google/wiki40b huggingface dataset:
Peruskiven muuraus

Peruskiven muuraus on harjannostajaisten ohella toinen rakentamiseen liittyvä perinnejuhla. Se on kuitenkin harjannostajaisia harvinaisempi tapahtuma, jollainen järjestetään lähinnä suurten julkisten rakennuskohteiden yhteydessä. Peruskiven muuraus on luonteeltaan virallinen tilaisuus, joka on suunnattu rakennuttajan ja rakentajan sekä elinkeinoelämän, päättäjien ja tiedotusvälineiden edustajille. Kutsuvieraina on yleensä arvovaltaisia henkilöitä, jotka merkittävimmissä rakennuskohteissa voivat edustaa jopa valtionjohtoa. Harjannostajaiset sen sijaan on yleensä pelkästään rakennuksen rakentamiseen ja suunnitteluun osallistuneille työntekijöille tarkoitettu yksityistilaisuus.

Historia

Peruskiven muuraus on tuhansia vuosia vanha perinne. Se on alun perin lähtöisin babylonialaisesta tavasta, jossa kaikki rakentamiseen osallistuvat laittoivat ensimmäiset tiilet yhdessä paikoilleen. Seremoniasta on lukuisia mainintoja myös muun muassa Vanhassa testamentissa. Tuolloin tapana oli asettaa alimpien kivien alle uhrilahjaksi muun muassa viljaa sekä viiniä. Nykyisen peruskiven muuraus periytyy 1700–1800-luvun vapaamuurareilta, ja myös eri kristillisillä kirkkokunnilla on omat seremoniansa kirkonrakentamisen yhteydessä.

Seremonia

Peruskiven muuraus tapahtuu yleensä rakennustöiden alkuvaiheessa perustustöiden yhteydessä. Rakennukseen voidaan myös jättää tilavaraus peruskivelle, mikäli tilaisuus halutaan järjestää myöhemmässä rakennusvaiheessa. Varsinainen peruskivi on betonista valettava antura, jonka sisään sijoitetaan metallinen säiliö. Sen sisälle on talletettu esineitä ja asioita, jotka kuvaavat juuri senhetkistä yhteiskuntaa. Säiliöön laitetaan muun muassa samana päivänä ilmestyneita sanomalehtiä, käytössä olevia kolikoita, rakentamiseen osallistuvien osapuolten vuosikertomuksia sekä tilaisuuden ohjelma juhlapuheineen. Kyseessä on siis eräänlainen aikakapseli, jonka sisältö pakataan kutsuvieraiden läsnä ollessa ja suljetaan sen jälkeen betonisen anturan sisään. Jokainen kutsuvieras saa vuorollaan kauhoa betonia säiliön päälle ja tarkoitukseen käytetyt nimikoidut muurauskauhat luovutetaan heille muistoesineeksi. Muurauksen ja puheiden lisäksi tilaisuuden ohjelmaan kuuluu myös ruokailu sekä erilaisia musiikki- ja kulttuuriesityksiä.

Nurkkakivet

Esimerkiksi Keski-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa tapana on myös muurata johonkin rakennuksen nurkkaan erityinen ”nurkkakivi”. Ne on vuosiluvun lisäksi usein varustettu rakennuksesta kertovalla tekstillä tai symboliikalla. Tapaa käytetään varsinkin kirkkorakennuksissa.
Apollon

