google/wiki40b huggingface dataset:
Mark Lester

Mark Lester (s. 11. heinäkuuta 1958 Oxford) on entinen brittiläinen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten nimiroolistaan viidellä Oscarilla palkitussa musikaalielokuvassa Oliver! vuodelta 1968.

Elämä ja ura

Mark Lester syntyi näyttelijäperheen poikana Englannin Oxfordissa. Häne isänsä on juutalaistaustainen näyttelijä-tuottaja Michael Lester (alun perin Michael Boris Letzer) ja äiti näyttelijä Rita Keene Lester. Mark-poika sai koulutuksensa kolmessa yksityiskoulussa.
Lapsiroolien esittäjänä Lester aloitti pikkurooleissa brittiläisissä televisiosarjoissa. Vuonna 1964 hän oli pienessä roolissa François Truffaut’n englanninkielisessä tieteisdraamassa Fahrenheit 451 (1966) ja Robert Dhéryn ranskankielisessä elokuvassa Suu kiinni... (Allez France, 1964). Hän näytteli yhtä lapsista Jack Claytonin elokuvassa Salaisuus (1967).
Vuonna 1967 kahdeksanvuotias Lester valittiin päärooliin Carol Reedin suuren suosion saaneeseen elokuvasovitukseen Lionel Bartin musikaalista Oliver! (1968). Laulunumeroissa Lesterin äänenä käytettiin kuitenkin elokuvasäveltäjä Johnny Greenin tytärtä Kathea.
Lester sai hyviä arvosteluja myös vuoden 1969 elokuvasta Vapaana ja villinä (Run Wild, Run Free), jossa hän esitti mykkää, eristäytyvää poikaa. Varhaisteinien romanssista kertovassa vuoden 1970 elokuvassa Melody – suloinen ensirakkaus Mark Lester näytteli pääosaa yhdessä Tracy Hyden kanssa. Vuosina 1970–1971 Lester teki useita muitakin roolitöitä televisiossa ja muun muassa elokuvissa Silminnäkijä (1970) ja Mustan oriin seikkailut (1971). Hän teki useita filmejä myös Italiassa, joista viimeinen, La Prima volta sull’erba, oli ehdolla Kultainen karhu -palkintoon Berliinin 25. elokuvajuhlilla 1975. Viimeisen elokuvaroolinsa Lester teki vuonna 1977 Richard Fleischerin elokuvassa Prinssi ja kerjäläispoika. 19-vuotias Lester pettyi elokuvan saamiin arvosteluihin ja ryhtyi opiskelemaan osteopatiaa.

Yksityiselämä

Lesterillä on neljä lasta ensimmäisestä avioliitostaan vuosilta 1993–2005. Lester on sanonut ettei ole Michael Jacksonin lapsien isä.
Oskar Rapp

Frans Oskar Rapp (4. lokakuuta 1880 Oulu – 26. joulukuuta 1964) oli suomalainen taidemaalari.
Rapp opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1896–1898 ja 1901–1903. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1907–1911, 1919, 1923, 1928 ja 1936. Rapp työskenteli ammattimaalarina.
Oskar Rappin poika oli kirjailija ja taidemaalari Tauno Rautapalo, vuoteen 1933 Rapp. Oskar Rappin veli oli taide- ja koristemaalari Alex Rapp.
Areopagitica

Areopagitica, koko nimeltään Areopagitica: A speech of Mr. John Milton for the liberty of unlicensed printing to the Parliament of England on vuonna 1644 julkaistu poleeminen traktaatti. Sensuurinvastaisen teoksen kirjoitti John Milton. Areopagitica on yksi vaikutusvaltaisimmista ja intohimoisimmista sananvapauden puolustamiseksi kirjoitetuista teoksista. Sitä pidetään myös yhtenä kaunopuheisimmista lehdistönvapauden puolustuksista.

