google/wiki40b huggingface dataset:
Pinna kireällä

Juoni

Elokuvan tarina kertoo Sheenin esittämästä palomiehestä Lyle Wilderistä. Wilder on tehnyt sankarillisia tekoja palomiehenä, mutta enää hän ei ole kovin tasapainoinen ihminen. Se johtuu pääosin siitä, että hän on menettänyt vaimonsa ja poikansa. Häntä ärsyttää suunnattomasti naapurissa asuvat ja mekastavat Bravertonin perheen lapset. Hänen mielensä tekee opettaa oikeita kasvatusmetodeja perheen vanhemmille. Lyle siteeraa usein Raamattua ja uhkailee Bravertoneja. Poliisitkin vierailevat Wilderin kotona, mutta nämä eivät tietenkään usko pahaa kaikkien tuntemasta sankaripalomiehestä. Eräänä päivänä Lylen hermot pettävät lopullisesti. Aluksi hän tappaa kotiinsa tulleen korjausmiehen. Seuraavaksi hän vangitsee Bravertonin perheen heidän omaan taloonsa ja uhkaa tappaa heidät. Lopulta Bravertonin perheen äiti Mare Winninghamin esittämä Catherine Braverton saa ammuttua Lylen tämän omalla aseella.
HMS Burford (1757)

Palvelus

Alus myytiin 1785.
Vuonoksen kaivos

Vuonoksen kaivos sijaitsee Outokummussa Pohjois-Karjalassa. Maanalaisesta kaivoksesta louhittiin pääasiassa kuparia ja se oli toiminnassa vuosina 1972–1985. Avolouhoksen pääasiallinen tuote oli nikkeli ja se toimi vuosina 1971-1977. Malmin pitoisuudet olivat 2-2,5 % kuparia, 1-1,5 % sinkkiä, 22% rautaa, 0,3% nikkeliä ja 15 % rikkiä. Kummastakin louhittiin malmia noin 5,5 miljoonaa tonnia. Vuonoksen esiintymä löytyi Outokumpu Oy:n Malminetsinnän työn tuloksena vuonna 1965 noin 5 kilometrin päästä Outokummun keskustasta. Kaivoksen rakentaminen alkoi vuonna 1967 ja rikastamo käynnistyi vuonna 1971. Hallinnollisesti Vuonoksen kaivos kuului Outokummun kaivoksen alaisuuteen. 
Kaivokseen perustettiin vuonna 1985 Vuonos Oy -niminen yritys, joka viljeli herkkusieniä ja jalosti niitä. Toiminnasta ei tullut kannattavaa, ja se päättyi parin vuoden kuluttua. Outokumpu Oyj myi alueen Finnminerals Oy:lle talkin tuotantoa varten ja osittain Pielisen Betoni Oy:lle, joka perusti sinne elementtitehtaan.
Vuonoksen rikastamolla käsitellään nykyään Polvijärveltä louhittavaa talkkimalmia, joka jalostetaan rikastamon viereen rakennetulla talkkitehtaalla pääasiassa paperiteollisuuden käyttämiksi talkkituotteiksi. Rikastamon ja talkkitehtaan omistaa Mondo Minerals B.V.
Europa (raketti)