Apollon (m.kreik. Ἀπόλλων, roomalaisten Apollo) on jumala kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa. Apollon on Zeuksen ja Leton poika ja Artemiin (metsästyksen jumalatar) kaksoisveli. Apollon oli alun perin luonteeltaan šamaaninen: hänen alaansa oli parannustaito, jousiammunta, ennustus ja runollinen innostus. Myöhemmin hän kehittyi erityisesti valon ja auringon jumalaksi, ennustustaidon jumalana herätti runollista innostusta ja suosi laulua ja soittoa. Tärkein ennustustaidon ilmentymä oli vanhan ajan tunnetuin oraakkeli, Apollonin oraakkeli Delfoissa. Parannustaito eriytyi myöhemmin jumala Asklepiokseen ja runollinen innostus muusiin.
Myöhempinä aikoina hän sekoittui osittain auringonjumala Helioksen kanssa ja hänen siskonsa kuunjumala Selenen kanssa. Etruskien mytologiassa hänet tunnetaan nimellä Aplu. 
Apollon syntyi Deloksen saarella, joka säilyi hänelle pyhitettynä. Ollessaan vielä poikanen Apollon matkusti Delfoihin, jossa hän surmasi valtavan Python-käärmeen ja otti valvontaansa Pythian oraakkelin. Hän ilmestyi delfiininä kreetalaisille merimiehille ja vei heidät Delfoihin määräten heidät vartioimaan oraakkeliaan ja rakentamaan temppeliä Apollon Delfiniokselle. 
Apollonin kunniaksi vietettiin Delfoin Python kisoja. Roomassa Apollon sai huomattavan aseman keisarin suojelusjumalana, varsinkin Augustuksen aikana. Hänen pääpalvontapaikkojaan olivat Delfoi ja Delos. Apollon on helppo tunnistaa antiikin taiteessa tunnusmerkeistään, laakeriseppeleestä ja lyyrasta, joista on tullut mm. Suomessa yliopistosivistyksen tunnuksia. Lisäksi hänet kuvataan yleensä alastomana ja pitkäkutrisena; hänen symboleinaan ovat lyyran ja laakeriseppeleen lisäksi jousi, jolla hän saattaa ampua sekä vahingoittavia että parantavia nuolia, sekä kithara.
Battenberg (suku)

Battenberg on saksalaisen Hessen-Darmstadtin hallitsijasuvun 1800-luvulla erkaantunut morganaattinen haara. Suvun jäseniä on avioliittojen kautta päätynyt useisiin Euroopan hallitsijaperheisiin. Isossa-Britanniassa suku käyttää nimeä Mountbatten.
Alkuperäinen Battenbergin suku oli keskiajalla Kellerburgin linnassa lähellä Battenbergia vaikuttanut kreivillinen aatelissuku, joka sammui jo vuonna 1314. Kun Hessenin suurherttua Ludvig II:n nuorempi poika prinssi Alexander vuonna 1851 solmi morganaattisen avioliiton kreivitär Julie von Hauken kanssa, puolisoa varten luotiin uusi Battenbergin kreivittären arvo. Vuonna 1858 hänet korotettiin Battenbergin prinsessaksi, ja avioparin lapset saivat samalla myös Battenbergin prinssin tai prinsessan arvon. Heidän vanhin poikansa, Battenbergin prinssi Louis kohosi Ison-Britannian laivaston amiraaliksi ja sai 1917 Milford Havenin markiisin arvon. Samana vuonna suvun Isossa-Britanniassa asuneet jäsenet vaihtoivat kuningas Yrjö V:n pyynnöstä ensimmäisen maailmansodan vuoksi saksalaisen sukunimensä muotoon Mountbatten. Yksi Louisin tyttärenpojista on Ison-Britannian kuningatar Elisabet II:n puoliso prinssi Philip, joka otti äitinsä sukunimen Mountbatten vuonna 1947 tullessaan avioliiton yhteydessä Ison-Britannian kansalaiseksi. Isänsä puolelta Philip kuuluu Glücksburgin hallitsijasukuun.
Organogeneesi

Organogeneesi on alkionkehityksen vaihe, jonka aikana kudokset ja elimet erilaistuvat. Se alkaa gastrulaation jälkeen, ihmisalkiossa neljän viikon ikäisenä ja päättyy yhdeksänteen viikkoon. Lähekkäisten solujen vuorovaikutukset, induktiot, ohjaavat solut erilaistumaan tiettyyn suuntaan.

Vaiheet

Organogeneesi alkaa keskushermoston erilaistumisella, kun mesodermin solut indusoivat ektodermin soluja. Tämä primaari-induktio käynnistää mesenkyymin ja epiteelin välisen vuorovaikutuksen. Solujen välisen viestinnän seurauksena määräytyy asteittain solujen lopullinen erilaistumissuunta.
Karkeasti jaoteltuna ektodermista kehittyy hermosto, iho ja sen johdannaiset sekä osin aistimet. Mesodermista sen sijaan kehittyvät lihaksisto, verenkiertojärjestelmä, tukikudos, sukurauhaset ja monet sisäelimet ja endodermista hengitystiehyet, ruoansulatuskanava ja ruoansulatusrauhaset. Monet elimet kuitenkin sisältävät soluja useammasta kuin yhdestä alkiokerroksesta.

