google/wiki40b huggingface dataset:
Espoon kaupunkirata

Taustaa

Kaupunkiradan jatkamista Leppävaarasta eteenpäin on suunniteltu jo yli vuosikymmenen ajan. Leppävaaran kaupunkiradan valmistuttua laadittiin vuonna 2003 hankearviointi ja yleissuunnitelma kaupunkirataosuudelle Espoon keskukseen asti. Kauklahden seudun kehittymisen seurauksena suunnitelmaa laajennettiin 2010 yleissuunnitelmalla rataosuudelle Espoon keskuksesta edelleen Kauklahteen. Kauklahteen päättyvä kaupunkirata ei kuitenkaan ylitä yhdyskuntataloudellista kannattavuusrajaa.
Hankkeen taustalla on rantaradan jatkuvasti kasvava matkustajamäärä. Junavuorojen lisääminen ei olemassa olevalla rataverkolla enää käytännössä onnistu ja nykyinenkin liikennemäärä vaikuttaa jo negatiivisesti radan junien täsmällisyyteen. Oman haasteensa aiheuttaa myös Helsingin ja Turun välisen vilkkaan kaukojunaliikenteen ja lähiliikenteen nopeuserot radalla.

Liikenne radan valmistuttua

Kaupunkiradan valmistuttua voidaan lähiliikenteen vuoroväliä lyhentää tuntuvasti lakkauttamalla nykyinen A-juna ja korvaamalla se kaupunkiradalla kulkevalla E-junalla, joka tulisi ruuhkatunteina pysähtymään 6 kertaa tunnissa kaikilla Helsingin ja Kauklahden välisillä asemilla. Vuorotiheys Kirkkonummelle jatkavalla ja ennen Espoota vain Pasilassa, Huopalahdessa, Leppävaarassa sekä Kauniaisissa pysähtyvällä U-junalla olisi 3 vuoroa tunnissa.
Mikäli rata päätetään rakentaa ainoastaan Espooseen asti, ei nykyistä U-junan vuorotiheyttä voida nostaa nykyisestä kahdesta tunnittaisesta vuorosta kolmeen.

Vaikutukset matka-aikaan

Matka-aika Kirkkonummelta, Kauklahdesta, Espoon keskuksesta ja Kauniaisista Helsinkiin lyhenee radan valmistuttua ja U-junan pysähdysten vähenemisen myötä parhaimmillaan yli 6 minuuttia. Väliasemilla matka-aika pitenee jossain määrin, mutta tihentynyt ja säännöllisempi vuoroväli kompensoi sitä. Kaikkiaan kaupunkiradan vaikutus palvelutasoon väliasemilla olisi vähäinen, mutta tärkeämmillä asemilla palvelutaso paranisi huomattavasti. Yleisesti rantaradan lähiliikenteen täsmällisyyden odotetaan paranevan huomattavasti radan myötä. Seudullisen bussiliikenteen tarjontaa korvattaneen liityntälinjoilla, mikä saattaa pidentää matka-aikoja pohjoisemmasta Espoosta Helsinkiin.

Vaikutukset asemiin

Yleissuunnitelman mukaisesti Kilon ja Tuomarilan välillä kaikki asemat uudistetaan. Myös Kauklahden asemaa uudistetaan. Espoon ja Leppävaaran asemien osalta suurempiin uudistuksiin ei kaupunkiradan vuoksi ole tarvetta. Kauniaisten asema muuttuu eniten; sen paikka siirtyy hieman lännemmäksi ja siitä tulee neliraiteinen Leppävaaran aseman tapaan. Myös muita liikennejärjestelyjä ja liityntäpysäköintiä kaikkien uudistettavien asemien osalta kehitetään.
FS Marceau (1887)

