google/wiki40b huggingface dataset:
Within Temptation

Historia

Kitaristi Robert Westerholt perusti Within Temptationin vuonna 1996. Muutama kuukausi perustamisen jälkeen yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen DSFA Recordsin kanssa. Huhtikuussa 1997 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen albumi Enter. Lokakuussa yhtye kiersi kaksi viikkoa Saksassa ja Itävallassa. The Dance -EP julkaistiin vuosi myöhemmin.
Vuosi 1999 oli Within Temptationin osalta hiljaista aikaa. Seuraava albumi julkaistiin vuonna 2000 yhtyeen jäsenten saatua opintonsa päätökseen. Joulukuussa julkaistu albumi oli nimeltään Mother Earth, ja siitä tuli suuri menestys. Yhtye soitti suurilla festivaaleilla ja loppuunmyydyille konserttisaleille. Albumilta julkaistiin myöhemmin singlet ”Our Farewell” ja ”Ice Queen”.
Yhtyeen lopullinen läpimurto tapahtui vuonna 2002, kun ”Ice Queen” -single saavutti ensimmäisen sijan Alankomaiden ja Belgian singlelistoilla. ”Mother Earth” myi Euroopassa yli 350 000 kappaletta, muun muassa triplaplatinaa Alankomaissa ja kultaa Belgiassa. Yhtye keikkaili ympäri Eurooppaa ja soitti monilla  suurilla festivaaleilla, muun muassa Benelux-maissa (Ozzfest, Lowlands, Dynamo, Rock Werchter, Pukkelpop ja Parkpop), Saksassa (Rock im Park, Bizarre ja Summerbreeze) ja Ranskassa (Pariisissa, Lyonissa, Lillessä, Bordeaux’ssa ja Toulonissa).
Within Temptationin kolmas albumi The Silent Force julkaistiin 15. lokakuuta 2004. Se menestyi useissa maissa. Kaikkia albumin kolmea singleä, ”Stand My Ground”, ”Memories” ja ”Angels” saivat paljon soittoaikaa radiossa. Itse albumi myi kultaa Alankomaissa kolmessa viikossa.
Within Temptation julkaisi neljännen albuminsa The Heart of Everything 12. maaliskuuta 2007. Ensimmäinen single albumilta oli duetto ”What Have You Done”, jolla kuullaan myös Life of Agony -yhtyeen laulajaa Keith Caputoa. Toinen single oli ”Frozen”, jonka tuoton yhtye lahjoitti hyväntekeväisyyteen lastensuojelutyöhön. Kolmanneksi singlekseen yhtye valitsi kappaleen ”All I Need”. Kappaleeseen kuvattiin myös video.
Within Temptation julkaisi live-abumin Black Symphony syksyllä 2008. Albumilla yhtye soittaa Metropolitan Orchestra -orkesterin kanssa. The Black Symphony julkaistiin myös DVD:nä. Within Temptation julkaisi toisen live-albumin An Acoustic Night At The Theatre 30. lokakuuta 2009. Albumi sisältää akustisia versioita yhtyeen vanhemmista kappaleista sekä uuden kappaleen ”Utopia”, joka julkaistiin myös singlenä.
Yhtye julkaisi joulukuussa 2010 kappaleen ”Where Is the Edge”, joka oli ensimmäinen kappale yhtyeen seuraavalta albumilta. Albumin ensimmäinen single ”Faster” julkaistiin 21. tammikuuta 2011. Albumi The Unforgiving julkaistiin maaliskuussa 2011. Albumi on konseptialbumi, jonka kappaleet muodostavat yhtenäisen tarinan. Tarina pohjautuu Steve O’Connolin ja Romano Morenaarin samannimiseen sarjakuvaan.
Elina Loisa

Elina Loisa (s. 1978) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Loisa on valmistunut Turun taideakatemian elokuvalinjalta ja opiskelee folkloristiikkaa Helsingin yliopistossa.
Martha Hyer

