google/wiki40b huggingface dataset:
Ruotsin kuninkaallinen taideakatemia

Ruotsin kuninkaallinen taideakatemia (ruots. Kungliga Akademien för de fria konsterna, FrKA, usein myös Konstakademien) on yksi Ruotsin kuninkaallisista akatemioista. Se sijaitsee Tukholmassa. Akatemian perusti kuningas Kustaa III vuonna 1773. Akatemiaa edelsi vuonna 1735 perustettu Kuninkaallinen Piirustusakatemia.  
Taideakatemia on itsenäinen järjestö, jonka tehtävänä on tukea maalaustaidetta, kuvanveistoa, arkkitehtuuria ja muita kuvataiteita. Taideakatemiassa on myös koulutettu linnoitusupseereita. Vuonna 1978 akatemiasta irrotettiin omaksi instituutiokseen Kuninkaallinen taidekorkeakoulu (Kungliga konstghögskolan). Taidekorkeakoulu on Ruotsin kulttuuriministeriön valvonnassa.
Ensimmäiset naiset tulivat kouluun ylimääräisinä opiskelijoina vuonna 1847.
Taideakatemia on toiminut vuodesta 1775 Tukholman Norrmalmilla samassa talossa. Rakennus tunnettiin alun perin Sparren palatsina, koska sen rakennutti ylikuvernööri Axel Sparre vuosina 1671–1672. Talon on suunnitellut Nicodemus Tessin vanhempi. Se jouduttiin rakentamaan uudelleen vuonna 1751 tapahtuneen tulipalon jälkeen. Talon omistanut valaja Gerhard Meyer lahjoitti sen 1775 taideakatemialle. Rakennusta muutettiin 1841–1847 Fredrik Blomin ja 1893–1897 Erik Lallerstedtin suunnitelmien mukaan. Viimeisimpien muutosten jälkeen rakennus sai nykyisen uusrenessanssityylisen ilmeensä.

Agré

Taideakatemiassa opiskelleelle saatettiin myöntää agré (ranskan sanasta agréer ’valtuuttaa, hyväksyä’) vuoteen 1887 asti. Se oli taideakatemian jäsenyyttä arvossa seuraava arvonimi. Agrén myöntäminen tarkoitti, että opiskelija oli valmistunut taiteilijaksi ja sai mahdollisuuden opiskella ulkomailla akatemian tuella. Suomesta lähteneille agré myönnettiin ainakin Erik Cainbergille, R. W. Ekmanille ja Aleksander Lauréukselle.
Pontus Wernbloom

Ammattilaisura

Wernbloom aloitti ammattilaisuransa göteborgilaisessa IFK Göteborgissa vuonna 2005. Hän siirtyi AZ Alkmaariin heinäkuussa 2009 ja TsSKA Moskovaan tammikuussa 2012. Alkmaarista siirtyi Moskovaan samalla toinen ruotsalainen keskikenttäpelaaja Rasmus Elm.
Wernbloom on edustanut Ruotsin A-maajoukkuetta 51 kertaa ja tehnyt kaksi maalia. Hän oli joukkueen kokoonpanossa vuoden 2012 EM-kilpailuissa.
Ruokailuväline

Käyttötavat

Haarukkaa, lusikkaa ja syömäpuikkoja käytetään ruokailussa pääasiallisesti ruoan siirtämiseen (usein lautaselta) suuhun. Haarukkalla tai lusikalla tämä voidaan suorittaa nostamalla ruokailuvälineen leveällä osalla ruokakappaletta Sen lisäksi haarukalla voidaan myös sitä ennen keihästää kappale sen nostamiseen suuhun. Lusikat soveltuvat parhaiten nestemäisen ruoan, kuten keiton, syömiseen, kun taas haarukoita voidaan käyttää kiinteämpien ruokalajien siirtämiseen. Syömäpuikkoja käytetään kahden puikon pihtiotteella. Syömäpuikkoja ei täten voida käyttää nestemäisen ruoan syömiseen.
Veitsen käyttötarkoitus ruokaillessa on pääasiallisesti ruoan pilkkominen paloihin, jotka ovat sopivan kokoisia suuhun laitettaviksi ja pureskeltaviksi. Tämä tapahtuu liikuttamalla veitsen terää sahaten painaen sitä samaan aikaan alaspäin. Silloin haarukkaa voidaan käyttää apuna ruoan pitämiseen paikallaan. Veistä on mahdollista myös käyttää ruoan keihästämiseen ja suuhun siirtämiseen samaan tapaan kuin haarukkaa, mutta tämä ei kuulu hyviin pöytätapoihin.