Palvelus

Alus vieraili laivaston mukana Kronstadtissa, jossa tsaari Aleksanteri III tarkasti aluksen. Paluumatkalla laivasto pysähtyi Spitheadissä, jossa kuningatar Victoria vieraili aluksella. Ranskaan palattuaan alus siirrettiin Välimeren laivueeseen.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua alus muutettiin kelluvaksi työpajaksi  torpedoveneiden ja sukellusveneiden tueksi. Alus oli alun perin sijoitettuna Maltalle, josta se siirrettiin Korfulle ja edelleen vuonna 1918 Bizerteen. Se poistettiin alusluettelosta 1. lokakuuta 1920 ja se myytiin vuonna 1921 toulonilaiselle yritykselle romutettavaksi. Hinattaessa alusta Touloniin puhkesi myrsky ja alus ajautui karille Bizerten edustalla.
HMS Vanquisher

Palvelus

HMS Vanquisher palveli 1921 Atlantin laivaston 2. hävittäjälaivueen 4. hävittäjäviirikössä. Alus osallistui loppu kesästä 1921 laivueen mukana ja 2. risteilijälaivueen kanssa kontra-amiraalin johtamaan Itämeren purjehdukseen. Osastoon kuuluivat risteilijät HMS Curacoa (lippulaiva), HMS Caledon, HMS Castor ja HMS Cordelia sekä hävittäjät HMS Vanquisherin lisäksi HMS Vectis, HMS Winchelsea, HMS Viscount, HMS Viceroy, HMS Venetia, HMS Violent ja HMS Wolfhound. Alus lähti 31. elokuuta viirikkönsä alusten kanssa Plymouthista. Ne kohtasivat 1. syyskuuta risteilijät ja 3. hävittäjäviirikön alukset Dealin edustalla, josta osasto purjehti 2. syyskuuta Brunsbutteliin.
Alus siirrettiin 1920-luvun puolessa välissä Välimeren laivastoon. Se liitettiin 1938 Portlandiin sijoitettuun 1. Sukellusveneidentorjuntalaivueeseen.

Toinen maailmansota

HMS Vanquisher muodosti 1939 yhdessä HMS Mackayn, HMS Versatilen, HMS Walkerin, HMS Warwickin, HMS Whirlwindin ja HMS Winchelsean kanssa läntisen reitin suojaksi sijoitetun 11. Hävittäjälaivueen.
HMS Vanquisher oli lokakuusta 1939 alkaen telakalla Devonportissa, mistä se palasi palvelukseen alkuvuodesta 1940. Alus siirrettiin toukokuussa Doverin alaisuuteen avustamaan liittoutuneiden evakuoinnissa Ranskan ja Belgian rannikolta.
Alus evakuoi 28. toukokuuta joukkoja Dunkerquesta. Seuraavana päivänä alus kuljetti 241 miestä ja 30. toukokuuta tekemillään kahdella matkalla vielä 1214 miestä. Alus palasi 1. kesäkuuta rannikolle kuljettaen kahdella matkalla 808 miestä. 3. kesäkuuta alus kuljetti ensin 37 miestä ja päivän toisella matkallaan 414 miestä.
Alus suojasi 12. kesäkuuta Ranskan laivaston taistelulaiva Jean Bartin Casablancaan, mistä se palasi 19. kesäkuuta evakuoimaan joukkoja Biskajanlahden satamista. Alus kävi St. Nazairessa ja La Pallicessa ennen paluutaan Plymouthiin 22. kesäkuuta, minkä jälkeen se palasi saattuetehtäviin.
HMS Vanquisher siirrettiin syyskuussa Liverpooliin 8. Saattajaryhmään suojaamaan Atlantin saattueita. Alus suojasi saattuetta OB216.
A. J. Greimas

