google/wiki40b huggingface dataset:
Kairon kuninkaallinen ooppera

Kairon kuninkaallinen ooppera oli Kairon alkuperäinen oopperatalo Egyptissä. Oopperatalo vihittiin käyttöön 1. marraskuuta 1869 ja se tuhoutui tulipalossa 28. lokakuuta 1971. Talo oli Afrikan ensimmäinen oopperatalo.
Khedive Ismail oli tilannut oopperatalon rakennettavaksi juhlistamaan Suezin kanavan avajaisia. Talon suunnittelivat italialaiset arkkitehdit Pietro Avoscani ja Rossi. Talo suunniteltiin 850 hengelle ja se oli rakennettu pääosin puusta. Oopperatalo sijaitsi Egyptin pääkaupungissa Kairon Asbakin ja Ismailyyan kaupunginosien välissä.
Giuseppe Verdin ooppera Rigoletto oli valittu ensimmäiseksi oopperaesitykseksi oopperatalon avajaisiin 1. marraskuuta 1869. Ismail oli suunnitellut hieman laajempaa esitystä uudelle teatterilleen. Oopperaesityksen valmistumisen kuukauden viiveen jälkeen, joka johtui Preussin sodasta, Verdin uusi ooppera Aida sai ensiesityksen Khedivial-oopperatalossa 24. joulukuuta 1871. 
Aikaisin aamulla 28. lokakuuta 1971 oopperatalo tuhoutui tulipalossa maata myöten. Kaikki puurakennelmat tuhoutuivat jättäen jälkeensä vain kaksi Mohammed Hassanin veistämää patsasta.
Alkuperäisen oopperatalon tuhoutumisen jälkeen Kairo oli ilman oopperataloa miltei kaksi vuosikymmentä ennen uuden Kairon oopperatalon valmistumista vuonna 1988.
Punaniskaturako

Levinneisyys

Punaniskaturakoa tavataan vain Angolassa. Lajin kokonaiskantaa ei ole arvioitu, mutta sen on raportoitu olevan paikallisesti tavallinen. Lajin kannankehitys on kuitenkin laskeva.
Seppo Honkonen

Seppo Honkonen (s. 2. lokakuuta 1978) on kirkkonummelainen teatteriohjaaja ja dramaturgi.
Bill Sidwell

Oswald William Thomas ”Bill” Sidwell (s. 16. huhtikuuta 1920 Goulburn) on australialainen tennispelaaja. Hän pääsi neljästi Grand Slam -turnauksen loppuotteluun ja voitti sen kerran, miesten nelinpelissä Yhdysvaltain mestaruusturnauksessa vuonna 1949. Hänen pelitoverinaan oli John Bromwich.
Muut finaalipaikat Sidwell sai Ranskan avoimissa (miesten nelinpeli, 1947) ja Australian mestaruusturnauksissa (1948, 1949). Hän pelasi myös Davis Cupissa vuosina 1948–1949.
Charlies

Charlies on vuonna 1995 perustettu suomalainen iskelmämusiikkia esittävä yhtye. Charliesin laulusolisti oli Janne Leino. Vuosina 1995–2004 Charliesin laulusolistina toimi Charles Plogman, joka siirtyi soolouralle kesällä 2004. Charlies oli aluksi ruotsinkielinen tanssiorkesteri, joka esiintyikin vain ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Vuonna 1998 Charlies vaihtoi esiintymiskielensä suomeksi ja voitti Vuoden Viihdyttäjä -tittelin. Koko kansan tietoisuuteen yhtye tuli vuonna 2000 sijoittumalla Syksyn Sävel -kilpailussa toiseksi ”Vain vähän aikaa” -kappaleella. Muita yhtyeen tunnettuja kappaleita ovat muun muassa ”Ruskeat silmät”, ”Keinu kanssani”, ”Ansa oot” ja ruotsinkielisen Sten & Stanley -yhtyeen kappaleesta ”Jag vill vara din, Margareta” (1976) suomenkielinen versio ”Marja-Leena”. Janne Leinon toimiessa laulusolistina listasijoituksia ovat saaneet muun muassa kappaleet ”Marina”, ”Taivas on viilee”, ”Maailman upein nainen” ja ”Nainen mun”.
Yhtyeessä vaikuttaa laulajana nykyään Bö Söderholm.
Eckerö Line

