailmaa sijaitsevat tunnetut kaupungit ja nähtävyydet, kuten Angkor Wat, Kioto, Akropolis ja Chicago.
Oletusasetuksissa pelin ottelut jakautuvat kahteen 40 sekuntia kestävään erään, joiden määrää ja kestoa voidaan myös erikseen nostaa tai laskea. Jokaisen erän jälkeen hahmojen elämäpalkit uusiutuvat.

Tarina

Heihachi Mishima, mahtava ja armoton Mishima Zaibatsu -organisaation omistaja, on ilmoittanut pitävänsä King of the Iron Fist Tournament -nimisen taisteluturnauksen. Palkinnoksi turnauksen voittajalle on luvassa miljardi dollaria. Tapahtumaan osallistuu kahdeksan eri taistelulajien taitajaa ympäri maailmaa. Yksi heistä on voittamaton maailmanmestari, joka ei ole ollenkaan kiinnostunut turnauksen rahapalkinnosta, vaan hän haluaa kostaa Heihachille.
Tämä mies on nimeltään Kazuya Mishima, Heihachi Mishiman poika. Heihachi heitti viisi vuotta vanhan poikansa alas jyrkänteeltä, mutta pahat voimat säilyttivät Kazuyan hengissä. Tästä silti katkeroituneena Kazuya vannoo kuolemaa Heihachille. 
Muita turnaukseen osallistuvia henkilöitä ovat muun muassa Paul Phoenix, Marshall Law, Yoshimitsu, Nina Williams, King, Jack ja Michelle Chang.
Ángel María Villar

Pelaaja

Villar sai jalkapallo-oppinsa bilbaolaisen Athletic Clubin juniorijoukkueissa. Aikuisten tasolla hän pelasi CD Galdakonon (1968–1969) ja CD Getxon (1969–1970) alasarjajoukkueissa ennen paluutaan Athleticiin vuonna 1970. Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki ensiesiintymisensä 9. syyskuuta 1971, ja pelasi vuonna 1981 päättyneellä urallaan kaikkiaan 291 pääsarjaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän saavutti Athleticissa Espanjan cupin voiton vuonna 1973 sekä Espanjan cupin ja Uefa-cupin kakkossijan vuonna 1977.
Espanjan maajoukkueessa Villar pelasi 22 ottelua ja teki kolme maalia vuosina 1973–1979. Hän pelasi myös yhden ottelun Espanjan olympiajoukkueessa. Arvokilpailuissa hän ei maataan edustanut.

Vaikuttaja

Jalkapalloilun ohella Villar opiskeli oikeustiedettä Deuston yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1979 ja aloitti työskentelyn asianajajana. Hän oli myös yksi Espanjan jalkapallon pelaajayhdistyksen perustajista ja toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana vuosina 1978–1980 sekä Vizcayan jalkapalloliiton puheenjohtajana vuosina 1981–1988. Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton hallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 1984 lähtien ennen valintaansa liiton puheenjohtajaksi vuonna 1988. Hänet on valittu tehtävään uudestaan vuosina 1992, 1996, 2000, 2004 ja 2008.
Villar on noussut korkea-arvoisiin tehtäviin myös Euroopan jalkapalloliitossa ja kansainvälisessä jalkapalloliitossa. Hän on toiminut Euroopan liiton varapuheenjohtajana vuodesta 2000 lähtien ja vastaavassa tehtävässä kansainvälisessä liitossa vuodesta 2002 lähtien. 2017 hänet pidätettiin epäiltynä korruptiosta Poliisin ratsian päätteeksi.
Diatsokarbonyyliyhdisteet

Diatsokarbonyyliyhdisteet ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on diatsoryhmä liittyneenä karbonyyliryhmän läheiseen hiiliatomiin, useimmiten viereiseen hiiliatomiin eli α-asemaan karbonyyliryhmään nähden. Tyypillisimpiä diatsokarbonyyliyhdisteitä ovat diatsoketonit ja diatsoesterit esimerkiksi etyylidiatsoasetaatti. Diatsokarbonyyliyhdisteet ovat suhteellisen reaktiivisia ja niitä käytetään lähtöaineina ja välituotteina useissa orgaanisen kemian synteeseissä. Lisäksi diatsokarbonyyliyhdisteitä hyödynnetään valmistettaessa integroituja virtapiirejä.