Europa oli European Launcher Development Organisationin (ELDO) kantorakettiprojekti, joka alkoi 1960-luvun alussa ja päättyi epäonnistumiseen 1970-luvun alkupuolella.
Iso-Britannia kehitti 1950-luvulla oman keskimatkan ydinohjuksensa Blue Streakin. Ohjuksen suunnittelussa britit saivat käyttöönsä yhdysvaltalaisen Atlas-ohjuksen tietotaitoa. 1960-luvun alussa Blue Streak oli asejärjestelmänä auttamattoman vanhentunut: se piti tankata ennen laukaisua ja tämä olisi johtanut nk. vastaiskuun ennen vastapuolen ohjusten lähettämistä.
Iso-Britannia ehdotti oman ohjusteollisuutensa työllisyyden tukemiseksi eurooppalaisen kantoraketin rakentamista. Ranska, Saksa ja Italia hyväksyivät idean. Tämä synnytti European Launcher Development Organisationin eli ELDOn vuonna 1964.
ELDO alkoi kehittää Europa-nimistä kantorakettia, joka oli kolmivaiheinen. Ensimmäisestä rakettivaiheesta vastasi Iso-Britannia, se oli Blue Streak. Toinen rakettivaihe, joka oli nimeltään Coralie, perustui ranskalaisen Diamant-kantoraketin rakettimoottoriin. Kolmannen vaiheen kehitti Pohjois-Saksassa ERNO-yhtiö. Italia lupautui valmistamaan raketin nokkakartion ja koesatelliitin.
Europa-raketin koelaukaisuja tehtiin ensin Woomerassa Australiassa. Koelaukaisut epäonnistuivat. Vain Blue Streak -rakettivaihe toimi joka laukaisuyrityksessä moitteettomasti. Ensimmäinen laukaisu oli elokuussa 1967. Viimeinen laukaisu tehtiin Kourousta Etelä-Amerikasta.
Europan seuraajaksi kaavailtiin ELDOn piirissä L3S-rakettia. ELDO oli kuitenkin tulloin luhistumassa ja toisaalta yhdistymässä ESROn kanssa Euroopan avaruusjärjestöksi. Ranskan CNES kehitti LS3-raketin hyvin pitkälle omin neuvoin ennen kuin toi sen Ariane 1-nimisenä ESA:n ohjelmaksi.
Richard Wolff

Richard Wolff (s. 1. huhtikuuta 1942) on yhdysvaltalainen marxilainen taloustieteilijä, kirjailija ja emeritusprofessori University of Massachusettsissa, Amherstissa.

Näkemyksiä

Wolffin mukaan yhdysvaltalaiset ovat lähestymässä ymmärrystä, että Yhdysvalloissa on talousjärjestelmä, joka ei tule toimimaan heidän kohdallaan eikä heidän lapsiensa kohdalla. Wolffin mukaan valtavirran taloustiede ei huomioi taloudellisen epävakauden sosiaalisia kustannuksia.
Skällbergetin muinaislinna

Skällberget

Linnavuoren laki sijaitsee vuoren alla olevasta Siuntion kirkosta noin 150 metriä länteen ja sijaitsee aivan Tjusterbyn kartanon vieressä. Lohjalle vievä seututie 116 kulkee linnavuoren ja kirkon välistä. Kirkon itäpuolelta virtaa Kirkkojoki ja muinainen Suuri rantatie ohittaa linnan. Kalliohuippuinen mäki kuuluu osana Tjusterbybergein kokoumaan ja se kohoaa yli 35 metriä ympäröiviä peltoja korkeammalle. Lakialue erottuu kohoamalla noin 15 metriä ylemmäksi Tjusterbybergenin itäisestä osasta. Mäen pohjois- ja itäreunan jyrkänteen ympäristö on jyrkkää rinnettä, jonka suojavaikutusta on tehostettu rakentamalla kaksi itä-länsisuuntaista kivivallia mäen länsipuolen kapeimpaan kohtaan. Vallit olivat vuoden 1935 mittauksissa 10–11 metriä pitkät, 1,5–2,0 metriä korkeat ja 2–3 metriä leveät. Vallit koostuvat maa-aineksesta ja mahdollisesti kivistä. Vallit jatkuvat mahdollisesti matalampana seuraten länsirinteen yläpuolella. Pohjoisen vallin keskellä on katkos, jota pidetään linnanporttina.

