google/wiki40b huggingface dataset:
Holger Petersen Dyggve

Holger Niels Petersen Dyggve, sukunimi vuoteen 1928 Petersen (11. kesäkuuta 1880 Maarianhamina – 5. syyskuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen romaanisen filologian professori.

Henkilöhistoria

Petersen Dyggven vanhemmat olivat lennätinpäällikkö Julius August Peter Petersen ja Anna Lovisa Holmberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 (Åbo samskola) ja valmistui filosofian maisteriksi 1903 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1925. Petersen Dyggve toimi opettajana helsinkiläisissä oppikouluissa 1904–1919. Hän oli Åbo Akademin saksan- ja ranskankielen lehtorina 1919–1920 ja toimi Helsingin nya svenska läroverketin johtajana 1920–1924 ja Helsingin ruotsalaisen normaalilyseon vanhempana lehtorina 1922–1938. Petersen Dyggve oli Helsingin yliopiston dosenttina 1925–1938 ja romaanisen filologian ylimääräisenä professorina 1938–1950. Hän oli Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1937. 
Petersen Dyggve oli naimisissa vuodesta 1907 Elsa Maria Ulrika Salénin (k. 1953) kanssa. Heidän poikansa Lars Erik Petersen Dyggve (s. 1908) oli lääketieteen ja hammaslääketieteen lisensiaatti.
Petersen Dyggve julkaisi oppikirjoja, toimitti ranskalais-ruotsalaisen sanakirjan sekä käänsi ruotsin kielelle ranskalaisen kirjailijan François Rabelais'n teoksia.
Southwark (Philadelphia)

Southwark on entinen kunta ja Philadelphian nykyinen kaupunginosa. Se on kaupungin vanhimpia alueita, ja sitä asuttivat alkuun erityisesti ruotsalaiset. Southwarkista tuli 1762 itsenäinen kuntansa, ja se oli suurimmillaan noin kolmen neliökilometrin laajuinen. Southwark ja muut Philadelphian piirikunnan alueet yhdistettiin 1854.
Asa Andō

Asa Andō (s. 24. huhtikuuta 1996 Asahikawa) on japanilainen alppihiihtäjä.
Andō sijoittui Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 suurpujottelussa 35:nneksi. Alppihiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2017 oltuaan 25:s.
Siri Kolu

Siri Kolu (s. 18. heinäkuuta 1972 Kouvola) on vantaalainen kirjailija ja teatteriopettaja. Koulutukseltaan Kolu on teatteri-ilmaisun ohjaaja ja teatteritaiteen maisteri.
Vuonna 2008 ilmestyi Kolun esikoisromaani Metsänpimeä. Syksyllä 2009 Kolu voitti kustannusosakeyhtiö Otavan ja Kinoproductionin järjestämän lastenromaani- ja elokuvakirjoituskilpailun tekstillään Me Rosvolat. Teos ilmestyi huhtikuussa 2010 ja voitti samana vuonna Finlandia Junior -palkinnon. Vuonna 2012 Kolu palkittiin teoksesta Otavan Kirjasäätiön Kaarina Helakisa -palkinnolla ja vuonna 2013 Väinö Riikkilä -seuran Laivakello-palkinnolla. Kirjan oikeudet on myyty 16 maahan (Alankomaat, Espanja, Iso-Britannia, Italia, Kiina, Korea, Norja, Ranska, Saksa, Serbia, Slovenia, Tanska, Ruotsi, Unkari, Venäjä ja Viro) ja sen pohjalta on tehty myös samanniminen elokuva ja näytelmä. Kirjasarjasta on myös kuunnelmalevyjä.
Kolu on kirjoittanut myös nuorten aikuisten romaaneja. Vuosina 2013 ja 2014 ilmestyi teospari Pelko ihmisessä ja Ihmisen puolella. Vuonna 2016 Kolun teos Kesän jälkeen kaikki on toisin valittiin lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Kolu on toiminut soveltavan draaman ja dramaturgian lehtorina, kouluttajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, esitysdramaturgina ja näyttelijänä sekä ollut muun muassa Ylioppilasteatterin jäsen. Kolu oli mukana luomassa elämyksellisen kirjavinkkauksen esityskonseptia Kirjallisuus-live. Next Libris -ryhmä vieraili kymmenillä kouluilla ja kirjastoissa draamallista kirjavinkkausta tekevien esitystensä kanssa.
Kolu on toiminut vuodesta 2013 valtion kirjallisuustoimikunnan puheenjohtajana.
Väinö Kankaanpää