Taustaa

Rederiaktiebolaget Eckerö perustettiin vuonna 1961 hoitamaan Ruotsin, Suomen ja Ahvenanmaan välistä autolauttaliikennettä. Nykyään yritys toimii emoyhtiönä Eckerö-konsernissa, johon kuuluu yhteensä viisi yritystä: varustamot Eckerö Line, Eckerö Linjen, Birka Cruises ja Eckerö Shipping sekä linja-autoyhtiö Williams Buss. Ålandsresor on Eckerö Linjenin matkatoimiston nimi.

Historia

Eckerö Linenä tunnetun laivayhtiön historia alkaa vuodesta 1994. Tuolloin Rederiaktiebolaget Eckerö ja ahvenanmaalainen Birka Line perustivat yhteisen yhtiön liikennöimään Helsingin ja Tallinnan välille nimellä Eestin Linjat. Syyskuussa 1994 linjalle bareboat-rahdattiin M/S Alandia, ja myöhemmin toukokuussa 1995 linjalle tuotiin myös M/S Apollo.
Vuoden 1998 alussa Oy Eestin Linjat Ab Ltd vaihtoi nimensä Oy Eckerö Line Ab Ltd:ksi. Rederiaktiebolaget Eckerö osti Birka Linen osakkeet yhteistyöyrityksestä. Linjalla liikennöi M/S Alandia siihen asti, kunnes uusi Gotlandslinjeniltä ostettu Nord Gotlandia telakoitiin ja muutettiin M/S Nordlandiaksi. 10. helmikuuta 1998 uusi Nordlandia aloitti liikenteen Helsinki–Tallinna-linjalla.
2. helmikuuta 2004 Rederi Ab Eckerö osti M/S Transparadenin Rederi Ab Engshipiltä. Alus sai nimekseen M/S Translandia ja aloitti toukokuussa 2004 liikennöimään M/S Nordlandian parina palvellen lähinnä rahtiasiakkaita. Maaliskuusta 2009 alkaen rahtialus M/S Translandia liikennöi uudesta Vuosaaren satamasta Tallinnaan. Yhtiön matkustaja-alus Nordlandia jatkoi liikennöintiä Länsisatamasta Tallinnan A-terminaaliin.
Helmikuussa 2012 varustamo ilmoitti ostaneensa Italiasta M/S Moby Freedom -nimisen laivan asettaakseen sen uudelleen nimettynä Helsinki–Tallinna-reitille. Alukselle järjestettiin nimikilpailu, jossa sen nimeksi valittiin M/S Finlandia. Se korvasi M/S Nordlandian joulukuussa 2012.
Finlandian tultua liikenteeseen Eckerö Line ilmoitti myyneensä M/S Translandian ja asettavansa M/S Nordlandian rahtiliikenteeseen Vuosaaresta Tallinnaan. Kesäkuussa 2013 varustamo ilmoitti myyneensä M/S Nordlandian Belizeen Isabella Cruise Companylle.
Atsiinit

Atsiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R₂C=NN=CR₂. Atsiineja voidaan valmistaa karbonyyliyhdisteistä. Aldehydeistä valmistettuja atsiineja kutsutaan aldatsiineiksi ja ketoneista valmistettuja atsiineja kutsutaan ketatsiineiksi.