Tutkimuksia

Varhaisin kirjallinen maininta linnavuoresta on Siuntion partori Joh. Fr. Cajanin pitäjänkertomuksen käsikirjoituksessa vuodelta 1847. Siinä hän mainitsee sen nimityksellä "vallitukset" (ruots. förskansningar). Hjalmar Appelgren ei käsitellyt muinaislinnaa väitöskirjassaan vuodelta 1891. Kohdetta ei ole tutkittu arkeologisilla kaivauksilla, mutta sitä on tarkasteltu pintapuolisesti vuosina 1935 (Ella Kivikoski), 1984 (Helena Edgren) ja 2014 (Vesa Laulumaa). Vuorilinnan rautakautinen ajoitus on vain arkeologinen arvio ja se voi yhtä hyvin olla varhaiselta keskiajalta.

Hoitaminen ja opastus

Linnavuoren hoito aloitettiin 1990-luvun alussa (Jukka Moisanen) ja se on ollut hoidettuna muinaisjäännöskohteena 1990-luvulta lopulta lähtien, mutta resurssien puuttumisen vuoksi hoito on ollut 2000-luvun alussa vähäistä.
Kohde on ollut suosittu käyntikohde. Kävijöille on osoitettu parkkipaikka Siuntion kirkon pihalta, josta alkaa viitoitettu polku mäelle. Parkkipaikalle pääsee Hanko-Helsinki-tieltä, josta käännytään Siuntioon ja ajamalla sitten kirkonkylään. Jyrkimpään kohtaan on rakennettu portaikko, jonka yhteydessä on opastaulu. Reitti ei sovellu liikuntarajoitteisille. Polkuja kiertää myös mäen takana.
Petter Savola

Petter Erik Mikael Savola (24. tammikuuta 1932 Leppävirta – 5. maaliskuuta 2018 Kuopio) oli suomalainen lääkäri ja poliitikko.
Savola suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1960 ja valmistui sisätautien erikoislääkäriksi vuonna 1965. Hän toimi lääkärinä Niuvanniemen sairaalassa 1961, Kuopion keskussairaalassa 1961-1964 ja Kuopion sisätautisairaalassa vuodesta 1964 sekä muun muassa Kuopion Lääninvankilan lääkärinä 1966–1973 ja Kuopion yhteiskoulun lääkärinä 1963–1973. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin lääkintöneuvoksen arvonimi.
Kansanedustajana Savola toimi kaksi vaalikautta vuosina 1975–1983 edustaen Kuopion läänin vaalipiiriä ja kuului Keskustan eduskuntaryhmään. Eduskunnan valiokunnista hän oli jäsenenä Suuressa valiokunnassa, Talousvaliokunnassa ja Sosiaalivaliokunnassa. Presidentin valitsijamiehenä hän toimi vuosina 1978 ja 1982.
Emil Holmström

Emil Alfred Holmström (30. huhtikuuta 1891 Vaasa – 14. elokuuta 1939) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat sairaalan toimitsija Mathias Holmström ja Ulrika Kamis. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Ida Cecilia Lindgrenin kanssa.

Opinnot

Holmström kävi kansakoulun ja kansakoulun jatkokurssit sekä suoritti yksityisesti kuudennen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa oppikoulussa vuonna 1924.

Jääkärikausi

Tämä vaasalainen liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1916 sairauden johdosta pataljoonan täydennysjoukkoon ja 17. marraskuuta 1916 alkaen pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Holmström palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, mistä hänet maarättiin tykistön uudelleenjärjestelyn yhteydessä patterinpäälliköksi Vuoristotykistöön. Vuoritykistöstä hänet siirrettiin 9. lokakuuta 1919 Kenttätykistörykmentti 1:een, missä hänet määrättiin 9. patterin päälliköksi. Hän hoiti 3. patteriston komentajan tehtäviä 23. maaliskuuta 1921 – 1. heinäkuuta 1922 välisen ajan ja oli sen jälkeen 9. ja 3. patterin päällikkönä ja määrättiin 31. toukokuuta 1924 alkaen Tuusulan varuskunnan komendantiksi. Armeijasta hän erosi 2. helmikuuta 1926, jonka jälkeen hän siirtyi Niemi & Luukkosen autokorjaamon palvelukseen konttoristina, kunnes siirtyi 1. kesäkuuta 1928 tuntikirjuriksi Helsingin kaupungin rakennuskonttorin huonerakennusosastoon, mistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1934 osastonjohtajaksi Helsingin kaupungin työnvälitystoimistoon.
Akmurad Rejepov