Solujen välinen viestintä

Soluilla on oltava kyky, kompetenssi, vastaanottaa signaali ja kehittää sille vaste. Viestinnälle on tyypillistä induktiokohtien poikittaiset yhteydet, cross talk, jolloin yksi kehityskohta voi saada useita signaaleja eri puolilta alkiota yhtä aikaa.
Induktiot ovat usein parakriinista kasvutekijöiden tai solun ulkoisen tilan välittämää, jukstakriinistä, viestintää. Tunnetuimpia kasvutekijöitä ovat FGF:t, Wnt:t, Hedgehogit, TGF-β ja Notch-molekyylit. Kasvutekijöillä on paljon erilaisia tehtäviä alkion eri kehitysvaiheissa. Homeobox-geenit vaikuttavat eri kudosten ja elinten keskinäiseen sijaintiin sekä muotoon. Solun vaste induktioon voi olla myös apoptoosi.
Jura Tarvasaho

Jura Tarvasaho (1946 – 1. huhtikuuta 2010) oli suomalainen radiotoimittaja ja Yleisradion Kainuun Radion entinen päällikkö Kajaanissa. Tarvasaho toimi Ylen palveluksessa vuodesta 1966 alkaen, jolloin aloitti toimittajana ja teki muun muassa Yleisradion ajankohtaistoimituksen toimittajana töitä Helsingissä. YLE Kajaanin toimituksen ohjelmapäälliköksi hän eteni vuonna 1969, toimituksen esimieheksi vuonna 1972 ja vastaavaksi tuottajaksi vuonna 1985. Hän oli merkittävä tekijä myös itäyhteistyössä ja oli erityisen hyvin perehtynyt Kostamuksen asioihin. Maakuntaradion päälliköksi Tarvasaho nimitettiin vuonna 1996. Eläkkeelle Tarvasaho siirtyi 1. huhtikuuta 2009. Tarvasahon ohjelmiin Kainuun Radiossa lukeutui Suora linja, joka tunnettiin myöhemmin myös nimellä Kainuun Radion Vartti. Ohjelma lopetettiin vuodenvaihteessa 2008–2009. Viimeisimpiä merkittäviä Tarvasahon toimittamia ohjelmia olivat Kajaanin paperitehtaan lopettamiseen liittyvät uutisoinnit syksyllä 2008. 
Tarvasahon paikan Kainuun Radion päällikkönä otti Jukka Rossi Ylen Oulu Radiosta. Tarvasaho oli Kajaanin lyseon oppilas. Tarvasaholle myönnettiin 6. joulukuuta 2003 Suomen Leijonan ansioristi.
Jura Tarvasaho kuoli vakavaan sairauteen 1. huhtikuuta 2010.
Vavožin piiri

Vavožin piiri (ven. Ваво́жский райо́н, Vavožski raion, udmurtiksi Вавож ёрос, Vavož joros) on paikallinen itsehallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 679 neliökilometriä. Vuonna 2010 asukkaita oli 16 351 henkeä. Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa. Hallinnollinen keskus on Vavožin kylä.
Piiri sijaitsee Udmurtian länsiosassa. Seudun läpi virtaa Vala-joki. Luoteessa se rajoittuu Sjumsin, koillisessa Uvan, kaakossa Možgan ja lounaassa Kiznerin piireihin sekä lännessä Kirovin alueeseen.
Pinta-alasta 56 % on metsää ja 41 % on maatalousmaata. Hyötykaivannaisista taloudellista merkitystä on turpeella. Piirikeskuksesta on matkaa tasavallan pääkaupunkiin Iževskiin 133 kilometriä.
Väestöstä 56,6 % on udmurtteja ja 39,4 % venäläisiä.
Tärkein elinkeino on maatalous, joka on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn. Teollisuus tuottaa puu- ja sahatavaraa sekä turvetta.
Okehazaman taistelu