Opiskelu

Ratsutilallisen poika Väinö Kankaanpää pääsi ylioppilaaksi Tampereen Reaalilyseosta vuonna 1899. Hän opiskeli ensin Mustialan maanviljeysopistossa, josta hän valmistui agronomiksi vuonna 1902. Eläinlääkäriksi hän valmistui 1908 Saksan Hannoverista. Väitöskirjaa hän siirtyi tekemään Leipzigiin ja väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi 1911. Väitöskirjan nimi oli Experimentelle Studien über das Vorkommen und die Lebendauer der Tuberkelbazillen im Käse. Kankaanpää jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1913 ja lisensiaattitutkinnon 1916. Samana vuonna hän väitteli filosofian tohtoriksi väitöskirjalla Experimentelle Studien über das Verhalten des Knochenmarkes bei verschiedenen Infektionen.

Työura

Heti valmistuttuaan Saksasta Kankaanpää sai lääkintöhallituksesta apulaiskonsulentin viran naudan tuberkuloosin vastustamiseksi. Vuosina 1914–1919 hän toimi Helsingin teurastuslaitoksen johtajana ja tämän jälkeen kaksi vuotta Valtion Eläinlääkintälaboratorion johtajana. Helsingin yliopiston kotieläinhygienian dosenttina Kankaanpää toimi vuosina 1921–1949. Vuonna 1921 hänestä tuli myös lääkintöhallituksen eläinlääkintäasiain asessori. Tuota virkaa hän hoiti vuoteen 1928, jolloin hänet nimettiin eläinlääkintäosaston päälliköksi. Kun kyseinen osasto siirrettiin Maatalousministeriöön, hän toimi osaston osastopäällikkönä 1930–1945 ja ylijohtajana 1945–1951 eläkkeelle jäämiseen saakka. Professorin arvonimi Kankaanpäälle myönnettiin vuonna 1940.
Kankaanpää johti työtä tarttuvien eläintautien vastustamiseksi. Hänen aikanaan Suomeen saatiin ensimmäinen yhtenäinen eläintautilaki, jonka avulla Suomi muun muassa vapautui ensimmäisenä Euroopassa naudan tuberkuloosista vuonna 1939 ja luomistaudista 1948. Kankaanpää oli taustavaikuttajana myös lihantarkastuslain (1922) ja maidontarkastuslain (1946) läpiviennissä. Hän oli Suomen vakituinen edustaja Pariisissa toimivassa kansainvälisessä eläintautitoimistossa OIE:ssä (Office International des Epizooties) vuosina 1925–1954. Kankaanpää julkaisi useita tutkimuksia eläintaudeista ja hygienian alalta.
Kankaanpään aloitteesta Valtion Eläinlääkintälaboratorio sai uuden rakennuksen vuonna 1937 Helsingin Hämeentien varteen. Samalla alueelle varattiin tontti Eläinlääketieteellistä korkeakoulua varten. Kankaanpää ajoi vahvasti koulun perustamista Suomeen, ja laki Eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta (1945) oli pitkälti hänen ansiotaan. Hän toimi korkeakoulun väliaikaisen hallituksen puheenjohtajana koulun aloittaessa myöhemmin toimintansa. Hän oli korkeakoulun ensimmäinen kunniatohtori vuonna 1958.