Martha Hyer (10. elokuuta 1924 – 31. toukokuuta 2014) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hyer syntyi Fort Worthissa, Texasissa. Hän näytteli lukuisissa elokuvissa, kuten Kaunis Sabrina (1954), Yli kaiken ymmärryksen (1958), Ensimmäiset miehet kuussa (1964) ja Voittamattomat veljekset (1965). Viimeiset elokuvaroolinsa hän teki 1970-luvun alussa.
Hyer oli vuonna 1959 ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi työstä elokuvassa Yli kaiken ymmärryksen. Hän oli naimisissa maineikkaan tuottaja Hal B. Wallisin kanssa, kunnes jäi leskeksi vuonna 1986.
Hyerin omaelämäkerta Finding My Way julkaistiin vuonna 1990.
Antonio di Rudinì

Antonio Starabba di Rudinì (16. huhtikuuta 1839 Palermo, Sisilia – 7. elokuuta 1908 Rooma) oli italialainen markiisi ja poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1891–1892 ja 1896–1898.

Elämäkerta

Rudinì kuului vapaamieliseen sisilialaiseen aatelissukuun. Hän liittyi vuonna 1860 puhjenneeseen vallakumoukseen ja vuonna 1864 hänet nimitettiin Palermon pormestariksi. Hän kukisti vuonna 1866 kaupungissa puhjenneen separationistien ja vanhoillisten kapinan, jonka aikana hän oli viikon saarrettuna kaupungintaloon. Palkintona tästä hänet ylennettiin Palermon prefektiksi, ja hän sai tehtäväkseen taltuttaa maantierosvous läntisessä Sisiliassa. Rudinì toimi vuonna 1868 jonkin aikaa Napolin prefektinä ja 1869 Italian sisäministerinä. Sen jälkeen hänet valittiin parlamentin edustajainkamariin, jossa hän vähitellen kohosi yhdeksi jyrkän oikeiston johtajista. Osallistuttuaan Francesco Crispin hallituksen kaatamiseen Rudinì kohosi helmikuussa 1891 pääministeriksi, muodostaen monien yllätykseksi hallituksensa yhdessä vasemmiston kanssa. Hän toimi oman hallituksensa ulkoministerinä ja muun muassa uudisti kolmiliiton Saksan ja Itävallan kanssa. Hänen ensimmäinen hallituksensa joutui eroamaan toukokuussa 1892.
Rudinì tuli tosin kerran pääministeriksi maaliskuussa 1896, jälleen Crispin seuraajana, jonka hallitus oli kaatunut tällä kertaa italialaisten Etiopialle kärsimään kiusalliseen tappioon Aduan taistelussa. Rudinì solmi rauhan Etiopian kanssa ja tehdäkseen pesäeron aiempaan siirtomaavalloituspolitiikkaan hän myös luovutti Kassalan kaupungin briteille, mikä herätti tyytymättömyyttä Italiassa. Vuonna 1897 Rudinìn hallitus lakkautti joukon hallitusta vastustaneita opposition järjestöjä ja ammattiliittoja. Italian kaupungeissa puhjenneet mellakat ja sosiaaliset levottomuudet johtivat lopulta hallituksen eroon toukokuussa 1898. Sitä ennen hallitus oli yrittänyt rajoittaa kansalaisoikeuksia kuninkaallisilla määräyksillä ja Milanossa mellakoiden kukistaminen sotavoimin oli johtanut suureen verilöylyyn.
Erkki Lampén

Erkki Lampén (s. 1959) on suomalainen sosiologi, kolumnisti, retkeilijä ja matkakirjailija. Kodin Kuvalehdessä pitämässään kolumnissa Lampén luonnehtii itseään ”tunteita ja niiden ilmaisemista pelkäämättömäksi sosiologiksi” ja ”taiteen sekätyöläiseksi”. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden maisteri.
Lampén elätti nuorena itseään seitsemän vuotta teatterimuusikkona, kunnes päätti ryhtyä opiskelemaan teologiaa. Puolivälissä opintoja hän vaihtoi pääaineeksi sosiologian. Hän on ollut 1990-luvun alusta mukana Quo vadis -teatteriryhmässä muusikkona, säveltäjänä ja näyttelijänä. Vuodesta 2012 hän on harrastanut innokkaasti myös valokuvausta.
2000-luvulla Lampén teki 40–50 vuoden iässä viisi matkaa Suomen päästä päähän lihasvoimin: kävellen, pyöräillen, hiihtäen, meloen ja nojapyörällä polkien. Hanke sai alkunsa kesällä 2000, kun Lampén päätti kävellä Helsingistä Jäämerelle. Seuraava retki oli pyöräily Suomen ympäri valtakunnan rajoja pitkin, kolmas hiihtomatka Porvoosta Nuorgamiin 2004. Neljäs Lampénin retki oli melontamatka kajakilla Inarin Näätämöstä Suomenlahdelle kesällä 2006. Näistä kokemuksista syntyi vuonna 2009 julkaistu matkakirja Neljä retkeä läpi Suomen.  Kirjan julkaisun jälkeen Lampén lähti vielä kiertämään Suomea nojapyörällä.
.30-06 Springfield