Valmistusmateriaalit

Useimmiten ruokailuvälineet valmistetaan ruostumattomasta teräksestä tai muovista. Historiallisesti ruokailuvälineet on valmistettu hopeasta ja (etenkin Suomessa) puusta. Nykyään suurin osa länsimaisista ruokailuvälineistä tehdään ruostumattomasta teräksestä. Kuitenkin halvat, kertakäyttöiset ruokailuvälineet, joita käytetään esimerkiksi pikaruokaravintoloissa tai lentokoneissa, voidaan valmistaa myös muovista, jolloin säästetään valmistuskustannuksissa. Muovin aiheuttamat ympäristöongelmat johtivat siihen, että Euroopan unioni vuonna 2018 kielsi monet muoviset välineet kuten pillit ja aterimet.

Historia

Vanhimmaksi aterimeksi arvellaan veistä. Alkuperä voidaan johtaa kivikaudelle, jolta on löydetty teräväreunaisia työkaluja. Syömäpuikkojen keksimisen oletetaan ajoittuvan 5 500 vuotta eaa. Kaksiteräisistä veitsistä luovuttiin keskiajalla. Monet afrikkalaiset ja aasialaiset kansat syövät vielä sormin. Lusikat muuttuivat kolmionmallisista pyöreäpesäisiksi 1700-luvulla. Ruostumattoman teräksen keksiminen 1913 johti siihen, että kiiltävistä ja kestävistä metallisista aterimista tuli halpoja, kun sitä ennen käytetty metalli oli ollut muiden muassa hopea.
Mustamangabi

Tuntomerkit

Mustamangabin päässä on korkea, terävähuippuinen karvatupsu, ja korvat ovat osittain pitkän, harmaanruskean poskiparran peitossa. Turkki on väriltään musta. Uros on vain hieman naarasta suurempi, ja painaa noin 10 kg.

Ääntely

Mangabin huuto kuulostaa korkealta ulvonnalta.

Levinneisyys

Mustamangabia tavataan Länsi-Afrikassa Nigerian kaakkoisosasta Angolan koillisosaan ja Itä-Afrikassa Ugandasta Länsi-Tansaniaan asti.

Elinympäristö

Mustamangabi elää enimmäkseen sademetsien puissa, mutta pysyttelee oksiston alaosissa eikä mene puiden latvoihin.

Ravinto

Ravinto koostuu nuorista versoista, hedelmistä, lehdistä ja lisäksi myös vähäisissä määrin hyönteisistä ja linnunmunista.
Alastaipale

Alastaipale on eteläisin Ähtärin kaupunkiin kuuluvista kylistä, ja sijaitsee kantatie 68:n varrella.

Kylätoiminta

Kylän sydän ja yhteinen kokoontumispaikka on entinen koulurakennus, joka sijaitsee kylän keskellä.

Elinkeinoelämä

Elantonsa asukkaat saavat monesta eri lähteestä, mutta edelleen maa- ja metsätalous ovat tärkeitä tulonlähteitä kylässä. Alastaipaleella on useampia maatilamatkailuyrityksiä, kuten Mikon Majat ja Vasikkaniemen Erä- ja lomamökit. Mikon Majojen yhteydessä on myös Ratsastajaliiton luokittelema ratsastustalli ja maneesi, jossa on noin kymmenen erirotuista hevosta ja ponia turistien ja harrastajien käytössä. Vuonna 1998 valmistui maastoratsastusrata. Muuta yritystoimintaa Alastaipaleella edustavat hierontahoitola, autokorjaamo, luontomatkailuyrittäjä, koneurakoitsija, kuorma-autoilija, lämpöyrittäjä sekä tilitoimisto.