Kenraali Akmurad Rejepov oli edesmenneen Turkmenistanin presidentti Saparmurat Nijazovin henkivartiokaartin komentaja. Hän hallitsi koko armeijaa, joka vartioi Türkmenbaşyn lisäksi hallituksen rakennuksia ja muita tärkeitä kohteita. Armeija hoitaa myös esimerkiksi erotettujen liikennepoliisien tehtäviä ja osaa sairaanhoidosta Nijazovin erotettua terveydenhuoltohenkilöstön pääkaupungin ulkopuolella.
Kenraali Rejepov asetti myös luotettuja miehiään puolustusministeriön ja sisäministeriön johtoon. Maan uudeksi presidentiksi valittu Gurbanguly Berdymuhamedov erotti Rejepovin 15. toukokuuta siirtääkseen hänet toisiin tehtäviin.
Hänet raportoitiin heinäkuun lopulla 2007 vangitun ja tuomitun 20 vuoden vankeusrangaistukseen.
Noakin arkki

Noakin arkki, eli Suomenlinna C54 on Helsingin Suomenlinnassa sijaitseva rakennus, joka valmistui vuonna 1771. Rakennus on Suomen ensimmäinen asuinkerrostalo, ja siinä on 4 kerrosta. Rakennus on säilynyt sisätiloiltaan 1800- ja osittain myös 1700-luvun asussaan. Rakennus on toiminut koko historiansa ajan asuinkäytössä, ja sitä on kunnostettu 2000-luvulla.
Rubikon

Rubikon oli antiikin aikainen nimi pienelle joelle Pohjois-Italiassa. Rooman valtakunnan aikaan se virtasi Adrianmereen Ariminumin ja Caesenan välistä. Joen tarkkaa sijaintia ei tiedetä, mutta epäillään, että kyseessä on nykyinen Fiumicinojoki. Rooman valtakunnan aikana joki oli rajana Gallia Cisalpina -provinssin ja itse Rooman välillä. Lain mukaan kenraalit eivät saaneet ylittää rajaa armeijan kanssa. 
Kun Julius Caesar ylitti joen vuonna 49 eaa., luultavasti 10. tammikuuta, hän rikkoi Rooman lakia ja aloitti sisällissodan. Suetoniuksen mukaan Caesar lausui "iacta alea est" ("arpa on heitetty") ennen kuin ylitti joen. Plutarkhos taas kertoo, että Caesar lausui tämän kreikaksi "anerrifthō kybos" ("lentäköön noppa") siteeraten näytelmäkirjailija Menandrosta.
Sancho II (Pamplona)

Sancho II Garcés oli Pamplonan (Navarra) kuningas isänsä Garcia I:n jälkeen ja Aragonian kreivi vuosina 970–994. Hän vannoi ystävyyttä Córdoban kalifi Al-Hakam II:lle, mutta liittoutui 981 kenraali Ghalibin kanssa Al-Mansur Ibn Abi Aamiria vastaan, joka kuitenkin löi liittolaiset. Seuraavana vuonna Leónin ylimykset nousivat kapinaan kuningastaan Ramiro III:ta vastaan. Sancho sekaantui taisteluihin yhdessä Córdoban diktaattoriksi Ghalibin kuoleman jälkeen nousseen Al-Mansur Ibn Abi Aamirin kanssa. Sancho naitti tälle tyttärensä, joka kääntyi muslimiksi ja synnytti tälle pojan Abd ar-Rahmanin, Sanjulina yleisesti tunnetun.

