google/wiki40b huggingface dataset:
Chūgoku

Chūgoku (jap. 中国地方, Chūgoku-chihō, "keskimaan seutu") on alue Japanissa. Se käsittää maan pääsaaren Honshūn läntisimmän osan ja koostuu Hiroshiman, Okayaman, Shimanen, Tottorin ja Yamaguchin prefektuureista. Pohjoisessa Chūgoku rajoittuu Japaninmereen ja etelässä Seton sisämereen, jonka toisella rannalla on Shikokun saari. Chūgokun lounaispuolella sijaitsee Kyūshūn saari ja itäpuolella Kansain alue.
Chūgoku voidaan jakaa kahteen ala-alueeseen. Seton sisämereen rajoittuva San'yō on näistä teollistuneempi ja koostuu Hiroshiman, Okayaman ja Yamaguchin prefektuureista. Japaninmeren puoleinen San'in käsittää Shimanen ja Tottorin prefektuurit, on taloudellisesti takapajuisempi ja kärsii väestökadosta. Liikenneyhteydet alueiden välillä ovat vuoristoisuuden takia huonot. San'yō Shinkansen liittää eteläisen Chūgokun tehokkaasti muuhun Japaniin.
Chūgoku tarkoittaa "keskimaata" ja kirjoitetaan samalla tavalla kuin Kiinan japaninkielinen nimi. Tämän vuoksi alueesta käytetään väärinkäsitysten välttämiseksi myös nimeä San'in–san'yōn alue (jap. 山陰山陽地方, San'insan'yō-chihō).
Stephen Blauner

Jules Stephen ”Boom Boom” Blauner (19. syyskuuta 1933 New York, Yhdysvallat – 16. kesäkuuta 2015 Marina Del Rey, Kalifornia, Yhdysvallat) oli laulaja Bobby Darinin yhdysvaltalainen manageri ja hyvä ystävä, elokuvatuottaja ja BBS Productionsin jäsen yhdessä Bob Rafelsonin ja Bert Schneiderin kanssa.

Elämä ja ura

Blaunerin vanhemmat olivat Eugene ja Marion Blauner. He asettuivat asumaan New Yorkiin, jossa Blauner syntyi. Hänen lapsuudenystävänsä oli Bert Schneider. He olivat erottamattomat Schneiderin kuolemaan saakka. Schneiderin isä työskenteli Columbia Picturesilla. Blauner ihaili jo nuorena Al Jolsonia, jonka tarinan hän näki 13-vuotiaana 18 kertaa ja innostui itse viihdealasta.
Hän tutustui myös Sammy Davisiin, ja tämäkin ystävyys säilyi. Hän oli Bobby Darinin maganeri useita vuosia vuoteen 1965.
Tuottajaryhmä BBS Productionin jäsenenä hän oli mukana tuottamassa monia merkittäviä elokuvia ja ohjelmia, kuten Easy Rider, dokumentti Hearts and Minds, Monkees-sarjaa (1966), Rajut kuviot, Viimeinen elokuva, Vain unelmilla on siivet, Safe Place.
Blauner on John Goodmanin näyttelemänä henkilöhahmona Kevin Spaceyn vuonna 2004 ohjaamassa Bobby Darinin elämäkertaelokuvassa Beyond the Sea.
Daniil Dratševski