Historiaa ja sijainti

Ensimmäiset alastaipalelaiset olivat Pietari Pietarinpoika ja Pietari Olavinpoika Pakari jotka asettuivat asumaan vuonna 1556. Vuonna 1586 pidettiin ensimmäinen kyläkokous.
Pakarinjoki on kautta historian on ollut tärkeä kulkuväylä ja yksittäinen tulonlähde. Se on ollut tärkeä lohijoki ja siinä on lisääntynyt oma kirjolohikanta. Oma lohikanta katosi vuonna 1938, kun joki perattiin. Joki muuttui perkauksen myötä kohisevista koskista tuskin havaittaviksi virtauksiksi ja kapeikot venyivät uittokelpoiseksi ränneiksi tukinuittoa varten. Kyläläisille tukinuitto on tarjonnut merkittävän lisäansion. Viimeisimmät tukit on uitettu 50- luvulla pakarinjoen kautta Soininkylään. Joki on kunnostettu entiselleen ja on nykyisellään jälleen hyvä lohijoki.
Alastaipaleelle valmistui oma koulu vuonna 1926. Sitä ennen alastaipalelaiset kävivät koulunsa Peränteellä, Virtain Killinkoskella tai kiertolaiskoulussa.
Satu Kähkönen

Satu Iines Maria Kähkönen (s. 14. helmikuuta 1996 Siilinjärvi) on suomalainen ultrajuoksija. Hänellä on Suomen-ennätykset alle 23-vuotiaiden sarjassa 6 tunnin, 12 tunnin ja 100 kilometrin juoksuissa.
Bristolin piirikunta (Rhode Island)

Bristolin piirikunta (engl. Bristol County) on piirikunta Yhdysvaltain Rhode Islandin osavaltiossa. Se on perustettu vuonna 1747. Vuoden 2010 väestönlaskennassa piirikunnan asukasluku oli 49 875. Sen pinta-ala on noin 116 neliökilometriä, josta vettä on noin 52 neliökilometriä. Asukastiheys on 779 as./km².
Tobol

Pääuoma

Joen lähteet sijaitsevat Turgain ylätasangolla (ven. Тургайское плато) ja se virtaa sieltä 1591 kilometriä kunnes se yhtyy Irtyšjokeen 643 kilometriä . Yläjuoksulla joki virtaa Qostanayn alueella Kazakstanissa keskijuoksulle asti. Siellä se ylittää valtiorajan ja siirtyy Venäjällä Kurganin ja Tjumenin alueille, missä se virtaa Länsi-Siperian alangolla kohti koillista. Alangolla joki alkaa mutkitella muodostaen paikoin makkarajärviä. 
Suurimmat Tobolin sivujoet ovat Ui, Iset, Tura ja Tavda, jotka yhtyvät jokeen vasemmalta, ja Ubagan, joka yhtyy siihen oikealta. Tobolin varrella sijaitsevat Lisakovskin, Rudnyin, Qostanayn, Kurganin ja Jalutorovskin kaupungit. Lähellä joen suuta sijaitsee Tobolskin kaupunki. Joki on liikennöintikelpoinen Irtyškistä alkaen 437 kilometrin matkalta ylävirtaan päin, mikä on noin neljäsosa Tobolin pituudesta. Yläjuoksulla harrastetaan esimerkiksi koskenlaskua. Tobolin vesireitti jatkaa Irtyšin jälkeen yhtymällä Objokeen ja Ob laskee lopuksi Obinlahteen, joka sijaitsee Pohjoisen jäämeren Karanmeressä .