Suomen Eläinlääkäriyhdistys

Kankaanpää oli aktiivinen Suomen Eläinlääkäriyhdistyksessä. Hän toimi ensin yhdistyksen rahastonhoitajana, sitten sihteerinä ja vuosina 1921–1925 yhdistyksen puheenjohtajana. Kansainvälisen eläinlääkärikongressin jäsen hän oli vuodesta 1938.

Perhesuhteet

Kankaanpään vanhemmat olivat ratsutilallinen Karl Emil Kankaanpää ja Marjaana Ahlfors. Vuonna 1902 hän meni naimisiin Tyyne Anna Elin Maunulan kanssa. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1933. Toisen avioliiton Väinö Kankaanpää solmi vuonna 1947 Saimi Eliina Turusen kanssa.
Mongolian vaakuna

Mongolian vaakuna otettiin käyttöön 25. maaliskuuta 1992 kommunistihallinnon romahdettua. Siinä on paljon buddhalaisia symboleja, kuten dharmanrengas ja lootuksenkukka.
Hermival-les-Vaux

Hermival-les-Vaux on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 760 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Hermival-les-Vaux'n pinta-ala on 14 neliökilometriä.
Ricardo Zamora

Ricardo Zamora Martínez (21. tammikuuta 1901 Barcelona, Espanja – 8. syyskuuta 1978 Barcelona, Espanja) oli espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Ricardo Zamora oli jalkapallomaailman kuuluisin maalivahti maailmansotien välisenä aikana. Zamora syntyi vauraaseen perheeseen ja hänelle suunniteltiin lääkärin ammattia. Jalkapalloura alkoi koulujoukkueen maalivahtina, ja varsin pian Zamora tarttui paikallisen seuran Universitarin edustajien haaviin. Zamora teki ensiesiintymisensä Universitarin maalissa 13-vuotiaana koulupoikana. Jo kahden vuoden kuluttua hän siirtyi Espanyoliin, jonka riveissä voitti Katalonian-mestaruuden vuonna 1918.
Seuraavana vuonna Zamoran jalkapalloura näytti päättyvän ennen kuin ehti kunnolla alkaakaan: isänsä kuoltua hän joutui keskittymään lääketieteen opintoihinsa ja siirtymään jäähdyttelemään Barcelonan nelosjoukkueeseen. Barcelonan johto nosti hänet kuitenkin oitis ykkösmiehistöönsä, ja vuonna 1920 Zamora johti joukkueen cup-kilpailu Copa del Reyn voittoon. Samana vuonna hänet kutsuttiin Espanjan maajoukkueen kokoonpanoon Antwerpenin kesäolympialaisiin. 19-vuotiaan Zamoran torjunnat Antwerpenissä toivat yllätyshopeaa ja tekivät hänestä manner-Euroopan kohutuimman veräjänvartijan.
Zamora oli Espanjan maajoukkueen itseoikeutettu ykkösmaalivahti seuraavien neljäntoista vuoden ajan. Vuonna 1929 hän oli maalipuiden välissä, kun Espanja ensimmäisenä mannermaisena joukkueena kautta aikain voitti Englannin; Madridissa pelattu ottelu päättyi 4–3. Saavutusta korostaa entisestään vielä se, että Zamora pelasi täydet 90 minuuttia, vaikka oli murtanut rintalastansa kesken ottelun. Tuolloin ei vielä saanut suorittaa vaihtoja. Espanjan vastavierailussa Wembleylle vuonna 1931 Zamoralle osui harvinainen heikko päivä: isännät voittivat 7–1. Italian MM-kilpailuissa 1934 Zamora oli jälleen loistovedossa, kun Espanja löi Brasilian 3–1 ja pelasi isäntien kanssa tasan 1–1. Zamora joutui loukkaantuneena kuitenkin syrjään uusintaottelusta, joka päättyikin Italian voittoon. Hän pelasi urallaan yhteensä 46 ottelua Espanjan maajoukkueessa.
Espanjan kentillä Zamora voitti Barcelonassa toistamiseen cupin vuonna 1922 ja palasi sitten Espanyoliin, jonka johti cupin voittoon vuonna 1929. Kaudella 1928–1929 ensimmäistä kertaa pelatun Primera Divisiónin mestaruuden hän voitti kahdesti Real Madridissa, jonne siirtyi vuonna 1930 ennenkuulumattomalla 150 000 pesetan summalla. Zamoran ura maajoukkueessa ja Espanjan liigakentillä päättyi vuonna 1936 puhjenneeseen sisällissotaan.
Sisällissodan päätyttyä Zamora palasi kotimaahan ja ryhtyi valmentajaksi. Hän luotsasi Athletic Aviaciónin (nykyinen Atlético Madrid) liigamestariksi vuosina 1940 ja 1941, ja valmensi Espanjan maajoukkuetta lyhyen aikaa vuonna 1952. Espanjan jalkapallon varhaisvuosien suurimman tähden muistoa pitää yllä urheilulehti Marcan jakama vuosittainen Zamora-palkinto, joka luovutetaan La Liga -kauden parhaalle maalivahdille. Zamora äänestettiin World Soccer -lehden vuonna 1999 järjestämässä äänestyksessä 1900-luvun sadan parhaimman jalkapalloilijan joukkoon.
Raistamojärvi

