google/wiki40b huggingface dataset:
Hovd (kaupunki)

Historia

Oiraattihallitsija Galdan Boshogtu-kaani perusti Hovdin alueelle maanviljelyssiirtokunnan vuonna 1685. Qing-dynastia siirsi puolestaan noin 1 000 mongolia Sisä-Mongoliasta Hovdjoen varrelle vuonna 1718. Paikalle siirrettiin mongolien ohella myös muita Kiinasta karkotettuja henkilöitä. Vuonna 1731 asutuskeskusta siirrettiin alavirtaan ja paikalle tuli kiinalaisvaruskunta. Paikka jouduttiin hylkäämään tulvan takia vuonna 1762 ja tällöin asutuskeskus siirrettiin nykyiselle paikalleen ja sen ympärille rakennettiin muuri.
Turkestanilaiset ryöstivät ja tuhosivat Hovdin vuonna 1871, mutta kaupunki rakennettiin uudelleen muutaman vuoden kuluttua. 1800-luvun loppupuolella Hovdiin oli kehittynyt kolme kaupunginosaa, varuskunta-alue Sang-un Khota, kiinalaisten kauppiaiden keskus Maimaching ja Keltaisen temppelin alue eli Tügeemel Amurjuulagchi. Hovd oli läntisen Mongolian kaupan keskus ja vuonna 1905 kaupunkiin perustettiin venäläinen konsulaatti.
Mongolian itsenäistymisen yhteydessä mongolisotajoukot hävittivät kiinalaisen varuskunnan ja ryöstivät kappa-alueen 7. elokuuta 1912. Kaupunki säilyi Länsi-Mongolian suurimpana kaupunkina, mutta sen merkitystä vähensi Uvsin ja Bajan-Ölgiin provinssien erottaminen Hovdin provinssista. Hovd nimettiin uudelleen Jargalantiksi vuonna 1931, mutta se sai vanhan nimensä takaisin vuonna 1959.
Jarrusukka

Jarrusukka on sukka, jonka pohjassa on usein muoviset jarruttavat täplät. Täplien tarkoitus on lisätä kitkaa sukkien käyttäjän ja lattian välillä ja näin pienentää liukumis- ja kaatumisriskiä.
Vähäjärvi (Heinola, Vanhakylä)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,5 metriä mpy.
Kulmin lentomäki

Historia

Vuonna 1950 rakennettiin ensimmäinen lentomäki Kulmiin. Lentomäen K-piste sijaitsi aluksi 100 metrissä, mutta sitä on suurennettu monta kertaa. Vuonna 1974 rakennettiin ensimmäinen tuuliverkko ja sitä suurennettiin vuonna 1985 25 metrin korkuiseksi. Lentomäen ensimmäinen iso remontointi tapahtui vuosina 1984–1985, jolloin K-piste siirtyi 185 metriin.
Myös naiset ovat hypänneet Kulmin lentomäestä ja ensimmäisenä helmikuussa 1997 itävaltalainen Eva Ganster hyppäsi uudeksi naisten maailmanennätykseksi 167,0 metriä. Tammikuussa 2003 itävaltalainen Daniela Iraschko hyppäsi kolmannella hypyllään voimassa olevan naisten maailmanennätyksen 200,0 metriä. Vuoden 2006 MM-kilpailujen karsinnoissa hyppääjälegenda Andreas Goldberger lopetti uransa hyppäämällä epävirallisen mäkiennätyksen.
Vuoden 2016 lentomäen MM-kilpailuja varten vuonna 2014 Kulmin lentomäki remontoitiin ja K-piste siirtyi 185 metristä 200 metriin ja mäkikoko siirtyi 200 metristä 225 metriin. Remontointityöt aloitettiin kesäkuussa 2014. Remontissa hyppyrin keulaa siirrettiin taaksepäin 21 metriä, alastulorinne muotoiltiin uudestaan ja tuomaritornia korotettiin yhdellä kerroksella. Joulukuussa 2014 remontointityöt valmistuivat ja ensimmäiset testihypyt suoritettiin 8. tammikuuta 2015. Uudesta lentomäestä arveltiin olevan mahdollista hypätä yli 230 metriä. Arvelut toteutuivat tammikuussa 2015 Severin Freundin hypätessä uudeksi mäkiennätykseksi 237,5 metriä. Seuraavan vuoden tammikuussa lentomäen MM-kilpailuissa uuden mäkiennätyksen teki ensin Noriaki Kasai (240,5 m) ja myöhemmin Peter Prevc (243,0 m ja 244,0 m). Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin 225 metristä 235 metriin.