Vuodenajat ja virtaamat

Toboljoki virtaa Siperiassa arovyöhykkeellä ja sen alajuoksu yhtyy Irtyšjokeen metsäaron alueella. Toboljoen valuma-alueella vallitsee Uralvuorten itäpuolella mannermainen ilmasto ja siellä sataa kausiluonteisesti alkukesästä alkaen enemmän, mutta sitten syksyllä vähemmän. Jokeen päätyvästä vedestä suurin osa saadaan  keväällä lumen sulamisesta. Keväällä onkin joessa eniten vettä ja joen vedenpinta alenee kesän aikana Toboljoen sivujoissa lähes olemattomaksi. Kevättulva alkaa yläjuoksulla huhtikuun puolivälissä ja päättyy kesäkuun puolivälissä. Alajuoksulla tulvakausi loppuu elokuun alussa. Ilmasto on hieman kosteampaa joen alajuoksulla, missä sademäärät ovat vastaavasti suuremmat. Talvella joki on jäässä. Se jäätyy lokakuun ja marraskuun vaihteessa ja jäät lähtevät huhtikuun loppupuoliskolla tai toukokuun alussa.
Eräs virtaaman mittauspiste sijaitsee keskijuoksulla 898 kilometriä Tobolin suusta, missä keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 26,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Tobolin suulla keskivirtaama on 805 m³/s, keskialivirtaama (MNQ) 348 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) 6 350 m³/s. Veden keskimääräinen sameus ilmaistaan kiintoaineen määränä vedessä ja se on Tobolilla 260 grammaa kuutiometrissä. Vesi kuljettaa kiintoainetta mukanaan 1 600 tonnia vuodessa.
Black Hawk Statue

Black Hawk Statue (suom. 'Mustan Haukan patsas') tai The Eternal Indian (suom. 'Ikuinen Intiaani') on 14,6 metriä korkea patsas Lowdenin osavaltionpuistoissa Oregonin kaupungissa Yhdysvalloissa. Patsasta alettiin rakentaa vuonna 1908, ja se valmistui vuonna 1911. Patsaan suunnitteli Lorado Taft yhdessä opiskelijoidensa ja Eagle's Nest Art Colony -taiteilijakommuunin kanssa. Patsas esittää Mustaa Haukkaa, saukkien johtajaa.
Janet Sawbridge

Janet Ann Sawbridge (s. 1947 Birmingham) on entinen brittiläinen jäätanssija, myöhemmin valmentaja ja vaikuttaja. Hän oli alun perin Gladys Hoggin oppilas Birminghamin luistelukoulussa, myöhemmin Queens Ice Clubissa. Janet Sawbridge saavutti urallaan lukuisia Britannian mestaruuksia ja jäätanssissa jopa maailmanmestaruuspronssia vuosina 1964 ja 1968 joskin eri parien kanssa. Euroopanmestaruuskisoista hänellä on jopa hopeaa. Myöhemmin Janet on toiminut menestyksellisesti valmentajana.
Erityisesti Janet Sawbridge muistetaan pitkästä urastaan jäätanssissa, jossa hän saavutti kansainvälistä menestystä 12 vuoden ajan. Hänen parinaan 1962 - 1965 oli David Higginbottom, 1965 – 1969 Jon Lane sekä 1970 – 1974 Peter Dalby. Hänen MM-pronssinnsa tulivat siis Higgsin ja Lanen kanssa.
Valmentajana Janet Sawbridge toimii edelleen. Hänen suurimpia saavutuksiaan tällä saralla on Jayne Torvill – Christopher Dean -parin luotsaaminen maailmanmestaruuteen. Hän johdatti parin myös olympiakultaan Sarajevossa 1984, mutta sen jälkeen pari vaihtoi valmentajaa.
ABC-piirustuskoulu