Ominaisuudet ja valmistus

Atsiinit ovat huoneenlämpötilassa kiteisiä aineita. Alifaattiset atsiinit ovat usein värittömiä ja aromaattiset atsiinit ovat yleensä värillisiä. Atsiinit hydrolysoituvat veden vaikutuksesta hydratsiineiksi ja karbonyyliyhdisteeksi. Eräitä värillisiä atsiineja käytetään nestekidenäytöissä.
Atsiineja valmistetaan aldehydien tai ketonien ja hydratsiinien välisellä kondensaatioreaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu hydratsoneja, jotka voivat edelleen reagoida karbonyyliyhdisteylimäärän kanssa tai hapettua atsiineiksi. Helpoimmin reagoivat alifaattiset aldehydit ja vaikeimmin aromaattiset ketonit.
Espanjan Neitsytsaaret

Maantiede

Puertoricolaiset turistikirjoitukset käyttävät saarista nimeä Espanjan Neitsytsaaret, mutta useimmat kartat eivät pidä saaria osana Neitsytsaarien aluetta. Osana Puerto Ricoa Espanjan Neitsytsaaret kuuluvat Yhdysvalloille, mutta ne kuuluivat Espanjalle ennen Espanjan–Amerikan sotaa vuonna 1898. Tämän takia saarilla puhutaan englantia ja espanjaa.
Saarien pääsaaret ovat Culebra ja Vique, joiden lisäksi on useita pieniä saaria. Culebran pienempi saari on osa Culebran kansallispuistoa. Suuri osa Viqueta on osa Viquen kansallispuistoa, joka oli alun perin Yhdysvaltain laivaston käytössä.
Michael Wüstenberg

Michael Wüstenberg (s. 19. heinäkuuta 1954 Dortmund) on Etelä-Afrikassa toimiva saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Hildesheimin hiippakuntaan 5. kesäkuuta 1982 ja nimitettiin Aliwalin hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi James Patrick Green, jota avustivat Jabulani Adatus Nxumalo ja Fritz Lobinger.
Kurt Schork

Kurt Schork (1947 – 24. toukokuuta 2000) oli yhdysvaltalainen sotakirjeenvaihtaja. Daytonin rauhansopimuksen neuvottelijana toiminut yhdysvaltalaisdiplomaatti Richard Holbrooke arvioi häntä näin: Kurt Schork oli yksi rohkeimmista, älykkäimmistä ja hienoimmista journalisteista, joiden kanssa olen 35 vuoden aikana työskennellyt. Hän oli lähes aina oikeassa.
Ennen journalistin uraansa Schork toimi New Yorkin liikenneviraston johdossa ja kiinteistönvälittäjänä. Ennen 40 vuoden ikää hän päätti kokeilla toimittajan ammattia Aasiassa toimivan tyttöystävänsä esimerkin mukaisesti. Hän ehti yli kymmenen vuoden aikana raportoida lukuisia sotia niin Afrikasta kuin Itä-Timoristakin. Bosnian sodan aikana hän toimi piiritetyssä Sarajevossa ja toi maailman tietoisuuteen muun muassa Sarajevon ”Romeon ja Julian”, eri etnisistä ryhmistä olleet rakastavaiset, jotka tarkka-ampuja murhasi sillalle heidän ollessaan pakenemassa kaupungista.
Uutistoimisto Reutersiä edustanut Schork ja uutistoimisto AP:n valokuvaaja, espanjalainen Miguel Gil Moreno de Mora murhattiin toukokuussa 2000 heidän ollessaan raportoimassa Sierra Leonen sisällissodasta.
Vladimirin alue

Maantiede

Vladimirin alue kuuluu pääasiassa Itä-Euroopan tasankoon vain luoteisosa sijaitsee Keski-Venäjän ylängöllä. Alueen itärajalla virtaa Oka. Muista joista mainittakoon Okan sivujoki Kljazma, joka virtaa Vladimirin kaupungin läpi.