Rakenne

Diatsokarbonyyliyhdisteet ovat hieman muita alifaattisia diatsoyhdisteitä stabiilimpia. Tämä johtuu siitä, että diatsoryhmä kykenee luovuttamaan elektroneja karbonyyliryhmällä ja diatsoyhdisteillä on kolme eri resonanssimuotoa. Nämä resonanssimuodot stabiloivat diatsokarbonyyliyhdisteitä. Resonanssi luo diatsokarbonyyliyhdisteisiin kaksoissidoksen luonnetta ja yhdisteistä tunnetaankin E- ja Z-isomeerit ja vallitseva konformaatio riippuu olosuhteista. Esimerkiksi liuoksissa monosubstituoidut diatsoketonit, joissa diatsoryhmään sitoutunut hiiliatomi on sitoutunut lisäksi protoniin ja yhteen orgaaniseen ryhmään, esiintyvät pääasiassa Z-isomeereina ja disubstituoidut diatsoketonit esiintyvät E-isomeereina. Eri konformaatio vaikuttaa diatsokarbonyyliyhdisteiden reaktioiden mekanismeihin.

Valmistus

Diatsokarbonyyliyhdisteiden valmistamiseen on useita tapoja. Niitä voidaan valmistaa diatsotiointireaktiolla natriumnitriitin hapon läsnä ollessa α-aminokarbonyyliyhdisteitä, happokloridien ja diatsometaanin, trimetyylisilyylidiatsometaanin tai N-isosyanotrifenyyli-iminofosforaanin välisellä reaktiolla tai atsoryhmän siirtoreaktio eli Bamford–Stevens-reaktio, jossa ketonit tai diketonit reagoivat atsoryhmän siirtävän reagenssin kuten tosyyliatsidin, mesyyliatsidin tai p-asetamidobentseenisulfonyyliatsidin kanssa.
Brian K. Vaughan

Brian K. Vaughan (s. 1976) on yhdysvaltalainen televisio- ja sarjakuvakäsikirjoittaja. Hän on käsikirjoittanut lukuisia sarjakuvia sekä televisiosarjoja Lost ja Under the Dome.

Ura

Vaughan on kotoisin Clevelandin seudulta Ohiosta. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1994 hän hakeutui New Yorkin yliopistoon opiskelemaan elokuvaa. Opintojensa aikana hän osallistui Marvel Comics -kustantamon aloitteleville sarjakuvakäsikirjoittajille suunnattuun ”Stan-hattan-projektiin”, minkä seurauksena hän alkoi saada alan töitä. Hän käsikirjoitti tarinoita niin Marvelille, DC:lle kuin Dark Horsellekin.
Vaughan ryhtyi pian kirjoittamaan myös itse luomistaan hahmoista, joiden oikeudet säilyivät hänellä. Esimerkiksi Y: The Last Man (2002–2008) on post-apokalyptinen tarina miehestä, joka ainoana selviää kaikkien nisäkäslajien urosyksilöiden yhtäkkisestä kuolemasta, Ex Machina (2004–2010) kertoo entisestä supersankarista, joka nousee New Yorkin pormestariksi syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkimainingeissa, ja Pride of Baghdad (2006) kertoo leijonalaumasta, joka pakenee irakilaisesta eläintarhasta Irakin sodan alettua.
Y: The Last Manin vakuuttamina Damon Lindelof ja Carlton Cuse pyysivät Vaughania liittymään Lostin käsikirjoittajiin, vaikka hänellä ei ollut aiempaa kokemusta televisiokäsikirjoittamisesta. Ensimmäinen hänen käsikirjoittamansa jakso (yhdessä Jeff Pinknerin kanssa) oli kolmannen tuotantokauden huhtikuussa 2007 esitetty 17. jakso ”Pattitilanne”. Hän oli mukana sarjan viidenteen kauteen saakka.
Vuonna 2011 Vaughan valittiin kehittämään televisiosarjaa Stephen Kingin romaanista Kuvun alla. Under the Dome alkoi CBS:llä kesäkuussa 2013. Käsikirjoittajana ja vastaavana tuottajana toiminut Vaughan päätti lähteä sarjasta ensimmäisen tuotantokauden jälkeen, mutta hän osallistui vielä toisen kauden juonenkaaren suunnitteluun.
Vuonna 2012 Vaughan aloitti uuden sarjakuvan nimeltä Saga. Tähtien sodan – ja Vaughanin oman vanhemmuuden – innoittamassa scifi-tarinassa kahta keskenään sodassa olevaa lajia edustava pariskunta yrittää paeta ainaista sotaa vastasyntyneen tyttärensä kanssa.
Basil Hiiri