Taistelun kulku

Touko- tai kesäkuussa 1560 Imagawa-klaania johtanut Imagawa Yoshimoto johti 35 000 sotilaan armeijansa kohti Kiotoa. Oda-klaanin alueilla Owarin provinssissa hänen joukkonsa valloittivat Washizun ja Marunen linnoitukset ja pystyttivät leirin Dengaku-hazaman puustoiseen solaan. Nobunaga sai tietää tiedustelijoiltaan vihollisensa liikkeistä ja vastasi tähän johtamalla omat joukkonsa Zenshōjin temppeliin lyhyen matkan päähän.
Nobunaga päätti yllättää vastustajansa. Hän jätti pienen joukon sotilaita temppelille varustettuna lukuisin sotalipuin, jotta vaikuttaisi siltä, että hänen pääjoukkonsa on temppelillä. Samalla hän johti noin 1 500 sotilaan pääjoukkonsa metsän kautta Imagawan selustaan.
Imagawan joukot eivät osanneet odottaa hyökkäystä ja olivat juhlineet voittojaan laululla, tanssilla ja sakella. Myös alkava sade auttoi Odan sotilaita etenemään huomaamattomasti, ja he saapuivat leirille iltapäivällä. Kun myrsky lakkasi, Nobunagan miehet hyökkäsivät leiriin pohjoisesta. Imagawan joukot joutuivat kaaokseen, pakenivat hyökkääjiä ja jättivät komentajansa teltan suojelematta. Imagawa Yoshimoto ei tiennyt hyökkäyksestä vaan saapui ulos teltasta ojentaakseen humaltuneita miehiään. Hän huomasi vastustajansa liian myöhään, mutta onnistui torjumaan ensimmäisen keihääniskun. Seuraava samurai vei hänen päänsä.
Yoshimoton ja lähes kaikkien vanhempien upseerien kuoltua jäljelle jääneet Imagawan miehet liittyivät Odan armeijaan. Taistelun seurauksena Imagawa-klaani kuihtui, ja useat tätä seuranneet liittyivät Odaan, näiden mukana Tokugawa Ieyasu.
14 Herculis

Eksoplaneetat

14 Herculista kiertävät kaksi eksoplaneettaa tunnetaan nimillä 14 Herculis b (löydetty 1998) ja varmistamaton 14 Herculis c. 14 Herculis b:n kiertoaika 1773 päivää, soikean radan isoakselin puolikas 2,77 AU ja massa noin 4,64 Jupiterin massaa, ja sen kiertorata on eksentrinen, toisin kuin 14 Herculis c:n.
Ulomman planeetan, 14 Herculis c:n radan isoakselin puolikkaaksi on arvioitu 2,77 AU ja massaksi on 2,1 Jupiterin massaa. Planeetan keskiliikeresonanssi suhteessa sisempään planeettaan vaikuttaisi olevan 4:1.
Dominik Bokk

Seuraura

Bokk on ERV Schweinfurtin kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Kölner EC:n junioreihin kaudeksi 2014–2015. Bokk jakoi koko C-nuorten Schüler-BL:n pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Erik Betzoldin kanssa tehoilla 5+3=8. Hän voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Kaudella 2016–2017 Bokk jakoi tehoilla 34+37=71 Kölnin U19-junioreiden sisäisen pistepörssin voiton Dani Bindelsin kanssa. He jakoivat koko Deutsche Nachwuchsligan pistepörssin kolmannen sijan. Bokk oli pudotuspeleissä joukkueensa paras maalintekijä ja hän jakoi Kölnin sisäisen pistepörssin voiton Dani Bindelsin kanssa. Bokk voitti kauden päätteeksi DNL:n mestaruuden. Hänet valittiin sarjan vuoden hyökkääjäksi.
WHL-joukkue Prince Albert Raiders varasi Bokkin yhdeksäntenä pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2017. 17-vuotias Bokk siirtyi kaudeksi 2017–2018 kuitenkin Ruotsiin Växjö Lakers HC:n J18-junioreihin. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin seuran J20-junioreissa, joiden paras pistemies ja syöttäjä Bokk oli tehoilla 14+27=41. Bokk oli joukkueen paras pistemies myös pudotuspeleissä tehoilla 5+6=11, joilla hän jakoi pistepörssin toisen sijan MODO Hockeyn Tim Wahlgrenin kanssa edellään vain Örebro HK:n Carl Wassenius. Bokk voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin hopeaa.
Bokk debytoi kauden 2017–2018 aikana myös seuran SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 sekä kolme Mestarien liigan ottelua tehopistein 1+1=2. Hän teki SHL-debyyttinsä 28. lokakuuta 2017 HV71:tä vastaan. Ensimmäisen SHL-maalinsa Bokk teki 3. marraskuuta 2017 vieraissa Rögle BK:ta vastaan. Saman vuoden jouluaatonaattona hän teki Lakersin kanssa kevääseen 2019 asti ulottuvan SHL-sopimuksen.
St. Louis Blues varasi Bokkin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Hän teki jo samana kesänä heinäkuussa seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Bokk pelaa kauden 2018–2019 kuitenkin lähtökohtaisesti vielä lainalla Växjö Lakersin SHL-joukkueessa.