Historia

Vladimirin kaupunki on perustettu 990 jaa. Siitä tuli Luoteis-Venäjän ja Vladimir-Suzdalin valtion pääkaupunki 1157. Se oli johtava venäläisvaltio Kiovan romahduksen jälkeen. Mongolit valloittivat alueen 1238 ja polttivat koko kaupungin. Siitä huolimatta Vladimirissa on hyvin säilyneitä muinaisia katedraaleja, kirkkoja ja luostareita, jotka edustavat vanhaa perinnettä sekä kristillisine että pakanallisine kuvioineen. Yksi Euroopan tärkeimmistä arkeologisista löydöistä korkealta paleoliittiselta kaudelta, Sungirin asutus ihmishautoineen on Vladimirin alueella. Sungir on noin 20 000–28 000 vuotta vanhaa asutusta.

Väestö

Vladimirin alueen asukasluku on 1 449 000 henkeä (vuonna 2008). Kaupunkiväestön osuus on 77,7 %. Suurimmat kaupungit ovat Vladimir, Kovrov, Murom, Aleksandrov, Gus-Hrustalnyi, Koltšugino ja Vjazniki.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,7 % on venäläisiä ja 0,6 % tataareja.

Hallinto

Vladimirin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Vladimir. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri ja lakiasäätävä kokous.
Paikallishallintoa varten alue on jaettu 16 piiriin ja 5 kaupunkialueeseen.

Talous

Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metalli-, kevyt-, kemian- ja lasiteollisuus. Lisäksi harjoitetaan taidekäsitöitä.

Maatalous

Maatilat vievät 38% koko alueelta. Tärkeimpiä tuotteita on jyvä, vihannekset, peruna, rehukasvit, pellava. Nauta- ja pienkarja, myös siat ovat alueen karjatalouden päähaarat. Vladimirin kuormahevonen on Venäjän tärkeimpiä työhevosia.
Alueelta johtaa rautatiet Ivanovoon, Moskovaan ja Nižni Novgorodiin. Moskova-Vladimir-Nižni Novgorod ja Moskova-Vladimir-Kazan ovat tärkeitä kauppa- sekä matkareittejä.
Michael Townley

Michael Townley on Yhdysvaltain kansalainen, joka on Yhdysvalloissa liittovaltion todistajain suojeluohjelmassa. Townley toimi kylmän sodan aikaan CIA:ssa sekä Chilen salaisessa poliisissa DINAssa. Townley tunnusti ja tuli tuomituksi entisen Chilen Washingtonin lähettilään, Orlando Letelierin, vuoden 1976 salamurhasta. Townley sai murhasta viiden vuoden ja kahden kuukauden vankeustuomion sekä syytesuojan kaikilta muilta hänen tekemiltään rikoksilta. Letelierin murhan lisäksi Townleyta on syytetty Argentiinassa Chilen entisen varapresidentti Carlos Pratsin murhasta sekä tuomittu poissaolevana Italiassa chileläisen poliitikko Bernardo Leightonin murhan yrityksestä. Todistajansuojeluohjelman takia Yhdysvallat on kuitenkin kieltäytynyt luovuttamasta Townleyta oikeudenkäyntiä varten ulkomaille.
La Patum

La Patum on Bergan kaupungissa Kataloniassa vuosittain vietettävä juhla, jolla on keskiaikaiset juuret. Se on ollut vuodesta 2005 lähtien Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelossa.
Juhlaa vietetään vuosittain helluntaina. Ajankohta on sidottu vuosittain kirkolliseen kalenteriin ja määräytyy pääsiäisen mukaan. Tavallisesti sitä vietetään touko-kesäkuussa. La Patum kestää keskiviikosta sunnuntaihin.
Juhlan keskeisintä sisältöä ovat sen erilaiset hahmot, kuten Plens tai Guita, jotka esittävät tanssin tai muun tapahtuman kaupungin pienellä keskusaukiolla. Hahmojen lisäksi juhlassa käytetään paljon ilotulitteita, jotka on kiinnitetty hahmoihin. Yleisö täyttää aukion ja osallistuu juhlaan hahmojen ympärillä. Kaikki La Patumin juhlatapahtumat ovat yleisölle ilmaisia.
La Patumiin kuuluu myös sitä varten sävellettyä musiikkia, jota esittää juhlaorkesteri kaupungin kirkon rappusilla. Musiikki on sävelletty 1800- ja 1900-luvuilla. La Patumin nimi tulee juhlaa säestävän isorummun äänestä, joka varhaisempina aikoina oli ainoa juhlaan liittynyt musiikkiesitys.
Wannseen konferenssi

