google/wiki40b huggingface dataset:
Kecia Nyman

Kecia Nyman (myös Kecia Bertel ja Kecia Fluevog, s. 17. tammikuuta 1941) on suomalaissyntyinen entinen malli, joka teki uraa New Yorkissa ja Pariisissa 1960-luvulla ja esiintyi arviolta parin tuhannen aikakauslehtinumeron kannessa. Myös hänen vanhempi sisarensa Tamara Nyman oli valokuvamalli. 
Kecia Nyman syntyi köyhään evakkoperheeseen 1940-luvun alussa nykyiseen Pirkanmaahan kuuluvassa Mäntässä, jonne perhe oli juuri paennut Laatokan Karjalasta. Suojärvellä syntynyt Tamara oli esikoinen, Kecia toiseksi vanhin, ja lapsia syntyi kaikkiaan kahdeksan. Heidän isoisänsä oli venäläissukuinen, ja heidän isänsä työskenteli sähköasentajana Valmetilla. Kecia oli lapsista ainoa, joka ei käynyt oppikoulua, koska joutui huolehtimaan sisaruksistaan isonsiskon muutettua sotien jälkeen sukulaisten luo Ruotsiin. Vuonna 1958 Nymanin perhe lähti siirtolaisiksi Kanadan Vancouveriin, jossa isä joutui pitkälle sairauslomalle ja Kecia hankki perheelle elantoa vanhainkodin siivoojana, lastenhoitajana, tarjoilijana ja sokeritehtaan pakkaajana. Loppuunpalamisesta toivuttuaan hän meni mannekiinikurssille toiveenaan samanlainen ura, jonka isosisko Tamara oli jo saanut alkuun Yhdysvalloissa.
Vuonna 1963 Kecia muutti Tamaran luo New Yorkiin ja sai tämän suhteiden avulla uransa käyntiin. Pian muun muassa valokuvaajat Richard Avedon ja Helmut Newton käyttivät Kecia Nymania paljon muoti- ja mainoskuvauksissaan. Sisarukset matkustivat työskentelemään Pariisiin, ja Tamara jäi sille tielle saatuaan paikan Chanelin muotitalosta ja tutustuttuaan Liechtensteinin prinssiin, jonka kanssa meni vuonna 1966 naimisiin. Kecia palasi hektiseen New Yorkiin mutta teki välillä töitä myös rauhallisemman työtahdin Euroopassa, jotta jaksoi pitää uraansa yllä.
Vuoden 1968 paikkeilla Kecia Nyman siirtyi New Yorkista asumaan Eurooppaan, muutti nimensä Kecia Berteliksi ja näytteli José Bénazérafin eroottisessa trillerissä Un épais manteau de sang (1967, IMDb:ssä nimellä Katia Bartell). Vuoden 1971 paikkeilla Kecia Nyman avioitui kanadalaisen jalkinesuunnittelija John Fluevogin kanssa. Heille syntyi poika Jonathan, ja perhe asettui Vancouveriin. Kecia Nyman koki uskonnollisen heräämisen ja esiintyi useita kertoja karismaattisen saarnaajan Kathryn Kuhlmanin televisioshow’ssa I Believe in Miracles Yhdysvaltojen CBS-verkossa. Avioliitto päättyi vuonna 1977, minkä jälkeen kouluja käymätön yksinhuoltajaäiti oli taloudellisesti tiukilla.
Sadat 1960-luvun keskivaiheilla syntyneet tytöt Yhdysvalloissa ja Kanadassa saivat etunimen Kecia. Nimeä ei ollut juuri annettu sitä ennen.
Mulgaparatiisikaija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 28 cm ja paino 50–70 g. Sukupuolet ovat erivärisiä. Koiras on pääosin vihreä, sen otsa on keltainen, päälaella on punainen laikku, maha ja alaperä ovat keltaiset, ja kyljessä on punainen läiskä. Naaras on himmeämmän värinen. Nokka on tumman harmaa, iiris ruskea ja koivet ruskehtavan harmaat. Nuori lintu muistuttaa aikuista, mutta on himmeämmän värinen.

Esiintyminen

Mulgaparatiisikaijat elävät laajalla alueella Australian eteläosien sisämaassa. Austin Hobart Clark kuvaili lajin holotyypin ilmeisesti Spencer Gulfin alueelta Etelä-Australiasta. Lajin populaation koko on noin 100 000 yksilöä.

