Mariuksen uudistukset

Mariuksen uudistuksilla tarkoitetaan Gaius Mariuksen uudistuksia antiikin Rooman armeijaorganisaatiossa. Saadakseen joukkoja tulevaan sotaretkeensä Jugurthaa vastaan vuonna 107 eaa. Marius teki päätöksen, ettei sotilailla enää tarvinnut olla lain määräämää omaisuutta. Näin legiooniin saatettiin ottaa Rooman köyhintä väestöä, jolla ei ollut merkittävää omaisuutta.

Ennen Mariuksen uudistuksia

Rooman tasavallan armeija oli jo kauan ennen Mariusta omaksunut taktisiksi perusyksiköikseen niin sanotut manipulit (latinaksi manipulus, monikossa manipuli; karkea käännös suomeksi manipulukselle on 'kourallinen'). Manipuleihin siirtymisen katsottiin olevan tarpeellista, kun vuonna 390 eaa. gallialaiset murskasivat roomalaisen sotajoukon Allian taistelussa; roomalaisten musertavasta tappiosta seurasi katkera nöyryytys Rooman kaupungille. Brennuksen johtamat gallialaiset hyökkäsivät Roomaan ja ryöstelivät pitkään kaupunkia, jolloin epätoivoiset puolustajat joutuivat pakenemaan Capitoliumin kukkulalle. Lopulta roomalaiset onnistuivat neuvotteluin saamaan gallialaiset pois Roomasta, mutta he joutuivat maksamaan voittajille raskaat korvaukset: 1000 paunaa kullassa.

Manipulien taistelutapa

Manipulit otettiin käyttöön pitkälti siksi, että haluttiin muodostaa joustavampia sotavoimia kuin mitä falangiarmeijat olivat olleet.
Legioonan divisioonat koostuivat manipuleista, joita oli 30 – velites-divisioonaa ei järjestetty manipuleiksi. Kummankin divisioonan kymmenen hastati- ja principes-rivistön manipulin vahvuus oli 120 miestä, kun taas triarii-manipuleilla se oli 60 miestä.
Ensikosketuksen lähitaistelussa ottivat hastatit. He heittivät pilum-keihäänsä ennen rynnäkköä ja taistelivat sen jälkeen lyhyillä gladiuksillaan. Manipulijärjestelmä mahdollisti sen, että hastatitien joutuessa alakynteen, väsyessä tai muuten joutuessa perääntymään, princepesit astuivat heidän sijaansa tuoreina eturiviin; nämä saattoivat puolestaan tukeutua triaareihin ja nämä puolestaan teoreettisesti jälleen hastati-miehiin. Roomalaiset kierrättivät näin sotilaitaan eturivissä ja näin he saivat pidetyksi etulinjansa virkeänä teoriassa koko taistelun. Vaihto-operaatioille antoi suojaa suuri scutum-kilpi.

Taustaa

Erityisesti puunilaissodat kilpailevaa valtiota, Karthagoa vastaan venyttivät asevelvollisista koottujen Rooman sotavoimien sietokyvyn äärimmilleen. Roomalla oli selviä vaikeuksia pitää yllä sekä armeijaansa että pitää valloittamiaan alueita hallinnassaan – lisäksi Karthago oli sille ongelmaksi.
Tietynlaista uudistusta Rooman koneistossa yrittivät ajaa Gracchuksen veljekset, joista kummankin taru päättyi vanhoillisessa Roomassa verisesti.
Roomalaiset yrittivät haalia uutta miesvoimaa natisevaan sotakoneeseensa alentamalla alokkaiden omaisuusvaatimuksia: Tuolloin legioonaan sai liittyä ainoastaan, jos omisti maata. Kaikista parannuksista huolimatta perinteinen armeijamuoto alkoi käydä vanhanaikaiseksi.

Uudistuksia

Mariuksen uudistuksia ei voi ajoittaa yhdelle tietylle päivämäärälle, vaan pikemminkin hänen kunniakseen luetut, merkittävät uudistukset oli pantu alulle jo ennen häntä, joskin Marius onnistui ajamaan ne lopulta valmiiksi. Mariuksen uudistusten aikaväliksi arvioidaan aikaa hänen ensimmäisestä konsulivuodestaan 107 eaa. mahdollisesti jopa vuoteen 100 eaa. asti, jolloin hänet valittiin kuudennen kerran virkaan.

Maauudistus

Ennen maauudistusta tai maareformia Rooman legiooniin värvättiin tarvittava määrä legioonalaisia maanomistajista. Tämä johti ajoittain miehistöpulaan, mikä oli Mariuksenkin ongelma hänen valmistautuessaan sotaretkelle Jugurthaa vastaan vuonna 107 eaa. Hän ratkaisi ongelman poistamalla rajoitteen ja kutsumalla plebeijejä legioonaansa. Käytännössä Marius uudisti Rooman legioonat palkallisiksi ammattiarmeijoiksi.
Mariuksen uudistus oli uskalias, sillä konservatiivisen senaatin uskottiin vaativan hänen päätään vadille. Todellisuudessa Marius saavutti pienviljelijöiden ja plebeijien suosion, sillä pienviljelijät olivat kiitollisia siitä, ettei heidän tarvinnut jättää tilojaan heitteille. Toisaalta köyhille plebeijeille koitti mahdollisuus taloudellisen tilanteensa kohentamiseen legioonassa, joka houkutti saaliilla ja palkalla varsinkin työttömiä kansalaisia.

Aquila

Kolmas Mariuksen uudistuksista oli Juppiterin kotkan – Aquilan – asettaminen yhteiseksi symboliksi kaikille legioonille, minkä hän odotti kohentavan sotilaiden yhtenäisyydentunnetta, uskollisuutta ja moraalia. Aquilan kantaja, aquilifer, oli kenturiassaan arvossa seuraava heti varsinaisen sadanpäämiehen, kenturion eli kenturian komentajan jälkeen. Aquilan menettämistä pidettiin hyvin häpeällisenä ja sen menettänyt kantaja tuskin selvisi hengissä, mikäli oli yhä elossa.

Sisällissodat

Mariuksen legioonauudistus loi pohjan Rooman tasavallan rippeitä raastaville sisällissodille, sillä legioonat eivät enää olleet suoraan lojaaleja Roomalle eivätkä senaatille vaan pikemminkin kenraaleilleen, jotka maksoivat legiooniensa palkat itse. Tasavallan kukistuttua Augustuksen aikana tilanne tasoittui sikäli, että kenraalien oli vaikeata, jopa mahdotonta puhua legioonalaisiaan vallankumouksiin, sillä legioonille teroitettiin äärimmäistä lojaaliutta keisarille.