Ludvig VIII (Ranska)

Elämä

Ludvig VIII vanhemmat olivat Ranskan pitkäaikainen kuningas Filip II Augustus (1165–1223) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Hainaut'n Isabelle (1170–1190).
Ludvig seurasi isäänsä kuninkaana 14. heinäkuuta 1223. Hän oli tosin ensimmäinen Kapeting-dynastiaan kuulunut valtaistuimen perijä, jota ei ollut voideltu kuninkaaksi jo isänsä elinaikana. Filip II Augustus oli rakentanut kuningasvallasta niin vahvan ja kestävät, että hän ei kokenut tätä vaalikuninkuuteen kuuluvaa järjestälmää tarpeelliseksi. Valtakunnan herrat eivät enää kyseenalaistaneet kuninkuuden perinnöllisyyttä ja vaatineen vaalikuninkuuden palauttamista, vaan alistuivat vahvan monarkin päätöksiin. Näin feodaaliyhteiskunta oli kokenut merkittävän muutoksen kohden yhteinäisyyttä ja kansallisvaltiota.
Ludvig VIII Leijonan voitelu kuninkaaksi tapahtui kuitenkin perinteen mukaan Reimsin tuomiokirkossa 6. elokuuta 1223 ja samalla kruunattiin myös kuningatar Blanka, tapaus oli harvinainen, sillä yleensä kuningattaret olivat saanet virkansa eri tilaisuudessa ja useimmiten Saint-Denisin luostarin basilikassa.
Kuninkaana Ludvig jatkoi samaa politiikka kuin mitä oli harjoittanut jo hänen isänsä omalla hallituskaudellaan. Tosin suurimmat valloituksensa hän oli tehnyt jo ennen kuninkaaksi tuloaan. Kuitenkin Hän alisti Etelä-Ranskan feodaaliruhtinaita Ranskan kuninkaan alaisuuteen.
Hallituskauden vaikein ja eniten energiaa vaativa tehtävä oli saattaa käytäntöön hänen 1. marraskuuta 1223 antamansa määräys, jolla hän kumosi isänsä määräyksen ja kielsi virkamiehiään ilman syytä rekisteröimästä juutalaisten antamia lainoja. Tuolloin kristittyjen ei ollut soveliasta lainata rahaa korkoa vastaan, teko oli yleensä pannanjulistuksen veroinen rikos kirkollista lakia kohtaan. Koska juutalaiset eivät olleet kristittyja, niin heitä ei voinut myöskään pannaan julistaa. Tätä epämääräistä tilannetta käyttivät vasallit ja muut lääninherrat usein hyväkseen ja toimivat omin päin suhteessa rahanlainaukseen ja juutalaisiin. Ludvigin toimenpide pyrki selventämään tätä, useinkin suuria, ristiriitoja maallisen ja kirkollisen oikeuden välille synnyttänyttä tilannetta.
Valtakunnan herroista 26 tärkeintä hyväksyi kuninkaan antaman määräyksen, mutta vahva Champagnen kreivi Thibault IV kieltäytyi sitä soveltamasta. Hänellä oli oma erillissopimuksensa juutalaisten kanssa, Champagne oli vilkkaan kaupankäynnin liikenteellisten yhteyksien risteyksessä, ja takasi sopimuksella itselleen merkittävät verotulot juutalaisilta. Champagnen kreivistä tuli keskeinen hahmo taistelussa Kapetinkien dynastian kasvavaa voimaa ja valtaa vastaan ja hänen kielteinen asenteensa oli näkyvissä koko Ludvig VIII hallinnon ajan. Esimerkiksi Avignonin piirityksen aikana hän oli vasallisvelvoitteen sitomana läsnä vain vaadittavat 40 päivää, jonka jälkeen hän lähti joukkoineen kotiin.