Schneeschanze

Vuonna 1910 rakennettiin ensimmäinen Schneeschanze (suom. Lumihyppyrimäki) Kulmiin. Vuonna 1925 rakennettiin hyppyrimäki ja siitä oli mahdollista hypätä noin 60-metrisiä hyppyjä. Vuosina 1950–1984 rakennettiin vuosittain hyppyrimäki hieman vasemmalle lentomäestä. Vuonna 1950 lentomäen karsinta hypättiin Schneeschanzesta ja joinakin vuosina noin 100 metrin hypyt olivat mahdollisia. Vuonna 1975 siinä järjestettiin viimeinen kilpailu ja se rakennettiin viimeisen kerran vuonna 1984. Schneeschanzessa ei ollut yhtään pysyviä rakenteita, vaan se rakennetiin aina lumesta.
Ernesto Neto

Ernesto Saboia de Albuquerque Neto (s. 1964, Rio de Janeiro, Brasilia) on nykykuvataiteilija. Hänet tunnetaan varsinkin suurista veistoksistaan, jotka on tehty valkoisesta, sukan kaltaisesta venyvästä materiaalista, joita hän täyttää erilaisilla materiaaleilla, kuten styroksilla tai tuoksuvilla mausteilla. Hänen installaationsa täyttävät usein koko näyttelytilan. 
Neto liittyy brasilialaiseen uuskonkretistien taideliikkeeseen, joka on vallinnut Etelä-Amerikassa 1950-luvun lopulta. Hänen työnsä vahvistavat brasilialaisen kuvanveistotaiteen perinnettä ja lujittavat konstruktivistien ideoiden ja kokeellisen havainnon sekoittumista.
Hänen abstraktit näyttelynsä on suunniteltu rohkaisemaan kävijöitä ja olemaan aktiivisia osallistujia. Ihmiset voivat koskettaa, tökkiä ja kävellä useiden hänen teostensa läpi.

Ura

Ernesto Neto syntyi ja kasvoi ja opiskeli Rio de Janeirossa. Hän debytoi taidegalleriassa Rio de Janeirossa vuonna 1988. 
Kansainväliseen tietoisuuteen Neton taide tuli 1990-luvun lopulla. Vuonna 2006 Neton Pariisin Panthéonissa esillä ollut teos Leviathan Thot ulottui rakennuksen 66 metriä korkeasta katosta lattiaan. Hän edusti Brasiliaa Vik Munizin kanssa vuonna 2001 Venetsian biennaalissa, jossa hänen installaatioitaan oli esillä sekä Brasilian paviljiongissa, että Arsenalessa olevassa kansainvälisessä yhteisnäyttelyssä.

Suomessa

Vuonna 2001 Ernesto Neton teos Uusi installaatio oli esillä Ars 01 -näyttelyssä Helsingissä. Näyttelyn teosta varten Neto vieraili ensimmäisen kerran Suomessa ja palasi useita kertoja Helsinkiin ja Kemiin.
Vuonna 2004 Neto osallistui kansainväliseen The Snow Show tapahtumaan, jossa taiteilijat ja arkkitehdit tutkivat rakentamista lumesta ja jäästä Kemissä ja Rovaniemellä.
Neto luopui teoksissaan synteettisistä materiaaleista ja alkoi käyttämään niissä puuvillaa ja muita luonnonmateriaaleja. Neto on kiinnostunut Brasilian huni kuin -kansan perinteistä ja rituaaleista. Se on yksi Amazonian alkuperäiskansoista, joka noin 8000 jäsentä elävät kyläyhteisöissä Acren osavaltiossa Luoteis-Brasiliassa. Kiasmassa esitetyn Boa-teoksen käsin virkatun puuvillakudoksen rakenne on saanut muotonsa boakäärmeen päästä.
Iiro Viinanen