Maajoukkueura

Bokk pelasi alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista jälkimmäinen turnaus päättyi kultaan ja sarjanousuun pääsarjatasolla ja ensimmäinen turnaus pronssiin. Hän toimi vuoden 2019 turnauksessa Saksan varakapteenina. Bokk voitti koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 1+7=8.
Bokk pelasi myös alle 18-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän voitti tehoilla 7+3=10 koko turnauksen maalipörssin sekä jakoi pistepörssin toisen sijan Norjan Robin Haglund Mathisenin kanssa edellään vain Norjan Mathias Emilio Pettersen.
Claude Vorilhon

Raël eli Claude Maurice Marcel Vorilhon (s. 30. syyskuuta 1946) on ufouskonto raëlilaisuuden ranskalainen perustaja ja johtaja. Hän toimi aiemmin laulajana ja autourheilutoimittajana. Jälkimmäiseen liittyen hän perusti oman Auto Pop -lehtensä, työskenteli testiajajana ja osallistui myös kilpoihin. Hän on julkaissut useita kirjoja.
Vorilhon väittää henkilökohtaisesti tavanneensa 13. joulukuuta 1973 ja sitä seuranneina päivinä ulkoavaruuden muukalaisen, jolta sai toimeksiannon levittää tämän sanomaa maailmalle. Vorilhon on nyttemmin kiertänytkin laajalti eri puolilla maailmaa ja käännyttänyt lukuisia ihmisiä perustamansa uskonnon jäseniksi. Hänen mukaansa toisen planeetan tieteilijät kehittivät kaiken elämän Maan päällä.
Vorilhon on myöntänyt useille henkilöille raëlilaisuuden Honorary Guiden arvon, mutta muiden muassa Michel Onfray on kieltäytynyt tarjotusta kunniasta vastalauseena kultille.
Vorilhonilta evättiin vuonna 2003 pääsy Etelä-Koreaan, minkä seurauksena monet eteläkorealaiset raelilaiset kokoontuivat protestoimaan päätöstä. Vorilhon on kohdannut myös muualla hankaluuksia johtuen varsinkin hänen kytköksistään Clonaid-"ihmiskloonausyhtiöön"; häntä ei esimerkiksi otettu asumaan Sveitsiin. Vorilhon on julkisuudessa puoltanut muun muassa muuntogeenistä ruokaa ja ihmiskloonausta.
Vorilhon oli ensimmäisessä avioliitossaan viidentoista vuoden ajan. Entinen vaimo on väittänyt kulttijohtajan tuhonneen niin hänen elämänsä kuin pariskunnan kahden lapsenkin elämät. Hän on sanonut, että mies harrasti avioliiton aikana kotonaan seksiä satojen sinne tuomiensa naisten kanssa. Vaikka raelilaiset kannattavat seksuaalista vapautta pitkälle, pedofilian he ovat tuominneet mielisairautena.
Petri Vehanen