ABC-piirustuskoulu oli vuonna 1937 perustettu kirjeopisto, joka toimi Helsingistä käsin. Unto Pusa oli kirjekoulun johtajaopettajana vuosina 1946-1966. Kirjekurssi oli varsin suosittu, ja monet myöhemmin taiteilijoina tunnetuksi tulleet hankkivat ensimmäiset oppinsa sen avulla. Kurssia ovat käyneet muun muassa Kauko Lehtinen, Rafael Wardi ja Simo Hannula. ABC-piirustuskoulu ja Linguaphone-kielikoulu olivat mainostoimisto Erva-Latvalan perustamia ja sen omistuksessa vuosina 1941–70.
ABC-piirustuskoulun opetus perustui pariisilaisen Ecole A.B.C. de Dessin -nimisen, myös kirjekurssina toimineen koulun menetelmiin. Kurssi oli kolmen vuoden pituinen. Siihen sisältyi 12 kirjettä tehtävineen, jotka lähetettiin kouluun palautetta varten. Pyrkimyksenä oli opastaa oppilaita taiteen ymmärtämisessä ja piirtämisen tekniikassa. Taitojen soveltamista käyttötaiteeseen rohkaistiin ja mukana oli muun muassa mainospiirtämiseen liittyviä tehtäviä. Muun hyödyn ohella toivottiin, että piirtämisestä tulisi hauska ja terveellinen harrastus, joka  opettaa näkemään luonnon uudella tavalla. 
Tehtävät johdattelivat usein havainnosta piirtämiseen. Oppilaita kehotettiin toistuvasti piirtämään suoraan luonnosta niin muotokuvia, maisemia kuin eläimiä ja muuta ympärillä näkyvää, ja kehotettiin välttämään kirjeiden kuvituksen kopioimista, oli se sitten tietoista tai tiedostamatonta. Näkemisen taitoa harjoitettiin muun muassa piirtämällä aihe ensin tarkoin havainnon mukaan ja sen jälkeen muistista. Kurssiin liittyi vihkosia ja kirja, joihin oli koostettu monipuolisesti tietoa taiteesta, taiteen tekemisen filosofiasta, sommittelusta, tekniikoista ja eri taiteilijoista. Oppilaita kehotettiin myös käymään taidenäyttelyissä ja tutustumaan taidehistoriaan, sekä perustamaan taideyhdistyksiä eri puolille maata. Mukana oli valmis ehdotus yhdistyksen säännöiksi.
Länsiletto

Merenkulun ohjauslaitteet Länsiletossa

Saarella on vierekkäin kaksi merenkulun ohjauslaitetta, kaksivärinen betoninen sektoriloistotorni ja teräsristikkomaston varaan nostettu linjataulu. 
Saaren korkeimmalla kohdalla sijaitseva majakaksi usein luultu sektoriloistotorni on nelikulmainen betoninen torni, jonka huipulla on Hailuodon pohjoispuolitse Ouluun johtavan laivaväylän linjaloisto. Tornin väylälle näkyvä seinä on punainen, muut ovat valkoisia. Ollessaan linjassa Luodeleton saaren itäkaakkoispuolella Luodematalan matalikolla sijaitsevan linjataulun kanssa Länsileton loisto opastaa laivoja mereltä Oulun satamiin.
Loistotorni on rakennettu vuonna 1930 ja se on korjattu vuonna 1979. Noin 16,5 metriä korkean tornin huipulla olevan loistolaitteen valon korkeus merenpinnasta on 19,3 metriä ja kantomatka 9,0 meripeninkulmaa eli 16,7 kilometriä. Loisto näyttää valkoista kestovilkkua sektorissa, jonka rajat ovat mereltä loistoa kohti katsottaessa kompassisuunnissa 059°—065°. Valotunnuksen kesto on 2 s + 6 s, eli valo on sytytettynä yhtämittaisesti kaksi sekuntia kahdeksan sekunnin jaksoissa.
Loistotornin rinnalla on linjataulu 33 metrin korkuisessa teräsristikkomastossa. Linjataulun väylän puoleinen eli pohjoinen sivu on punainen ja siinä on keltainen pystyraita. Linjataulun valon korkeus on 35,3 metriä, ja valotunnuksena on väylän suuntainen valkoinen kestovilkku 2 s + 6 s, eli valo on sytytettynä yhtämittaisesti kaksi sekuntia kahdeksan sekunnin jaksoissa. Merkki toimii Oulun–Kemin 10 metrin väylän takamerkkinä, etumerkki on pohjoisessa Nimettömän saaressa sijaitseva linjataulu.
G-Dragon

Filmografia

무한상사 (Muhan Company) toimitusjohtaja Kwon (2016)
Simo Vuorilehto

Simo Sakari Vuorilehto (s. 8. elokuuta 1930 Savonlinna) on vuorineuvos ja Nokian entinen pääjohtaja. Nokiassa hän toimi kakkosmiehenä 1980-luvulla, ja Kari Kairamon kuoltua vuonna 1988 hän nousi neljän vuoden ajaksi pääjohtajaksi ennen eläkkeelle jäämistään.
Hän kuului ERTI:n (”Euroopan teollisuusjohtajien pyöreä pöytä”) jäsenistöön 1989–1992.