Perhe

Sancho II:n vaimo Urraca Fernández oli Kastilian kreivin Fernán Gonzálezin tytär tämän ensimmäisestä avioliitosta. Heidän poikansa Garcia II hallitsi vuosina 994–1000.
Rikin oksidit

Rikin oksidit ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa rikki on sitoutunut happeen. Rikin oksidien kemialliset kaavat ovat muotoa SOₓ, jossa X on happiatomien määrä. Rikin oksidit aiheuttavat happamoitumista.
Naavatillandsia

Kuvaus

Naavatillandsia on riippuva juureton päällyskasvi. Kapeat varret kasvavat noin kolmimetrisiksi. Sekä varret että lehdet ovat tiheään karvoittuneita ja hopeanharmaita. Lehdet ovat kapeita, meheviä, usein kiertyneitä, 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja 1–2 millimetriä leveitä. Kapea lehtilapa on sisäkierteinen ja teräväkärkinen.
Kukat kasvavat yksittäin. Niitä ympäröivät puikeat 4–5 millimetriä pitkät suojuslehdet. Verholehdet ovat teräväkärkisen puikeita ja 6–7 millimetriä pitkiä. Teriö on harittava. Terälehdet ovat keltavihreitä, soikeita ja enimmillään noin yhden senttimetrin pituisia. Hedelmä on 2,5 senttimeriä pitkä kypsänä kolmiliuskaisesti aukeava kota. Siemenillä on lenninhaivenet.

Levinneisyys ja elinympäristö

Naavatillandsia kasvaa laajalla alueella Amerikan mantereilla Yhdysvaltain eteläosista ja Meksikosta Väli-Amerikan kautta Etelä-Amerikkaan. Etelä-Amerikassa sitä esiintyy suuressa osassa mannerta etelässä Argentiinaan asti. Lisäksi sitä kasvaa luontaisena useilla Karibian saarilla.
Naavatillandsia kasvaa päällyskasvina yleensä puiden päällä. Joskus se saattaa kasvaa myös aidoilla, puhelinpylväillä ja -linjoilla. Sen on todettu viihtyvän paremmin eräiden tiettyjen puiden oksilla kuin toisten. Naavatillandsian suosimia puita ovat varsinkin floridansuosypressi (Taxodium distichum) ja virginiantammi (Quercus virginiana).

Käyttö

Naavatillandsiaa käytetään koristeena kukka-asetelmissa ja käsitöissä. Kuivattua naavatillandsiaa voidaan käyttää myös pakkauspehmusteena ja istutusten katteena. Historiallisesti sitä on käytetty laajasti patjojen, huonekalujen ja autonistuinten täytteenä. 1960-lukuun mennessä synteettiset materiaalit kuitenkin korvasivat sen pehmusteena, eikä naavatillandsiaa enää kerätä kaupallisesti kuivattavaksi pehmusteeksi. Useat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat, kuten seminolit, käyttivät perinteisesti naavatillandsiaa nuolten, astioiden ja muiden esineiden suojaavana kääreenä sekä pehmusteena.
Voimamieskilpailut

Voimamieskilpailut on voimailu-urheilun muoto, jossa kilpailijat mittelevät voimiaan erilaisissa lihasvoimaa vaativissa lajeissa. Osa lajeista muistuttaa paljon voimanoston lajeja ja osalla on juuret skotlantilaisissa Ylämaan kisoissa. Monissa voimamieskilpailujen lajeissa koetellaan myös kilpailijoiden kestävyyttä.
Ylä-Pannonia

Ylä-Pannonia eli Pannonia Superior oli roomalainen provinssi. Sen muodosti keisari Trajanus noin vuonna 106 jakamalla Pannonian provinssin kahteen osaan. Provinssin pääkaupungiksi tuli Carnuntum nykyisen Bad Deutsch-Altenburgin lähistöllä.
Septimius Severus oli Ylä-Pannonian kuvernöörinä ennen kuin hänestä tuli Rooman keisari vuonna 193.
Ylä-Pannonian halki kulki Meripihkatieksi kutsuttu kauppareitti.
Aleksei Šved