Maantiede

Järven pinta-ala on 11,2 hehtaaria ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 200 metriä. Lännessä on laaja lahti ja etelässä toinen suojaisa lahti. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla lahden pohjukassa, josta saa alkuunsa 800 metriä pitkä laskuoja Vähä Latvajärveen.
Järven rantaviiva on 2,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Koillisessa rantaan laskee Paattikallioiden jyrkänne ja etelässä Raistamonvuorten kalliot. Paattikallioiden edessä on järven kolme saarta, jotka ovat pieniä luotoja. Pohjoisrannoilla on viisi loma-asuntoa, jonne johtaa metsätiet Suodenniemeltä.
George M. Cohan

George Michael Cohan (3. heinäkuuta 1878 Providence – 5. marraskuuta 1942 New York) oli yhdysvaltalainen teatterimusiikin säveltäjä, näyttelijä ja tuottaja.
Cohanin molemmat vanhemmat olivat vaudeville-näyttelijöitä, ja hän aloitti näyttelijänuransa jo lapsena esiintymällä vanhempiensa ja sisarensa Josephinen kanssa nimellä The Four Cohans (suom. Neljä Cohania).
Vuonna 1904 Cohan aloitti pitkän yhteistyön käsikirjoittaja Sam Harrisin kanssa. Heidän ensimmäinen tuotantonsa oli Little Johnny Jones, jossa Cohan näytteli. Näytelmästä tuli menestys ja sen kappaleista ”Yankee Doodle Boy” ja ”Give My Regards to Broadway” nousivat hiteiksi. Cohan ja Harris ohjasivat ja tuottivat lukuisia näytelmiä Broadwaylla. Heidän yhteistyönsä jatkui vuoteen 1919 asti.
Cohanin sävellys ”Over There” nousi kansalliseen suosioon vuonna 1917 Yhdysvaltojen liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan. Yhdysvaltain kongressi myönsi Cohanille mitalin kappaleen säveltämisestä vuonna 1936.
Cohanin suosio kääntyi 1920-luvulle tultaessa laskuun, mutta hän jatkoi näytelmien kirjoittamista vuoteen 1928 asti. Yhteensä hän osallistui urallaan yli 40 näytelmän tekemiseen joko tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana tai näyttelijänä. Hän näytteli 1930-luvulla myös elokuvissa.
Cohan kuoli New Yorkissa marraskuussa 1942. Samana vuonna ilmestyi hänen elämästään kertova elokuva Yankee Doodle Dandy, jossa Cohania esitti James Cagney.
New Yorkin Times Squarelle pystytettiin vuonna 1959 pronssinen Cohanin näköispatsas.
Frans I (Sisilia)