Seuraura

Vehanen nousi kasvattajaseuransa Rauman Lukon liigajoukkueen ykkösmaalivahdiksi kaudella 2001–2002. Vuonna 2005 Vehanen siirtyi Ruotsin Elitserieniin, Mora IK:n joukkueeseen. Seuraavan kauden hän pelasi Venäjän Superliigassa HK Neftehimik Nižnekamskissa, kunnes palasi takaisin Lukkoon 2007. Marraskuussa 2009 hänet myytiin KHL-liigan Ak Bars Kazaniin, joka voitti kauden päätteeksi KHL:n mestaruuden Gagarin cupin. Kaksi ja puoli vuotta seurajoukkueessaan Kazanissa pelannut Vehanen siirtyi viiden vuoden sopimuksella takaisin Rauman Lukkoon keväällä 2012. Huhtikuussa 2013 tšekkiläinen KHL-joukkue Lev Praha ilmoitti tehneensä alustavan sopimuksen Vehasen kanssa. Kaudella 2013–2014 Vehanen valittiin KHL:n tähdistöotteluun, josta hän kuitenkin jättäytyi pois. Vehanen oli tärkeässä roolissa joukkueen edetessä KHL-finaaleihin. Kaudeksi 2014–2015 Vehanen siirtyi Saksan DEL-liigaan, Eisbären Berlinin joukkueeseen.
Vehanen lopetti uransa jääkiekkoilijana keväällä 2018.

Maajoukkueura

Vehanen oli vuoden 2008 MM-kilpailuissa Kanadassa maajoukkueen kakkosmaalivahtina ja oli maalilla yhdessä alkusarjan ottelussa. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Saksassa hän pelasi kolme ottelua. Vehanen oli kultaa voittaneen Suomen ykkösmaalivahti vuoden 2011 MM-kisoissa Slovakiassa, jossa hän torjui turnauksen parhaalla torjuntaprosentilla 95,4 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 1,24. Hän oli joukkueessa myös vuoden 2012 MM-kotikisoissa.
Harry Potter: Wizards Unite

Harry Potter: Wizards Unite on Nianticin ja WB Games San Franciscon kehittämä lisätyn todellisuuden mobiilipeli, joka sijoittuu J. K. Rowlingin kirjoittamien Harry Potter -kirjojen maailmaan. Niantic tiedotti pelin tulemisesta 8. marraskuuta 2017. Nianticin mukaan pelissä on mahdollista opetella loitsuja sekä löytää ja taistella erilaisia petoja vastaan.
Rugbyn SM-sarja

Rugbyn SM-sarja on rugby unionin korkein sarjataso Suomessa. Suomen rugbyliiton järjestämää kilpailua on pelattu yhtäjaksoisesti vuodesta 2002 lähtien. 
Sarja pelataan kesäkuukausina rugbymaalein varustetuilla nurmikentillä. Vuosina 2012 ja 2013 SM-sarjassa pelasi viisi joukkuetta kaksinkertaisen sarjan, jonka voittanut joukkue pääsi suoraan finaaliin pelaamaan 2. ja 3. sijojen keskinäisen semifinaalin voittanutta joukkuetta vastaan. Vuonna 2014 sarjajärjestelmä uusittiin kokonaan, ja mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kesken yksinkertaisena sarjana, jonka jälkeen pudotuspeleissä pelattiin semifinaalit ja finaalit. Uudet joukkueet sarjaan olivat Old Town Shamrocks (Porvoo), Vaasa Wolves, Kuopio Rugby Club, Pori Bombers ja Espoo Rugby Club. Vuonna 2015 Vaasa Wolves joutui luovuttamaan sarjapaikkansa pelaajaresurssien puutteiden vuoksi. 
Vuonna 2018 pelattavassa mestaruussarjassa on mukana kuusi joukkuetta. Uutena joukkueena sarjaan nousee virolainen Tallinna Kalev Rugby Club.
SM-sarjan alapuolella on kuuden joukkueen 1-divisioona, joukkueista yksi on SM-sarjaseuran kakkosjoukkue. Divisioonan runkosarjan neljä parasta pelaavat keskenään välierät, joiden voittajat pelaavat keskenään divisioonafinaalin, jonka voittaja nousee SM-sarjaan kaudelle 2019.