Daniil Vasiljevitš Dratševski (ven. Даниил Васильевич Драчевский; 29. maaliskuuta 1858 – 1918) oli venäläinen kenraalimajuri, joka toimi Pietarin kaupunginpäällikkönä (gradonatšalnik) vuosina 1907–1914. Hän oli myös Suomen valtionrautateiden pääjohtaja ensimmäisen sortokauden aikana vuosina 1903–1905.
Dratševski valmistui Konstantinin tykistökoulusta vuonna 1876 ja osallistui Turkin sotaan 1877–1878. Hän sai luutnantin arvon 1879. Suoritettuaan Nikolain yleisesikunta-akatemian vuonna 1887 Dratševski sai kapteenin arvon ja toimi sen jälkeen esikuntatehtävissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1892 ja everstiksi 1898. Marraskuussa 1898 Dratševski siirrettiin Suomen sotilaspiirin esikuntaan, jossa hänen vastuualueeseensa kuuluivat Suomen rautateillä tapahtuvat joukkojensiirrot. Hänet nimitettiin Suomen Rautatiehallituksen pääjohtajaksi Georg Strömbergin seuraajana syyskuussa 1903. Dratševski joutui eroamaan suurlakon jälkeen joulukuun 1905 lopussa. Hänet ylennettiin vuonna 1905 kenraalimajuriksi.
Dratševski oli tammikuusta 1906 tammikuuhun 1907 Donin Rostovin kaupunginpäällikkönä, minkä jälkeen hän siirtyi vastaavaan tehtävään Pietariin. Dratševski johti Pietarin hallintoa seitsemän vuotta ja osallistui aktiivisesti kaupunkisuunnitteluun. Hänen aikanaan muun muassa katuja kivettiin, kunnallinen raitiotieverkko sekä bussiliikenne otettiin käyttöön ja vesijohtoverkko ulotettiin Suureen- ja Pieneen-Ohtaan sekä Ristisaarelle. Raporteissaan keisarille Dratševski kiinnitti huomiota pääkaupungin moraalisiin ja ympäristöongelmiin. Dratševski erotettiin heinäkuussa 1914 ja seuraavana vuonna hän joutui oikeuteen syytettynä julkisten varojen kavalluksesta. Hänet todettiin syylliseksi ja tuomittiin vankeuteen, mutta jutun käsittely jatkui vallankumouksen puhkeamiseen saakka. Dratševski kuoli vuonna 1918, mutta tarkkaa kuolinaikaa, -paikkaa ja -tapaa ei tiedetä.
Edinburghin herttua

Edinburghin herttua on periytyvä päärinarvo, joka on perustettu kolmasti vuodesta 1726 lähtien Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan kuninkaallisen perheen jäsenelle. Arvonimen neljäs ja nykyinen haltija on prinssi Philip. Arvonimi on nimetty skotlantilaisen Edinburghin kaupungin mukaan.
Andienvihertikli

Levinneisyys

Andienvihertikliä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kierteisgalaksi

Kierteisgalaksi eli spiraaligalaksi on eräs Hubblen luokittelun mukainen galaksityyppi, jonka silmiinpistävin ominaisuus on kierteinen rakenne. Kierregalaksille on ominaista sen pyöriminen; kaikki galaksin ympärillä olevaat tähdet sekä kaasu- ja pölypilvet kiertävät galaksin keskustan ympäri. Nykyään tunnetuista galakseista noin 35 % on kierteisgalakseja. Kotigalaksimme Linnunrata on kierteisgalaksi.

Synty

Useimmat kierteisgalaksit ovat syntyneet hyvin varhaisessa vaiheessa maailmankaikkeuden ollessa vasta arviolta 500–1 000 miljoonan vuoden ikäinen. Maailmankaikkeuden rakenteessa oli pieniä epätasaisuuksia, joista vähitellen kehittyi ainetiivistymiä. Tiivistymät alkoivat kiertää itsensä ympäri ja muuttuivat pyörimistasolla oleviksi kiekkomaisiksi rakenteiksi. Samalla myös kiekon sisällä aine alkoi tiivistyä vedystä ja heliumista koostuviksi palloiksi, joissa alkoi fuusioreaktio. Ensimmäiset galaksit ja tähdet olivat syntyneet.
On syytä olettaa, että kaikki galaksit ovat olleet alun perin kierteisgalakseja. Elliptisten galaksien tähtien kaoottiset kiertoradat ja epäsäännöllisten galaksien häiriintynyt muoto viittaavat siihen, että ne ovat syntyneet kahden tai useamman galaksin vuorovaikutuksen seurauksena, jolloin tähtien tasaiset kiertoradat ovat peruuttamattomasti muuttuneet. Esimerkiksi Linnunrata ja Andromedan galaksi tulevat törmäämään noin 3 miljardin vuoden kuluttua, jolloin ne todennäköisesti muodostavat suuren elliptisen galaksin.