Ura

Viinanen valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta vuonna 1967 ja diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1974. Ennen poliittista uraansa Viinanen työskenteli yksityisyrittäjänä.

Politiikka

Kunnallispolitiikassa Viinanen toimi Riihimäen kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1977–1995 ja sen varapuheenjohtajana vuosina 1985–1995. Vuosina 1989–1991 hän oli Hämeen maakuntaliiton puheenjohtaja. Viinanen nousi eduskuntaan vuoden 1983 vaalien jälkeen ja hänet valittiin uudelleen vuosina 1987, 1991 ja 1995. Eduskunnassa Viinanen toimi vuosina 1983–1986 suuressa valiokunnassa ja perustuslakivaliokunnassa, vuosina 1987–1989 valtiovarainvaliokunnassa ja vuonna 1991 ulkoasiainvaliokunnassa. Vuonna 1990 hän toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana.
Viinanen toimi valtiovarainministerinä vuosina 1991–1996, ensin vuoteen 1995 Ahon hallituksessa ja tämän jälkeen vajaan vuoden ajan Lipposen I hallituksessa. Viinasen ministerikauteen osui itsenäisen Suomen historian pahin lama. Esko Ahon hallituksen valtiovarainministerinä Viinanen johti voimakkaita valtion menoleikkauksia. Viinasen mukaan leikkauksia tarvittiin, jotta ulkomailta saataisiin ylipäätään jatkossa lainaa. Hänen toimensa herättivät voimakkaita tunteita, ja toiset pitivät häntä hyvinvointivaltion romuttajana ja toiset taas valtiontalouden pelastajana. Viinanen oli valtiovarainministerinä yksi Suomen tärkeimmistä EY-neuvottelijoista. Hän siirtyi eduskunnasta ja hallituksesta Pohjolan pääjohtajaksi kesken vaalikauden helmikuussa 1996. Hänen tilalleen valtiovarainministeriksi nousi kokoomuksen puheenjohtaja, oikeusministeri Sauli Niinistö.

Yrityselämän vaikuttaja

Vuonna 1996 Viinanen valittiin vakuutusyhtiö Pohjolan pääjohtajaksi. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 2000 asti, jolloin Viinanen ja varatoimitusjohtaja Pirkko Alitalo pyysivät eroa Suomi-yhtiön päätettyä myydä pääosan omistamistaan Pohjola-osakkeista.
Viinanen on ollut muun muassa Nokia Oyj:n hallituksen jäsen (1996–2001) ja varapuheenjohtaja (1996–2000) sekä KONE Oyj:n (1997–2009), UPM-Kymmenen (1996–2000) ja YIT:n (1996–2000) hallitusten sekä Instrumentariumin (1998–1999), Orionin (1997–2000) ja Finnairin hallintoneuvostojen (1996–2002) jäsen.

Yhteiskunnallinen vaikuttaja

Viinanen palkittiin vuoden 2010 Hämeen ELY-keskuksen ympäristöpalkinnolla ”esimerkillisestä toiminnastaan ympäristön hyväksi”. Hän on toiminut erityisesti Lahden Vesijärven puolesta ja on ollut vuodesta 2008 Vesijärvisäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Lisäksi hän on herättänyt keskustelua turvetuotannon vesistövaikutuksista.