Julkaisu

Teos julkaistiin 23. marraskuuta 1644 Englannin sisällissodan aikana. Teos on nimetty antiikin kreikkalaisen Isokrateen kirjoittaman Areopagitika-nimisen puheen mukaan (Areiopagi on Ateenassa sijaitseva kukkula, jolla toimi samanniminen tuomioistuin). Kuten Isokrateella, myöskään Miltonilla ei ollut tarkoituksena välittää sanomaansa suullisesti. Sen sijaan se jaettiin pamfletteina.
Milton oli parlamentin kannattaja, mutta puhui voimakkaasti vuoden 1643 lisensointilakia vastaan. hän huomautti, että sensuuri ei ollut ollut osa antiikin Kreikan tai Rooman yhteiskuntia. Teoksessa on runsaasti viittauksia Raamattuun joiden avulla Milton pyrkii vahvistamaan argumenttiaan. Hän joutui itse kärsimään sensuurista, joten asia oli hänelle henkilökohtaisesti läheinen.
HMS Termagant (R89)

Palvelus

Alus sijoitettiin vuoden 1945 lopulla Portsmouthissa reserviin. Se valittiin 1953 muutettavaksi tyypin 16 fregatiksi. Muutostöiden valmistuttua alus palasi palvelukseen 3. sukellusvenelaivueen maalilaivana. Alus liittyi laivueeseen Rothesayssa. Alus poistettiin palveluksesta ja se siirrettiin reserviin Lisahallyssa. Alus myytiin 1965 BISCOlle ja se saapui 5. marraskuuta hinattuna Arnott Youngille Dalmuiriin romutettavaksi.
Kirkon keskusrahasto

Hallinto ja talousarvio

Kirkon keskusrahaston hallituksena toimii kirkkohallitus.
Kirkon keskusrahaston talousarvion ja tilinpäätöksen hyväksyy vuosittain Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous. Talousarvioesityksen laatii kirkkohallitus.
Rahastolla on kirkolliskokouksen valitsemat tilintarkastajat

Kirkon eläkelaitos

Kirkon keskusrahasto toimii kirkon eläkelaitoksena. Eläkelaitoksesta on säädetty erikseen omassa laissaan. Kirkon eläkkeistä on myös säädetty erikseen kirkon eläke- ja kirkon perhe-eläkelaissa.
The Two Faces of January

Juoni

On vuosi 1962. Huijari Chester MacFarland matkustaa Kreikassa vaimonsa Coletten kanssa. Pari tapaa Rydal-nimisen oppaan, joka huijaa turisteilta rahaa. Yhteisen illallisen jälkeen Rydal palaa hotellille palauttamaan rannerengasta, jonka Colette pudotti taksiin. Chesterin sijoitushuijauksista kärsineet henkilöt ovat palkanneet yksityisetsivän jäljittämään herra MacFarlandin rahoineen. Kun etsivä uhkaa Chesteriä aseella, miesten välille syntyy kamppailu, jonka päätteeksi etsivä lyö päänsä pöydän reunaan ja saa surmansa. 
Juuri kun Chester raahaa etsivän ruumista kohti tämän hotellihuonetta, paikalle saapuu Rydal. Chester myöntää olevansa pulassa ja uskoo, että rahojen perässä on muitakin henkilöitä. Mies suostuu auttamaan, sillä Chester uskottelee yksityisetsivän olevan pelkästään humaltunut.
Pakomatkan aluksi Chester tilaa uudet passit Rydalin ystävältä. Rydal ja MacFarlandit päättävät odottaa väärennettyjen passien valmistumista Kreetan Iraklionissa. Passittomille matkustajille ei tarjota yöpaikkaa, minkä vuoksi kolmikko matkustaa Chaniáan. Chester alkaa kokea mustasukkaisuutta nähdessään vaimonsa lähentyvän Rydalin kanssa. Tieto kuolemasta ateenalaisessa hotellissa ja kahdesta paikalta paenneesta amerikkalaisesta turistista leviää uutisissa. Rydal tajuaa asian, mutta Chester painottaa, että myös pakomatkaan osallisen Rydalin oma asema on uhattuna. 
Paluumatkalla Iraklioniin Colette kokee, että hänet tunnistetaan karkulaiseksi, eikä pysty jatkamaan matkaa linja-autolla. Kolmikko kävelee Knossoksen raunioille ja pakenee sadetta maanalaiseen labyrinttiin. Pimeässä Chester tainnuttaa Rydalin ja toteaa vaimolleen oppaan olevan loppumatkan kannalta turha, mikä aiheuttaa riitaa MacFarlandien välille. Chester haluaa poistua paikalta ja riuhtoo Colettea mukaansa, jolloin tämä putoaa portaikosta ja kuolee. Kun Rydal palaa tajuihinsa, joukko turisteja näkee hänet lähellä Coletten kuolinpaikkaa. Rydal löytää Chesterin, mutta tajuaa olevansa lavastettu Coletten kuolemaan. Miehet päättävät jatkaa pakomatkaa yhdessä ja palaavat Ateenaan.
Chester uskottelee ostavansa lentoliput Frankfurtiin, mutta matkustaa itse Istanbuliin. Hän jättää Rydalille matkalaukun, jossa on Coletten tavaroita. Rydal tajuaa, että Chester on todennäköisesti antanut hänestä anonyymin ilmiannon poliisille ja päättää paeta paikalta. Pian Rydal jäljittää Chesterin ja esittää kiristävänsä tältä rahaa. Todellisuudessa hän on päätynyt poliisin huostaan tarkoituksenaan saada Chesteriltä tunnustus. Rydalin painostava käytös saa Chesterin tajuamaan ansan, ja pian molemmat miehet pakenevat poliisia. Poliisi ampuu kuolettavasti Chesteriä, joka ennen menehtymistään tunnustaa syyllisyytensä sekä etsivän että vaimonsa kuolemaan, mikä vapauttaa Rydalin syytteistä.