.30-06 Springfield patruuna tai metrijärjestelmässä 7,62×63 mm, standardisoitiin ja otettiin käyttöön Yhdysvaltojen armeijassa vuonna 1906 (tästä on peräisin merkintä "06"). Patruuna oli käytössä 1970-luvun alkuun asti. Se korvasi .30-03:n, 6 mm Lee Navy:n ja .30 US Army:n (tunnetaan myös nimellä .30-40 Krag). .30-06 pysyi Yhdysvaltojen armeijan pääasiallisena patruunana lähes 50 vuotta, kunnes se lopulta korvattiin 7,62×51 mm patruunalla (7,62×51 mm NATO, kaupallinen nimi .308 Winchester). Se on edelleen suosituin suurriistapatruuna Pohjois-Amerikassa, ja yksi suosituimmista maailmanlaajuisesti.

Historia

1900-luvun alussa suurin osa maailmasta oli ottanut käyttöön spitzer-luodin: Ranska jo vuonna 1898, Saksa vuonna 1905, Venäjä 1908 ja Iso-Britannia 1914. Kun spitzer otettiin käyttöön, oli .30-03 jäänyt ajastaan jälkeen. Tällöin kehitettiin uusi hylsy jossa oli hieman lyhyempi kaula, joka mahdollisti suuremmalla nopeudella ammutun, 150 grainin (9,7 g) spitzer-luodin nopeudella 2 700 ft/s (820 m/s).
M1903 Springfield -kivääri, joka otettiin käyttöön aiemman patruunan kanssa oli helposti muunnettavissa käyttämään .30-06-patruunaa. Tämä uusi versio aseesta tunnetaan nimellä M1906. Kivääriä muokattiin lyhentämällä piippua ja jyrsimällä patruunapesää. Tämä tehtiin jotta uusi spitzer-luoti ei joutuisi hyppäämään liian pitkälle ulottuakseen rihloille. Tämän lisäksi poistettiin aiemmissa Springfield-kivääreissä ollut hankala "sauvapistin".
Ensimmäisessä maailmansodassa saadut kokemukset osoittivat, että muiden maiden konekiväärien tehokas kantomatka oli huomattavasti amerikkalaisia konekivääreitä pidempi. Lisäksi ennen laajamittaista kevyiden kranaatinheittimien ja tykistön käyttöönottoa, pitkän kantaman konekiväärien sulkutuli oli tärkeä osa Yhdysvaltain jalkaväen taktiikkaa. Tämän vuoksi Ordnance Corps kehitti vuonna 1926 .30 M1 Ball -patruunan käyttäen 174 grainin (11,3 g), 9 asteen boat tail -luotia, jonka nopeus oli pudotettu 2 640 ft/s (800 m/s). Tämä luoti tarjosi huomattavasti laajemmat käyttömahdollisuudet konekivääreihin ja kivääreihin ballististen ominaisuuksiensa takia. Lisäksi kehitettiin kupariseosvaippa joka poisti aiempaa patruunaa vaivanneet metallin likaantumisongelmat.
Sodanajan ylijäämä oli yli 2 miljardia panosta. Armeijan asetus edellytti, että vanhimmat ammukset käytetään koulutuskäytössä ensin. Tämän seurauksena vanhemmat .30-06 ammukset kulutettiin koulutukseen; M1-patruunan varastot kasvoivat hiljalleen, kunnes kaikki vanhemmat ammukset oli ammuttu. 1936 havaittiin, että uuden M1-ammuksen ja sen 174 grainin (11,3 g) boat tail -luodin maksimikantomatka oli monien ampumaratojen turvarajojen ulkopuolella. Hätätilanteessa tehtiin tilaus patruunoista jotka vastasivat ballistiikaltaan vanhoja patruunoita. Uusi patruuna kehitettiin vuonna 1938, joka oli pohjimmiltaan identtinen vanhan M1906 patruunan kanssa, mutta jossa oli kupariseosvaippa ja myös erilainen lyijyseos. Uusi luoti oli massaltaan 152 grainin (9,8 g) sijasta 150 grainia. Tämä patruuna .30 M2 Ball käytti tasapohjaista luotia ja oli nopeampi (2 805 ft/s) kuin kumpikaan edeltäjistään.
Uljas Vikström