Yksityiselämä

Lahdessa nykyään asuva Viinanen on ollut vuodesta 1967 lähtien naimisissa merkonomi Pirjo Johanssonin kanssa. Heillä on kaksi lasta. 
Viinasen vanhemmat olivat diplomi-insinööri Pauli Viinanen (1916–1971) ja sairaanhoitaja Eila Hilli Jokela (1918–1979). Iiro Viinanen on yritysjohtaja Jukka Viinasen isoveli.
Iiro Viinanen sairastaa Parkinsonin tautia, joka diagnosoitiin hänellä vuonna 2000, jonka jälkeen hän ollut mukana myös Parkinson-liiton toiminnassa.
Leo Visser

Leendert (Leo) Visser (s. 13. tammikuuta 1966 Haastrechtissä, Alankomaissa) on alankomaalainen entinen pikaluistelija.
Visserin uran paras vuosi oli 1989, jolloin hän voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden sekä Euroopan mestaruuden.
1988 Calgarystä hän saavutti olympiahopeaa 5 000 metrillä ja -pronssia 10 000 metrillä. 1992 Albertvillessä hän saavutti kaksi pronssia (1 500 ja 5 000 m).
Mertalammi

Maantiede

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja sen pituus on 170 metriä ja leveys 100 metriä. Lampeen laskee muutama suo-oja. Sen luusuat sijaitsevat lammen pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa noin kilometrin pituinen laskuoja Lautaportaanjärveen.
Lammen rantaviiva on 450 metriä pitkä ja sen ranta on pääosin suota, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Idässä kohoaa Mertalamminkallio noin 20 metriä korkeammalle. Rannat ovat rakentamattomat eikä lammen rantaan johda teitä.

Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin "Mertaslampi".
CasaPound

Ideologia

Järjestön varapuheenjohtajan Simone di Stefanon mukaan järjestö kannattaa Mussolinin fasismia mutta pitää rotulakeja virheenä.
CasaPoundin talouspoliittiset näkemykset ovat täsmälleen samat kuin Mussolinin: ”Haluamme, että viestintä, liikenne, energia ja terveydenhoito kansallistetaan ja valtio rakentaa taloja, jotka se myy halvalla perheille”.
Maahanmuuttoa järjestö vastustaa, koska maahanmuuttajat polkevat palkkoja. Fasistitervehdykset kuuluvat hautajaisiin. Järjestö valtaa taloja, edistää halpaa asumista sekä tukee velallisia ja luonnonkatastrofien uhreja.

Järjestö

CasaPoundilla on 5 000 jäsentä. Uusnatsistinen Suomen vastarintaliike järjesti lokakuussa 2011 tilaisuuden, johon kutsuttiin Euroopan äärioikeistolaisia sosiaalisia talonvaltausliikkeitä, muun muassa CasaPound.

Nimen etymologia

Ryhmä on saanut nimensä Mussolinia tukeneen yhdysvaltalaisen runoilijan Ezra Poundin mukaan. Toisaalta nimi viittaa myös Roomassa vuonna 2003 vallattuun taloon CasaPound. Poundin tytär Mary De Rachewiltz yrittää saada tuomioistuimen kautta kieltoa isänsä nimen käytölle.
Valtaajat halusivat teollaan ilmaista vastalauseensa kaupungin asuntopolitiikkaa kohtaan. Järjestö ammentaa italialaisen sosiaalisen oikeiston (destra soziale) perinteestä, mutta on omaksunut toimintamalleja Italian vasemmiston perinteestä. Sen tavoitteena on vahvistaa ydinperhettä ja muita perinteisiä järjestelmiä, ja toimintaa kohdistetaan vain ”italialaisiin”.

