(What’s the Story) Morning Glory?

Kappalemateriaali ja äänittäminen

Yhtyeen kitaristi Noel Gallagher kirjoitti kaiken albumin kappalemateriaalin yksin lukuun ottamatta albumin avauskappaletta ”Hello”, jonka säveltämiseen osallistuivat myös Gary Glitter ja Mike Leander. Albumin kappaleet poikkeavat yhtyeen debyyttialbumista Definitely Maybe suuresti, sillä sen kappaleet ovat huomattavasti hiotumpia ja rauhallisempia kuin edeltäjänsä.
»Kun Definitely Maybe kuvaa unelman poptähteydestä ja yhtyeeseen kuulumisesta, (What’s the Story) Morning Glory? kertoo poptähteydestä ja yhtyeeseen kuulumisesta.» 
(Noel Gallagher Rolling Stone -lehdelle vuonna 1995.)
(What’s the Story) Morning Glory? äänitettiin Rockfield -studiolla Monmouthissa, Walesissa. Albumin työstäminen aloitettiin vuoden 1995 maaliskuussa, ja sen tuottivat Owen Morris ja Noel Gallagher. Kun Oasis viimeisteli albumin äänittämisen kesäkuussa, yhtyeestä oli tullut yksi Britannian suositummista yhtyeistä. Albumi valmistui hyvin nopeasti, sillä yhtye äänitti yhden kappaleen lopulliseen muotoonsa keskimäärin neljässä tunnissa.
Albumia äänitettäessä Noel Gallagherin ja yhtyeen laulajan, hänen veljensä Liam Gallagherin välit kiristyivät heidän ajautuessaan erimielisyyksiin kappaleiden ”Don’t Look Back in Anger” ja ”Wonderwall” laulajavalinnoista, sillä Noel halusi laulaa kappaleista toisen. Kiista kuitenkin ratkesi, kun Liam Gallagherin laulusoritus kappaleessa ”Wonderwall” osoittautui Noelia miellyttäväksi. Gallagherin veljekset kuitenkin riitautuivat pian tämän jälkeen uudelleen ja ajautuivat tappeluun, minkä vuoksi albumin äänittäminen päädyttiin keskeyttämään kolmeksi viikoksi. Gallagherin veljesten kiristyneistä väleistä huolimatta tuottaja Owen Morris kertoi vuonna 2010, että ”albumin äänitykset olivat helpoimmat ja luovalla tavalla parhaat, joissa hän on koskaan työskennellyt.” Hänen mukaansa albumin äänittäminen studiossa vei vain 15 päivää, ja sen valmistuttua hän tiesi sen olevan menestys.
Yhtye palasi työstämään albumia keskeytyksen jälkeen vielä kahdeksi viikoksi. Brittiläinen muusikko Paul Weller vieraili albumilla soolokitaristina ja taustalaulajana kappaleessa ”Champagne Supernova”, ja hän soitti myös huuliharppua albumin kahdella nimettömällä raidalla, jotka tunnetaan myös nimellä ”The Swamp Song”. Albumin äänittämisen jälkeen sitä jälkityöstettiin Lontoossa. Albumin äänityksissä käytetty masterointitekniikka on saanut sittemmin osakseen kritiikkiä, ja sen vuoksi albumin on katsottu kärsivän volyymisodasta.

Kansikuva

Albumin kansikuva on kuvattu Lontoon Sohossa Berwick Street -kadulla, joka oli albumin äänittämisen ja julkaisun aikana tunnettu monista levykaupoistaan. Albumin kansikuvan keskellä esiintyvät henkilöt ovat lontoolainen DJ Sean Rowley (kansikuvassa vasemmalla) ja kansikuvan suunnitellut Brian Cannon. Albumin tuottaja Owen Morris seisoo kansikuvassa kadun oikeanpuoleisella jalkakäytävällä, ja pitää kasvojensa edessä albumin alkuperäistä masternauhaa. Kannen valokuvasi Michael Spencer Jones, joka oli kuvannut myös yhtyeen esikoisalbumin kansikuvan ja teki yhtyeen kanssa yhteistyötä valokuvaten myös 
(What’s the Story) Morning Gloryn? singlejulkaisujen kansikuvat.

Julkaisu ja vastaanotto

(What’s the Story) Morning Glory? julkaistiin 2. lokakuuta 1995, ja siitä tuli välittömästi kaupallinen menestys. Brittiläinen Daily Mirror uutisoi 3. lokakuuta, että keskisen Lontoon HMV -levykaupoissa albumia myytiin kaksi kappaletta per minuutti. Albumi myi viikossa yli 347 000 kappaletta, ja siitä tuli poplaulaja Michael Jacksonin albumin Bad (1987) jälkeen toiseksi nopeiten myynyt albumi Britannian historiassa. Albumi nousi Britannian albumilistan ykköseksi yhteensä kymmenen viikon ajaksi, ja se pysyi albumilistan kolmen parhaan joukossa yhteensä seitsemän kuukauden ajan.
Albumin kansainvälinen läpimurto tapahtui singlen ”Wonderwall” noustua kymmenen parhaan joukkoon monen eri maan singlelistalla. (What’s the Story) Morning Glory? oli viiden viikon ajan Australian ja kahdeksan viikon ajan Uuden-Seelannin albumilistan ykkönen, jonka jälkeen se nousi listakärkeen myös Kanadan, Irlannin, Sveitsin ja Ruotsin albumilistoilla. Albumi nousi listaykköseksi myös Espanjassa ja Euroopan European Top 100 Albums -listalla. Kärkikymmenikköön albumi nousi myös Itävallassa (3.), Tanskassa (3.), Saksassa (3.), Alankomaissa (4.), Norjassa (5.), Italiassa (5.), Portugalissa (6.), Belgiassa (7.), Ranskassa (8.), Japanissa (8.) ja Suomessa (8.). Yhdysvalloissa albumin sijoitus Billboard 200 -albumilistalla oli neljäs, ja Unkarin albumilistalla se ylsi sijalle 32.
Albumi oli Oasiksen kansainvälinen läpimurto, ja nosti yhtyeen sen crossover-asemasta maailmanlaajuisesti suosituksi rock-yhtyeeksi. Albumista tuli yhtyeen uran kaupallisesti menestynein julkaisu, sillä albumi myi Britanniassa yli 347 000 kappaletta julkaisuviikollaan ja oli kymmenen viikon ajan Britannian albumilistan ykkönen. Suomessa albumi nousi listan kahdeksanneksi ja Yhdysvalloissa neljänneksi, joka oli korkein sijoitus brittiläiseltä yhtyeeltä Yhdysvalloissa vuosiin. Albumin nostattaman suosion johdosta Oasista verrattiin useaan otteeseen muun muassa The Beatlesiin. Vaikka albumi oli julkaisustaan lähtien valtava kaupallinen menestys, se sai aluksi kriitikoiden keskuudessa laimean vastaanoton, ja monissa arvosteluissa sitä pidettiin yhtyeen esikoisalbumia heikompana julkaisuna. Albumin maine arvosteluiden suhteen on kuitenkin vuosien mittaan kääntynyt positiivisemmaksi, ja nykyään sitä pidetään yhtenä brittipop-genren merkittävimmistä julkaisuista.