Wannseen konferenssi oli kansallissosialistivirkamiesten kokous, jossa Saksan virastoille tiedotettiin ”juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta”. Päätös siitä oli syntynyt jo aikaisemmin, ja Wannseen kokous oli tiedotustilaisuus, joka osoitti sen, että kansanmurhasta oli tullut osa valtakunnan virallisesti harjoittamaa politiikkaa. Kokous järjestettiin 20. tammikuuta 1942 Wannseejärven rannalla sijaitsevassa huvilassa Berliinin lounaisella esikaupunkialueella. Lopullinen ratkaisu johti holokaustiin, juutalaisten kansanmurhaan.

Valmistelu

Kokouksen oli kutsunut koolle Saksan valtion turvallisuusviraston, natsivaltion poliisitoimen ja salaisen palvelun keskuksen päällikkö Reinhard Heydrich. Kokoontumisen oli tarkoitus tapahtua jo 9. joulukuuta 1941, mutta se siirrettiin äkillisten syiden vuoksi tammikuulle. Kokoontuminen pidettiin 20. tammikuuta 1942 huvilassa aamiaisen yhteydessä.

Keskustelujen sisältö

Keskustelun aiheena oli jo edellisvuonna korkeammalla tasolla päätetty "lopullinen ratkaisu" eli suunnitelma murhata kaikki juutalaiset. Heydrichin tarkoituksena oli tiedottaa päätöksestä sekä samansuuntaistaa päälinjat. Kokouksessa esiteltiin ajatus juutalaisten karkotuksista itään ”sopivaan työhön jonka kuluessa epäilemättä suuri osa eliminoituu luonnollisten syiden kautta”. Jäljelle jääneet oli tarkoitus ”käsitellä”, koska he muutoin vapautuessaan toimisivat ”uuden juutalaisen elpymisen” siemenenä.
Jotkut keskustelijat esittivät konkreettisia näkemyksiä siitä, miten joukkomurha tulisi toteuttaa. Krakovan valtiosihteeri Josef Bühler painosti Heydrichia ottamaan lopullisen ratkaisun käyttöön Puolan kenraalikuvernementissa. Kokouksessa puhuttiin myös "sekarotuisista" ja "seka-avioliitossa" olevista juutalaisista sekä haettiin tarkkaa määritelmää siitä, ketkä kaikki olivat "juutalaisia" ja ketkä "saksalaisia", ja miten eri tason sekarotuisia tulisi kohdella. SS-Gruppenführer Otto Hoffmann vaati laajempaa "sekarotuisten" sterilisoinnin käyttöä, ja valtiosihteeri Wilhelm Stuckart vaati laajoja pakkosterilisointeja.

Pöytäkirjat

Kokouspöytäkirjat eivät mainitse suoraan joukkomurhaa. Pöytäkirjaa pitänyt Adolf Eichmann myöhemmin kuitenkin tunnusti, että todellisuudessa kokouksessa käytettiin kokousprotokollaa paljon suorempaa kieltä – käytettyjä termejä olivat esimerkiksi ”tuhoaminen” ja ”annihilointi”.
Pöytäkirjoista tehtiin 30 kopiota, joista ulkoasiainviraston alivaltiosihteeri Martin Lutherille kuuluneen 16. kopion liittoutuneet löysivät toukokuussa 1946. Luther oli kuollut sydänkohtaukseen vuotta aiemmin, eikä ollut ehtinyt hävittää kaikkia asiakirjojaan muiden johtavien kansallissosialistien tapaan.
Kokousta pidetään ensimmäisenä keskusteluna lopullisesta ratkaisusta ja se on erityinen siinäkin mielessä, että kokouksen pöytäkirjat päätyivät kokonaisuudessaan liittoutuneiden haltuun toisen maailmansodan lopulla. Niiden avulla pystyttiin todistamaan juutalaisvainojen järjestelmällisyys Nürnbergin oikeudenkäynnissä.
Irakin levottomuudet