Uljas Vikström (3. maaliskuuta 1910 Turku – 17. huhtikuuta 1977) oli Neuvostoliitossa asunut suomalaissyntyinen kirjailija, kääntäjä ja toimittaja.
Vikström muutti perheensä mukana Venäjälle Suomen sisällissodan jälkeen. Vikström valmistui 1933 Leningradin lehtimiesten kommunistisesta korkeakoulusta ja 1935 Lännen vähemmistökansallisuuksien kommunistisesta yliopistosta. Kirjailijan uransa Vikström aloitti 1934. Hän toimi useita vuosia Punalippu-lehden päätoimittajana, ja hän käänsi monien neuvostokirjailijoiden teoksia suomeksi.
Vikström oli Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtajana 1971–1975, ja hän sai 1968 Karjalan ASNT:n ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen.
Frank Aaltonen

Frank Adolf Aaltonen (23. syyskuuta 1884 Hämeenlinna – 24. helmikuuta 1958 New York) oli amerikansuomalainen ammattiyhdistys- ja osuustoimintamies.

Elämä

Hämeenlinnassa syntynyt Aaltonen kävi kansakoulun ja liittyi työväenliikkeeseen vuonna 1901 Lahdessa. Tammikuussa 1905 Aaltonen saapui siirtolaisena Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli aluksi kaivoksilla ja opiskeli myöhemmin neljän lukukauden ajan Valparaison yliopistossa Indianassa. Yhdysvaltain kansallisuuden Aaltonen sai vuonna 1911. Hän oli mukana Amerikan sosialistisen puolueen ja sen suomenkielisen osaston Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön toiminnassa. Vuodet 1908–1914 Aaltonen toimi Western Federation of Miners -ammattiliiton organisaattorina Michiganin Negauneessa. Kahden ensimmäisen vuoden aikana Aaltonen ja muut amerikansuomalaiset organisaattorit, kuten John Kolu ja John Välimäki, saivat perustettua Copper Countryn alueelle viisi ammattiosastoa, joihin liittyi yli 7 000 kaivosmiestä. Paikallisosastojen perustamisen lisäksi Aaltonen ajoi erityisesti parannuksia kaivosmiesten työtapaturmien korvauskäytäntöön.
Vuosina 1912–1913 Negauneen kaivosmiesten keskuudessa käytiin Aaltosen ja radikaaleihin anarkosyndikalisteihin lukeutuneen William Riston kannattajien välinen valtataistelu, jota ratkottiin oikeudessa saakka. Lopulta erimielisyydet johtivat Sosialistisen puolueen ja WFM-ammattiliiton vaikutusvallan hiipumiseen amerikansuomalaisten keskuudessa koko Copper Countryn alueella. Aaltonen oli myös yksi vuosien 1913–1914 Kuparisaaren kaivoslakon johtohahmoista. Lakon aikana hän joutui edelleen riitoihin anarkosyndikalistisen IWW-ammattiliiton kannattajien kanssa. Montanan Buttessa tilanne kärjistyi väkivaltaiseksi, kun IWW:n aktiivi Erik Lantala ryntäsi puukon kanssa paikallisen tuomarin toimistoon vaatien Aaltosen karkottamista kaupungista.
Kaivosmiesten ammattiliiton jätettyään Aaltonen työskenteli aluksi maanviljelijänä, kunnes lähti mukaan osuustoimintaliikkeeseen. Presidentti Franklin D. Rooseveltin virkakaudella (1933–1945) Aaltonen oli neljän vuoden ajan Rooseveltin hallituksen osuustoiminnallisen liikkeenhoidon asiantuntijana. Viimeiset vuotensa hän asui New Yorkin Brooklynissa, jossa Aaltonen piti lähinnä Suomeen suuntautunutta ulkomaankauppaa hoitanutta välitysliikettä. Lisäksi hän jatkoi edelleen osuustoimintaliikkeen neuvojana.
Vuodesta 1949 Aaltonen kanavoi Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle ja sitä lähellä olleille järjestöille kommunisminvastaiseen työhön suunnattua salaista amerikkalaista rahoitusta. Ilmeisesti CIA:lta tai joltain muulta Yhdysvaltain valtion virastolta peräisin olleet rahat talletettiin Aaltosen ja Oskari Tokoin nimissä olleelle tilille, minkä jälkeen Aaltonen osti rahoilla kulutushyödykkeitä, jotka toimitettiin suomalaisille sosiaalidemokraattisille järjestöille myytäviksi, koska niin sanotuilla hyväntekeväisyyskaupoilla pystyi kiertämään säännöstelyä, tulleja ja veroja. Toiminta jatkui ainakin vuoteen 1953.
Howard Cosell