Kierteisrakenteen synty

Kierteisrakenteen synnyn mekanismeja ei tunneta tarkasti, mutta useita teorioita on esitetty. Vielä tänäkään päivänä tutkijat eivät ole päässeet yhteisymmärrykseen niiden syntymekanismista. Bertil Lindblad osoitti, etteivät kierteishaarat voi olla erillisiä rakenteita: mikäli näin olisi, haarat venyisivät pian tiiviiksi sykkyräksi ytimen ympärille, sillä kiekon kierrosnopeus on sitä hitaampi, mitä kauempana ytimestä kiekon osa sijaitsee.
Kierteisgalaksien kierteishaarat ensimmäisenä löytänyt irlantilainen tähtitieteilijä William Parsons purki turhautumisensa sanoiksi vuonna 1850:
"Niin paljon kuin näiden outojen muotojen löytäminen kiihottaakin uteliaisuuttamme ja herättää intensiivisen halun oppia jotain niistä laeista, jotka säätelevät näitä ihmeellisiä rakennelmia, uskon, ettei meillä ole toistaiseksi mitään mahdollisuutta edes yrittää selittää niitä uskottavasti" 
C. C. Lin ja Frank Shu esittivät vuonna 1964 teorian, jonka mukaan kierteishaarat ovat itse asiassa tähtien spiraalimaisia tiheysaaltoja. Se olettaa, että tähdet kiertävät galaksissa hiukan elliptisillä radoilla ja että kiertoratojen suunnat muuttuvat tasaisesti etäisyyden kasvaessa keskustasta. Tästä seuraa, että tietyillä alueilla tähdet ovat tiheämmässä ja tietyillä taas harvemmassa. Tiheät ja siten kirkkaammat alueet näyttävät kierteishaaroilta. Tähdet eivät siis olisi sidoksissa tiettyyn haaraan, vaan matkaavat niiden halki galaksin kiertäessä.
Marina Solodkin

Marina Solodkin (hepreaksi ‏מרינה סולודקין‎, 31. toukokuuta 1952 – 16. maaliskuuta 2013 Moskova, Neuvostoliitto]) oli venäläissyntyinen israelilainen Kadima-puoluetta edustava poliitikko. Hän väitteli tohtoriksi taloushistoriasta Moskovan valtiollisesta yliopistosta.
Solodkin muutti Israeliin 1990-luvun alussa. Hänet valittiin knessetiin ensimmäisen kerran 1996 Natan Štšaranskin johtaman Israel BaAliya -puolueen edustajana. Hän oli maahanmuuttoministeri 1999–2000 ja vuodesta 2005 kuolemaansa asti. 2006 hän siirtyi Kadimaan.
Solodkin kuoli maaliskuussa 2013 sydänkohtaukseen hotellissa Riiassa, missä hän oli osallistumassa fasismin vastaiseen konferenssiin. Hän oli kuollessaan 60-vuotias.
Kevätsyyläjuuri

Ulkonäkö ja koko

Kaksi- tai monivuotinen kevätsyyläjuuri kasvaa 20–100 cm korkeaksi. Kasvi on nystykarvainen ja sen lehdet ovat vastakkain. Lehtilapa on leveänpuikea, laidaltaan kerrannaissahainen ja tyvi herttamainen tai tylppä. Kukinto on lehtihankainen, terttumainen viuhkosto. Kaksineuvoiset kukat ovat kooltaan pieniä. Kukan verhiö on viisiliuskainen ja säteittäinen. Keltainen teriö on 6–8 mm pitkä, vastakohtainen, lyhyttorvinen ja väljä. Teriön laide on usein kaksihuulinen. Suomessa kevätsyyläjuuri kukkii toukokuussa. Kota on laitaluomainen.