Kansanmurha

Islamistit antoivat Mosulin kristityille vaihtoehdoiksi kääntyä islamiin, lähteä kaupungista tai tulla teloitetuksi, jolloin tuhannet kristityt pakenivat alueelta. Sama on jatkunut muilla Isiksen hallitsemilla alueilla, ja Isistä on syytetty kansanmurhasta. Myös eriuskoisia jesidejä on vainottu. Useita tuhansia jesidejä on paennut vuoristoon, jonne heidät on piirritetty.

Levottomuudet kriisin jälkeen

Isis on jatkanut terrori-iskujen tekemistä Irakin alueella.
Claudia Beni

Claudia Beni (s. 30. toukokuuta 1986) on kroatialainen pop-laulaja.
Claudia Beni on pienestä tytöstä pitäen kiertänyt esiintymässä ympäri Jugoslaviaa Mići rokeri -yhtyeessä, joka sittemmin vaihtoi nimensä muotoon Teens. Kaikkiaan hän julkaisi yhtyeen kanssa kolme albumia 12-vuotiaana Beni osallistui ensimmäistä kertaa Kroatian Eurovision laulukilpailun karsintaan Doraan. Vuonna 2002 hän sai Porin-palkinnon ja erosi Teens-yhtyeestä, minkä jälkeen julkaisi nimeä Claudia kantaneen soololevyn, joka nousi korkealle myyntilistoilla. 17-vuotiaana hän edusti Kroatiaa vuoden 2003 Euroviisuissa kappaleella Vise nisam tvoja sijoittuen viidenneksitoista.
Yhdessä Ivana Banfićin kanssa Beni lauloi Kroatian jalkapallomaajoukkueen 2002 MM-kisojen kannustuslaulun Hrvatice vas vole.
Linköpingin tuomiokirkko

Historia

Paikalla on sijainnut kirkko jo 1100-luvulla: romaaninen basilika, joka oli kooltaan noin kolmasosan nykyisen kirkon koosta.
Kun noin vuonna 1230 kävi ilmi, että kivinen basilika alkoi käydä liian pieneksi, kirkkoa laajennettiin idän suuntaan. Rakennettiin uusi kuori sekä poikkilaiva. Nämä osat ovat säilyneet, ja ovat nähtävissä vielä nykypäivänä. Nykyisen pituutensa kirkko sai Ruotsin kuningas Valdemar Birgerinpojan kruunajaisten aikoihin, vuonna 1251.
Vuosina 1408–1420 kirkon kappelit rakennettiin goottilaista tyylisuuntaa noudattaen. Kappelit nimettiin Pyhän Andreaan, piispa Nicolaus Hermannin eli Nils Hermanssonin ja piispa Thomas Becketin mukaan. Näistä Pyhän Andreaan kappeli nimettiin uudelleen myöhemmin Neitsyt Marian mukaan.
Tulipalo vaurioitti kirkon kattoa vuonna 1546, sekä jälleen vuonna 1567. Vuosina 1747–1758 kirkon torni uudelleenrakennettiin, ja tämä toistettiin vuosina 1877–1886 ruotsalaisen arkkitehti Helgo Zettervallin johdolla. Vuonna 1967 restauroitiin kirkon katto takaisin 1600-luvun asuun.
Dreyfus-palkinto