Frans I (14. elokuuta 1777 Napoli – 8. marraskuuta 1830 Napoli) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas vuosina 1825–1830.
Fransin vanhemmat olivat kuningas Ferdinand I ja tämän puoliso, Itävallan Maria Karoliina. Frans esiintyi nuorempana liberaalin ajatusmaailman kannattajana. Hän toimi isänsä neuvonantajana, kun koko hallitsijaperhe oli Napoleonin sotien aikana joutunut perääntymään Napolista Italian mantereelta Sisilian saarelle. Frans kannatti Sisilian säätykokouksen vuonna 1812 hyväksymää perustuslakia, joka oli muotoiltu brittiläisen parlamentaarisen mallin mukaiseksi. Perustuslain hyväksymisen jälkeen hänet nimitettiin sijaishallitsijaksi (vicario) Napoliin. Kuningas Ferdinand sai valtansa takaisin vuonna 1815, ja seuraavana vuonna Frans nimitettiin Sisilian kuvernööriksi. Carbonari-salaseuran vuonna 1820 johtaman vallankumouksellisen kansannousun jälkeen kruununprinssi Frans ryhtyi jälleen valtakunnan sijaishallitsijaksi ja kutsui koolle parlamentin, joka sai tehtäväkseen säätää uuden perustuslain. Hän vastusti Laibachin kongressin vuonna 1821 tekemää päätöstä, jonka nojalla itävaltalaiset joukot lähetettiin Napoliin kukistamaan vallankumous ja palauttamaan Bourbonien yksinvalta. Itävallan sotilaallisen väliintulon jälkeen hän oli muutaman vuoden syrjässä kuningaskunnan johdosta.
Kun Frans tuli isänsä kuoleman myötä hallitsijaksi 4. tammikuuta 1825, hän irtisanoutui aiemmasta liberaalista politiikastaan. Hallitsijana hän tuki Itävallan konservatiivista politiikkaa ja osoittautui jopa taantumuksellisemmaksi kuin isänsä. Hän lakkautti kansalliskaartin, pyysi Itävallan armeijan joukkojen oleskelua Napolissa jatkettavan vuoteen 1827 ja tukahdutti vuonna 1828 Cilentossa puhjenneen kapinan.
Frans I oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli keisari Leopold II:n tytär Klementina, jonka kanssa hän ei saanut poikia. Heidän tyttärestään Carolinasta tuli Berryn herttuan puoliso. Vuonna 1802 Frans meni toisen kerran naimisiin Espanjan kuningas Kaarle IV:n tyttären Maria Isabellan kanssa. Heidän poikansa oli Fransin seuraajaksi tullut Ferdinand II. Yksi heidän tyttäristään oli Espanjan kuningatar Maria Kristiina.
Koulutus Englannissa

Koulutus Englannissa koostuu yleissivistävästä ja ammatillisesta koulutuksesta sekä korkeakoulutuksesta, joita täydentävät aikuiskoulutus ja vapaa sivistystyö. 
Vanhemmilla on vapaus valita lapsilleen valtion rahoittama tai yksityinen koulu tai opettaa näitä kotona.

Yleissivistävä koulutus

Valtion rahoittama koulujärjestelmä on jaettu asteisiin ikävuosien mukaan: esiopetusta annetaan 3-5 vuotiaille, alkeisopetusta (primary education) 5-11 vuotiaille, yläkoulu (secondary education) on 11-16-vuotiaille. Ensimmäinen valtakunnallinen koe matematiikassa ja äidinkielessä suoritetaan kuudennen kouluvuoden jälkeen. Laajempi päättökoe, General Certificate of Secondary Education (GCSE), suoritetaan 16-vuotiaana. Kahden vuoden lukiota vastaavien opintojen jälkeen tulee ylioppilaskirjoituksia vastaava A-levels, joka on pohjana yliopistoon pyrkimiseen. 
Oppivelvollisuus päättyy 16. ikävuoteen, mutta 18-vuotiaaksi asti pitää olla joko opiskelemassa, työharjoittelussa tai kansalaisjärjestöjen vapaaehtoistoiminnassa. 
Vuoden 2015 PISA-kokeissa Englanti oli matematiikassa sijalla 22, äidinkielessä sijalla 27 ja luonnonstieteissä sijalla 15.