Seurajoukkueet

Šved aloitti koripallon Lenwilin juniorijoukkueissa, Pietarissa. Hän siirtyi TsSKA Moskovaan vuonna 2005, jonka lisäksi hän pelasi alemmalla sarjatasolla TsSKA Trintan joukkueessa. TsSKA Moskovan edustusjoukkueessa Šved debytoi kaudella 2006–2007. Loppukaudesta hän pelasi otteluita myös Himkissä. Kaudet 2007–2009 Šved pelasi TsSKA Moskovassa, minkä lisäksi hän pelasi alemmalla sarjatasolla myös Trintan joukkueessa. Kaudeksi 2009–2010 hänet vuokrattiin Dynamo Moskovaan, jossa hän teki 10,3 pistettä ottelua kohden superliigassa. Vuonna 2010 Šved palasi Moskovaan.
Heinäkuussa 2012 Šved teki kolmivuotisen ja kymmenen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen NBA:ssa pelaavan Minnesota Timberwolvesin kanssa.
Heinäkuussa 2015 Šved siirtyi takaisin Venäjälle, Himki BK:hon, oltuaan tyytymätön NBA:sta saamiinsa tarjouksiin. Hän on sopimuksensa myötä Euroopassa eniten ansaitsevia koripalloilijoita.

Maajoukkue

Maajoukkuetasolla Šved pelasi maansa juniorimaajoukkueissa ja edusti maataan nuorten EM-kilpailuissa. Ensimmäiset aikuisten arvokisansa hän pelasi vuonna 2011, jolloin Venäjä osallistui EM-kilpailuihin. Šved teki kisoissa 8,5 pistettä ja antoi 3,1 syöttöä ottelua kohden. Vuoden 2015 EM-kilpailuihin Šved ei osallistunut selkävamman takia.
Roman Polanski: Wanted and Desired

Arvioita

Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pistekeskiarvon 3,7.
James Best

James Best (26. heinäkuuta 1926 Powderly, Kentucky – 6. huhtikuuta 2015 Hickory, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi sheriffi Rosco P. Coltranen roolista The Dukes of Hazzard -televisiosarjassa vuosina 1979–1985.
Best syntyi Jewel Franklin Guy -nimisenä Powderlyssa, Kentuckyssa. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1929, joten hän itse joutui adoptoiduksi Corydoniin, Indianaan. Hän esiintyi televisiouransa ohella elokuvissa, joista ensimmäinen oli länkkäri Yön katu vuonna 1950.
Bestin viimeinen vaimo oli Dorothy Collier vuodesta 1986.
Chandra Wilson

Chandra Wilson (s. 27. elokuuta 1969 Houston, Teksas) on Emmy-ehdokas ja kaksinkertainen SAG Awardin voittanut yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan tohtori Miranda Baileyna ABC:n draamasarjassa Greyn anatomia.
Marhet

Koko ja ulkonäkö

Marhet ovat keskikokoisia tukevaruumiisia lintuja. Niiden ruumiinpituus 25-45 senttiä. Nokka on suuri ja tukeva, pää on iso. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Pyrstö ja jalat ovat suhteellisen pitkät. Marhet ovat melko kirkasvärisiä, vaikka väritys on jonkin verran vaatimattomampi kuin muilla lahkon jäsenillä. Väritystä hallitseviä keltaista ja vihreitä sävyjä elävöittävät punaiset, siniset ja valkoiset täläkuviot. Koiras ja naaras ovat samannäköiset.

Levinneisyys ja elinympäristö

Marhet ovat endeemisiä Madagaskarissa. Neljä lajia elää saaren itärannikon tiheäpuustoisissa trooppisissa ja subtrooppisissa sademetsissä. Pyrstömarhen elinympäristöä ovat sitä vastoin saaren lounaisosien kuivat piikkipensaikot. Tällä hetkellä kolme lajia vaarantuneita ja yksi silmälläpidettävä. Toistaiseksi vain pittamarhi ei ole millään tavoin vaarassa.