Elämänvaiheet

A. J. Greimas syntyi Tulassa Venäjällä, jonne hänen vanhempansa olivat muuttaneet Liettuasta. Kun poika oli kaksivuotias, perhe muutti takaisin Liettuaan. Lapsuutensa ja nuoruutensa Algirdas vietti useissa kaupungeissa. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1934 Marijampolėssa ja alkoi opiskella oikeustiedettä Kaunasissa Vytautas Suuren yliopistossa. Hän siirtyi Grenoblen yliopistoon opiskelemaan kielitiedettä, ja siitä tuli hänen varsinainen oppialansa. Toisen maailmansodan ajaksi hän joutui palaamaan kotimaahansa sotapalvelukseen. Sodan päätyttyä hän jatkoi opintojaan Pariisissa Sorbonnen yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1949 aiheesta 1800-luvun muodin sanasto (ransk. La Mode en 1830: Essai de description du vocabulaire vestimentaire d’après les journaux de mode de l’époque).
Greimas jatkoi akateemista uraansa Aleksandriassa Egyptissä ja opetti tyttöjen sisäoppilaitoksessa ranskaa. Hän tapasi Roland Barthesin, josta tuli hänen ystävänsä. Seuraavat etapit hänen urallaan olivat Ankaran yliopisto ja Istanbulin yliopisto Turkissa sekä Poitiers'n yliopisto Ranskassa. 1960-luvulla hän palasi Pariisiin ja sai vuonna 1965 École des hautes études en sciences sociales -yliopistosta professuurin, jota hän hoiti lähes 25 vuotta.
Greimasin puoliso oli Teresa Mary Keane.
A. J. Greimas kuoli Pariisissa vuonna 1992, ja hänet on haudattu Kaunasiin.

Semiootikkona

Semiootikkona Greimas sai vaikutteita lukuisilta tutkijoilta: kielitieteilijöiltä Ferdinand de Saussure, Louis Hjelmslev ja Georges Dumézil, antropologeilta Claude Lévi-Strauss ja Vladimir Propp, filosofeilta Edmund Husserl ja Maurice Merleau-Ponty ynnä muilta. Hän on soveltanut semiotiikkaa muun muassa oikeustieteeseen, ekologiaan ja kansanrunoudentutkimukseen; erityisen havainnollinen on hänen analyysinsa Guy de Maupassantin novellista "Kaksi ystävystä", johon hän soveltaa semioottista teoriaansa sen koko laajuudessa (Maupassant: La Sémiotique du texte, 1975).
Greimasin pääteoksiin kuuluu Strukturaalista semantiikkaa (1966), jossa hän esittelee seemianalyysinsa. Seemien avulla voidaan jäsentää merkityksen perusrakennetta. Keskeinen on myös isotopian käsite: niiden semanttisten kategorioiden joukko, joiden avulla jokin teksti tai sanoma voidaan lukea ja tulkita yhdeksi kokonaisuudeksi.
Greimasin kehittämää aktanttimallia voidaan soveltaa mm. narratologiseen analyysiin. Toiminnassa on kaikkiaan kuusi aktanttia – subjekti, objekti, lähettäjä, vastaanottaja, auttaja ja vastustaja – ja näiden välisiä suhteita voidaan jäsentää kolmen modaliteetin avulla: tahtominen, haluaminen ja tietäminen. Teorian perustana ovat kategoriat oleminen ja tekeminen. Mallia voidaan soveltaa hyvin erilaisten toimintojen kuvaukseen, esimerkiksi liike-elämään, kansansatuihin, psykoanalyyttiseen terapiaan, kasvatustieteelliseen tutkimukseen jne.
Greimas kehitti myös ns. semioottisen neliön, jonka avulla voidaan jäsentää merkkien välisiä suhteita. Hänen mukaansa neliö havainnollistaa merkityksen perusrakennetta.
Suomessa Greimasin semiotiikkaa on tehnyt tunnetuksi erityisesti Eero Tarasti. Greimas vieraili Suomessa luennoimassa vuosina 1979 ja 1983.
Here’s Lucy