Sotilas

Lisänimensä Leijona hän ansaitsi aikalaisiltaan valloittamalla kilpailijoiltaan Plantagenêt-suvulta näiden läänityksiä Ranskassa; Poitoun, Saintongen, Périgordin, Angoumoisin sekä osan Borfeaun aluetta. Sotiminen harhaoppisia kataareja vastaan antoi hänelle oikeuden liittää kuninkaallisiin alueisiin Languedocin alueen, jota hän miehitti.

Englanti

Vuonna 1216 Englannin korkeat aateliset, paronit, kapinoivat erittäin epäsuosittua kuningas Juhana Maatonta vastaan ns. ensimmäisessä paronien sodassa. Kapinoivat paronit tarjosivat Englannin kruunua Ranskan kuninkaan Filip II Augustuksen vanhimmalle pojalle ja valtaistuimen perijälle Ludvigille. Juhana Maaton ehti kuolla, ja hänen poikansa Henrik III tuli nimetyksi kuninkaaksi ennen kuin Ludvig purjehti ja otti Englannin haltuunsa sekä julistettiin Lontoossa vuonna 1216 Englannin kuninkaaksi, vaikka häntä ei ollut kruunattu tehtävään. Vuonna 1226 hän valloitti myös Avignonin alueen.
Lontoossa oli kuitenkin ollut pientä vastarintaa kun Ludvig saapui sinne. St. Paulin katedraalissa Ludvig kuitenkin suurin juhlamenoin hyväksyttiin hallitsijaksi kaikkien Lontoossa vaikuttaneiden tärkeiden henkilöiden läsnä ollessa. Useat aateliset ja joukossa myös Skotlannin kuningas kerääntyivät vannomaan uskollisuutta kuningas Ludvigille. Samana vuonna 14. kesäkuuta hän valloitti Winchesterin kaupungin ja pian oli hänellä hallussaan yli puolet Englannin kuningaskunnan alueesta. Puolentoista vuoden sodan jälkeen suuri osa Ludvigia tukeneista paroneista oli loikannut toisen osapuolen riveihin. Kun lisäksi Ludvig kärsi tappion Lincolnissa toukokuussa 1217, oli hänen luovuttava Englannin kuninkuudesta Lambethin rauhassa syyskuussa vuonna 1217, joskin hän sai luopumisestaan huomattavan rahallisen korvauksen.
Englannin hallitsijoista tuon jälkeen eivät useat muutkaan kuninkaat olleet kruunattuja, esimerkiksi Edvard V ja Edvard VII, niin Ludvig voidaan hyvinkin listata Englannin virallisten kuninkaiden joukkoon.

Kuolema

Ludvig oli piirittämässä Toulousen kaupunkia, mutta kreivi Raymond VII:n vastarinta oli sitkeää. Piirityksestä näyttikin tulevan hyvin pitkäaikainen ja niin kuningas päätti jo sairaana luopua siitä ja siirtää hyökkäyksen seuraavan vuoden kesään. Hän lähti paluumatkalle Pariisiin. Tällä Auvergnen maakunnassa ja Montpensierin kaupungissa hänen oli keskeytettävä matkansa. Hän kuoli kaupungissa 8. marraskuuta 1226 punatautiin. 
Jo muutama päivä ennen kuolemaansa Ludvig oli, hyvänä ja uskollisena Kapetingina ja kuninkaana, huolehtinut valtakunnan tulevaisuudesta. Hän oli määränny puolisonsa Blankan sijaishallitsijaksi valtaistuimen perillisen alaikäisyyden ajaksi. Jos Ludvig VIII Leijona oli ollut ensimmäinen ei isänsä elinaikan voideltu kuningas, niin hänen poikansa oli toinen, ja sen jälkeen ei ennenaikaista voitelua enää Ranskan monarkia käyttänyt.
Ludvig VIII Leijona haudattiin Ranskan kuninkaiden nekropoliin Saint-Denisin luostarin basilikaan Pariisin pohjoispuolelle.