Elinympäristö

Mulgaparatiisikaija asuttaa puustoisia savanneja, kuivia pensaikkoja, sekä akasia- ja eukalyptusmetsiköitä.

Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti veden äärellä kasvavan matalan puun kolossa. Naaras munii neljästä kuuteen, tavallisesti viisi munaa, joita se hautoo noin kolme viikkoa. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta lähes joka tunti. Poikaset jättävät pesän kuukauden ikäisinä ja saavat aikuispuvun sulkasadossa, joka tapahtuu noin kolme kuukautta pesästälähdön jälkeen.

Ravinto

Mulgaparatiisikaijat syövät siemeniä, vihreitä lehtiä, hedelmiä ja marjoja.
Setlementtiliike

Setlementtiliikkeen historia

Setlementtiliike syntyi Englannissa 1800-luvun lopussa, kun yliopistojen opiskelijat heräsivät teollistuneen yhteiskunnan lieveilmiöihin – slummiutumiseen, kurjistumiseen ja syrjäytymiseen. He perustivat Lontoon köyhien kortteleihin kansalaiskeskuksia, setlementtejä, joissa tarjottiin rohkaisua, koulutusta ja tukea sosiaalisten ongelmien kanssa kamppaileville. Ensimmäinen setlementti oli Toynbee Hall, joka perustettiin 1884 Lontoon East Endin työläiskortteliin. Setlementtiin asettui asumaan yliopiston opettajia ja opiskelijoita, joilla oli halu tehdä yhteistyötä köyhien ihmisten parissa. Setlementin ja sen asukkaiden tehtävä oli murtaa ihmisten välisiä muureja ja ottaa huomioon erityisesti köyhät ja köyhyys. "Antakaa itsenne, älkää rahojanne", oli kutsu, jota levitettiin parempiosasten keskuudessa. 
Setlementtiliike levisi nopeasti maailmalle. Suomeen se tuli ensimmäisen kerran jo 1890-luvulla, kun Alli Trygg-Helenius (1852–1926) perusti Helsingin Kallioon Kansankodin. Siellä toiminta alkoi 1890, mutta se loppui pian rahoitusongemiin. Varsinaisen setlementtityön käynnistäjä oli teologian tohtori Sigfrid Sirenius (1877–1961), joka oli tutustunut liikeeseen toimiessaan Lontoossa merimiespappina. Hän vakiinnutti setlementtiliikkeen Suomeen vuonna 1918. Samana vuonna perustettiin Teollisuusseutujen Evankelioimisseura, myöhemmin nimeltään Suomen Setlementtiliitto.
Ensimmäinen Lontoon-mallin mukainen setlementtitalo Kalliola perustettiin Helsingin Kallioon vuonna 1919. Seuraavina vuosina työkeskuksia, setlementtejä, perustettiin muun muassa Viipuriin, Tampereelle, Kemiin ja Rovaniemelle. Työmuotoina olivat nuorisotyö, lastentarhat ja eri kansalaisryhmiä yhdistämään tarkoitetut luento- ja keskustelutilaisuudet, joissa on tavoitteena tarjota ihmisille keinoja oman elämäntilanteensa parantamiseen.
Suomalaisen setlementtityön perusta on aina ollut sillan rakentaminen eri ryhmittymien välille. Liikkeen tavoitteena on alusta asti ollut pyrkimys edistää ihmisten välistä vuoropuhelua ja etsiä yhteiskunnallista konsensusta.
Setlementtejä alkoi syntyä kaikkialle, sillä setlementti-idea levisi nopeasti Englannissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja kaikkialla Euroopan maissa, myös Suomessa. Kaukoitään, Japaniin, ja Lähi-itään, Libanoniin ja Palestiinaan, perustettiin setlementtejä 1900-luvun alkupuoliskolla. Vuonna 1926 perustettiin International Federation of Settlements and Neighbourhood Houses (IFS).
Corporation for Public Broadcasting

Corporation for Public Broadcasting (CPB) on Yhdysvaltain kongressin vuonna 1972 perustama yksityinen, voittoa tavoittelematon yritys. Sen tehtäväksi on laissa määritelty korkealaatuisten ei-kaupallisten radio- ja televisiolähetysten kehittäminen ja niiden vastaanottomahdollisuuksien takaaminen. CPB saa rahoituksensa Yhdysvaltain liittovaltiolta.
Tammikuussa 2017 Yhdysvaltojen uusi presidentti Donald Trump ilmoitti aikovansa lakkauttaa CPB:n yhdessä taiteita tukevan National Endowment for the Arts -viraston (NEA) sekä tutkimusta, opetusta, kirjastoja, arkistoja ja museoita tukevan National Endowment for the Humanities -viraston (NEH) kanssa.