Ammatillinen koulutus

GCE-tutkinnon jälkeen opintojaan voi jatkaa ammatillisisessa koulutuksessa joko  further education college- ja tertiary college- nimisessä oppilaitoksessa tai oppisopimuskoulutuksessa. Näiden opintojen päätteeksi ammatillinen osaaminen osoitetaan näyttökokeella. Voi myös suorittaa soveltavan GSCE- tai A-levels-tutkinnon, ja jatkaa sitä korkea-asteelle.

Korkeakoulut

Englannissa sijaitsee kaksi englanninkielisen maailman vanhinta yliopistoa: Oxfordin ja Cambridgen yliopistot, jotka ovat nykyään myös maan kaksi parasta ja arvostetuinta yliopistoa. Ne ovat varsin elitistisiä: valtaosa opiskelijoista tulee varakkaista perheistä maan eteläosasta. Koko maassa 93,5 prosenttia oppilaista käy julkisin varoin kustannettua koulua, mutta Oxfordin opiskelijoista heidän osuutensa on 60%.
Yhteensä maassa on yli sata yliopistoa, jotka ovat yleensä hyvin itsenäisiä ja joilla on paljon päätäntävaltaa antamaansa opetukseen. Yliopistoissa on käytössä lukukausimaksut, joiden maksamista valtio kuitenkin tukee myöntämällä opiskelijoille lainaa. Vuonna 2013 korkein mahdollinen lukuvuosimaksu nostettiin huomattavasti 9000 puntaan. Vuonna 2018 maksimi on 9250 puntaa.
Englantilaisnuoret pyrkivät yliopistoon tavallisesti 18-vuotiaina ja hakuprosessin takia monet myös aloittavat opinnot tuolloin. Perustutkinto eli ”Bachelor’s degree” on tavallisesti kolmivuotinen. Maisterin tutkinto suoritetaan tyypillisesti erikseen, ja niiden lukukausimaksut ovat myös korkeammat. Maisterin tutkinnon suorittaminen kestää normaalisti vuoden.
Artemis Fowl: Ikuisuuskoodi

Juoni

Artemis Fowlin isä on toipumassa parhaillaan Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa viruttuaan vuosia Venäjän mafian vankina ja Artemiksen pelastettua hänet. Hänen luonteensa on muuttunut ja hän aikoo lopettaa kaikki Fowlin suvun rikolliset toimet. Artemis päättää kuitenkin vielä viedä loppuun erään hämäristä hankkeistaan, johon liittyy hänen keijuilta kaappaamansa huipputekniikka. Hän on nimittäin kehittänyt supertietokoneen, Kuution, jolla voi ohjata ja hallita kaikkea vakoilusatelliiteista sotilaslasereihin. Artemis joutuu kuitenkin ison ongelman eteen: kunnianhimoinen ja suuruudenhullu amerikkalainen liikemies, Jon Spiro kaappaa laitteen tullakseen koko maailman valtiaaksi. Artemiksen täytyy saada laitteensa takaisin – keinoja kaihtamatta. Niinpä hän pyytää keijujen apua taistelussa Spiroa ja tämän kätyreitä vastaan. Keijut suostuvat, sillä uhkaa kuution vääriin käsiin joutuminen heitäkin. Artemis kumppaneineen tunkeutuu Spiron päämajaan Chicagossa. He näyttelevät purkavansa koodia ja tuhoavansa tietokoneen, mutta oikeasti naruttavat Spiroa.
Rautamuodostuma