Howard William Cosell [koʊˈsɛl] (syntyjään Cohen; 25. maaliskuuta 1918 – 23. huhtikuuta 1995) oli yhdysvaltalainen urheilujournalisti, joka muistetaan itsevarmasta esiintymistyylistään. Hän aloitti uransa ABC:n urheiluselostajana 1950-luvulla ja on vaikuttanut eläytyvällä tyylillään monien myöhempien urheiluselostajien tyyliin. Uransa aikana hän selosti mm. nyrkkeilyä, amerikkalaisen jalkapallon NFL-otteluita ja olympialaisia.
Cosell selosti ammattilaisnyrkkeilyä vuoteen 1982 asti. Hänet muistetaan erityisesti Joe Frazierin ja George Foremanin välisestä maailmanmestaruusottelusta, joka päättyi Foremanin voittoon. Kun Frazier kaatui kanveesiin, Cosell huusi innostuneena kolme kertaa: "Down goes Frazier!". Tämän lisäksi hänet tunnettiin Muhammad Alin ystävänä ja tukijana. Kun Ali otteli Foremania vastaan maailmanmestaruudesta vuonna 1974 The Rumble in the Jungle -ottelussa, oli Cosell ainoa merkittävä toimittaja, joka ennen ottelun alkua uskoi Alin voitonmahdollisuuksiin. Muhammad Ali voitti ottelun kahdeksannessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Cosell jätti nyrkkeilyn selostettuaan Larry Holmesin ja Randall Cobbin välistä maailmanmestaruusottelua vuonna 1982. Holmes oli ottelussa ylivoimainen, vaikka yhteenotto venyikin täyden viidentoista erän pituiseksi. Ottelu käytiin vain viikkoa kohtalokkaan Ray Mancinin ja Kim Duk-Koon ottelun jälkeen, eikä Cosell voinut ymmärtää, miksi tuomari antoi ottelun jatkua niinkin pitkään.
Puistoblues

Puistoblues on jokavuotinen Järvenpäässä järjestettävä blues-festivaali. Kokonaiskäyntimäärän perusteella viisipäiväinen Puistoblues on Suomen neljänneksi suurin festivaali. Vuonna 2011 Puistobluesin eri tapahtumiin osallistui 119 000 festivaalivierasta.
Puistoblues-festivaalin taustalla on yhdistys nimeltä Järvenpään Blues-Jazz Diggarit ry. Yhdistys sai alkunsa 1. marraskuuta 1977 noin kahdenkymmenen roots-musiikista innostuneen järvenpääläisen päättäessä perustaa sen. Seuraavana kesänä sai alkunsa Puistoblues, joka on edelleen yhdistyksen toiminnan kulmakivi. Ensimmäinen Puistoblues järjestettiin 19. elokuuta 1978.
Festivaalin pääkonsertissa ovat esiintyneet muun muassa Taj Mahal 1981, Albert Collins 1982, Robert Cray 1986, John Lee Hooker ja Bo Diddley 1991, Lynyrd Skynyrd ja The Band 1996, Carlos Santana 1998, B. B. King 2000, Johnny Winter 2007 sekä ZZ Top 2010.
Tapahtuma on järjestetty alusta alkaen talkootyönä, ja Puistoblues on nykyään Suomen suurin talkoovoimin järjestetty festivaali. Viisipäiväiseen tapahtumaan kuuluu Järvenpään Vanhankylänniemessä järjestettävän pääkonsertin lisäksi ilmaisia katukonsertteja, lastentapahtumia sekä klubeja.
Vuonna 2010 Puistobluesin liput myytiin ensimmäistä kertaa tapahtuman historiassa loppuun jo etukäteen.
Ledina Çelo