Väkivalta

Italian vasemmistojärjestöjen mukaan CasaPoundin kannattajat ovat hyökänneet toistuvasti heidän kimppuunsa. CasaPoundin varapuheenjohtaja kiistää tämän ja sanoo järjestönsä olevan itse vasemmistolaisten hyökkäysten uhri. Järjestön puheenjohtajan yhtyeen konserteissa yleisön harjoittamaa keskinäistä vyöpiiskausta hän puolustelee.
Järjestön toimintatapoihin kuuluu kuitenkin häikäilemätön poliittinen väkivalta, muun muassa hyökkäykset opiskelijajärjestöjä vastaan, mutta se on suojautunut löyhällä yhteistyöllä pienten mutta vakiintuneiden oikeistolaisten puolueiden kanssa ja saanut näin parlamentaarista suojaa laittomalle toiminnalleen.
Patsy Ruth Miller

Patsy Ruth Miller (17. tammikuuta 1904 – 16. heinäkuuta 1995) oli St. Louisista, Missourista kotoisin ollut yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.

Ura

Miller debytoi pienessä roolissa vuonna 1921 valmistuneessa elokuvassa Kamelianainen sen jälkeen, kun hän oli tutustunut juhlissa kuuluisaan Hollywoodin mykkäelokuvien näyttelijättäreen Alla Nazimovaan. Pääosaa samassa elokuvassa esitti Rudolph Valentino. Siitä lähtien hänen maineensa Hollywoodissa alkoi hitaasti kasvaa, varsinkin sen jälkeen kun hänet oli valittu WAMPAS Baby Stariksi vuonna 1922.
Vuonna 1923 hän teki ensimmäisen ja nykyään parhaiten muistetun tähtiroolinsa mustalaistyttö Esmeraldana Wallace Worsleyn Notre Damen kellonsoittajassa (1923) vastanäyttelijänään Lon Chaney Sr., jonka hän päihitti suosiossa.
Myöhemmin Miller päätyi esiintymään pääosin keveissä romanttisissa komedioissa, vastanäyttelijöinään sellaisia nimiä kuin Clive Brook ja Edward Everett Horton. Hänen 1920-loppupuolen elokuviinsa lukeutuvat muiden muassa Broken Hearts of Hollywood (1926), A Hero for a Night (1927), Hot Heels (1928) ja The Aviator (1929).
Miller vetäytyi pois valkokankaalta vuonna 1931. Hän teki pienen cameoroolin vuonna 1951 elokuvassa Quebec, jossa pääosaa esitti John Barrymore Jr. Hän hyväksyi omaelämäkertansa, missä hänet esitettiin eräänlaisena vitsinä. Miller tuli pois eläkkeeltään vuonna 1978 tehdäkseen elokuvan The Mother.
Myöhemmin näyttelijä päätti ryhtyä kirjoittajaksi. Hän voitti O. Henryn palkinnon lyhyttarinoistaan, kirjoitti romaanin, käsikirjoituksia radio-ohjelmiin sekä näytelmiä. Hän myös esiintyi lyhyen aikaa Broadwayn teatterissa.
Miller oli naimisissa kolmesti. Liitoista kaksi ensimmäistä päättyi eroon. Hänen ensimmäinen aviomiehensä oli elokuvaohjaaja Tay Garnett ja toinen käsikirjoittaja John Lee Mahin. Hänen kolmas aviomiehensä, liikemies E. S. Deans, kuoli vuonna 1986. Patsy Miller sai tiheiden rakkauselämäänsä koskevien uutisten ansiosta lempinimen ”Hollywoodin varatuin tyttö”.
Miller kuoli kotonaan Palm Desertissä, Kaliforniassa vuonna 1995 sydäninfarktiin.
Paolo Mietto

Paolo Mietto (s. 26. toukokuuta 1934 Padova) on italialaissyntyinen, Ecuadorissa uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Pyhän Joosefin kongregaation papiksi 30. maaliskuuta 1963 ja nimitettiin Napon apostoliseksi koadjuuttorivikaariksi sekä Muzuca in Byzacenan titulaaripiispaksi 1. heinäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Francisco Javier Errázuriz Ossa ja Julio Parise Loro.
2. elokuuta 1996 Miettosta tuli Napon apostolinen vikaari. Hän jäi eläkkeelle 11. kesäkuuta 2010, mutta sai vielä 10. helmikuuta 2012 nimityksen apostoliseksi hallitsijaksi San Miguel de Sucumbíosin apostoliseen vikariaattiin.
Triljoona

