Jeesuksen vaimon evankeliumi

Jeesuksen vaimon evankeliumi (tai Jeesuksen vaimo -evankeliumi) on nimitys, joka on annettu pienelle koptin kielellä kirjoitetulle papyruskatkelmalle, joka julkaistiin syyskuussa 2012. Katkelma on tulkittu niin, että siinä mainitaan ”Jeesuksen vaimo”. Tekstiä on esitetty viitteeksi siitä, että Jeesus olisi ollut naimisissa, mikä eroaa kristillisen perinteen mukaisesta näkemyksestä. Alun perin papyruksen esitettiin olevan peräisin 300-luvulta ja olevan kopio alun perin kreikankielisestä tekstistä, joka olisi kirjoitettu 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Vajaan kahden vuoden tutkimusten jälkeen huhtikuussa 2014 julkaistussa tutkimuksessa todettiin, että papyrus on aito, ja sekä papyrus että tekstin kirjoittamiseen käytetty muste 
ovat ajoitettavissa antiikin ajalle. Alun perin vain muutamat tutkijat hyväksyivät papyruksen aitouden, kun taas useimmat epäilivät sitä väärennökseksi paleografisin, kielellisin ja sisällöllisin perustein.
Tutkijat ovat kuitenkin yksimielisiä siitä, ettei papyrus aitonakaan kertoisi mitään historiallisesta Jeesuksesta, koska se olisi joka tapauksessa liian myöhäistä alkuperää. Papyrusteksti osoittaisi korkeintaan sen, että jotkut tekstin kirjoitusaikaan eläneet kristityt olisivat uskoneet, että Jeesuksella olisi ollut vaimo.

Alkuperä

Papyruksen alkuperä on epämääräinen. Se on mahdollisesti peräisin Egyptin varhaiskristityiltä mihin viittaavat papyruksessa käytetty koptin kieli ja se, että suurin osa säilyneistä papyrusteksteistä on peräisin juuri Egyptistä, jonka kuiva ilmasto on kyennyt säilyttämään papyruksia nykyaikaan. Kingin mukaan papyruskatkelma ei ole osa papyrusrullaa vaan jonkinlaista kirjaa, koodeksia, minkä osoittaa tekstin kaksipuolisuus.
Tekstille annetusta nimestä huolimatta kyseessä ei välttämättä ole mikään varsinainen evankeliumi. Nimi ei myöskään tarkoita sitä, että sen kirjoittajana pidettäisiin jotakuta ”Jeesuksen vaimoa”. King sanoo käyttäneensä tekstistä nimitystä ”Jeesuksen vaimon evankeliumi” tutkimuksellisista, luokitteluteknisistä syistä. Tutkijat käyttävät nimitystä ”evankeliumi” kaikesta varhaisesta kristillisestä kirjallisuudesta, joka käsittelee jollakin tavalla Jeesuksen elämää, opetusta tai kuolemanjälkeisiä ilmestyksiä, tai joita kutsuttiin evankeliumeiksi jo antiikin aikana.
Papyrus kuuluu yksityiseen kokoelmaan, jonka omistaja on halunnut pysyä nimettömänä. Papyruksen kerrotaan löytyneen vuonna 1997 papyruskokoelmasta, jonka nykyinen omistaja hankki sen edelliseltä saksalaiselta omistajalta.

Tutkimus ja julkaisu

Kingin mukaan papyruksen omistaja otti häneen yhteyttä papyruksen analysoimiseksi. King tutki papyrusta ja käänsi tekstin englanniksi. Hänen apunaan toimivat papyrologit Roger Bagnall ja AnneMarie Luijendijk. King julkaisi papyruksen Vatikaanin järjestämässä koptilaisen kristillisyyden tutkijoiden kokouksessa (International Congress of Coptic Studies) 18. syyskuuta 2012.
Julkaisun jälkeinen perusteellisempi, vertaisarvioituun julkaisuun tähdännyt tutkimus kesti yli puolitoista vuotta. Tuona aikana suoritettiin paleografinen analyysi, musteen tutkimus, mikroskooppikuvaus, multispektrikuvaus, infrapunatutkimus (mikrospektroskopia) sekä radiohiiliajoitus. Musteen tutkimus osoitti, että käytetty muste oli peräisin antiikin ajalta. Ensimmäinen radiohiiliajoitus ajoitti käyteytyn papyruksen vuosiin 404–209 eaa., mutta ajoituksen luotettavuutta epäiltiin. Toinen radiohiiliajoitus sijoitti papyruksen noin vuoteen 741 jaa.
Papyruksesta julkaistiin ensimmäinen vertaisarvioitu tutkimus Harvard Theological Review -julkaisussa 10. huhtikuuta 2014 (vuosikerta 107, numero 2). Tutkimus oli alun perin tarkoitus julkaista jo tammikuussa 2013 (vuosikerta 106, nro. 1), mutta julkaisu siirtyi papyruksen julkaisua seuranneiden aitoutta koskevien epäilysten vuoksi.