Historiaa

Vuonna 1969 CPB perusti Public Broadcasting Servicen, joka nykyään koostuu noin 350 ei-kaupallisesta televisioasemasta. Verkko aloitti toimintansa seuraavan vuoden lokakuussa. Vuonna 1970 CPB perusti National Public Radion vastaavaksi verkoksi radiotoiminnan puolelle.
CPB osallistuu PBS:n ja NPR:n toiminnan rahoittamiseen. Vuonna 2003 CPB rahoitti PBS:ää 37 miljoonalla dollarilla, joka oli noin 10 prosenttia kokonaisrahoituksesta. NPR sai vuonna 2008 liittovaltion rahoittamilta tahoilta 1–2  prosenttia tuloistaan, mukaan lukien CPB:ltä tuleva rahoitus. Samana vuonna CPB:n tuki suoraan NPR:ään kuuluville ja kuulumattomille julkisen palvelun radioasemille muodosti keskimäärin noin 10 prosenttia niiden tuloista. Joidenkin erityisesti vähemmistöryhmiä ja harvaan asuttuja alueita palvelevien radioasemien rahoituksesta CPB:n osuus oli noin kaksi kolmasosaa.
Kalle Hakkarainen

Kalle Pekka Antti Hakkarainen (8. joulukuuta 1940 Rautalampi – 19. toukokuuta 2014 Suolahti, Äänekoski) oli suomalainen maratonjuoksija, joka edusti Rautalammin Urheilijoita ja myöhemmin Suolahden Urhoa.
Hakkarainen juoksi vuosina 1968–1976 yli 20 maratonia. Vuonna 1971 hän juoksi ennätyksekseen siihen mennessä historian neljänneksi nopeimpana suomalaisena ajan 2.18.01,2. Samana vuonna hän sijoittui yhdeksänneksi Helsingin EM-kilpailuissa. SM-mitaleja Hakkaraiselle kertyi maratonilta neljä: kulta 1970, hopea 1971 ja pronssi 1968 sekä 1969. Hakkarainen kuoli Suolahdessa 19. toukokuuta 2014, 73-vuotiaana.
D. T. Suzuki

Suomennetut teokset

Fromm, Erich & Suzuki, D. T.: Zen ja psykoanalyysi. (Zen Buddhism and Psychoanalysis, 1960). Suomentanut Pekkola, Mika & Rautaniemi, Matti. Helsinki: Basam Books, 2012.  ISBN 978-952-260-105-6.
Vääräjärvi (Ylöjärvi, Vekara)

Maantietoa

Järven pituus on 700 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 5,2 hehtaaria. Se sijaitsee Vekaran kylän luoteispuolella Isonmäenvuoren ja Tervalammen välisellä alueella. Järven ympäristössä vuorottelevat suot ja kallioiset mäet, jotka pakottavat järvelle sen mutkikkaan ja kapean muodon. Järvellä on seitsemän ojaa. Järven eteläosaan laskee lännestä Pikkulammen 70 metriä pitkä laskuoja. Järven eteläpäähän laskee pienten Perälammin ja Lakkilammen vedet. Järven oma laskuoja lähtee aivan pohjoispäästä ja laskee 450 metrin jälkeen Tervalampeen. Rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä. Järvi on autio, vaikka sen pohjoispään lähellä onkin Tervalammin maatilan peltoja.
Youssef El Arabi