Ura kriisiyhtiö Nokiassa

Lähdekirjallisuudessa Simo Vuorilehto mielletään hyvin erilaiseksi johtajaksi kuin edeltäjänsä Kairamo. Häntä pidetään vanhan polven teollisuusjohtajana, joka ei uskonut kulutuselektroniikan nousuun. Suomen valtio oli myynyt Televan osake-enemmistön Nokialle 1980 luvulla. Nokian ajauduttua kriisin partaalle 1980-luvun lopussa rupesi Vuorilehto kuitenkin toteuttamaan laajaa saneerausohjelmaa, jonka seurauksena Nokia irtautui kumiteollisuudesta, televisioista ja tietokoneista. 
Nokiaan Kairamo oli jättänyt jälkeensä myös johtajakriisin, joka huipentui keväällä 1990, kun yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja, SYPin Mika Tiivola nosti toimitusjohtajaksi vävynsä Kalle Isokallion. Kerrotaan, että Vuorilehto ja Isokallio olivat ainaiset kinastelukumppanit. Vuorilehto nimitti vuonna 1990 Olli-Pekka Kallasvuon rahoitusjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi. 
Nokian hallituksessa on 1980-luvun lopussa pahoja ristiriitoja: Antti Lagerroosilla ja kulutuselektroniikan johtaja Jacques Noelsilla ei ollut yhteistä näkemystä yrityksen tulevaisuudesta seurauksella, että Nokian pörssikurssi laski voimakkaasti ja televisioteollisuus taantui. Antti Lagerroosin ja pääjohtajana toimineen Vuorilehdon välille syntyi riitaa. Silloinen rahoitusjohtaja Jorma Ollila yritti rauhoitella sijoittajia, kun SYP:n Mika Tiivola ja KOP:n Jaakko Lassila kiistelevät valta-asemastaan. Vuorilehto määräsi Isokallion panemaan elektroniikkaliiketoiminnot myyntiin. Nokian hallituksessa kuitenkin ymmärrettiin, ettei Isokallio voisi jatkaa Vuorilehdon asemassa tämän jäätyä eläkkeelle. Vuorilehto ei kuitenkaan saavuttanut alaistensa ja yrityksen hallintoneuvoston luottamusta seurauksella, että johtaja, Vuorilehdon pahin kiistakumppani, Kalle Isokallio, joka oli vasta 43-vuotias, ostettiin eläkkeelle ja Nokian kaksoisjohto purettiin. Sittemmin Vuorilehdon korvasi vuonna 1992 Jorma Ollila kun Vuorilehto siirtyi eläkkeelle 61-vuotiaana.
Vuorilehto on suomen suurituloisimpia eläkkeensaajia. Hänen eläkkeensä vuonna 2010 oli 28 538 euroa kuukaudessa.
Vammalan Lentopallo

Muuta

Seuran puheenjohtajana toimii Jarmo Nieminen ja toiminnanjohtajana Teemu Tolonen.
VaLePa on tullut tunnetuksi huippupelaajien hautomona. Suomen maajoukkuepelaajista seuran kasvatteja ovat mm. Mikko Esko, Jari Tuominen ja Olli-Pekka Ojansivu. Myös useissa liigaseuroissa menestyneet Toni Tuominen ja Jussi Ahonen aloittivat uransa Vammalassa.
Hanna (elokuva)

Juoni

Marissa Wiegler (Cate Blanchett) on kostonhimoinen CIA-agentti, Erik Hellerin ex-esimies ja säälimätön tappaja. Marissan tavoite on surmata toinen CIA-agentti, Erik Heller (Eric Bana), jonka tytär Hanna puolestaan aikoo tappaa Marissan. Hannan motiivi Marissan surmaan on kosto äitinsä kuoleman puolesta.
Hanna on pienestä pitäen koulutettu varomaan, metsästämään ja ennen kaikkea taistelemaan. Hän asuu korvessa isänsä kanssa. Hanna pitää kauniina ja uskomattomana kaikkea mikä on muille aivan normaalia. Hanna lähtee isänsä kanssa suorittamaan tehtävää. Matkan aikana Hanna saa ystävän. Vaarallisten käänteiden jälkeen Hanna oppii itsestään, isästään ja menneisyydestään yhtä ja toista.