Sisältö

Papyruskatkelma sisältää toisella puolella kahdeksan vajaata tekstiriviä. Toiselta puolelta teksti on pahoin vahingoittunut, ja siitä voidaan erottaa nykyaikaisen tekniikankin avulla vain kolme epäselvää sanaa sekä joitakin kirjaimia.
Kingin mukaan katkelmallinen teksti alkaa:

»– – ei minulle(?). Äitini antoi minulle elämän(?) – – Opetuslapset sanoivat Jeesukselle – – kieltää. Maria on (tai: ei ole?) sen arvoinen – – Jeesus sanoi heille: ”Vaimoni – – hän voi olla opetuslapseni – – » 
(”Jeesuksen vaimon evankeliumi”. Englanninkielinen käännös Karen L. King. Suomennos Samuli Siikavirta.)
Kingin tulkinnan mukaan Jeesuksen opetuslapset keskustelevat kappaleessa Magdalan Marian kelpoisuudesta, ja Jeesus sanoo, että tämä voi olla hänen oppilaansa. Säilyneessä tekstissä Maria mainitaan kerran ja Jeesuksen äiti kahdesti.
Tekstissä vaimosta käytetään koptin kielen sanaa shime (”nainen”), joka tarkoittaa juuri naispuolista puolisoa. Teksti on ensimmäinen, jossa sanaa käytetään jostakin naisesta Jeesukseen liittyen. Aiemminkin tunnettu Filippuksen evankeliumi kutsuu Magdalan Mariaa neutraalimmin Jeesuksen ”kumppaniksi”.

Papyruksen aitous

Eräät asiantuntijat ovat hyväksyneet papyruksen aitouden. Muun muassa Kingin apuna papyrusta tutkineet papyrologit Bagnall ja Luijendijk katsovat, että papyrus on aito ja se olisi ollut lähes mahdotonta väärentää.
Heti papyruksen julkaisun jälkeen monet tutkijat kuitenkin ilmaisivat suhtautuvansa papyrukseen hyvin epäillen tai pitävänsä sitä suoranaisena väärennöksenä. Koptintutkija Stephen Emmelin mukaan epäilyksiä herättävät muun muassa tekstin ulkoasu sekä sen käyttämän koptin kielen kielioppi. Papyrustutkija Päivi Vähäkankaan mukaan papyruksen epäaitouteen viittaavat toisaalta sen tekstin horjuva käsiala sekä se, että muutoin tuntemattomasta kirjoituksesta vaikuttaisi kaiken todennäköisyyden vastaisesti säilyneen ”vain yksi fragmentti, joka sisältää kuitenkin kaikkein jännittävintä, skandaalinkäryistä informaatiota”, joka vieläpä liittyy viimeaikaiseen keskusteluun sekä tutkijoiden parissa että julkisuudessa. Vähäkankaan mukaan papyrus ”haiskahtaa siis tilaustyöltä”.
Uuden testamentin eksegetiikan professori Ben Witherington kehotti ihmisiä varovaisuuteen dokumentin epämääräisen alkuperän vuoksi. Hänen mukaansa aitoutta ei voida osoittaa aukottomasti, ellei tekstin alkuperästä saada lisää tietoa. Myös Yalen yliopiston teologisen tiedekunnan dekaani Gregory E. Sterlingin mukaan papyruksen tuntematon alkuperä aiheuttaa ongelmia aitouden määrittämiselle. Asia olisi toinen, mikäli kyseessä olisi juuri tehty arkeologinen löytö.
Durhamin yliopiston professori Francis Watson pitää todennäköisenä, että papyruksen teksti on koostettu poimimalla lauseenpätkiä koptinkielisen Tuomaan evankeliumiin tekstistä (erityisesti kohdista 30, 45, 101 ja 114) ja yhdistelemällä sekä muokkaamalla niitä. Tällainen teksti on saatettu koostaa yhtä hyvin antiikin aikana kuin nykyaikanakin, mutta Watson pitää todennäköisempänä, että tämä on tapahtunut nykyaikana, sillä teksti vaikuttaa perustuvan juuri nykyaikaan säilyneisiin ja jo aiemmin julkaistuihin papyrusteksteihin. Tällaisena Watson vertaa tekstiä Markuksen salainen evankeliumi -nimellä tunnettuun mahdolliseen väärennökseen.
Andrew Bernhard on osoittanut Watsonin työn pohjalta, että papyrustekstissä on kirjoitusvirhe, joka vaikuttaa olevan peräisin juuri yhdestä tietystä Tuomaan evankeliumin koptinkielisen tekstin versiosta, joka on vapaasti saatavilla internetissä. Kyseisen tekstin PDF-versiosta puuttuu virheellisesti yksi kirjain, joka on paikallaan tekstin WWW-versiossa. Bernhardin mukaan tämä osoittaa, että papyrusteksti on väärennetty käyttäen apuna juuri kyseistä PDF-tiedostoa. Näin teksti voi olla vain internet-aikana tehty väärennös, vaikka papyruksenpala itsessään olisikin vanhempi.
Uuden testamentin eksegetiikan professori Craig A. Evansin mukaan lähempi tutkimus, mukaan lukien Watsonin ja monien muiden tutkijoiden suorittamat analyysit tekstistä, on saanut yhä suuremman osan tutkijoista kallistumaan sille kannalle, että papyrusteksti on nykyaikana tehty väärennös.
Vatikaani on arvostellut Kingiä tavasta, jolla tämä toi papyruksen julkisuuteen: papyrus julkaistiin näyttävästi ennen kunnollista tieteellistä keskustelua, jolloin asiantuntijat joutuivat heti julkaisun jälkeen korjaamaan, että papyruksen aitous on kyseenalainen. L'Osservatore Romano huomautti, että julkistuksessa törmäsivät näin yhteen jymyuutisen nopea tavoittelu ja kunnollisen tieteellisen tutkimuksen tyypillisesti vaatima aika.