Here's Lucy oli yhdysvaltalainen, komedienne Lucille Ballin tähdittämä noin 30-minuuttinen tilannekomedia ja eräänlainen jatko-osa Ballin aikaisemmalle sarjalle The Lucy Show. The Lucy Show puolestaan seurasi Ballin kaikkein kuuluisinta tilannekomediaa I Love Lucy, jossa hän esiintyi yhdessä silloisen aviomiehensä Desi Arnazin kanssa. Here's Lucy pyöri vuosina 1968-1974 kuuden tuotantokauden ja 144 jakson verran. Sarjan tuotti Ballin ja hänen toisen aviomiehensä Gary Mortonin tuotantoyhtiö Lucille Ball Productions.
Ball esitti Lucy Carteria, joka asui kahden lapsensa kanssa Los Angelesissa. Hänen lapsiaan esittivät hänen ja Arnazin omat lapset Lucie Arnaz ja Desi Arnaz Jr. Myös muutamat näyttelijät The Lucy Show'sta jatkoivat uudessa sarjassa. Muun muassa Vivian Vance, Ballin pitkäaikainen yhteistyökumppani, teki useita vierailuja sarjaan. Myös useita julkkiksia nähtiin mukana. Heistä tunnetuin lienee Elizabeth Taylor, joka vieraili aviomiehensä Richard Burtonin kanssa.
Sarja lopetettiin vuonna 1974. Ball itse halusi jo päästä muihin töihin. Myöhemmin on myös tullut ilmi, ettei kanavakaan halunnut enää uusia sarjaa sen laskeneiden katsojalukujen takia.
Erik Grape

Erik Grape (4. huhtikuuta 1755 Ylikainuu, Ruotsi – 26. marraskuuta 1808 Alakainuu) oli ruotsalainen pappi ja luonnontutkija.
Erik Grapen vanhemmat olivat Ylikainuun kirkkoherra Isak Isaksson Grape ja Margareta Fjelström. Grapen suku on saksalaista alkuperää. Erik Grape opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui papiksi 1781. Hän toimi ensin Pajalan kappalaisena, ja 1788 alkaen Enontekiön kirkkoherrana 18 vuoden ajan. Viimeksi hän ehti vielä toimia jonkin aikaa Alakainuun kirkkoherrana.
Enontekiöllä Grape sattui isännöimään kahta eurooppalaista tutkimusmatkailijaa vuonna 1799. Ensin saapui englantilainen Edward Daniel Clarke, jolle Grape lahjoitti kirjoittamansa kuvauksen Enontekiöstä Enontekis Sokns Beskrifning. Clarke talletti sen Cambridgen yliopiston kirjastoon. Clarken lähdettyä saapui päivää myöhemmin italialainen Giuseppe Acerbi ruotsalaisen everstin A.E. Skjöldebrandin kanssa. Clarke ja Acerbi eivät ehtineet tavata.
Grape antoi 1790-luvulla isorokkorokotuksen noin 40 aikuiselle saamelaiselle. Yksikään heistä ei sairastunut, vaikka tavallisesti puolet sairastuneista kuoli.
Erik Grape ja Elisabet Margareta Turdfjaell vihittin Pajalassa 15. helmikuuta 1787. Heille syntyi ainakin kahdeksan lasta.
Grapen pitäjänkuvaukseen sisältyy myös kuvaus Enontekiön linnustosta.
Kapustin Jar