Tuotanto

Elokuvan kuvauspaikkoihin kuului Kuusamo Pohjois-Suomessa sekä useat paikat Saksassa, kuten Bad Tölz, Hampuri, Filmstudio Babelsberg sekä hylätty huvipuisto Spreepark Berliinissä. Elokuvaa kuvattiin myös Ouarzazatessa ja Essaouirassa Marokossa. Lämpötila Suomen kuvausten aikana laski joskus jopa 33 pakkasasteeseen, mutta Ronan sanoi "Suomi toi uusia näkökohtia tarinaan. Olimme kuvaamassa jäätyneellä järvellä lumenpeitossa olevien mäntyjen ympäröimänä." Suurin osa kuvauksista tapahtui Filmstudio Babelsbergissa Potsdamissa, Saksassa. Aiemmin Danny Boyle ja Alfonso Cuarón oli liitetty elokuvan ohjaajiksi, mutta myöhemmin varmistui Joe Wrightin tulo ohjaajaksi.
Elokuvan tarinan ja käsikirjoituksen teki Seth Lochhead, kun hän samalla opiskeli elokuvakäsikirjoitusta Vancouverin elokuvakoulussa.

Arvioita

Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pistekeskiarvon 2,7 viiden ollessa maksimi.
Pryde of the X-Men

X-Men: Pryde of the X-Men (tunnetaan paremmin nimellä Pryde of the X-Men) on Marvel Comicsin tuottama piirrossarjan pilottijakso, joka näytettiin Yhdysvalloissa televisiossa ensimmäisen kerran vuonna 1989. Se julkaistiin myöhemmin myös videona. Pilottijaksossa seikkailevat Ryhmä-X:n jäsenet. Pryde of the X-Men oli myös ensimmäinen Ryhmä-X:stä kertova piirrosanimaatio. Jakson nimi on myös sanaleikki, joka viittaa ylpeyteen ja yhteen mutanteista, Varjokissaan eli Kitty Prydeen.
Sarja, jonka avausjaksoksi Pryde of the X-Men oli tarkoitettu, ei kuitenkaan koskaan valmistunut, joten pilotti jäi sen ainoaksi julkaistuksi jaksoksi. Sitä esitettiin useilla kanavilla ja jakson pohjalta luotiin jopa toimintapeli, mutta ensimmäistä varsinaista Ryhmä-X-piirrossarjaa, X-Men, alettiin näyttää vasta vuonna 1992.
Siri Svegler

Siri Svegler (s. 15. huhtikuuta 1980 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä. Hän esitti Troija-elokuvassa Polydoraa.
Liu Xia

Liu Xia (s. 1. huhtikuuta 1961) on kiinalainen toisinajattelija, joka oli kotiarestissa vuodesta 2010 lähtien mutta vapautui heinäkuussa 2018, sen jälkeen kun Saksan liittokansleri Angela Merkel tapasi Kiinan pääministerin Li Keqiangin. Merkelin lisäksi monet kulttuurihenkilöt ja organisaatiot ovat olleet aktiivisia Liun vapauttamisen puolesta. Liu poistui Kiinasta Finnairin lennolla Helsinkiin, josta hän jatkoi Saksaan. 
Liu Xia on rauhannobelisti Liu Xiaobon leski. Hän joutui kotiarestiin sen jälkeen kun Liu Xiaobo sai 2010 Nobelin rauhanpalkinnon. Hän on potenut masennusta ja sydänvaivoja, ja häntä pyrittiin auttamaan, mutta Kiinan viranomaiset estivät tapaamiset. Liuta vastaan ei koko kotiarestiaikana nostetty syytteitä.
Liu on julkaissut vuonna 2015 kaksikielisen runovalikoiman Empty Chairs.
Ahveniston helikopterionnettomuus