Levinneisyys

Kevätsyyläjuuri on alkujaan kotoisin Etelä- ja Keski-Euroopasta.
Suomessa lajia tavataan villiintyneenä etelärannikolla Uudellamaalla ja Varsinais-Suomessa. Uudellamaalla lajia tavataan harvinaisena mutta vakiintuneena uustulokkaana, muualla laji on satunnainen.

Elinympäristö

Suomessa kevätsyyläjuurta tavataan toisinaan luonnossa viljelyjäänteenä.

Käyttö

Kevätsyyläjuurta käytetään puutarhoissa koristekasvina.
Barbara Cartland

Dame Mary Barbara Hamilton Cartland (9. heinäkuuta 1901 – 21. toukokuuta 2000) oli brittiläinen kirjailija. Hän erikoistui rakkausromaanien kirjoittamiseen ja nousi myös mediapersoonallisuudeksi.
Cartlandin ensimmäinen romaani oli Jigsaw, jonka hän kirjoitti vuonna 1920, jolloin hän oli vasta 19-vuotias. Kirja julkaistiin vuonna 1923 ja siitä otettiin viisi painosta. Siitä tuli best seller, joka käännettiin kuudelle kielelle ja jota kovakantisena myytiin 100 000 kappaletta vuonna 1925. Kirjasta julkaistiin näköispainos kymmenen vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Kaikkiaan Cartlandilta ilmestyi 723 tai 728 romaania, joista lukuisat nousivat bestseller-listoille. Cartlandia on nimitetty romantiikan kuningattareksi. Hänen kirjoittamistaan kirjoista 664 oli romanttista kaunokirjallisuutta. Kaikkiaan teoksia on myyty yli miljardi kappaletta ja kirjoja on käännetty kaikkiaan 36 kielelle. 
Cartland oli myös poliitikko – hän istui yhdeksän vuoden ajan konservatiivina Hertfordshiren kreivikunnan valtuustossa. Cartland harrasti purjelentoa. Hän oli Louis Mountbattenin pitkäaikainen ystävä ja prinsessa Dianan äitipuoli Rainen äiti. Hän antoi haastatteluja vielä aivan viime hetkinään; hän eli 98-vuotiaaksi.
Lapset pitävät yllä Barbara Cartlandin virallisia kotisivuja. Kirjailijalta oli jäänyt julkaisemattomia käsikirjoituksia 160 kappaletta, joita on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen sekä tavallisina että e-kirjoina.
Lauma

Lauma merkitsee isoa joukkoa eläimiä. Sana liitetään useimmiten nisäkkäisiin, kun taas esimerkiksi suurta lintu- tai kalajoukkoa kutsutaan parveksi.
Eläinten eläminen laumoissa on keskeinen tutkimuskohde sosiobiologiassa. Lauma tuo turvaa joillekin eläimille, sillä esimerkiksi seeprayksilö sekoittuu raitojensa avulla lauman sekaan ja niin saalistajan on vaikeampi huomata sitä. Toisaalta saalistajat havaitsevat suuren lauman yksittäistä eläintä helpommin. Laumassa on kuitenkin paljon todennäköisempää selvitä, sillä ympärillä saattaa olla satoja muita yksilöitä suojaamassa. Lauman jäsenet saattavat myös suojella muita jäseniä.
Haukijärvi (Asikkala, Kurhila)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,2 ha ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee metsässä moreenimäkien välissä suolla, jota on ojitettu. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. Järvi on autio eikä sinne johda teitä.

Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Mustajoen valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,3 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän suo-ojaa, joista yksi toimii sen laskuojana. Laskuoja yhtyy Haikansuolla ojaverkostoon, mutta siitä eteenpäin on vesien kulkeutumisesta vaikea sanoa mitään.
Atakpamé

Historia

Atakpamé oli Saksan Togomaan hallinnollinen keskus.
Ensimmäisen maailmansodan aikana, vuonna 1914 britit ja ranskalaiset toteuttivat operaation, jonka tarkoituksena oli kaapata tai tuhota saksalaisten merkittävä radioasema Kaminassa, Atakpamén lähistöllä. Ympärysvallat pelkäsivät, että saksalaiset pystyisivät pitämään yhteyden Berliiniin ja lähettämään tiedustelutietoja eteenpäin. Operaatio oli lyhyt: se alkoi 6. elokuuta 1914, ja saksalaiset pakotettiin tuhoamaan asemansa 24. päivä ennen antautumistaan kaksi päivää myöhemmin.
Témpi

Témpi (kreik. Τέμπη, myös Κοιλάδα Τεμπών, Koiláda Tempón), antiikin Tempe, on sola koillisessa Thessaliassa Kreikassa. Se erottaa Ólympos- ja Óssa-vuoret toisistaan. Sola sijaitsee Lárisan alueyksikön alueella, missä nykyinen Témpin kunta on saanut nimensä solasta.
Témpin solan pituus on noin 10 kilometriä ja kapeimmillaan sen leveys on vain noin 25–50 metriä. Solan seinämien korkeus on suurimmillaan sen eteläosassa noin 500 metriä. Solassa virtaa Pineiós-joki. Nykyisin solan läpi kulkee myös A1-valtatie (E75).
Sola on aina ollut merkittävä kulkureitti, sillä se on helpoin reitti Makedonian rannikolta Thessalian tasangolle vuorten läpi. Siksi sola on usein ollut myös merkittävä taistelupaikka. Vuonna 480 eaa. kreikkalaisten armeija ryhmittäytyi Tempen solaan persialaisten lähestyessä pohjoisesta. Herodotoksen mukaan Makedonian kuningas Aleksanteri I kuitenkin varoitti kreikkalaisia persialaisten armeijan koosta sekä siitä, että sola on mahdollista kiertää. Siksi kreikkalaiset ryhmittäytyivät uudelleen etelämmäksi Thermopylain solaan, mikä johti Thermopylain taisteluun.
Vesa Niemeläinen

Vesa Pekka Niemeläinen (s. 29. maaliskuuta 1934 Keitele) on suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Niemeläisen vanhemmat olivat suutari Nestori Juho Niemeläinen ja Anna Lydia Hänninen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Itä-Suomen opettajaseminaarista Joensuussa 1957. Niemeläinen kuului Pohjois-Karjalan kirjailijayhdistys Ukri:n perustajiin.
Kuka teki huorin

Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jukka Hauru sanoi tämänkin albumin osoittavan, miten Sielun Veljet ovat aivan omassa sarjassaan ja avautuvan yllättävän moneen suuntaan: ”Möyrintä ihmisyyden mullassa on saanut tanssittaviakin piirteitä ja kitarat roiskivat karhean ilmeikkäästi jopa ZZ Top -rytmejä.”
Kaslink Foods

Tuotteet

Kaikki tuotteet pakataan kierrätettäviin kartonkipakkauksiin. Yritys valmistaa useita erilaisia UHT-(Ultra High Temperature processing) ja ESL-(Extended Shelf Life) ruuanlaittotuotteita, juomia ja välipaloja. Maitotuotteiden lisäksi tuoteportfolioon kuuluvat myös vedet ja kaurapohjaiset juomat.
Kaslink käyttää valmistamissaan tuotteissa suomalaista maitoa, kauraa ja marjoja. 
Kaslinkille myönnettiin lokakuussa 2014 valtakunnallinen yrittäjäpalkinto.
Enzo Petito