Elintavat

Marhet ovat pääosin hämäräaktiivisia lintuja, jotka viettävät hiljaista elämää ja ovat työläitä tutkittavia. Ne lähtevät liikkeelle iltahämärissä ja jatkavat ruoanhakuaan myöhään yöhön. Marhet ovat sukulaisiaan säihkynärhiä hiljaisempia. Marhet viihtyvät maanpinassa tai sen tuntumassa. Toisinaan ne asettuvat korkealle oksistoon, josta ne voivat lähteä säihkynärhimäiseen taitolentoon. Marhet liikkuvat verkkaisesti metsäaukeilla ja etenevät tiheissä kohdissa pensaiden oksistoa myöten. Pelästytettyinä sademetsälajit joko pakenevat juoksemalla tai jäykistyvät liikkumattomiksi. Jos nämä keinot eivät auta, marhet lentävät surisevin siivin matalalle oksalle suojaan. Kuivemmassa ympäristössä elävä isompi pyrstömarhi pakenee lähes aina juoksemalla piiloutuakseen liikkumattomaksi jonkin pensaikon tai ruohikon suojiin.
Marhet hankkivat ravintonsa maasta. Niiden saaliseläimet koostuvat hyönteisistä, pienistä liskoista ja sammakoista. Marhet pesivät aina koloissa, jotka sijaitsevat joko maassa tai puussa. Maapesänsä ne kaivavat itse.
Propionibacterium freudenreichii

Propionibacterium freudenreichii on grampositiivinen bakteeri, jota käytetään emmentaljuuston sekä sen rinnakkaistuotteiden valmistukseen. Bakteerin pitoisuus on näissä sveitsiläistyyppisissä juustoissa korkeampi kuin missään muussa juustossa. Grammassa emmentalia voi olla miljoona kappaletta elävää bakteeria grammaa kohden. Propionibakteereja on yleisesti maitotuotteissa, mutta niitä esiintyy myös maaperässä. Juustonvalmistuksessa P. freudenreichii muuttaa laktaattia asetaatiksi, propionaatiksi ja hiilidioksidiksi.
Helsingin konservatorio

Helsingin konservatorio on Helsingissä sijaitseva yksityinen, säätiön ylläpitämä musiikin alan oppilaitos.
Konservatoriossa annetaan varhaisiän musiikkikasvatusta musiikkileikkikoulussa, taiteen perusopetusta musiikkiopistossa ja aikuisopetusta. Konservatoriossa voi suorittaa myös musiikkialan toisen asteen ammatillisen perustutkinnon (muusikko tai pianonvirittäjä).
Konservatorion juuret juontavat vuoteen 1922, jolloin Helsingin Suomenkielisen työväenopiston johtaja Zachris Castrén ja Helsingin yliopiston musiikkitieteen dosentti ja Helsingin Suomalaisen lyseon laulunopettaja Armas Launis päättivät perustaa Helsingin kansankonservatorion. Nykyisen nimensä oppilaitos otti käyttöön vuonna 1971.
Alapaha blue blood bulldog

Ulkonäkö

Alapaha blue blood bulldog on ketterä ja vahvarakenteinen molossityyppinen bulldoggi. Uros on korkeudeltaan 48–64 cm ja painoltaan 52–69 kg. Väri voi olla mikä tahansa.

Luonne ja käyttäytyminen

Alapaha blue blood bulldog on valpas vahti-, suojelu- ja seurakoira.