Dreyfus-palkinto (engl. Dreyfus Prize in the Chemical Sciences) on Camille ja Henry Dreyfusin säätiön jakama kansainvälinen kemian alan palkinto. Se on suuruudeltaan 250 000 Yhdysvaltain dollaria ja se jaetaan joka toinen vuosi yhdelle merkittävälle kemian tutkijalle.
Dreyfusin veljekset keksivät viskoosin ja perustivat 1900-luvun alussa sitä valmistavan tehtaan kotimaahansa Sveitsiin (Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co), Britanniaan (British Celanese) ja Yhdysvaltoihin (Celanese-yhtiö).
Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 2009 Harvardin yliopiston tutkija George M. Whitesidesille materiaalikemian saavutuksistaan. Vuonna 2011 palkinnon sai Northwestern-yliopiston Tobin J. Marks katalyytteihin liittyvästä tutkimuksestaan, vuonna 2013 R. Graham Cooks kemiallisten instrumenttien kehitystyöstään Purdue-yliopistossa ja vuonna 2015 Krzysztof Matyjaszewski polymeerikemian tutkimuksestaan Carnegie Mellon -yliopistossa.
Induktiivinen päättely

Induktio tieteessä

Induktiota luonnehditaan toisinaan päättelyksi, joka etenee tunnetuista tapauksista tuntemattomaan. Tällä tarkoitetaan sitä, että yleistys, joka yksittäisistä havainnoista tuotetaan, väittää lisäävänsä tietoamme. Induktio tuottaa uutta tietoa.
Induktiota kuvataan usein myös tulevan päättelemiseksi menneestä, mutta laajemmassa merkityksessä se tarkoittaa havaitsemattomissa olevia asioita koskevien johtopäätösten muodostamista sen perusteella mitä on havaittu. Tällöin voidaan edetä ajallisesti esimerkiksi menneestä nykyisyyteen, kuten arkeologiassa, tai avaruudellisesti esimerkiksi havaittavissa olevasta avaruudesta koko kaikkeuteen, kuten fysikaalisessa kosmologiassa, tai paikallisista taloustilanteista valtakunnanlaajuiseen talouspolitiikkaan, kuten taloustieteessä.
Loogisen empirismin mukaan kaiken luotettavan päättelyn tulee perustua induktioon eli kokemuspohjaisista yksittäistapauksista johdettuihin yleistyksiin. Induktiivisen tieteenkäsityksen mukaan tärkeää on mahdollisimman laajan havaintoaineiston kerääminen.
On huomioitava, että matemaattinen induktio ei ole nimestään huolimatta induktiivisen vaan deduktiivisen päättelyn muoto. Sosiologiassa induktiiviseen päättelyyn nojaavaa tutkimusta kutsutaan kvantitatiiviseksi eli määrälliseksi tutkimukseksi.

Induktiivisen päättelyn lajeja

Induktiivinen päättely voi esiintyä monissa eri muodoissa. Niistä useimpia yhdistää se, etteivät premissit tee johtopäätöksestä varmaa, ainoastaan todennäköisen. Täydellinen induktio muodostaa kuitenkin poikkeuksen.

Kausaalinen päättely

Kausaalinen päättely muodostaa johtopäätöksen kausaalisesta eli syy-seuraus-yhteydestä asioiden välillä, perustuen seurausten esiintymien olosuhteisiin. Jos kaksi asiaa tapahtuvat säännönmukaisesti yhdessä, tämä voi liittyä niiden väliseen kausaaliseen yhteyteen, mutta myös muita tekijöitä on tutkittava, jotta kausaalisen yhteyden muoto voidaan vahvistaa. 
Kausaaliseen päättelyyn liittyviä virhepäätelmiä ovat esimerkiksi post hoc ergo propter hoc, cum hoc ergo propter hoc ja kausaalinen yliyksinkertaistaminen.

Täydellinen induktio

Täydellinen induktio on induktio, jossa kaikki mahdolliset yksittäistapaukset käydään läpi. Päinvastoin kuin muut induktion lajit, tällainen päättely on pätevä, ja samalla pätevä deduktio.
Shadwellin asema

Historia

Asema avattiin 31. elokuuta 1987 osana DLR:n ensimmäistä osaa. Se rakennettiin alun perin yksivaunuisille junille. Laitureita pidennettiin vuonna 1991 kahden ja vuonna 2009 kolmen vaunun mittaisiksi. Vuoden 2009 remontin yhteydessä myös uudistettiin aseman sisäänkäynti ja lisättiin laiturien itäpäähän hätäuloskäynti.