Tuotanto

The Two Faces of January on ohjaaja Hossein Aminin esikoisteos. Amini on todennut halunneensa jo 15 vuoden ajan ohjata Patricia Highsmithin romaanin pohjalta elokuvan. Kuvaukset alkoivat elokuussa 2012, ja elokuva kuvattiin Ateenassa, Kreetalla, Istanbulissa ja Lontoon Ealing-studiolla.
Ruokotraakkipuu

Ulkonäkö

Ruokotraakkipuu kasvaa luonnossa sademetsän pensaskerroksessa 1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Lajin lehdet ovat 15–25 cm pitkiä ja 1,5–4 cm leveitä. Lajia kaupataan yleensä kierteisenä pistokkaana vesiviljelyyn nimellä onnenbambu, vaikkei olekaan sukua bambuille, eikä liioin vesikasvi.

Käyttö ja hoito

Ruokotraakkipuu useine lajikkeineen on suosittu huonekasvi. Ruokotraakkipuuta käytetään myös Fengshuissa. Huonekasvina se on vaatimaton kasvuolojen suhteen, mutta viihtyy parhaiten runsaassa epäsuorassa tai suodatetussa valossa, koska suora auringon paahde saattaa kellastuttaa ja lopulta polttovioittaa lehtiä. Lämpötilan tulisi olla yli 15 °C, enintään 25 °C.
Vaikka ruokotraakkipuu kasvaa parhaiten mullassa, myydään se useimmiten vedessä kasvatettavaksi. Vesiviljelyssä vesi pitäisi vaihtaa joka toinen viikko. Veden tulisi olla pehmeää, vähintään yön yli seissyttä hanavettä.
Megakaryosyytti

Megakaryosyytti on luuytimen jättisolu, josta irronneista pienistä palasista verihiutaleet syntyvät. Suurten megakaryosyyttien solulimasta kuroutuu irti pieniä solukalvon ympäröimiä osia, joita kutsutaan trombosyyteiksi eli verihiutaleiksi. Yksi megakaryosyytti voi muodostaa jopa 6000 verihiutaletta.
Megakaryosyytti on lohkotumainen solu ja sen läpimitta on yli 30 μm. Kehitysprosessi lähtee liikkeelle luuytimessä olevasta kantasolusta. Se erilaistuu megakaryoblastiksi, josta kypsyy megakaryosyytti.
Pienentyneet megakaryosyytit siirtyvät itsekin verenkiertoon ja kulkeutuvat keuhkoihin, joissa ne jäävät kiinni pieniin verisuoniin jatkaen edelleen verihiutaleiden tuotantoa. Noin 10 % trombosyyteistä syntyy keuhkoissa.
Simo Westerholm