Ura

El Arabi pelasi vuodesta 2008 vuoteen 2011 ammattilaisena kasvattajaseurassaan Caenissa. Hän nousi toisella kaudella joukkueen vakiohyökkääjäksi ja onnistui tekemään 11 maalia pelaamassaan 34 ottelussa. Seuraavalla kaudella maaleja syntyi vielä enemmän, kun El Arabi onnistui maalinteossa 17 kertaa pelaamassaan 38 ottelussa. Hän sijoittui samalla Ranskan pääsarjan maalitilastossa neljänneksi.
13. heinäkuuta 2011 El Arabi allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen saudiarabialaisen Al-Hilalin kanssa. Hän pelasi avausottelunsa Hajer Clubia vastaan 10. syyskuuta 2011. El Arabi teki ottelussa kaksi maalia, joilla hänen joukkueensa voitti vierasottelun 1–2. El Arabi teki ensimmäisen hattutemppunsa 20. lokakuuta 2011 vierasottelussa Al Qadsiaa vastaan.
Kesällä 2012 El Arabi siirtyi espanjalaiseen Granadaan.

Maajoukkueura

El Arabi on edustanut Marokkoa vuodesta 2010 lähtien. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa 5.  syyskuuta 2010 Afrikan kisojen karsintaottelussa Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki harjoitusottelussa Senegalia vastaan 10. elokuuta 2011.
Hänet valittiin myös Marokon kisamiehistöön vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa El Arabi pelasi kaksi ottelua. Marokon kisat päättyivät kuitenkin alkulohkoon.

Futsal

El Arabi pelasi vuonna 2008 Ranskan alle 21-vuotiaiden futsal-maajoukkueessa yhteensä kolme ottelua joissa hän teki viisi maalia.
Ken Block

DC Shoes

Ken Block perusti DC Shoesin yhdessä Damon Wayn kanssa vuonna 1994. Kaikki alkoi pienestä yhtiöstä, joka oli keskittynyt myymään urheilukenkiä rullalautailijoille. Ken Block ajatteli, että rullalautailijat tarvitsevat muiden urheilijoiden tavoin erityiset kengät pystyäkseen kilpailemaan korkealla tasolla. Merkki kasvoi ja se myytiin Quiksilverille toukokuussa 2004.

2005

Vuonna 2005 Ken Block aloitti kansainvälisen ralliuransa Vermont SportsCar -tiimissä. Vermont SportsCar valmisti vuonna 2005 Subaru WRX STi:n, jolla Block voisi kilpailla. Hänen ensimmäinen kisansa tällä kaudella oli Sno*Drift, jossa hän sijoittui seitsemänneksi yleisesti ja viidenneksi N-ryhmäläisten kesken. Vuoden 2005 aikana, Block oli viisi kertaa viiden parhaan joukossa ja tuli kolmanneksi N-ryhmässä. Block oli neljäs Rally America National Championshipissä. Ensimmäisen rallikautensa lopussa Ken Block voitti Rally American vuoden tulokas -palkinnon.

2010

Vuonna 2010 Block ajoi useita MM-ralleja Ford Focus WRC:llä ja Yhdysvalloissa kisoja Ford Fiestalla. Hän saavutti kaksi MM-pistettä.

2011

Vuonna 2011 Ken Block ajoi Ruotsin rallin Ford Fiesta RS:llä sijoittuen 14. jääden 16:51,8 minuuttia kärjestä. Rallin voitti Mikko Hirvonen.
E Scow

E Scow veneluokkana

Vene on Yhdysvalloissa vanha yksityyppiluokka, joten trimmiohjeita, vinkkejä, käytettyjä veneitä ja purjeita on hyvin saatavilla. E Scoweja valmistaa nykyisin Melges Boatworks Inc . Aiemmin niitä teki myös Johnson Boatworks -niminen veistämö, mutta se lopetti toimintansa ja myi koko irtaimistonsa Melgesille 1990-luvun lopulla.
Melges antaa tukea myös Johnsonin veneille ja vaikka luokka onkin konstruktioluokka, ovat luokan säännöt sen verran tiukat, että
veneiden valmistajien väliset erot olivat pieniä ja vauhtieroja ei tiedetä olevan kumpaankaan suuntaan.