Rautamuodostumat (engl. Banded Iron Formations, BIF) kivissä ovat hapettunutta rautaa, yleensä 3 000–1 800 miljoonaa vuotta vanhoja. Niitä on erilaisissa kivilajeissa, joissa on rautaa ja serttiä. Näissä malmeissa on ohuita rautajuovia ja niukasti rautaa sisältäviä hyvin ohuita juovia. Ne ovat syntyneet yhteyttävien syanobakteerien vapauttaessa rautaa hapettavaa happea ilmakehään tai rautaa hapettamaan kykenevien bakteerien toiminnan tuloksena. Hapettunutta piipitoista rautaa pidetään yhtenä osoituksena muinaisesta happea tuottavasta mikroskooppisesta elämästä. Takoniitti on myös hapettunutta rautaa.
Margareta Högman

Margareta Högman (16. marraskuuta 1786, Pohjois-Ii – 3. maaliskuuta 1849, Joutsa) oli Itä-Hämeessä ja Etelä-Savon länsiosassa vaikuttaneen kristillisen herätysliikkeen, nk. ystäväliikkeen, hengellinen johtaja ja keskushahmo 1810-luvulta alkaen kuolemaansa saakka. Hänen isänsä oli seppä Jaakko Högman.
Ystäväliikeen uskonkäsitys oli sisäistä elämää ja elämän pyhitystä viljelevää rakastavaa kristillisyyttä, joka sai ulospäin suuntautuvia diakonisia, kulttuurisia ja sivistyksellisiä muotoja. Siihen, että liikkeessä luotettiin "sanaan" ja sen itse lukemiseen, Matthias Akiander – 1800-luvun uskonnollisten liikkeiden ensimmäinen historioitsija – näkee olennaisesti perustuvan ystäväliikkeen erityisen hengen ja toiminnan eetoksen. Akianderin mukaan liikkeeseen kuuluneet ahkeroivat sekä sisällisessä että ulkonaisessa ”siisteydessä ja hiljaisuudessa, ei sillä mitään ansaitaksensa, vaan Jumalan sanassansa käskemisen ja kristillisen ihmisen velvollisuuden vuoksi". Ystäväliikkeen käytäntöön kuuluivat säännölliset rukoushetket, elämäntapojen siisteys ja raittius, luku- ja kirjoitustaidon vaaliminen, sairaiden, köyhien ja ahdistuneiden auttaminen, sielun- ja mielen hoito. Ystäväliike joutui määrittämään uskonkäsitystään suhteessa muihin ajan herätysliikkeisiin, etenkin Paavo Ruotsalaisen herännäisyyteen ja Henrik Renqvistin rukoilevaisuuteen – ja haastetuksi myös pitkiin herännäisoikeudenkäynteihin. Margareta Högmanin kirjoittamaksi mainittua arkkivirttä O Jumalan Karitza (1831/1834) painettiin 1800-luvun kuluessa lukuisia kertoja eri versioina.
”Puron lailla, joka kuivia partaitansa kostuttaen virtaa kohinatta eteenpäin, tämä liike on kaikessa rauhassa tyydyttänyt hätääntyneiden sielujen hengellistä janoa. Muut seudut ovat sen sisäistä elämää tuskin huomanneetkaan.” (Matthias Akiander, 1863)

Muuta

Joutsan hautausmaalla on Margareta Högmanin hautamuistomerkki (1930).
Pehr Vilhelm Wargentin