Simo Kalevi Westerholm (5. toukokuuta 1945 Kiukainen – 23. joulukuuta 2010 Kokkola) oli suomalainen kansanmusiikin tutkija, joka toimi Kansanmusiikki-instituutin apulaisjohtajana vuosina 1974–2008.
Kiukaisten Paneliassa syntynyt Westerholm opiskeli filologiaa Turun yliopistossa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1967. Vierailtuaan Erkki Ala-Könnin luennoilla Westerlund ryhtyi kesällä 1971 kiertämään hänen kenttäretkillään eri puolilla Suomea, ja päätyi lopulta kansanmusiikin tutkijaksi Kaustisille perustettuun Kansanmusiikki-instituuttiin. 1990-luvulla Westerlund opiskeli vielä etnomusikologiaa Tampereen yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1997. Hän oli myös pitkään Kansanmusiikki-lehden päätoimittajana ja Suomen kansansoitinmuseon johtajana.
Westerlund oli itsekin puhaltimia soittanut kansanmuusikko. 1970-luvun alussa hän oli perustamassa Kyläpelimannit-yhtyettä ja soitti myöhemmin useissa kansanmusiikkiyhtyeissä. Westerlund on julkaissut myös veljensä Pekka Westerholmin kanssa yhteistyössä laaditun Panelian murteen sanakirjan.
Zion Williamson

Pelaajaura

Williamson pelasi yliopistokoripalloa Duke Universityssä kauden 2018–2019.
Williamsonin odotettiin yleisesti olevan NBA:n kesän 2019 varaustilaisuuden ensimmäinen varaus. Näin myös tapahtui: New Orleans Pelicans varasi hänet ensimmäisellä vuorollaan.
Taitojensa lisäksi Williamsonia pidetään fyysisenä poikkeusyksilönä: vaikka hän painaa samanpituisiin verrokkeihinsa nähden poikkeuksellisen paljon, hänellä on erinomainen ponnistusvoima. Kokoluokaltaan ja fyysisiltä ominaisuuksiltaan Williamsonia on verrattu muun muassa LeBron Jamesiin ja Charles Barkleyhin.
Värikynä

Värikynä (”puuväri”) on rakenteeltaan lyijykynän kaltainen kynä. Värikynien täyte koostuu erilaisista väripigmenteistä, sideaineista ja täyteaineista.
Värikynät voidaan jakaa vesiliukoisiin ja veteen liukenemattomiin. Jälkimmäisistä käytetään usein englanninkielistä ilmaisua permanent. Vesiliukoisten kynien jälkeä voi laveerata vedellä ja siveltimellä, ja laveerauksen kuivuttua joidenkin kynien jälki ei enää liukene veteen. Veteen liukenemattomien kynien jälki liukenee liuottimiin kuten tärpättiin. Värikynien jälki ei ole täysin hankauksenkestävää, ja joissakin tapauksissa kannattaa käyttää fiksatiivia. Vesiliukoisten ja liukenemattomien välillä ei ole varsinaisia laatueroja; osa värikynissä käytettävistä pigmenteistä ei ole valonkestäviä.

Värikynien historiaa ja valmistajia

Värikyniä on ollut saatavilla 1800-luvun alusta alkaen. Kynissä oli aluksi enimmillään 15-20 värin valikoima. Täytteen pigmenttipitoisuus ei tuolloin ollut vielä kovin korkea, ja täytteessä käytettiin vahaakin vähemmän kuin nykyisin. Niitä ei myöskään markkinoitu taiteilijoille, vaan mainoskäyttöön ja merkkauskyniksi. Saksalaisen A. W. Faberin Faber-Castell Polychromos -kynien 60 värin valikoima tuli markkinoille vuonna 1908, ja vuonna 1924 sveitsiläinen Caran d’Ache alkoi valmistaa taiteilijoille tarkoitettuja värikyniä. Tehtaan perustaja oli nimennyt yrityksen pilapiirtäjä Caran d’Achen mukaan; venäläissyntyisen Ranskassa toimineen piirtäjän taiteilijanimi tuli venäjän kynää tarkoittavasta sanasta (карандаш). Seuraavana vuonna myös saksalainen Schwan-Stabilo alkoi valmistaa värikyniä. Englantilaiset Derwent-kynät tulivat markkinoille 1930-luvulla.
Laajaa värikynien tuotantoa syntyi myös Yhdysvaltoihin, jossa Berol Prismacolor esitteli värikynänsä 1938. Mainosten mukaan niissä oli samettimainen koostumus ja laaja laboratoriotestattu värivalikoima. Myöhemmin Amerikassa perustettiin myös oma yhdistys värikynäpiirtäjille, The Colored Pencil Society of America.
Merkittäviä valmistajia ovat nykyisin myös itävaltalainen Cretacolor, tšekkiläinen Koh-i-noor Hardtmuth sekä saksalaiset Lyra ja Staedtler.