Ledina Çelo (s. 9. helmikuuta 1977 Tirana, Albania) on albanialainen laulaja. Hän edusti Albaniaa vuoden 2005 Euroviisuissa kappaleella Tomorrow I Go, jonka oli sanoittanut Pandi Laco ja säveltänyt Adrian Hila. Finaalissa hän sijoittui kuudenneksi. Ennen laulajan uraansa Çelo toimi mallina Lontoossa.
Eva Anttila

Eva Anttila (30. maaliskuuta 1894 Tampere – 1. elokuuta 1993 Espoo) oli taidemaalari ja tekstiilitaiteilija, yksi suomalaisen taideteollisuuden uranuurtajista. Hän opiskeli Ateneumissa taidemaalariksi, mutta keskittyi pian kuvakudoksiin ja kehitti niitä selvemmin maalaukselliseen suuntaan. Vuoden 1929 maailmannäyttelyssä Barcelonassa hän sai yhdessä Maija Kansasen kanssa Grand prix -palkinnon tekstiileistään. Hänet palkittiin vuonna 1961 Pro Finlandia -mitalilla ja nimettiin vuonna 1983 Vuoden tekstiilitaiteilijaksi.
Eva Anttilan isä oli suomentaja Werner Anttila ja äiti kirjailija Selma Anttila. Hänen veljensä Leo Anttila oli myös kirjailija. Anttilan ensimmäinen puoliso oli vuodet 1917–1918 taidemaalari Alexander Paischeff. Heidän tyttärensä Eila Pajastie toimi taidekriitikkona. Anttilan toinen aviomies oli vuodet 1921–1923 muotoilija Arttu Brummer.
Poika raidallisessa pyjamassa

Juoni

Korkea-arvoinen natsiupseeri muuttaa perheineen Berliinistä maaseudulle lähelle juutalaisten työleiriä. Aluksi uutta kotiaan vihaava yhdeksänvuotias Bruno-poika tapaa ”löytöretkellään” piikkilanka-aidan rajalla Shmuelin, joka asuu aidan toisella puolella. Bruno ystävystyy pian Shmuelin kanssa, vaikka häntä onkin varoitettu puhumasta pyjamapaitaisille ihmisille. Uuden ystävyyden myötä Bruno alkaa pitää elämästään uudessa kodissa, eikä lopuksi halua muuttaa takaisin Berliiniin.

Vastaanotto

Monet kriitikot ovat kehuneet John Boynen teosta. The Guardian kuvaili kirjaa seuraavasti: ”Pieni ihme kirjaksi… juuri sitä mitä fiktion pitää olla.” Lisäksi kirjaa ovat kehuneet Wall Street Journal, Observer ja The Independent.
Pyhätunturi (Pelkosenniemi)

Pyhätunturi on Pelkosenniemen kunnan ja Kemijärven kaupungin alueilla sijaitseva usean tunturilaen ryhmä. Tunturijono on vajaan kymmenen kilometrin pituinen ja itä-länsisuuntainen. Se on muodostunut yli kaksi miljardia vuotta sitten, jolloin paikalla sijaitsi korkea vuorijono. Pehmeä kiviaines on rapautunut pois ja jäljelle on jäänyt lähinnä kova kvartsiitti.
Tunnetuin huippu on itäinen Kultakero. Muut laet eli kerot länteen päin ovat Ukonhattu ja korkein huippu Noitatunturi (540 m, aiemmalta nimeltään Seitakero). Seuraavina lännessä ovat matalammat Laakakero ja Peurakero. Tunturijono jatkuu edelleen luoteeseen Luosto-tuntureille saakka. Kultakeron koillispuolella Pyhäjärven itärannalla on 370-metrinen Soutaja.
Kultakeron ja Ukonhatun välissä sijaitsee vajaan kilometrin pituinen, jyrkkäreunainen Isokuru eli Pyhäkuru. Pyhätunturin alueella on saamelaisten muinaisia uhri- ja muita palvontapaikkoja. Uhriharjun läheisyydessä on Karhunjuomalampi. 1600-luvulla saamelaisia kastettiin kristinuskoon, jolta ajalta ovat nimistössä peräisin Isokurun perillä sijaitsevat Pyhänkasteenlampi ja Pyhänkasteenputous. 
Osia Taivaan tulet -televisiosarjasta kuvattiin Pyhätunturilla ja sen ympäristössä. Jukolan viesti kilpailtiin Pyhä-Luoston alueella vuonna 1994.