Basil Hiiri (engl. Basil from Baker Street) on Disneyn hahmo, joka esiintyy Basil Hiiri – Mestarietsivä -piirroselokuvassa ja sarjakuvissa. Basil Hiiri on hiirimaailman Sherlock Holmes ja asuu Holmesin kellarissa Baker Street 221B:ssä. Hänen apulaisensa on tohtori Dawson ja päävihollisensa Professori Ratigan.
Basil Hiiri -sarjakuvia on ilmestynyt 57 ja lyhyitä vitsisarjoja 10. Sarjaa ovat käsikirjoittaneet Paul Halas, Tom Anderson, François Corteggiani, Evert Geradts ja Frank Jonker. Piirtäjiä ovat olleet muun muassa Giorgio Cavazzano, Xavier Vives Mateu ja espanjalaisen Comicup Studion taiteilijat. Ensimmäinen Basil-tarina oli vuonna 1986 julkaistu piirroselokuvan sarjakuvasovitus Basil Hiiri – Mestarietsivä (ital. Basil détective privé, François Corteggianin käsikirjoittama ja Giorgio Cavazzanon piirtämä). Tarinoita on julkaistu eniten Hollannissa (53) ja Suomessa (31) sekä eri Pohjoismaissa.
Muista Disney-sarjakuvista poiketen Basil Hiiri kumppaneineen asuu todenmukaisessa ihmisten Lontoossa. Lontoon katukuvaan on sijoitettu miniatyyrimaailma omine pankkeineen, pubeineen ja muine hiirikokoisine paikkoineen.
Davide Anzaghi

Tausta

Anzaghin isä, Luigi Oreste, oli muusikko, joka johti poikansa musiikin maailmaan jo varhain. Anzaghi opiskeli sävellystä, orkesterinjohtamista, koraalimusiikkia, kuoronjohtamista ja pianonsoittoa Giuseppe Verdi -konservatoriossa, Milanossa. Anzaghi voitti kaksi kertaa harmonikansoiton Coupe Mondiale -kilpailun vuosina 1950 ja 1952. Ennen säveltäjä-pedagogiuraansa Anzaghi toimi lyhyen aikaa konserttimuusikkona.

Ura

Anzaghi on opettanut Bergamon Instituto Musicale Donizetti:ssa sekä Brescian konservatoriossa, ennen kuin hänestä tuli sävellyksen professori Milanon konservatoriossa. Anzaghi on säveltänyt aktiivisesti vuodesta 1968 lähtien, ja hän on voittanut useita kansainvälisiä sävellyskilpailuja. 1970-luvulta lähtien Anzaghin sävellystuotanto on suuntautunut kokeilevaan uuteen musiikkiin. Hän perusti Novurgia-nimisen nykytaiteeseen keskittyvän yhdistyksen vuonna 1994. Yhdistys on järjestänyt useita kulttuuritapahtumia musiikin, runouden, maalaustaiteen ja kuvanveiston tiimoilta.

Vaikutus

Mogens Ellegaard, pohjoismaisen taideharmonikan koulutuksen pioneeri, on kertonut vakuuttuneensa melodiabassoharmonikan tärkeydestä nähtyään Anzaghin esiintyvän Coupe Mondiale -kilpailussa, Hollannissa, 1952 ja hankkineensa oman ensimmäisen melodiabassoharmonikkansa kyseisen esiintymisen innoittamana.
Juha Nuutinen

Juha Nuutinen (s. 1952) on suomalainen soitinrakentaja. Nuutinen aloitti kitaroiden rakentelun harrasteena 1970-luvun alkupuolella. Verstaan hän perusti vuonna 1974, keskittyen akustisiin kitaroihin. Sähkökitaroita Nuutinen alkoi rakentaa vuoden 1977 tienoilla . Hän oli myös mukana perustamassa Kitarapaja Ky:tä vuonna 1979. Omalla nimellään ja logollaan Nuutinen on tehnyt kitaroita vuodesta 1982 . 
1990-luvulla tapahtuneen jalopuuvarastonsa palon jälkeen Nuutinen erikoistui kierrätysmateriaalikokeiluihin .