Dokumenttielokuva

Elokuvaohjaaja Mika Ronkainen seurasi kuvausryhmineen OYUS Rugby -joukkuetta, sen jäseniä ja pelejä Rugbyn SM-sarjassa vuonna 2007. Materiaalista leikattu elokuva Freetime Machos tuli Suomessa teatterilevitykseen maaliskuussa 2010.
Every Breath You Take: The Classics

Every Breath You Take: The Classics on rock-yhtyeen The Policen vuonna 1995 julkaistu kokoelma, joka sisältää yhtyeen tunnetuimmat hitit. Kokoelma sisältää kaikki Every Breath You Take: The Singles (1986) kokoelman kappaleet plus alkuperäisen version kappaleesta Don't Stand So Close To Me ja remix-version Message In A Bottlesta.
Silver Arrows

Silver Arrows (saksaksi Silberpfeile) oli saksalaisen lehdistön antama nimi Mercedes Benzin ja Auto Unionin kilpa-autoille vuosina 1934–1939. Myöhemmin nimeä käytettiin myös Mercedes-tallin autoista vuosina 1954–1955 ja uudestaan 2010.
Vuosikymmenten ajan jokaisella valtiolla oli perinteiset värit kilpa-autoissaan. Italialaisilla on nykyäänkin kuuluisa Rosso Corsan punainen, brittiläisillä vihreä, ranskalaisilla sininen jne.
Saksalaiset autot kuten Blizen Benz olivat valkoisia, kuten kolme Mercedestä, jotka ajoivat kolmoisvoittoon Ranskan GP:ssä 1914. Toisaalta vuonna 1922 Giulio Masetti ja 1924 Christian Werner voittivat Italian Targa Florion kilpailun punaisenvärisellä Mercedeksellä. Rudolf Caracciola voitti vuoden 1931 Mille Miglian kilpailun 200-hevosvoimaisella Mercedes Benz SSK -autolla, jota kutsuttiin Valkoiseksi Elefantiksi.
Tarinan mukaan Silver Arrowsin nimen alkuperä syntyi vahingossa. Vuonna 1934 Kansainvälinen moottoriurheilun hallitus asetti kyseisenä vuonna kilpa-autojen maksimipainoksi 750 kiloa renkaat ja polttoaine yhteenlaskettuna. Sanotaan että keväällä 1934 Mercedes Benz -tiimi asetti uuden Mercedes-Benz W25 -autonsa mitat tarkastukseen Nürburgringin Eifelrennenissä, se painoi 751 kiloa. Kilpailumanageri Alfred Neubauer ja kuljettaja Manfred von Brauchitsch väittivät heillä olleen idea raaputtaa maalit pois auton kyljestä keventääkseen painoa. Tarinan jatkon mukaan seuraavana päivänä kiiltävä hopeanvärinen alumiinikuori tutkittiin ja auto läpäisi tarkastuksen. Brauchitschin voitettua kilpailun 350-hevosvoimaisella autollaan syntyi nimi Silver Arrows legendan mukaan. Tarina kuitenkin ilmestyi vasta 1958 kun Neubauerin elämäkerta julkaistiin. Tarina ei kuitenkaan pidä paikkaansa, koska Eifelrennenissä käytettiin Formula LIbre -sääntöjä, eli kaikenlaiset autot olivat sallittuja.
Vuonna 1937 Mercedes Benz W125 moottori tuotti jo 646 hevosvoimaa. Silver Arrowsin Mercedes ja Auto Unionin autot kulkivat yli 300 kilometrin tuntivauhtia ja nopeusennätysmittauksissa jopa 400 kilometrin tuntivauhtia.
Kuuluisia Silver Arrowsilla kilpailleita kuljettajia ovat Rudolf Caracciola, Hermann Lang, Stirling Moss ja Juan Manuel Fangio. Nykyään Silver Arrowsin kuljettajista on elossa kaksi henkilöä. Paul Pietsch joka kilpaili Auto Unionilla ja Heinz Brendel, joka kilpaili Mercedeksellä.
Silver Arrowsin myötä tieautojen perinteinen väri periytyi muillekin. Saksalaisilla autoilla on perinteinen hopeanharmaa väri, Porsche ja BMW mieltävät valkoista väriä ja Audi käyttää hopean väriä Auto Unionin perinteenä.
Vuonna 1999 Le Mansin 24 tunnin ajoon osallistui seitsemän Silver Arrows -autoa. Kolme kuuluisaa Mercedes Benz CLR -autoa, kaksi Brittiläistä LM-GT1 Audi R&C -autoa ja kaksi Joest Racing LMP Audi R&R -autoa, jotka sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi ja neljänneksi.
Vuonna 2010 Ross Brawnin Mercedes GP -joukkue esitteli uudet hopeanväriset autonsa joilla talli kilpailee F1-sarjassa Nico Rosbergin ja Michael Schumacherin voimin.