Kapustin Jar (ven. Капустин Яр) on Venäjän rakettien koe- ja laukaisupaikka Astrahanin alueella Volgogradin ja Astrahanin välillä lähellä Znamenskia. Se perustettiin Astrahanin alueen aavikkoiseen päähän 13. toukokuuta 1946, ja siellä kokeiltiin aluksi Saksasta siirrettyä teknologiaa. Ensimmäinen yhdestätoista Saksasta tuodusta V-2-raketista laukaistiin 18. lokakuuta 1947.
Vuonna 1948 rakettikoekeskus alkoi laajentumaan voimakkaasti ja sinne rakennettiin uusia ohjusten laukaisujalustoja. Alueella kehitettiin mm. R-1 -ohjusta sekä ballistista R-5 -ohjusta 1950-luvun alussa. Kapustin Jarilla tehtiin useita ohjuskokeita, joihin lukeutuivat myös mannertenväliset risteilyohjukset.
Valtion koealue 8 (GNIIP-8, koealue-S) perustettiin 1951. Kasvun myötä Kapustin Jarista tuli avaruuskeskus. Alueelta tehtiin ensimmäinen avaruuslaukaisu 27. lokakuuta 1961, joka tosin epäonnistui. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin Kosmos 2 -raketilla 16. maaliskuuta 1962.
Alkuvaiheessa avaruuskeskuksen työntekijät asuivat teltta- ja parakkikylissä Kapustin Jarin tuntumassa. Hiljalleen alue kehittyi kaupungiksi, joka sai nimekseen Znamensk. Tätä suljettua ja salaista kaupunkia ei löytynyt kartoista ja se oli tarkoitettu vain tiedemiehille, heidän perheilleen sekä tukihenkilöstölle. Länsi sai tietoja Kapustin Jarista Saksaan palanneilta tiedemiehiltä. Se keräsi tietoa myös vakoilulentojen avulla. Ensimmäisen lennon teki 1953 RAF.
Kapustin Jar on myös lukuisien neuvostoaikaisten rakettikokeisiin liittyvien UFO-havaintojen lähde.
Kesäkuussa 2008 Kapustin Jarista laukaistiin avaruuteen kuusi OrbComm-tietoliikennesatelliittia Kosmos-3M kantoraketilla. Ne olivat ensimmäiset satelliitit sitten vuoden 1998.
Gavin ja Stacey

Gavin ja Stacey on BBC:n tuottama draamakomedia. Sarjan pääosia näyttelevät Mathew Horne ja Joanna Page. Sarjan ovat kirjoittaneet James Gorden ja Ruth Jones, jotka näyttelevät sarjassa myös Gavinin ja Staceyn ystäviä Smithyä ja Nessaa.
Anna Inkeri Relander

Anna Inkeri Relander, o. s. Bergroth (8. marraskuuta 1888 Viipuri – 22. toukokuuta 1945 Helsinki) oli tuottelias suomalainen viihdekirjailija, joka kirjoitti eri salanimillä julkaistuja kevyitä romaaneja. Monien romaanien pohjalta on tehty elokuvakäsikirjoituksia. Hän toimi myös suomentajana, jolloin hän käytti nimimerkkiä A. I. R.
Relanderin käyttämiä salanimiä ovat Denys Aston, Merete Bendix, Ursula Cooper, Inkeri Relander, Senja Saar, Gordon Swing, Vic Wallis, Mary Warren, Magda Werner sekä nimikirjaimet A. I. R.
Relanderin vanhemmat olivat rehtori Adiel Bergroth ja Lydia Petterson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 Viipurin yhteiskoulusta. Anna Inkeri Relander oli naimisissa vuodesta 1917 liikemies, vakuutusvirkailija Eino Felix Johannes Relanderin (1888–1959) kanssa.
Relanderin romaaneihin perustuvat muun muassa elokuvat Sinut minä tahdon ja Poikamiesten holhokki, jonka hän käsikirjoitti Nisse Hirnin kanssa.
Namib