Rakenne

Asema sijaitsee maasillalla. Sillä on yksi laiturisaareke, jota käyttävät molempiin suuntiin kulkevat junat. Lippuautomaatit ja aseman sisäänkäynti ovat Watney Streetillä laiturien länsipuolella. Toisin kuin useimmilla DLR:n asemilla, Shadwellissa ei yleensä ole henkilökuntaa.
Bitches Brew

Vastaanotto

Monien jazz-fanien ja muusikoiden mielestä Bitches Brew meni niin pitkälle, ettei se ole enää jazzia lainkaan. Eräs jazz-kriitikko kirjoitti Davisin ylittäneen tässä vaiheessa rajan, jota monet jazzin ystävät eivät itse suostuneet ylittämään, eivätkä antamaan anteeksi sen ylittämistä.
Etenkin fuusiojazzin ystäville albumi on kuitenkin uraauurtava ja maineikas. Esimerkiksi Rytmi-lehti teki albumista 2000-luvulla artikkelin, jonka otsikko kysyi: "Maailman paras jazzlevy?" Joskus levyn on väitetty olleen myös eniten myynyt jazzlevytys, mutta asiasta on kiistelty (esimerkiksi myös Davisin Kind of Bluen on sanottu olevan myydyin jazz-levytys). Joka tapauksessa Bitches Brew oli Davisin ensimmäinen kultalevy eli yli puoli miljoonaa myynyt julkaisu.

Editointi

Edeltäjänsä tavoin, useimmat albumin raidat saivat oleellisesti lopullisen muotonsa vasta editointivaiheessa. Varsinkin kaksi ensimmäistä kappaletta koostuvat useista otoista, jotka on yhdistetty editoimalla. Tuottaja Teo Macero oli tässä suhteessa yksi alan uranuurtajista. Levyn nimiraidalla on eräässä kohdassa tuohon aikaan harvinaisia vain parin sekunnin mittaisia luuppeja. Viimeinen raita on itse asiassa kyseisen kappaleen kaksi erillistä ottoa, jotka on yhdistetty yhdeksi kappaleeksi laittamalla kyseiset otot tulemaan peräkkäin. Kitaristi John McLaughlinin mukaan nimetty raita on napattu "Pharaoh's Dance" -kappaleen käyttämättömästä levytysmateriaalista.

Soittimet

Levyn soittajien kokoonpano on hyvin eksoottinen myöhempienkin aikojen standardeilla. Mukana on samanaikaisesti kaksi rumpalia ja basistia. Harvey Brooks soittaa sähköbassoa ja Dave Holland kontrabassoa. Sähköpianossa on eri raidoilla joko kaksi tai kolme soittajaa, jotka on miksattu eri kohtiin (vasen-keskusta-oikea). Oikealla kanavalla oleva Chick Corea soittaa eniten, esimerkiksi kappaleen "Miles Runs the Voodoo Down" soolon, koska hän oli tuohon aikaan Davisin yhtyeen varsinainen pianisti. Mukana on myös kaksi lyömäsoittajaa sekä "multipuhaltaja" Bennie Maupinin soittama bassoklarinetti. Saksofonisti Wayne Shorter pitäytyy koko ajan sopraanosaksofonissa. Eri muusikot antavat toisilleen tilaa runsaasti. Bassoklarinettia ja sähköpianoja käytetään useissa kohtaa jonkinlaisina taustasoittimina basson ja lyömäsoitinten ohella. Välillä soolot ovat selkeitä, toisinaan taas paikalla on kaksi tai useampi solisti samaan aikaan.

Muuta

Vuonna 1998 Columbia Records julkaisi neljän CD:n mittaisen paketin The Complete Bitches Brew Sessions, jossa on nimestään huolimatta enimmäkseen vuoden 1970 helmikuussa julkaistua materiaalia.
Levyn nimi on sanaleikki noitien taikajuomasta ("witches brew").