Venetyypin kehitys vuosikymmenten aikana

Luokkaan on tullut vuosien varrella hienoisia muutoksia ja veneen purjehdittavuutta on pyritty parantamaan. Silti vanhoillakin veneillä pystyy kilpailemaan jokseenkin tasaväkisesti uudempien veneiden kanssa. Yleinen mielipide on, että 1990-luvun veneet ovat pääsääntöisesti hyvässä kunnossa ja kilpailukykyisiä - ainakin seuratasolla kilpailtaessa. Veneeseen on tullut muun muassa seuraavia muutoksia: avoperä (sitlooda jatkuu perään asti), uudet peräsimet, ison ylin latta on läpilatta, takaharukset (barduunat) poistettu rikistä (saalingit taakse). Viimeisin muutosehdotus koskee nykyisen symmetrisen spinaakkerin muuttamista epäsymmetriseksi mastonhuippuspinaakkeriksi, mutta NCESAn jäsenet äänestivät muutoksen nurin.

Purjehdusominaisuudet

Vene on parhaimmillaan pienessä aallokossa tai täysin sileässä vedessä. Aivan avomerelle scoweilla ei kannata lähteä, koska käytännön raja aallonkorkeudessa on alle metri. Vene kiihtyy nopeasti ja huippunopeudet ovat yli 20 solmun luokkaa. Muista kevytveneistä poiketen sitä ajetaan jatkuvasti noin 20 asteen kallistuksessa suuren märkäpinnan ja kölien (kölejä on kaksi yhden sijasta) kallistuksen takia.

Kuljetettavuus

Vene on kevyt ja kapea ja siksi se on helposti traileroitava ja laskettavissa vesille joko rampista tai nosturin avulla. Veneen kuljettamiseen riittää hyvin tavallinen henkilöauto. Trailerin ja veneen yhdistelmä on niin kevyt, että traileri on jarruton.
Costa Fortuna

Rakentaminen

Aluksen keulaosa laskettiin vesille 11. heinäkuuta 2002 Palermossa ja peräosa samana vuonna 11. marraskuuta Genovassa. Aluksella syttyi 14. huhtikuuta 2003 tulipalo sen ollessa viimeisteltävänä Genovassa. Tulipalo saatiin kuitenkin nopeasti hallintaan ja se sammutettiin pian sen jälkeen. Aluksen kastoi 22. marraskuuta italialainen näyttelijätär Maria Grazia Cucinotta Costa Fortunaksi Genovan risteilijäterminaalissa. Alus luovutettiin 31. lokakuuta genovalaiselle Costa Crociere SpA:lle.
Mash-up

Mash-up (myös mashup) on musiikkityyli, jossa yhdistetään kahden tai useamman yhtyeen tai artistin musiikkia yhdeksi kappaleeksi. Useimmiten mash-up tehdään poistamalla toisesta musiikkikappaleesta laulu pois, jonka jälkeen taustamusiikin päälle lisätään lauluraita jostakin toisesta kappaleesta. Yleensä yhdistetyissä kappaleissa säkeistöjen ja kertosäkeistöjen pituudet ovat suunnilleen samanpituisia, jolloin kappaleiden yhdistely on helpointa. Yhdisteltävät musiikkikappaleet voivat olla täysin eri musiikkigenreistä. Esimerkiksi Roy Kerr yhdisti toisiinsa Christina Aguileran hitin Genie in a Bottle ja The Strokesin Hard to Explain -kappaleen. Vaikka mash-up A Stroke of Genius tehtiin lupaa kysymättä, levy-yhtiö piti kappaleesta, ja Kerr palkattiin tekemään virallisia remixejä muun muassa Aguileran kappaleista.

Historiaa

Levy-yhtiöt eivät yleensä suhtaudu mash-upeihin suopeasti. Eräs tunnetuimmista mash-upien tekijöistä on Adrian Burton. Hän teki taiteilijanimellä Danger Mouse albumin The Grey Album, jossa yhdistettiin toisiinsa Jay-Z:n The Black Albumin lauluraita ja The Beatlesin White Albumin taustat. Burtonia ei haastettu oikeuteen teostaan, ja hän on myöhemmin toiminut Gnarls Barkleyn tuottajana.
‎Kymmenen vuotta sitten esimerkiksi klassinen reggae-rytmi yhdistettynä hiphop/r&b -lauluun saattoi olla jollain mittarilla tuore yhdistelmä. Termi "mash-up" on kuitenkin hyvin uusi. Kappaleita ovat dj:t soittaneet toistensa päälle (alkuperäinen termi "blending") jo ainakin 1970-luvun puolivälistä lähtien. Francis Grasso teki tekniikan tunnetuksi.
Manhunt (elokuva)

Manhunt (Cane arrabbiato) on Fabrizio De Angelisin ohjaama italialainen lännenelokuva vuodelta 1985. Sen pääosissa näyttelevät Ethan Wayne, Henry Silva, Bo Svenson ja Ernest Borgnine.