Enzo Petito (oikealta nimeltään Vincenzo Squatriti) on Espanjassa syntynyt näyttelijä, joka säi myöhemmin Italian kansalaisuuden. Hän teki yhteistyötä näyttämöllä Eduardo De Filippon kanssa. Lisäksi hän esiintyi useiden elokuvien sivurooleissa, joihin lukeutuu kaupanpitäjän osa Sergio Leonen elokuvassa Hyvät, pahat ja rumat (1966). Muita elokuvia, joissa Petito esiintyi, oli esimerkiksi A che servono questi quattrini? (1942).
Entäs sitten, Leevi

Romaanin taustaa

Viita asui romaania kirjoittaessaan kolmannen vaimonsa Anneli Kuurinmaan kanssa Oitissa. Romaanin tapahtumaympäristönä ovat 1930-luvun pulavuodet ja Pispalaa muistuttava seutu. Romaanin käsikirjoitusversioita on Tampereen yliopiston Viita-kokoelmassa. Niiden joukossa on myös näytelmäversio. Teoksen on kääntänyt unkariksi vuonna 1982 Gombár Endre, jälkisanat Gábor Bereczki. Romaani valmistui varsin nopeasti, joulukuun 1964 ja elokuun 1965 välisenä aikana.

Trilogian avaus

Viita oli suunnitellut Leevi Luupäästä kertovaa trilogiaa, ja juuri ennen onnettomuutta ilmestyneen Entäs sitten, Leevin piti olla sen ensimmäinen osa. Viita piti seuraavaa osaa esittelevän alustuksen kaksi viikkoa ennen kuolemaansa Järvenpään työväenopistossa. Alustus ilmestyi seuraavana vuonna Parnassossa. Toisen osan hahmotelmasta on säilynyt 37 sivua, kaksi ensimmäistä lukua; ensimmäisessä luvussa Viita panee Leevin suuhun sanat, joilla hän kohtalonomaisesti viittaa oman työnsä katkeamiseen: ”On parempi, että kuolen kesken työni, kuin että työni kuolee ennen minua.” Toiselle osalle Viita oli Kari Aronpuron mukaan kaavaillut nimeä Leevi – runoilija.
Romaanin päähenkilö on nuori, hyvin kunnianhimoinen Leevi, joka on juuri tekemässä ensimmäistä romaanikäsikirjoitustaan. Kirjailija kuvaa hienovaraisen ironisesti hänen toimekkuuttaan:
”Leevi oli lukaissut pari menestysromaania ja luullut tuota pikaa rahoittuvansa aina maisteriksi saakka. Hän oli jo sentään yhdeksäntoistavuotias, ja koulu oli yhä vuoden vajaa. Yliopistoa ei tarvinnut ajatellakaan, ellei jostakin olisi ollut pulpahtava tuntuva tulolähde.

 Ei muuta kuin kynä käteen ja anna tulla kuin sudenkuraa. Leevi tiesi, mikä naula veti. Hänen lankonsa, joka oli kustannustoimittaja, oli sanonut, että kaikista yrityksistä huolimatta kansan valtava enemmistö oli jäänyt taiteen tavoittamatta.
Yksi romaanin teema on, kuten monissa Viidan runoissakin, soutaminen salmeen. Se kuvaa kaukaista tulevaisuutta. Aila Meriluoto on luonnehtinut romaanin varhaista versiota ”käsittämättömäksi”.
Franz Abt

Franz Wilhelm Abt (22. joulukuuta 1819 – 31. maaliskuuta 1885) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa useita lauluja.
Abt syntyi Eilenburgissa ja opiskeli Leipzigissä. Vuonna 1841 hän pääsi kapellimestariksi Bernburgiin. Pian hän kuitenkin muutti Zürichiin ja sieltä myöhemmin Wiesbadeniin, jossa hän kuoli vuonna 1885.
IP-luokitus