Kitarat

Nuutisen tunnetuimpia soittimia ovat esim. Juice Leskisen käyttämä Suomen kartan muotoinen Fender Telecaster -tyyppinen sähkökitara (joka näkyy mm. Sivilisaatio-levyn kannessa) sekä vanhojen äitiyspakkauksien pesuvadeista rakennetut ammekitarat. Myös 1970–80 -luvun Kitarapaja-kitarat olivat Nuutisen (pitkälti Schecterin osista) kokoamia. Nuutisen soittimia ovat käyttäneet Leskisen ohella muun muassa Raoul Björkenheim, Jukka Tolonen ja Edu Kettunen .
Suomen ainoan kitaramuseon, Lapinjärven Kitarakartanon kokoelmassa on yksi Nuutisen ammekitaroista, rakennusvuosiksi merkattu 1997-2000.

Juice Leskiselle tehty "Suomi-kitara"

Leskinen tilasi Nuutiselta "Suomi-kitaran" vuoden 1977 tienoilla. Osina käytettiin Schecterin ja Fenderin osia sekä Koulukartaston Suomen karttaa. Leskisen mukaan ideana oli se että "olisi hienoa, jos kiertueella voisi nähdä, missä kohtaa Suomea milloinkin ollaan" . Kitara oli olennainen osa Leskisen 1980-luvun live-esiintymisiä ja hän lainasi sitä eturivin muusikoille keikoillaan. Soitin on useamman Leskisen levyn kansikuvassa.
Reed–Solomon-koodit

Reed–Solomon-koodit (RS) ovat lohkopohjaisia virheenkorjauskoodeja, jotka ovat BCH-koodien alajoukko.
Käyttökohteita ovat muun muassa tallennusmediat kuten CD-ROM, satelliittiliikenne sekä ADSL-modeemit.
Irving S. Reed ja Gustave Solomon esittelivät koodit vuonna 1960, mutta systemaattisen purkualgoritmin löysi vasta vuonna 1968 Elwyn Berlekamp. Berlekampin ja James Masseyn menetelmä tunnetaan nimellä Berlekamp–Massey-algoritmi.
RS-koodit ilmoitetaan symboleilla k (ulottuvuus) ja n (pituus) muodossa (n, k).
Dangerous (Michael Jacksonin albumi)

Listasijoitukset ja myynti

Dangerous debytoi listaykkösenä sekä Amerikassa että Britanniassa. Se myi Yhdysvalloissa 326 500 kopiota ensimmäisellä viikollaan ja pysyi listan sijalla 1 neljä peräkkäistä viikkoa. Amerikan kymmenen myydyimmän levyn joukossa se pysyi 17 viikkoa ja Britannian Top-10:ssa 23 viikkoa. Kaikkiaan Dangerous vietti 117 viikkoa Billboard 200 -listalla. RIAA on antanut albumille statuksen 7x Platina, 7 miljoonan kopion myynnillä Yhdysvalloissa. Britanniassa albumin myynti oli hieman yli 2 miljoonaa, mikä tekee siitä yhden maan myydyimmistä albumeista 1990-luvulla.
Sarah Kivi

Sarah Kivi on iranilaistaustainen suomalainen musiikin tuottaja, laulaja ja esiintyjä.
Hän on näytellyt Jos rakastat -elokuvassa, jonka ensi-ilta oli 6. tammikuuta 2010, sekä Muskettisoturit-rock-komediassa vuonna 2011.
Sarah Kivi & Non-Orchestran debyyttialbumi Kiveen kirjoitettu julkaistiin 3. toukokuuta 2013 (Roihis Musica). Yhtyeen viimeisin julkaisu, ”Matkalla kotiin” julkaistiin vuonna 2015 (KHY Suomen Musiikki).
Sarah Kiven soolodebyytti Freedom julkaistiin 25. heinäkuuta 2017.
Mignano Monte Lungo