Juoni

Ethan Wayne esittää nimetöntä cowboyta nykypäivän Arizonassa. Hän ostaa kaksi hevosta markkinoilta, mutta hänet pidätetään varkaudesta, koska hänellä ei ole hevosista ostotodistusta. Hänet tuomitaan vankeuteen, josta hän pakenee ja alkaa epätoivoisesti etsiä miestä, joka myi hänelle hevoset.

Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti Manhuntia lähes katsomisen arvoisena muutaman veteraaninäyttelijän roolin takia. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Lentokonehalli

Lentokonehalli on isokokoinen rakennus, joka suojaa pysäköityä lentokonetta säältä. Lentokonehallissa lentokoneita voidaan huoltaa ja säilyttää. Se vastaa lentokoneille samaa kuin autotalli autoille. Lentokonehalli sijaitsee yleensä lentokentällä. Myös lentokoneiden valmistukseen käytettyä rakennusta voidaan kutsua lentokonehalliksi. Lentotukialuksilla kannen alapuoliset lentokonehallit, joita voi olla yksi tai useampia, ovat tilat, joissa aluksen koneita säilytetään ja huolletaan.
Lentokonehallista käytetään myös englannista lainattua nimitystä hangaari. Hangaarilla tarkoitetaan joskus myös muunlaisia isoja hallirakennuksia ja suojia erilaisille aluksille ja kulkuvälineille, kuten autoille ja panssarivaunuille. Tieteiselokuvissa ja -kirjallisuudessa hangaari voi olla myös avaruusaluksella tai avaruusasemalla oleva avaruushävittäjien halli.
FTSE MIB

FTSE MIB on osakemarkkinaindeksi Italian pörssissä, joka syrjäytti MIB-30 indeksin syyskuussa 2004. Indeksi koostuu 40:stä eniten pörssissä vaihdetusta osakkeesta.
Enrique Pérez Lavado

Enrique Pérez Lavado (s. 19. huhtikuuta 1951 Maracaibo) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Maracaibon arkkihiippakuntaan 25. heinäkuuta 1986 ja nimitettiin Maturínin hiippakunnan johtoon 9. elokuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Medardo Luis Luzardo Romero, jota avustivat César Ramón Ortega Herrera ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Bjørn Lomborg

Bjørn Lomborg, (s. 6. tammikuuta 1965) on tanskalainen tutkija (valtiotieteilijä) ja kirjailija. Hänet tunnetaan maailmalla teoksestaan The Skeptical Environmentalist (tunnetaan engl. nimellä, joka on uudistettu versio alkuteoksesta Verdens sande tilstand), jossa hän tuo esiin teesin, että useimmat ympäristöongelmat eivät ole pahentuneet, että ne ovat paikallisia eivätkä globaaleja ja että ympäristöliike liioittelee ongelmia.
Teoksen alkuperäinen nimi Verdens sande tilstand ('Maailman todellinen tila') on kommentti Worldwatch-instituutin julkaisulle Maailman tila.
Häneltä on ilmestynyt myös kirja Cool it, jossa hän käsittelee ilmastokysymystä. Hän käsittelee asiaa siinä kansantalouden näkökulmasta ja toteaa, että on olemassa pahempiakin ongelmia kuten köyhyys. Hän on käynnistänyt hankkeen Copenhagen Consensus saadakseen ongelmat merkittävyysjärjestykseen ja toisaalta sen selvittämiseksi, miten vakavia ne ovat.
Syksyllä 2010 ilmestyneessä kirjassaan Smart Solutions to Climate Change Lomborg on kuitenkin muuttanut kantaansa ja nostanut ilmastonmuutoksen ehkäisemisen ihmiskunnan merkittävimmäksi haasteeksi. Ilmastopaneeli IPCC:n johtaja suosittelee tätä kirjaa. Lomborg ei tosin ole aiemminkaan kiistänyt ilmastonmuutosta mutta on pitänyt sitä niin merkityksettömänä, ettei siihen kannata uhrata varoja. Ympäristöjärjestöjen mukaan hänen mielenmuutoksensa tapahtui 20 vuotta liian myöhään.