Namib on aavikko Afrikan lounaisrannikolla. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Namibian alueella ja myötäilee Atlantin rannikkoa 50–160 kilometrin levyisenä ja 1 600 kilometrin pituisena. Pinta-alaltaan aavikko on noin 50 000 neliökilometriä. Sana namib tarkoittaa ’valtavaa’ naman kielessä. Namibin arvellaan olevan vanhin nykyisistä aavikoista; se on syntynyt noin 80 miljoonaa vuotta sitten, kun kylmä Benguelanvirta alkoi aiheuttaa viileän ja kuivan ilman laskeutumisen alueella. Namibin alueella sataa alle 10 millimetriä vuodessa ja se on suurimmaksi osaksi autiota.
Namibissa sijaitsee ryhmä maailman korkeimpia hiekkadyynejä. Dyyni numero 7 on noin 340 metrin korkuinen. Yksi ainoista pysyvistä asutusalueista on Sossusvlei dyyniryhmän lähistöllä. Aavikon pohjoisreunalla sijaitsevat lisäksi Walvis Bayn ja Swakopmundin kaupungit. Mereltä saapuvan kostean ilman kohdatessa aavikon kuivan ilman syntyy rannikolle runsaasti sumua, joka tiivistyy aamukasteeksi harvalukuisen kasvillisuuden käyttöön. Sumu on aiheuttanut myös useiden laivojen eksymisiä ja haaksirikkoja rannikon läheisyydessä; osa hylyistä sijaitsee nykyisin maalla jopa 50 metrin päässä rannasta johtuen aavikon vähittäisestä levittäytymisestä merta kohti.
Tunnetuin Namibin aavikon eläin lienee muun muassa Damaramaassa elävä ”aavikkonorsu”, joka on savanninorsun aavikolle sopeutunut muoto. Aavikkonorsut vaeltavat aavikolla keitaalta toiselle niin kuin ”aavikkosarvikuonoiksi” kutsutut suippohuulisarvikuonotkin. Namibin pitkän historian aikana aavikolle on ehtinyt kehittyä useita endeemisiä kasveja, jotka ovat tottuneet äärimmäiseen kuivuuteen ja kykenevät tyydyttämään vedentarpeensa pelkästä sumun kosteudesta. Tunnetuin esimerkki on eriskummallinen ikilehti. Luonnonvaroista merkittäviä ovat volframi, suola ja timantit.
Kurt Wallander

Kirjat

Kurt Wallanderista kertovia kirjoja on kymmenen, ja niitä on käännetty useille kielille. Varsinkin myöhemmät romaanit kohosivat heti myyntilistojen kärkeen.
Kurt Wallander on syntynyt 30. tammikuuta 1947. Hän on kirjasarjan alussa keski-ikäinen rikoskomisario, joka on hiljattain eronnut vaimostaan, vieraantunut tyttärestään, laiminlyö terveyttään, kinaa isänsä kanssa ja epätoivoisesti etsii uutta naisystävää. Hänellä on ongelmia perheensä, työtovereiden ja itsensä kanssa. Oopperasta pitävä Wallander työskentelee Ystadin pikkukaupungissa. Hän asui pitkään kaupungin keskustassa osoitteessa Mariagatan 10. 
Henning Mankellin oli tarkoitus lopettaa Kurt Wallander -kirjat vuonna 1999 ilmestyneeseen novellikokoelmaan Pyramidi, mutta vuonna 2009 hän pyörsi päätöksensä ja kirjoitti vielä teoksen Rauhaton mies. Kirjassa Ennen routaa pääosassa on Kurt Wallanderin tytär Linda Wallander. Vuonna 2013 julkaistiin ruotsiksi ja suomeksi pienoisromaani Haudattu, joka oli aiemmin julkaistu vain hollanniksi.
Kurt Wallander esiintyy myös kirjailija Jan Guilloun kirjassa En medborgare höjd över varje misstanke.

Elokuva- ja televisioversiot

Wallander-kirjoista on tehty elokuvia ja televisiosarjoja. Kahdeksan ensimmäistä romaania on kuvattu Ruotsissa vuosina 1995–2006. Niiden pääosan esittäjänä on Rolf Lassgård, joka esittää Wallanderia myös 2007 tehdyssä elokuvassa Pyramidi. Elokuvia on esitetty Suomen televisiossa, esimerkiksi MTV3-kanavalla vuonna 2013.
Linda Wallander -kirjaan perustuva elokuva Ennen routaa sai ensi-iltansa Suomessa 2005. Se on ensimmäinen osa 32-osaisesta Wallander-sarjasta, jossa Wallanderia esittää Krister Henriksson ja jonka elokuvat perustuvat Mankellin suunnittelemiin juoniin. Elokuvassa Kosto Wallander muuttaa omakotitaloon meren rannalle.
Wallander-kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän englanninkielistä televisioelokuvaa, joissa Wallanderia esittää Kenneth Branagh. Branagh pyysi itse päästä Wallanderin rooliin, koska pitää Wallander-kirjoista. 
Guillou ja Mankell käsikirjoittivat yhdessä televisiosarjan Talisman, jossa Wallanderkin on mukana. Häntä näyttelee Lennart Jähkel.
Netflix tuottaa englanninkielisen televisiosarjan Young Wallander, jossa nuorta Kurt Wallanderia esittää Adam Pålsson. Sarja kuvataan Vilnassa, ja se julkaistaan vuonna 2020.
Vesikäärmeen galaksijoukko