Pehr Vilhelm Wargentin (11. syyskuuta 1717 – 13. joulukuuta 1783) oli oman aikansa tunnetuimpia ruotsalaisia tähtitieteilijöitä. Hän keskittyi Jupiterin kuiden tutkimiseen. Lisäksi hän on kehittänyt Ruotsi-Suomen väestötilastoa sekä julkaissut lukuisia tutkimuksia myös geofysiikan alalta. Hänen mukaansa on nimetty yksi kuun kraattereista.
Sukujuuriltaan Wargentin kuului turkulaiseen, alun perin Saksasta kotoisin olevaan kauppiassukuun. Hänen setänsä oli Joachim Wilhelminpoika Wargentin ja tätinsä Anna Wargentin oli pietistijohtaja Petter Schaeferin vaimo. Pehr Vilhelmin isä oli kirkkoherra Wilhelm Wilhelminpoika Wargentin.
Cristoforo Buondelmonti

Matkailua Kreikan saaristossa

Buondelmonti matkusti yhteensä seitsemän vuotta Välimerellä. Rodoksen saari toimi hänen ”tukikohtanaan”. Vuonna 1415 Buondelmonti lähti kiertelemään Egeanmerelle. Hän vieraili erilaisten laivojen, jopa merirosvolaivojen, mukana muun muassa Kreetalla vuonna 1415, Ándroksella ja Ímbroksella vuonna 1419 sekä Athoksella. Kreetan saarella hän vietti miltei 11 viikkoa. Kreetalle hän palasi vielä vuosina 1417 ja 1418. Ollessaan kerran matkalla Rodokselta Chíokselle, haaksirikkoutui Buondelmonti matkakumppaneineen autiolle Foúrnoin saarelle. Buondelmonti palasi takaisin Rodokselle vuonna 1420. Vuonna 1422 tai toisen lähteen mukaan jo vuonna 1420 Buondelmonti kävi Konstantinopolissa. Hän palasi jälleen vuonna 1423 Rodokselle. Buondelmonti jatkoi matkailua saaristossa, kunnes vuonna 1430 hän kuoli.
Buondelmonti kirjoitti Rodoksella matkoistaan teoksen, joka tunnetaan nimellä Librum insularum Archipelagi. Hän lähetti käsikirjoituksen vuonna 1422 italialaiselle kardinaali Giordano Orsinille. Kuitenkaan käsikirjoitusta ei julkaistu vielä pitkiin aikoihin ja sitä kopioitiin 1400- ja 1500-lukujen aikana useita kappaleita. Vasta vuonna 1824 sveitsiläinen Gabriel Rudolf Ludwig von Sinner julkaisi teoksen.
Annelies Törös

Annelies Törös (s. 6. maaliskuuta 1995 Antwerpen) on belgialainen missi ja vuoden 2015 Miss Belgia. Hän osallistui saman vuoden Miss Universum -kilpailuun sijoittuen viidentoista parhaan joukkoon. Hänen äitinsä on belgialainen ja isä unkarilainen.
İsmayıllın piirikunta

İsmayıllın piirikunta (azer. İsmayıllı rayonu, ven. Исмаиллинский район, Ismaillinski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1931 perustetun piirin pinta-ala on 2074 neliökilometriä. Asukkaita on 79 900 henkeä (vuonna 2010).
İsmayıllın piirikunta sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Quban, idässä Şamaxın ja Ağsun, etelässä Kürdəmirin ja Göyçayn sekä lännessä Qəbələn piireihin.
Piirin keskus on İsmayıllın kaupunki. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Lahıcin ja Basqalin taajamat. Kuntia on 67 ja kyliä 106. Kaupunkiväestön osuus on 21,8 % (vuonna 2010). 
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 86,3 % on azereja, 10,2 % lezgejä, 2,6 % venäläisiä ja 0,6 % kurdeja. Aikaisemmin seudulla oli myös huomattava armenialaisvähemmistö (9,9 % vuonna 1959).
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, vihannesten, perunan ja hedelmien viljelyyn sekä karjan- ja siipikarjan hoitoon. Lisäksi on elintarviketeollisuutta, matonkutomoja ynnä muuta. Myös matkailua on pyritty kehittämään. İsmayıllın kautta kulkee Qaramaryəmin ja Şəkin välinen kestopäällystetty maantie.