Ura

Lomborg on Copenhagen Business Schoolin apulaisprofessori. Vuonna 2004 hän erosi Tanskan ympäristöministeriön alaisen ympäristöarviointi-instituutin johtajan paikalta ja palasi akateemiselle uralle. Ennen ja jälkeen johtajuuden hän on ollut Aarhusin yliopistossa mm. lehtorina.
Professori Julian Simonin henkilökuva "The Doomslayer" Wired-lehdessä provosoi Lomborgin osoittamaan Simonin väitteet vääriksi, mutta Lomborg päätyi siihen, että Simon onkin oikeassa, mikä johti kirjan The Skeptical Environmentalistin syntyyn.
Valovastus

Valovastus (fotovastus; LDR, lyhenne sanoista Light Dependent Resistor) on vastus, jonka resistanssi riippuu siihen kohdistuneen valon voimakkuudesta.
Kirkkaassa valossa resistanssi on alle 100 ohmia ja pimeässä yli 10 megaohmia. Valossa resistanssi pienenee, koska valon fotonit vapauttavat materiaalissa varauksenkuljettajia (elektroneja ja aukkoja). 
Valovastus reagoi valoon varsin hitaasti. Tätä nopeutta kuvataan elpymisnopeudella, joka on noin 200 kilo-ohmia/sekunti. Valoherkkyys on suurimmillaan kellanvihreälle valolle eli noin 560 nm:n aallonpituudelle.
Näkyvän valon alueella toimiva valovastus valmistetaan kadmiumsulfidista (CdS). Infrapuna-alueen valovastuksissa käytetään lyijysulfidia (PbS) ja lyijyselenidiä (PbSe). 
Valovastusta käytetään esimerkiksi hämäräkytkimissä, valonilmaisimissa ja valaistusmittareissa.
Soitinmusiikki

Soitinmusiikki eli instrumentaalimusiikki on musiikkia, jonka tuottamiseen käytetään vain erilaisia soittimia eli instrumentteja. Kappaleita, joissa käytetään vain soittimia, kutsutaan instrumentaaleiksi.
Länsimaisessa taidemusiikissa soitinmusiikin arvostus lisääntyi barokin aikana.
Instrumentaali-nimitystä käytetään erityisesti populaarimusiikissa. Levyttäneet rock- ja popartistit tekevät joskus kappaleistaan instrumentaaliversioita, jotka saattavat päätyä musiikkialbumeille bonusraitoina. Tietyissä musiikkityyleissä, kuten taide- ja elektronisessa musiikissa kaikki yksittäisen teoksen kappaleet voivat olla soitinmusiikkia. Metallimusiikissa instrumentaalit ovat yleensä rauhallisia verrattuna albumin muihin kappaleisiin, joten ne on useasti soitettu akustisella kitaralla.
Anshelm Sjöstedt-Jussila

Oskar Anshelm (Oskari, O. A.) Sjöstedt-Jussila (25. elokuuta 1869 Akaa – 5. helmikuuta 1926 Alastaro) oli suomalainen maanviljelijä ja suomalaisen puolueen, vuodesta 1918 kokoomuksen kansanedustaja.
Sjöstedt-Jussilan vanhemmat olivat rusthollari Axel Olof Sjöstedt ja Maria Kristina Kaulo. Hän kävi oppikoulua vuoteen 1888 saakka ja maanviljelysopiston 1891. Sjöstedt-Jussila toimi maanviljeilijänä Alastarolla 1892–1926 ja hän oli Alastaron kirkon isännöitsijänä 1903–1924. 
Sjöstedt-Jussila oli kansanedustajana 1911–1919 ja 1924–1925 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän erosi kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli 20. lokakuuta 1925 kokoomuksen Kustaa Kylänpää. Sjöstedt-Jussila oli myös Alastaron kunnanvaltuuston ja kuntakokouksen puheenjohtajana sekä oli edustajana kirkolliskokouksessa. 
Anshelm Sjöstedt-Jussila oli naimisissa vuodesta 1892 Serafina Lovisa Jussilan kanssa.