Vesikäärmeen galaksijoukko (tunnetaan myös nimellä Abell 1060) on 157 galaksin muodostama joukko Vesikäärmeen tähdistössä noin 160 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Joukko on osa Vesikäärmeen-Kentaurin superjoukkoa. Sen läpimitta on noin 10 miljoonaa valovuotta, ja se sisältää epätavallisen paljon pimeää ainetta. Ryhmää hallitsevat kaksi elliptistä galaksia ja yksi kierteisgalaksi, joista kunkin läpimitta on noin 150 000 valovuotta (oman galaksimme Linnunradan läpimitta on noin 100 000 valovuotta).
Kuusisaari

Luonnehdinta alueesta

Kuusisaaren rannoilta avautuu sisälahtimaisema. Lähetystöjen ja omakotitalojen lisäksi saarella on tasakattoisia tiilipintaisia rivitaloja, suuri osa niistä 1960- ja 1970-luvuilta. Valtionverotuksen alainen keskitulo 15–64-vuotiailla asukkailla henkeä kohti oli Kuusisaaressa 137 148 euroa vuonna 2008, eli pääkaupunkiseudun osa-alueista selvästi korkein ja noin 4,5 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. Vuonna 2006 keskitulo oli 189 255, noin 7 kertaa Helsingin keskituloa suurempi. 
Kuusisaaren ja Lehtisaaren yhteinen postinumeroalue 00340 Helsinki lukeutuu alueisiin, joilla asuntojen hinnat nousivat vuosien 2009–2014 aikana Helsingissä kaikkein vähiten, ja vuonna 2014 postinumeroalueen asuinneliöiden keskimääräinen myyntihinta myös laski. Kehitykseen on vaikuttanut Helsingin ja Vantaan seurakuntayhtymien suunnitelmat nostaa Lehtisaaresta omistamiensa tonttien vuokria merkittävästi.
Emil von Qvanten

Emil von Qvanten (22. elokuuta 1827 Pori – 5. joulukuuta 1903 Sanremo) oli suomalaissyntyinen runoilija.
Von Qvanten julkaisi kahtena vuonna 1845 ja 1849 runokalenterin Lärkan ('Leivonen'), johon sisältyy "Suomis sång". Kokoelma Dikter ('Runoja') ilmestyi 1851. Salanimellä Peder Särkilax hän julkaisi vuonna 1855 poliittisen pamfletin Fennomani och skandinavism, jossa hän vaati Suomen erottamista Venäjästä ja asettui kannattamaan ajatusta suomalais-skandinaavisesta liittovaltiosta. Tilanne juontui Krimin sodasta. Von Qvanten oli muuttanut jo 1853 Suomesta Ruotsiin. Siellä hän oli aateloidun sukunsa edustajana valtiopäivillä, ja hän oli kuningas Kaarle XV:n hovikirjastonhoitaja 1864–1872. Hän matkusteli maailmalla ja asettui sitten 1890 Italiaan, missä hän toimi lehtimiehenä. Von Qvanten ei voinut elämänsä loppupuolella enää palata kotimaahansa venäläisvaltaa arvostelleitten kirjoitustensa vuoksi . Kootut runot Dikter, nya och gamla ilmestyi 1880. Emil von Qvanten on haudattu sukunsa aikanaan omistaman Mäntsälän Ylikartanon maille.
Von Qvanten kirjoitti sanat Suomen lauluun (”Suomi-Sång”) vuonna 1842. Runo on myöhemmin tullut tunnetuksi kuorolauluna Fredrik Paciuksen säveltämällä melodialla.
Von Qvantenin puoliso oli ruotsalainen kirjailija Aurora von Qvanten.
Zakarya Bergdich