Toinen maailmansota

Kaupungin lähellä sijaitsevan Lungovuoren hallinnasta käytiin ankaria taisteluita 7.–16.12.1943. Kaupungissa on taisteluista kertova museo sekä sotilashautausmaa.
HMS B.3

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa HMS B.3 oli sijoitettuna Doveriin 3. sukellusvenelaivueeseen. Alus oli laivueensa mukana Goodwinsistä Calais'iin suojaamassa siirtoarmeijan siirtymistä Ranskaan. Alus joutui 2. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen maaliksi, mutta onnekseen se kykeni väistämään laukaistun torpedon. Vuoden 1915 lopulla alus siirrettiin Ardrossaniin, jossa se korvasi A-luokan sukellusveneen Clyden paikallislaivueessa. Kesällä 1916 alus siirrettiin edelleen Leithiin ja vuoden lopulla se oli luokkansa viimeinen Britteinsaarilla edelleen palveluksessa oleva alus.
HMS B.3 vaurioitui pahoin 15. tammikuuta 1917, kun moottoritykkivene HMS ML267 törmäsi sen vasempaan kylkeen konehuoneen kohdalle. Alus jatkoi kuitenkin palvelustaan sodan loppuun saakka joko maalilaivana tai erilaisten testien kohteena. Alus myytiin 20. joulukuuta 1919 romutettavaksi.
Vör

Vör tai Vara on skandinaavisessa mytologiassa sopimusten jumalatar. Hänen nimensä merkitsee "se joka on varovainen". Valat ja lupaukset ovat hänelle pyhiä, ja hän on myös avioliiton suojelija. Vöriltä ei mikään pysynyt salassa. Oikeudenkäyntiin joutuneet vastaajat pyysivät häneltä usein apua.
Rötösherrajahti

Rikosepäilyt

Varsinainen rikoksiin – monilta osin todellisiin, mutta osittain myös kuviteltuihin – syyllistyneiden ja sellaisiksi leimattujen "jahtaaminen" käynnistyi toden teolla Kai Kortteen tultua oikeuskansleriksi keväällä 1982. Useimmiten alioikeudessa langetettu tuomio kuitenkin kumottiin tai sitä ainakin lievennettiin hovioikeudessa. Lopulta myös presidentti Mauno Koivisto pyrki hillitsemään syyttäjien intoa nostaa syytteitä, koska moni oikeusjuttu oli kuivunut kokoon siitä syystä, että syyte oli nostettu "varmuuden vuoksi", ilman varmaa näyttöä. Suurimmat ja eniten julkisuutta saaneet rötösherrajahdin aikaisista oikeudenkäynneistä olivat niin sanottu Noppa-juttu, jonka oikeuskäsittely kesti yli kuusi vuotta, sekä Helsingin kaupunginhallituksen jäseniä ja metrotoimistoa vastaan käyty niin sanottu metrojupakka. Jälkimmäisen toi julkisuuteen helsinkiläinen toimittaja Liisa Kulhia, joka nousi eduskuntaan vuoden 1983 vaaleissa. Seuraavana syksynä Helsingin kaupunginhallituksen jäsen Ilkka Hakalehto puolestaan paljasti lahjusskandaalin, joka tunnetaan nimellä Naurissaaren lahjusjupakka.
Rötösherrajahti alkoi hiipua sen jälkeen, kun komisario Sulo Aittoniemi syksyllä 1984 siirrettiin sivuun Noppa-jutun tutkimusten johdosta. Aittoniemi syytti syrjäyttämisestään SDP:n johtoa. Aittoniemen mukaan hänen paikalleen haluttiin "vaarattomampi" henkilö.
Rötösherrajahti nosti julkisuuteen myös käsitteen uusmoralismi, jolla tarkoitettiin väärinkäytöksiin syyllistyneiden ja niistä epäiltyjen voimakasta leimaamista tiedotusvälineissä. Monessa tapauksessa leimaamista pidettiin pahempana rangaistuksena kuin lain rikkomisesta langetettua oikeudellista seuraamusta.
Tunnetuimpia rötösherrajahdin aikaisissa oikeudenkäynneissä syytetyistä olivat entinen eduskunnan puhemies Johannes Virolainen ja Tampereen kaupunginjohtaja Pekka Paavola Noppa-jutussa, Helsingin ylipormestari Teuvo Aura metrojupakassa, sekä vuorineuvos Armas Puolimatka.