Tekstin merkitys

Tutkijat ovat yksimielisiä siitä, että vaikka teksti olisikin aito, se ei kerro mitään ensimmäisen vuosisadan historiallisen Jeesuksen elämästä, vaan korkeintaan joidenkin myöhemmillä vuosisadoilla eläneiden kristittyjen ajattelusta. Kristillisessä perinteessä on perinteisesti ajateltu, ettei Jeesus ollut naimisissa.
Myöskään Kingin itsensä mukaan ”Jeesuksen vaimon evankeliumin” teksti ei todista, että Jeesus olisi ollut naimisissa, vaan osoittaa lähinnä, että jotkut varhaiset kristityt katsoivat tämän olleen naimisissa. Kingin mukaan papyrus on, vaikka se perustuisikin varhaisempaan kreikankieliseen tekstiin, joka tapauksessa kirjoitettu yli sata vuotta Jeesuksen kuoleman jälkeen, joten se on liian myöhäinen todistusaineistoksi kysymyksen suhteen. Kingin mukaan varhaisimmat ja luotettavimmat Jeesusta käsittelevät tekstit eivät käsittele kysymystä Jeesuksen avioitumisesta lainkaan. King tosin huomauttaa, ettei ole olemassa todisteita sillekään, että Jeesus ei olisi ollut naimisissa.
Kingin mukaan papyrus kertoo 100-luvun loppupuolen Jeesuksen avioitumista koskeneista keskusteluista ja erimielisyyksistä kristittyjen parissa. Hänen mukaansa kysymys Jeesuksen avioitumisesta nousi esiin vasta tuolloin seksuaalisuutta ja avioliittoa koskeneiden väittelyjen osana. Ne, joiden mielestä selibaatissa pidättäytyminen oli parempi valinta kuin avioituminen, olivat jo pitkään käyttäneet perusteluna Uuden testamentin kehotusta luopua omasta perheestä uskon vuoksi. Kuitenkin vasta 100-luvun lopulla eräät uskonoppineet alkoivat käyttää perusteluna sitä, ettei Jeesuskaan ollut naimisissa, ja tuolta ajalta ovat myös peräisin varhaisimmat tekstit, joissa Jeesuksen avioituminen kiistetään. Näin mikäli papyrus on peräisin samalta ajalta, se kertoo, että jotkut kristityt olivat eri mieltä kysymyksestä.
Witherington katsoo, että jos teksti on aito, se saattaa hyödyttää 100- ja 300-lukujen välisen gnostilaisuuden tutkimusta, mutta se ei tarjoa lisätietoa, joka hyödyttäisi ensimmäisen vuosisadan historiallista Jeesusta koskevaa tutkimusta. Witheringtonin mukaan sana ”vaimo” on lisäksi ensimmäisten vuosisatojen kielenkäytössä monitulkintainen ja saattaa viitata ennemmin henkiseen suhteeseen sukupuolisuhteen sijasta. Myös koptintutkija Alberto Camplani huomautti, että vaikka papyrus olisi aito, se on mitä todennäköisimmin tulkittava symbolisesti.
Helsingin yliopiston gnostilaisuuden ja varhaiskristillisen kirjallisuuden professori Antti Marjanen korostaa, että mikäli papyrus on aito, se osoittaa lähinnä sen, että silloin kun evankeliumin alkuperäinen teksti kirjoitettiin, jotkut kristityt uskoivat, että Jeesuksella oli vaimo. Marjasen mukaan on myös epäselvää, onko kirjoituksen viittaus vaimoon edes ymmärrettävä konkreettisena vai metaforisena ilmauksena. Vaikka teksti ei kerrokaan mitään siitä, oliko historiallisella Jeesuksella vaimo, se voi olla kiinnostava toisen tai kolmannen vuosisadan kristillisyyden tutkimuksen kannalta.