Triljoona on miljoonan kolmas potenssi eli 1 000 000 000 000 000 000  (miljardi miljardia). Sana koostuu osista tr(i)- ja -iljoona, joista alkuosa tarkoittaa kolmea ja loppuosa viittaa miljoonaan. SI-järjestelmässä triljoonaa vastaava kerrannaisyksikkö on eksa.
Amerikanenglannin sana trillion tarkoittaa biljoonaa eli lukua 1 000 000 000 000 (10¹²). Se saattaa joskus aiheuttaa sekaannusta triljoonan merkityksestä suomen kielessä.
Hieskoivu

Kuvaus

Hieskoivu on rauduskoivua pienempi puu, joka jää 8-20 metrin korkuiseksi. Hieskoivun varsi on nuorena rusehtava ja helposti repeilevä. Hieskoivun lehdet ovat pyöreämmät kuin rauduskoivun ja niissä on yksinkertainen sahalaita. Hieskoivun vuosikasvaimet ovat pehmeitä ja nukkamaisia. Latvus on pensasmainen ja oksat pystyhköjä.

Levinneisyys ja kasvupaikat

Hieskoivu kasvaa Euroopan pohjois- ja keskiosissa sekä Aasian pohjoisosissa. Pyreneiden niemimaan pohjoisosan vuoristoissa on erillinen esiintymisalue. Levinneisyysalueen pohjoisosissa kasvava tunturikoivu on ainoa alkuperäinen puulaji Islannissa ja Grönlannissa.
Hieskoivu on kasvupaikkansa suhteen vaatimattomampi kuin rauduskoivu. Se kasvaa soilla ja korvissa sekä tiukkasavisilla mailla, ja kestää kylmää. Sen juuristo toimii edelleen niin vetisessä maassa, jossa rauduskoivun juuristo "hukkuu" ja puut voivat huonosti tai kuolevat, esimerkiksi tulvan takia. Hieskoivua istutetaankin sen takia huonosti vettä läpäiseville maille, vaikka se ei ole niin tuottoisa kuin rauduskoivu.

Kasvatus ja käyttö

Hieskoivikko kasvatetaan hieman tiheämmässä kuin rauduskoivikko, koska sen latvusto on suppeampi, eikä vaadi niin paljon valoa, ja koska maaperä on märkää, jolloin vedestä ei tule puutetta. Hyvin kasvanut ja laatuharvennettu 50–60-vuotias hieskoivikko voi tuottaa tukkipuuta aivan kohtuullisen määrän. Tuoretta puuta sahattaessa havaitsee hienoisen värieron raudukseen verrattuna: hieskoivun sahauspinta on aavistuksen punertava, kun taas raudus on ennemminkin kellertävä. Periaatteessa molemmat koivulajit kelpaavat vaneripuiksi yhtä hyvin. Niiden puuaines on laadullisesti hyvin samankaltaista. Mutta esimerkiksi mutkaisuutensa ja oksikkuutensa takia hieskoivu on usein rauduskoivua huonompi puulaji jatkojalostuksen kannalta.
Hieskoivua on perinteiseti käytetty polttopuuna, nyttemmin myös kuitupuuna. Sitä käytetään myös rohtona ja saunavihtojen tekoon. Vaikka rauduskoivun lehdet pysyvät paremmin vihdassa kiinni, hieskoivun oksista tulee tuoksuvampi vihta.