Onnettomuuden kulku

Yleisölennätyksiä tehnyt Agusta-Bell 47J-2A -helikopteri oli laskeutumassa noin kuusi minuuttia kestäneeltä ensimmäiseltä lennoltaan iltapäivällä kello 13.07, kun lentäjä menetti kopterin hallinnan, ja kopteri pyöri alas katsojia täynnä olevaa rinnettä ja syttyi tuleen. Helikopterin neljästä matkustajasta yksi kuoli, mutta muut kolme sekä koneen ohjaaja selvisivät pahoin palovammoin. Rinteessä olleista katsojista neljä sai kuolettavan osuman alas kierivän helikopterin roottorin lavoista, ja 22 katsojaa sai palo- tai iskuvammoja.
Sää onnettomuushetkellä oli puolipilvinen ja poutainen, mutta tuulinen. Kopterissa oli matkustajina äiti pienen poikansa kanssa sekä kaksi muuta poikaa. Onnettomuudesta hengissä selvinneen matkustajan mukaan tuulenpuuska heilautti helikopteria sen laskeutuessa, minkä seurauksena kopteri keinahti, sakkasi ja putosi rinteeseen. Vierimisen aikana kopteri syttyi palamaan, ja liekit tunkeutuivat myös kopterin matkustamoon. Surmansa saanut kopterin matkustaja oli hypännyt vierimisen aikana ulos ovesta ja menehtyi saamiinsa palovammoihin sairaalassa seuraavana päivänä.
Tutkijalautakunta piti onnettomuuden syynä myötätuuleen ja sopimattomalle laskeutumispaikalle tehtyä laskuyritystä, jolloin lentäjä menetti helikopterin suuntaohjattavuuden. Onnettomuuteen myötävaikuttivat myös olosuhteisiin nähden suuri lentomassa sekä ohjaajan vähäinen kokemus helikoptereista ja kyseisestä vaikeasti lennettävästä konetyypistä erityisesti.
Helikopterin ohjaaja oli onnettomuushetkellä 29-vuotias, ja kopterin omistaja luonnehti häntä vankaksi ammattilaiseksi ja erittäin kokeneeksi lentäjäksi. Ohjaaja oli saanut Ilmailuhallituksen myöntämän helikopteriyksityislentäjän lupakirjan vuonna 1979 ja ansiolentäjän lupakirjan vuonna 1982. Hänellä oli lentokokemusta helikopterilla noin 400 tuntia, mutta kyseisellä kopterityypillä vain 32 tuntia.

Oikeuskäsittely

Tapausta käsiteltiin Hämeenlinnan raastuvanoikeudessa elokuussa 1986. Helikopterin ohjaaja tuomittiin ilmailuliikennerikkomuksesta, viidestä kuolemantuottamuksesta ja kymmenestä vammantuottamuksesta 80 päiväsakkoon. Sakkojen suuruudeksi muodostui hieman yli 5 000 markkaa, minkä lisäksi ohjaaja tuomittiin maksamaan erilaisia korvauksia ja muiden osallisten oikeudenkäyntikuluja 25 000 markkaa. Asia eteni Turun hovioikeuteen, joka piti helmikuussa 1989 antamallaan päätöksellä voimassa helikopterin ohjaajan tuomion. Ilmakuljetuslain mukaan ensisijainen korvausvelvollisuus kohdistui helikopterin omistajaan, joka tuomittiin runsaan 100 000 markan korvauksiin. Neljä asianosaista haki valituslupaa Korkeimmasta oikeudesta, joka vahvisti hovioikeuden tuomion.
Koios

Koios (muinaiskreikaksi Κοῖος) oli kreikkalaisessa mytologiassa titaani. Hän oli Uranoksen ja Gaian poika ja naimisissa sisarensa Foiben kanssa. Heidän tyttäriensä nimet olivat Leto ja Asteria.
Kuten muutkin titaanit, Koios syöstiin Tartarokseen titaanien hävittyä kamppailunsa Olympoksen jumalia vastaan.
Koios tunnettiin myös nimellä Polos.