Alkuperä

Rodun kantaisä oli Buck Lanen Otto -niminen koira. Jalostus pohjautuu lähinnä englanninbulldoggeihin; se aloitettiin Yhdysvaltain Georgian eteläosassa Alapahajoen seudulla.
Kammion sairaala

Kammion sairaala eli Doktorinna Lybecks privata sjukhem för sinnessjuka, myöhemmin Kammion sairaskoti oli Helsingin Taka-Töölössä Töölönkadulla ja Ruusulankadulla, silloisen Läntisen Viertotien varrella toiminut yksityinen mielisairaala. Sairaalan toiminta alkoi 1891 kun kirurgi F. E. Lybeckin leski Sofia Lovisa siirsi yksityisen sairaskodin tontilla aiemmin toimineen olutpanimon tilalle. Sairaala sai nimensä paikalla sijainneen Kammio-nimisen huvila-alueen mukaan. Sairaalan omisti 1896–1904 Lybeckien poika lääketieteen lisensiaatti Edvard Wilhelm Lybeck.
Vuosina 1904–1915 sairaalan ylilääkärinä ja omistajana toimi myös aktivistijohtajana tunnettu Valter Osvald Sivén. Sairaalaa käytettiin tällöin myös aktivistien toiminnan tukipisteenä ja siellä piiloteltiin venäläisen virkavallan etsimiä aktivisteja. 
Sairaalan ylilääkäri Fritz Geitlin osti sairaalan ja osti kaupungilta tonttialueen valtuuston 1919 tekemällä päätöksellä. Geitlinin kuoleman jälkeen 1941 hänen seuraajansa oli C. A. Borgström
Sairaala sijaitsi Kammion huvila-alueella, joka sijaitsi nykyisten Sibeliuksenkadun, Töölönkadun, Runeberginkadun ja Mannerheimintien rajaamalla alueella.
Sairaalassa oli hoidettavana eri aikoina monia tunnettuja henkilöitä, kuten Larin-Kyösti, Uuno Kailas, Maria Åkerblom ja F. E. Sillanpää. 
1920-luvulta alkaen sairaalassa hoidettiin narkomaanipotilaita. Näistä potilaista kaksi kolmasosaa oli ylemmän keskiluokan miehiä ammatiltaan yleensä apteekkareita, lääkäreitä tai muuta sairaalahenkilökuntaa ja lääkäreiden puolisoita. Narkomaanipotilaiden määrä väheni 1930-luvulla kun kieltolaki kumottiin.
Kammion sairaala liitettiin myöhemmin Kivelän sairaalaan nimellä Kammio-osasto. Kammion sairaskoti Oy lopetti toimintansa virallisesti 1. kesäkuuta 1952. Kiinteistöt siirtyivät Holvi oy:n omistukseen, mutta kaupunki jäi edelleen tiloihin vuokralle, koska potilaita oli niin paljon, etteivät he mahtuneet muualle. Kammion sairaalan rakennukset purettiin kesällä 1962.
Abd-ul-Hamid I

Abd-ul-Hamid I (20. maaliskuuta 1725 – 7. huhtikuuta 1789) oli Osmanien valtakunnan sulttaani 1774–1789. Hän syntyi Istanbulissa sulttaani Ahmed III:n ja sulttaanitar Rabia Semin pojaksi. Hän opiskeli nuoruudessaan äitinsä johdolla ja perehtyi mm. historiaan ja kalligrafiaan.
Abd-ul-Hamid nousi Osmanien valtakunnan valtaistuimelle, kun hänen veljensä sulttaani Mustafa III kuoli sydänkohtaukseen 21. lokakuuta 1774. Hän seurasi tarkoin hallintonsa toimintaa ja halusi kehittää maan sotavoimia. Niinpä janitsaarijoukkoja ja merivoimia ryhdyttiin nykyaikaistamaan ja armeijaan perustettiin uudet tykistöjoukot. Abd-ul-Hamid voitti kansan suosion puolelleen johdettuaan Istanbulin palokuntaa vuoden 1782 palon sammutustöissä. Hän sai lempeytensä ja hartautensa ansiosta lisänimen Veli eli ’pyhimys’.
Abd-ul-Hamid kuoli 64 vuoden iässä vuonna 1789, ja hänet haudattiin Topkapin palatsiin Istanbulissa.