Tuholaiset

Monet nisäkkäät vahingoittavat hieskoivua syömällä sen oksia. Niitä ovat hirvi, poro, metsäjänis, rusakko ja myyrät.
Hyönteisistä tunturimittari ja äkämäpunkit syövät koivunlehtiä, koivunmantokuoriainen (Scolytus ratzeburgi) kaivaa käytäviä sen kuoren alle. 
Hieskoivuissa usein nähtävät tuulenpesät ovat Taphrina betulina -tuulenpesäsienen aiheuttamia, ja vaarattomia. Sen sijaan muut sienet, esimerkiksi koivunruoste (Melampsoridium betulinum), voivat aiheuttaa tuhoja taimitarhoilla. Monet eri sienet voivat myös aiheutta hieskoivussa versolaikkutautia. Hieskoivun yleisimpiä lahottajasieniä ovat arina-, juuri-, pakuri- ja taulakäävät.
Bessarabian kuvernementti

Kihlakuntajako

Kuvernementtiin kuului kahdeksan kihlakuntaa, joiden keskuspaikkoja olivat Akkerman (nykyinen Bilhorod-Dnistrovskyi), Beltsy (Bălți), Bendery (Bender), Hotin (H'otyn), Izmail (Izmajil), Kišinjov (Chișinău), Orgejev (Orhei) ja Soroki (Soroca).

Väestö

Asukkaista oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 47,6 % moldovalaisia ja romanialaisia, 19,6 % ukrainalaisia, 11,8 % juutalaisia, 8,0 % venäläisiä, 5,3 % bulgarialaisia, 3,1 % saksalaisia ja 2,9 % turkkilaisia (gagauzeja). Juutalaiset asuivat erityisesti kaupungeissa, ja esimerkiksi Baltissa, Chișinăussa, H'otynissa, Orheissa ja Sorokassa he olivat vuonna 1897 suurin etninen väestöryhmä (noin puolet kaupunkiväestöstä juutalaisia).
Kuudessa kihlakunnista suurinta kielellistä väestöryhmää edustivat moldovalaiset tai romanialaiset (neljässä kihlakunnassa he olivat enemmistönä), kahdessa ukrainankieliset (yhdessä enemmistönä).
Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maatalous, viininviljely ja karjanhoito.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen entisen Bessarabian kuvernementin alue liitettiin Romaniaan, mutta Neuvostoliitto valtasi sen vuonna 1940, jolloin sen pääosasta muodostettiin Moldavian sosialistinen neuvostotasavalta
Jim Paek

Pelaajaura

Paek liittyi OHL-seura Oshawa Generalsin joukkueeseen kaudelle 1984–1985. Pittsburgh Penguins varasi hänet vuoden 1985 drafissa 9. kierroksella numerolla 170. Pelattuaan kolme kautta OHL:ssa Paek siirtyi pelaamaan aikuisten sarjoihin IHL:n Muskegon Lumberjacksin joukkueeseen. IHL:ssa Paek pelasi myös kolmen kauden verran ennen debyyttiään NHL:ssa. Kaudella 1990-1991 Paek pääsi pelaamaan kolme ottelua Penguinsin riveissä ja sen lisäksi pelasi 48 ottelua Kanadan maajoukkueen mukana lähinnä Euroopassa. Penguinsin riveissä Paek pelasi lähes neljä kautta. 16. helmikuuta 1994 Penguins kauppasi Paekin ja Marty McSorleyn Los Angeles Kingsin riveihin saaden vaihdossa Tomas Sandströmin ja Shawn McEachernin. Kaliforniassa Paek viihtyi vain kyseisen kauden loppuun ennen kuin Kings kauppasi hänet Ottawa Senatorsille vastineeksi ehdollisesta varausvuorosta vuoden 1995 varaustilaisuudessa. Kaudella 1994–1995 Paek pelasi Senatorsin riveissä 29 ottelussa, joissa hän sai vain kaksi syöttöpistettä. Tähän päättyi myös Paekin ura NHL:ssa. NHL-uran kokonaissaldoksi jäi 217 ottelua joissa hän teki 5 maalia ja antoi 29 maaliin johtanutta syöttöä. Jäähyminuutteja Paekille kertyi 155.
Seuraavat viisi kautta Paek pelasi jälleen IHL:ssa, Houstonin, Winnipegin ja Clevelandin riveissä. Kaudelle 2000–2001 Paek teki sopimuksen Englantiin, BISL-joukkue Nottingham Panthersin kanssa. Paek aloitti myös seuraavan kauden Nottinghamissa mutta siirtyi viiden ottelun jälkeen Alaskaan, WCHL-joukkue Anchorage Acesin riveihin. Kaudelle 2002–2003 Paek palasi vielä vuodeksi Nottinghamiin ja päätti pelaajauransa kauden jälkeen.