Kansallispuisto

Lähes koko Pyhätunturin alue kuuluu vuonna 1938 perustettuun kansallispuistoon, joka yhdistettiin vuonna 2005 Luoston alueen kanssa Pyhä-Luoston kansallispuistoksi. Alueella on kävelyreittejä, tupia, laavuja ja nuotiopaikkoja retkeilijöiden käytössä. Isokurun lohkareisella pohjalla on kulkemista helpottavat pitkospuut. Talvella siellä esiintyy lumivyöryjä.

Laskettelukeskus

Pyhätunturin laskettelukeskus eli Pyhä matkailupalveluineen sijaitsee Kultakerolla ja on Aho Groupin omistuksessa. Alueella on hotelli ja muuta majoituskapasiteettia. Laskettelukeskuksessa on 14 rinnettä. Laskettelukeskus sisältää FIS-luokitellun Piste Palander -laskettelurinteen, joka on Suomen suurin laskettelurinne. Hiihtokeskus valittiin 2010–2011 tehtyjen uudistusten ansiosta Vuoden hiihtokeskukseksi 2011.
Jerry Williams

Jerry Williams oikealta nimeltään Sven Erik Fernström (15. huhtikuuta 1942 Solna – 25. maaliskuuta 2018) oli ruotsalainen rocklaulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun alussa The Violents -yhtyeessä, mutta siirtyi sitten soolouralle. Vuonna 1963 The Violents oli mukana Beatlesien Ruotsin kiertueella. Williams siirtyi 1960-luvun lopulla soulmusiikin pariin mutta palasi 1970-luvun alussa rockiin ja esiintyi Roadwork-yhtyeen kanssa 1980-luvulle saakka. Hän sai vuonna 1985 kulttuuristipendin ja pääsi vuonna 1991 ruotsalaiseen postimerkkiin. Williams oli melko suosittu myös Suomessa 1960-luvun alussa. 
Williams esiintyi muun muassa Ruisrockissa vuonna 1976. Hänen kappaleitaan ovat esimerkiksi "Number one" ja "Dangerous happiness" vuodelta 1963.
Myllyjärvi (Jyväskylä, Korpilahden kirkonkylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,3 metriä mpy.
Scott Wedgewood

Ura

Plymouth Whalers varasi Wedgewoodin seitsemännellä kierroksella vuoden 2008 CHL:n varaustilaisuudessa. Seuraavien neljän kauden ajan vuosina 2008–2012 Wedgewood edusti OHL:ssä pelannutta Whalersia. Yhteensä hän pelasi OHL:ssä 122 runkosarjaottelua sekä 30 pudotuspeliottelua.
Maaliskuussa 2012 Wedgewood solmi kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet kolmannella kierroksella varanneen New Jersey Devilsin kanssa. Hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Devilsin AHL-farmiseura Albany Devilsiin, jossa pelasi vain viisi ottelua. Suurimman osan kaudesta Wedgewood edusti ECHL:ssä Trenton Titansia 48 ottelussa.
Tulokassopimuksensa päätyttyä Wedgewood solmi kesäkuussa 2015 kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen Devilsin kanssa. Hän aloitti kauden 2015–2016 farmissa Albany Devilsissä. Maaliskuussa 2016 hänet nostettiin ensimmäisen kerran NHL-kokoonpanoon. Wedgewood debytoi NHL:ssä 20. maaliskuuta 2016 voittaessaan ottelun Columbus Blue Jacketsia vastaan. Toisessa ottelussaan Wedgewood pelasi ensimmäisen nollapelinsä, kun torjui 39 laukausta Devilsin ottaessa 3–0 -voiton Pittsburgh Penguinsista.