IP-luokitusjärjestelmä on Euroopassa käytössä oleva järjestelmä sähkölaitteiden ja laitekoteloiden tiiviyden määrittämiseksi. Luokitus kertoo laitteen suojauksen ulkoisia uhkia, kuten pölyä ja vettä vastaan. Luokituksen sisältö on esitetty standardissa SFS-EN 60529 (IEC 60529). Erilaisista asennustilamääräyksistä kertoo artikkeli sähkökomponenttien IP-luokitusvaatimukset.
Merkintä koostuu tekstistä IP (lyhennys sanoista engl. International Protection, suom. ’kansainvälinen suojaus’), kahdesta numerosta ja lisäkirjainmerkinnöistä. Ensimmäinen numero kertoo laitteen suojauksen vieraita esineitä ja pölyä vastaan, toinen numero kertoo laitteen suojauksen vettä ja kosteutta vastaan. Suojaustaso voidaan testata vakioiduilla testijärjestelyillä.
Savilampi (Kouvola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 65,2 metriä mpy.
Stig Winter

Stig Olof Winter (s. 1. maaliskuuta 1929 Turku) on suomalainen kilpasoutaja.
Winter edusti Suomea Helsingin olympialaisissa 1952 Bengt Ahlströmin kanssa perämiehettömässä kaksikossa, jossa he eivät menestyneet. Winter edusti seuratasolla turkulaista IK Academiaa ja voitti Suomen-mestaruuden perämiehettömässä kaksikossa Ahlströmin kanssa vuonna 1951. Hän edusti myös Turun Soutajia, jonka perustajajäsen hän oli. Winter on toiminut muun muassa Pohjoismaiden Soutuliiton puheenjohtajana sekä Suomen Soutuliiton ensimmäisenä varapuheenjohtajana.
Arpeggione

Arpeggione on historiallinen kuusikielinen jousisoitin, joka yhdistelee sellon ja kitaran ominaisuuksia. Sen kehitti wieniläinen soitinrakentaja Johann Georg Staufer vuonna 1823. Soitinta soitetaan sellon tapaan, ja sen viritys on sama kuin nykyaikaisessa kitarassa (E-A-d-g-h-e¹). Otelaudassa on nauhat, kuten kitarassa tai viola da gambassa. 
Johann Stauferin tai hänen kisällinsä Anton Mitteisin rakentamia arpeggioneja on säilynyt kuusi kappaletta ja ne ovat museoissa eri puolilla maailmaa. Muutamat muut 1800-luvun soitinrakentajat rakensivat arpeggionen kaltaisia soittimia, joita myös on säilynyt joitakin. Kaikki säilyneet soittimet eivät kuitenkaan välttämättä taivu Schubertin sonaatin vaatimuksiin. Niitä pidetäänkin lähinnä uuden soitintyypin epäonnisen lanseerauksen dokumentteina. Arpeggione-nimi esiintyy ainoastaan Franz Schubertin a-molli-sonaatin D 821 käsikirjoituksessa. Nimi on ilmeisesti Schubertin itsensä tai jonkun hänen lähipiiristään keksimä ja on taivutettu arpeggio-sanasta. Soittimesta käytettiin 1820-1840 luvuilla Wienissä, Berliinissä ja Pestissä nimiä Guitarre d´Amour, Chitarra col´ arco, Bogenguitarre, Sentimental-guitarre, Guitarren-Violoncello ja Violoncellguitarre. 
Lehtiartikkelien perusteella tunnetaan kolme arpeggionen soittajaa 1820-luvulta: Vincenz Schuster ja Heinrich August Birnbach Wienissä sekä Edouard Schmid Pestissä (nyk. Budapest). Yksityiskohtaisia ohjelmalehtiä heidän konserteistaan ei ole säilynyt, mutta tiedetään kitaransoittajan säestäneen Schusterin ensiesiintymistä arpeggionella. Schmid esitti ainakin omia muunnelmiaan bassokitaran säestyksellä, ja Birnbach soitti ensimmäisen osan itse säveltämästään konsertosta arpeggionelle. Tunnetuin heistä oli Vincenz Schuster, joka julkaisi vuonna 1825 jopa arpeggionensoitto-oppaan nimeltä Anleitung zur Erlernung des von Herrn Georg Staufer neu erfundenen Guitare-Violoncells.
Vuoden 1824 lopussa Schuster esiintyi Wienin Römischen Kaiser -konserttisalissa, missä ohjelmanumerona on todennäköisesti ollut Schubertin sonaatti D 821, koska se valmistui saman vuoden lokakuussa. Kysymyksessä lienee ollut kappaleen kantaesitys. Pianistin nimestä ei ole säilynyt tietoa, mutta se on saattanut olla Schubert.
Arpeggionen tunnettuja soittajia ovat nykyisin Gerhardt Darmstadt, Nicolas Deletaille, Alfred Lessing ja Markus Kuikka.
Ingenting