Valmennusura

Pelaajauran jälkeen Paek ryhtyi heti valmentajaksi. Ensimmäinen valmennuspesti oli WHA2-liigan Orlando Sealsin päävalmentajana. Sealsin kausi päättyi kuitenkin jo runkosarjaan eikä Paekin sopimusta jatkettu. Seuraavalle kaudelle Paek pääsi High School joukkue St. Edward Highin apuvalmentajaksi. Kaudesta 2005–2006 alkaen Paek toimi peräti yhdeksän kautta AHL-joukkue Grand Rapids Griffinsin apuvalmentajana.
2014 Paek kutsuttiin valmentamaan Etelä-Korean alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta ja sen ohessa myös maan miesten maajoukkuetta. Nuorten maajoukkuetta Paek valmensi kaksissa II divisioonan MM-kisoissa. Paekin johdolla Korean miesten maajoukkue voitti 2015 I divisioonan B-lohkon ja nousi A-lohkoon. Ratkaisevassa ottelussa Korea voitti Viron ja samaan aikaan Kroatia vei pisteen Englannilta. 2017 I divisioonan kisoissa Korea sijoittui Itävallan jälkeen toiseksi joka sekin riitti nousuun huipputasolle.
Vuurttinlammi (Kouvola, pohjoinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 101,3 metriä mpy.
HMS Wessex (D43)

Palvelus

HMS Wessex valmistui 11. toukokuuta 1918, jonka jälkeen se liitettiin Suureen laivastoon. Alus oli 12. marraskuuta paikalla Saksan keisarikunnan laivaston antautuessa Scapa Flowssa.
Alus liitettiin keväällä 1919 hävittäjien uudelleen organisoinnin yhteydessä Atlantin laivaston 2. Hävittäjälaivueeseen. Se siirrettiin 1921 6. Hävittäjälaivueeseen, kun laivueet jaettiin kahtia muodostettaessa laivueenjohtajan ja kahdeksan hävittäjän laivueita aiemman kahden johtajan ja kuudentoista hävittäjän laivueista.
HMS Wessex liitettiin ennen toista maailmansotaa Portsmouthin Torpedokouluun, jossa se palveli 1939 liikekannallepanoon saakka. Alus liitettiin syyskuussa 1939 Plymouthin 17. Hävittäjälaivueeseen, jossa palvelivat HMS Keppel, HMS Vanessa, HMS Viscount, HMS Vivacious, HMS Vortigern, HMS Wakeful ja HMS Vesper suojaten Kanaalin saattueita. Laivue nimettiin myöhemmin 13. Hävittäjälaivueeksi.
HMS Wessex siirrettiin huhtikuussa 1940 Noren alaisuuteen. Alus kuljetti 14. toukokuuta Hoek van Hollandista Britannian Hollannin laivastoasiamiehen takaisin kotimaahan. Alus siirrettiin Doverin alaisuuteen tukemaan liittoutuneiden maajoukkojen taistelua saksalaisten edetessä Belgiaan ja Ranskaan.
HMS Wessex irrotettiin 24. toukokuuta tukemaan tykkitulella liittoutuneiden puolustusta Calais'hen eteneviä saksalaisjoukkoja vastaan yhdessä HMS Vimieran, HMS Wolfhoundin ja Puolan laivaston ORP Burzan kanssa. Osasto joutui Junkers Ju 87 Stuka syöksypommittajien maaliksi pian tulitoiminnan alettua. Alukseen osui kolme pommia, jotka upottivat sen. HMS Vimiera pelasti aluksen eloonjääneet.