Värikynien valmistus ja raaka-aineet

Värikynien täytteen raaka-aineena käytetään täyteaineita, joita ovat kaoliini, kalkki ja liitu, sekä väriaineita, jotka ovat pigmenttiä tai värjäävää ainetta. Kolmas ainesosa on sideaine, jona käytetään sekä öljyjä että vahoja kuten parafiini, mehiläisvaha ja carnauba-vaha; vesiliukoisissa kynissä on sideaineena kasviskumeja (kuten arabikumi). Liuottimena käytetään valmistuksessa aromaattisia hiilivetyjä, ja muut kuin vesiliukoiset värikynät liukenevatkin tärpättiin.
Värikynät valmistetaan muuten kuten lyijykynät, paitsi että täytettä ei polteta uunissa. Kuumuus muuttaisi väripigmenttejä eivätkä sideaineet kestäisi kuumuutta. Vaha lisätään täytesekoitukseen joko ennen puuvarteen pursottamista tai sitten lyijyt kastetaan sulaan vahaan. Kuivuneet täytteet suljetaan puukuorten sisään. Alkuun värikynät oli kääritty paperiseen päällysteeseen, jota kuorittiin pois tarpeen mukaan.
Dreadnought-huijaus

Dreadnought-huijaus oli 7. helmikuuta 1910 toteutettu kepponen, jossa Horace de Vere Cole -niminen seurapiireissä liikkunut pilailija ystävineen vieraili Britannian laivaston taistelulaiva HMS Dreadnoughtilla esittäen Abessinian keisaria ja tämän seuruetta. Pila tunnetaan myös nimellä Bunga bunga.
Pilassa olivat mukana Cole ja hänen ystävänsä Adrian Stephen, Anthony Buxton (joka esitti keisaria), Guy Ridley, Duncan Grant ja myöhemmin kirjailijana nimellä Virginia Woolf tunnetuksi tullut Virginia Stephen. He painattivat swahilinkieliset käyntikortit, vuokrasivat itselleen kehnot valepuvut ja hankkivat irtoparrat sekä tumman meikin.
HMS Dreadnought oli tapahtuman aikaan ankkuroituna Weymouthinlahdella Dorsetissa. Pilan pääuhrina oli Britannian kotilaivaston komentaja, vara-amiraali Sir William May. Hänelle lähetettiin ulkoministeriön nimissä väärennetty sähke, jossa ilmoitettiin Abessinian keisarin välittömästä vierailusta. Paikalle saapunut seurue otettiin juhlallisesti ja protokollan mukaisesti vastaan. Tiettävästi heille ammuttiin tykeillä kunnialaukauksia, joihin he vastasivat huutamalla "Bunga, bunga!" Koska laivastossa ei tiedetty Abessinian kansallislaulua, sen sijaan esitettiin Sansibarin kansallislaulu. Vierailu oli menestys, vaikka päättyikin nopeasti vieraiden kieltäydyttyä lounaasta ja palattua takaisin maihin iltarukouksiaan varten. Huijaus ei vierailun aikana paljastunut, vaikka irtoparrat ja -viikset meinasivat jatkuvasti irrota ja meikki alkoi valua sateessa.
Pari päivää myöhemmin The Daily Mirror -lehti paljasti huijauksen Colen vihjeestä ja brittilaivaston upseerit joutuivat naurunalaisiksi. Tapaus johti jopa parlamenttikyselyyn, sillä huijaus katsottiin lain rikkomiseksi. Toimenpiteisiin ei kuitenkaan ryhdytty.
Ilmaputkisto

Ilmaputkisto on hyönteisten ja eräiden muiden niveljalkaisten hengityselimistö, joka koostuu ilmaputkista, jotka syntyvät ihon sisäänpainaumina ja haarautuvat kaikkialle elimistöön. Niiden suuaukoilla eli spiraakkeleita on siivilälaitteita, jotka estävät pölyn ja muun haitallisen materiaalin pääsemisen ilmaputkiin. Ilmaputkien paksuimpi osia tukee kitiini. Sen sijaan ohuissa ilmaputkissa ei kitiiniä ole, ja siellä olevan nesteen välityksellä hengityskaasu vaihtuu. Eräillä vedessä elävillä hyönteisillä on ilmaputkisto, jossa spiraakkelien asemesta on pieniä kiduksia.
HMS Rowena (J384)

Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1958 Gatesheadissä.
Tuulipuisto

Tuulipuisto on joukko tuuliturbiineja, jotka sijaitsevat samalla alueella. Suuressa tuulipuistossa voi olla  satoja yksittäisiä tuuliturbiineja. Tuulipuisto voi sijaita merelläkin. Suomessa on useita tuulipuistoja, esimerkiksi Kemin tuulipuisto, jossa on kymmenen tuuliturbiinia.
Roscoen tuulipuisto Texasissa Yhdysvalloissa on maailman suurin mantereella sijaitseva tuulipuisto. Thanetin tuulipuisto Pohjanmerellä Kentin edustalla Englannin rannikolla on maailman suurin merituulipuisto.
Tuulipuiston tuulivoimaloiden välinen etäisyys riippuu turbiinin lapojen pituudesta. Kahden megawatin tuulivoimaloilla ja 80 metrin roottorin halkaisijalla, etäisyyksien tulee olla 400-500 metriä. Peukalosääntö on että eäisyyksien tulee olla noin seitsemän kertaa roottorin halkaisija. Tyypillisesti Suomen olosuhteissa tuulivoimaloiden välimatka on 500-600 metriä.
Vähä-Vesanka

Maantietoa

Järven pinta-ala on 102 hehtaaria eli 1,0 neliökilometriä, se on 2,4 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,02 hehtaaria.  Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0024 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 15,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 10,5 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,5 metriä mpy.
Under My Thumb

Altamontin konsertin tragedia

Vuoden 1969 joulukuussa Rolling Stones esiintyi Altamontin konsertissa lähellä Oaklandia. Konsertti oli ilmaiskonsertti ja paikalla oli runsaasti ihmisiä. Yleisön on väitetty pyrkineen lavalle koko konsertin ajan ja katsomoväkivallan uhka oli koko ajan läsnä. Kun Stones soitti kappaleensa "Sympathy for the Devil", alkoi yleisö villiintyä ja Mick Jaggerin täytyi rauhoitella ihmisiä. Kun Stones alkoi soittaa "Under My Thumbia", yleisö sekosi täysin ja kesken kappaleen 18-vuotias katsoja veti taskustaan aseen. Tällöin järjestysmiehinä olleet Helvetin enkelit, joita oltiin mahdollisesti heitelty pulloilla koko konsertin ajan, puukottivat miehen kuoliaaksi. Konsertti keskeytettiin ja Stones poisti "Under My Thumbin" ohjelmistostaan vuosiksi tragedian takia.
Peter Laird

Elämäkerta

Peter Laird syntyi Massachusettsin osavaltiossa vuonna 1954. Hän oli kiinnostunut piirtämisestä jo hyvin nuorena. Piirtämiseen muuttui vakavemmaksi high schoolissa, kun Laird kiinnostui Jack Kirbyn The New Gods ja The Demon -sarjakuvista.
Valmistuttuaan Massachusettsin yliopistosta Laird aloitti sarjakuvauransa aluksi freelancer-kuvittaja ja sarjakuvan piirtäjä. Viiden vuoden epäonnistuneen yrityksen jälkeen saada pientä menestystä sarjakuvien parissa, Lairdin elämä muuttui menestyksekseempään suuntaan, kun hän ensiksi tapasi tulevan työparinsa Kevin Eastmanin ja myöhemmin tulevan vaimonsa Jeanninen. Laird muutti Jeanninen kanssa Doveriin, New Hampshireen, joka sattui olemaan 32 kilometrin päässä Mainen Ogunquitista, jossa Eastman työskenteli hummeriravintolassa.

Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat

Perustettuaan Eastmanin kanssa Mirage Studiosin kesällä 1983 kaksikko loi marraskuussa heidän tunnetuimman sarjakuvansa Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. Sarjan hahmoista Laird on kertonut Donatellon olevan hänen suosikkihahmonsa.
Kaksikon luoma sarjakuva sai erityistä suosiota 1990-luvulla sarjan päädyttyä ensimmäistä kertaa televisioon vuonna 1987 animaation muodossa. Sittemmin 1990-luvun alussa tuotettiin kolme elokuvaa, joka auttoi suuresti Turtlesien tunnettavuutta. Myös sarjakuvien myynti kasvoi, mutta vuoden 1994 jälkeen sarjakuvien suosio ja myynti laski rajusti, jonka myötä sarjakuvan toinen osa kesti vain 13 numeron verran. Laird päätti yhdessä Eastmanin kanssa antaa Image Comicsille oikeudet tehdä alkuperäisen sarjakuvan kolmatta osaa, jota tehtiin vuosina 1996–1999. Kaksikko ei tehnyt ainuttakaan Turtles sarjakuvaa neljän vuoden aikana. Myöhemmin Laird päätti tuoda alkuperäisen sarjakuvan takaisin aloittamalla julkaisemaan sen neljättä osaa vuonna 2001 ja suosio alkoi taas kasvaa takaisin.
21. lokakuuta 2009 Peter Laird ilmoitti myyneensä Viacomin omistuksessa olevalle Nickelodeonille kaikki omistusoikeutensa Turtleseihin. Hän kuitenkin saa jatkaa sarjakuvien parissa julkaisemalla vuodessa 18 numeroa, jotka eivät saa olla yli 48 sivuisia. Sittemmin Turtlesien julkaisemisen otti haltuunsa IDW, jossa hänen entinen työparinsa Eastman jatkoi Turtlesien tekemistä.
Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö

Historia

Vuonna 1970 perustetun säätiön perustajina olivat Jyväskylän kaupunki ja Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta. Aluksi säätiön toiminta keskittyi liikunnan edistämiseen ja tutkimustyön edellytysten luomiseen. Säätiö ylläpiti Jyväskylän uimahallia vuoteen 1995 asti.
Mauri Sirnö

Mauri Sirnö (31. toukokuuta 1939 Leppävirta – 5. joulukuuta 1997 Teisko) oli suomalainen Tampereella asunut toimittaja ja kunnallisneuvos.
Mauri Sirnö opiskeli Neuvostoliitossa 1961–1962. Hän oli Hämeen Yhteistyö-lehden kulttuuritoimittajana vuoteen 1971 saakka jolloin hän siirtyi SKP:n linjaerimielisyyksien vuoksi Kansan Uutiset-lehden toimittajaksi. Sirnö oli Kansan Uutiset-lehden Tampereen aluetoimittajana ja lehden kolumnistina vuoteen 1991 saakka. Hän oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 28 vuoden ajan 1968–1996. Mauri Sirnö hukkui pilkkimatkallaan Teiskossa joulukuun alussa 1997. 
Taiteen edistämiskeskuksen johtaja ja Vasemmistoliiton entinen kansanedustaja Minna Sirnö on Mauri Sirnön tytär.
Porsche 911 GT1

Kehitys

Autoon tehtiin vuoden 1997 Le Mansia varten pieniä muutoksia, mm. keulaa muutettiin, tämän auton nimeksi tuli 911 GT1 Evo, auto tuli kolmanneksi omassa luokassaan ja kokonaiskisan viidenneksi.
Vuonna 1998 Porsche päätti uudistaa autoa radikaalimmin aiemman vuoden huonon menestyksen takia, ja kun FIA ja ACO poistivat säännön että GT1 luokan autojen piti perustua tuotantoautoon, tehtiin uusi malli 911 GT1 '98, jossa on radikaaleja muutoksia muotoilussa ja uusi sekventiaali vaihdelaatikko. Uudistus oli onnistunut ja autoilla vietiin sekä ensimmäinen että toinen paikka
Nina Burger

Nina Burger (s. 27. joulukuuta 1987 Tulln) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Itävallan naisten maajoukkueessa muun muassa EM-kisoissa 2017. Maaliskuussa 2018 hän pelasi sadannen maaottelunsa.
Seuratasolla Burger edusti kotimaassaan vuodesta 2005 SV Neulengbachia, jonka pelaajana hän voitti useita Itävallan mestaruuksia. Kesällä 2014 hän pelasi Yhdysvaltoissa Houston Dashin joukkueessa, ja vuodesta 2015 hän on edustanut saksalaisseura SV Sandia.