Maajoukkueura

Bergdich pelasi ensimmäisen kerran Marokon paidassa 25. toukokuuta 2012 harjoitusottelussa Senegalia vastaan. Hän oli jo aikaisemmin saanut maajoukkuekutsun helmikuussa 2012 pelattavaan harjoitusotteluun, mutta ei pelannut ottelussa.
Emily Deschanel

Nuoruus

Deschanel syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa Oscar-ehdokkaanakin olleelle filmikuvaaja (mm. Titanic) ja ohjaaja Caleb Deschanelille ja näyttelijä Mary Jo Deschanelille (o.s. Weir). Deschanelin äiti on amerikanirlantilainen ja hänen isoisänsä on ranskalainen. Deschanelilla on nuorempi sisar, näyttelijänä ja muusikkona tunnettu Zooey Deschanel.

Ura

Deschanel teki elokuvadebyyttinsä vuoden 1994 elokuvassa It Could Happen To You. Hänen seuraava huomattava roolinsa oli vuonna 2002 Stephen Kingin minisarjassa Rose Red. Sen jälkeen hän esiintyi elokuvissa Päämääränä Cold Mountain, The Alamo ja Glory Road. Vuonna 2004 Interview Magazine -lehti listasi Deschanelin kuuden lupaavimman naisnäyttelijän joukkoon.
Esiinnyttyään pääroolissa vuoden 2005 elokuvassa Boogeyman Deschanel sai roolin Temperance Brennanina FOXin televisiosarjassa Bones, joka perustuu antropologi Kathy Reichsin kirjoihin. Deschanel on esitti rooliaan sarjassa 12 tuotantokauden ajan, jonka jälkeen sarja lopetettiin. Roolityöstään Bonesin parissa hän on saanut Satellite-ehdokkuuden, Teen Choice -ehdokkuuden ja vastaanottanut Ewwy-palkinnon. Deschanel on toiminut yhtenä Bonesin tuottajista sarjan kolmannesta tuotantokaudesta alkaen.
Deschanel liittyi Alyson Hanniganin, Jaime Kingin, Minka Kellyn ja Katharine McPheen FunnyorDie.comin videopyjamabileisiin mainostaakseen säännöllisiä rintasyöpätutkimuksia Stand Up 2 Cancer -yhdistyksen puolesta.

Yksityiselämä

Deschanel on vegaani ja eläinten oikeuksien puolustaja, sekä PETA:n jäsen. Deschanelin voi myös nähdä Access Hollywood -videolla Karen Dawnin kirjan Thanking the Monkey: Rethinking the Way We Treat Animals julkaisutilaisuudesta keskustelemassa kasvissyönnin hyödyllisyydestä ympäristölle ja kirjan kotisivujen videolla keskustelemassa eläinten oikeuksien tärkeydestä. Deschanel valmistui Bostonin yliopistosta ammattimaisten näyttelijöiden koulutusohjemasta teatteritaiteen maisteriksi.
Nykyään Emily asuu sekä Los Angelesissa että New Yorkissa siskonsa kanssa. Deschanelilla on ollut myös koira, joka asuu nykyään hänen ex-poikaystävänsä luona. Emilyn työkaveri, Michaela Conlin, joka esittää Bonesissa Brennanin parasta ystävää, on todellisuudessakin Emilyn paras ystävä. Emily on hyvä ystävä myös Melanie Lynskeyn (mm. "Coyote Ugly") ja Jorja Foxin (mm. "CSI: Crime Scene Investigation") kanssa.
Deschanel meni naimisiin David Hornsbyn kanssa Los Angelesissa 26. syyskuuta 2010. Hänellä on 21.9.2011 syntynyt poika, jonka nimi on Henry Hornsby. Joulukuussa 2014 tiedotettiin hänen odottavan toista lastaan, joka syntyi 8.6.2015 ja on nimeltään Calvin Hornsby.