Ingenting (kirjaimellisesti suom. Ei mikään) on toimisto- ja asuinalue lähellä Tomtebodaa Huvudstan koillisosassa, Solnassa Ruotsissa. 
Alue ja sen viereinen metsä Ingentingskogen on nimetty Karlbergin linnan rälssitilan Ingenting mukaan. Monen kesän ajan tilalla asui taiteilija Johan Tobias Sergel, ja myös Carl Michael Bellman on asunut siellä. Kaksi 1700-luvun rakennusta purettiin 1980-luvun alussa Tomtebodan postiterminaalin rakentamisen yhteydessä. 
Ingenting-nimen alkuperä on kiistanalainen. Sittemmin myytiksi osoittautuneiden väitteiden mukaan Bellman tai jopa Kustaa III olisi ollut nimen takana. Nykyisin jo kadonnut maatila oli historiallisesti yhteydessä entiseen Bålstomta-yksikköön, jonka pohjoisosassa sijainnut, myöhemmin maatilaksi kehittynyt Tomtebodan kylä rakennettiin keskiajalla. Joidenkin nimistötutkijoiden mukaan Ingenting-nimi voi olla Bålstomta-nimen synonyymin nimi. 1980-luvulla ja 2000-luvulla tehtyjen kaivausten aikana tehtiin viikinkiaikaisia muinaislöytöjä Ingentingskogen-metsän alueella. 
Tukholman kansanpuisto sijaitsi vuosina 1911–1927 Ingentingin metsässä. Tuolloin kansanomaisesti nimellä "Tingsan" tunnettu puisto tarjosi kävijöilleen tanssi- ja teatterilavoja. 
Vuosina 1933–1937 Valtion bakteriologinen laboratorio rakennutti alueelle kolmisenkymmentä rakennusta 400 metriä maatilasta pohjoiseen, kuten päärakennuksen, laboratoriot, eläintallit ja eläinklinikat. Suurimman osan suunnitteli arkkitehti Gunnar Asplund, ja alue on yksi Ruotsin merkittävimmistä varhaismodernistisen arkkitehtuurin näytteistä.  
Polisen-korttelissa rakennettiin vuosina 1963–1965 silloiselle Valtion poliisikoululle opetustiloja. Poliisikoulutus siirrettiin kuitenkin Sörentorpiin. Tukholman metron laajentuessa nopeasti esikaupunkeihin vuonna 1975 entisessä Ingentingskogenissa avattiin uusi metroasema, jolle oli annettu uusi nimi Västra skogen (suom. Länsimetsä). Metroaseman ympäriltä metsä on pääsääntöisesti kaadettu rakentamisen tieltä. Maatilan paikalle valmistui vuosina 1980–1983 Tomtebodan postiterminaali. 
Vuonna 2010 hyväksytyn uuden asemakaavan mukaan aluetta täydennysrakennetaan 700 asunnolla ja 48 000 neliömetrillä toimistotilaa. Vuonna 2013 Turvallisuuspoliisi muutti uuteen pääkonttoriinsa Ingentingiin.