google/wiki40b huggingface dataset:
Pieni Löytönen (Kouvola)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 134 000 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys on 7,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 101,6 metriä mpy.
Banco Ambrosiano

Banco Ambrosiano oli italialainen pankki, jonka toiminta kaatui 1982. Pankin epäonnistumisen keskeisinä tekijöinä olivat pankin puheenjohtaja Roberto Calvi ja hänen jäsenyytensä laittomassa vapaamuurariloosi P2:ssa. Calvista usein käytettiin nimitystä 'jumalan pankkiiri' ("God's Banker"), hänen läheisten yhteyksiensä vuoksi Vatikaaniin. Calvi löydettiin kuolleena hirttosilmukassa Blackfriars Bridge-sillalla Lontoossa kesäkuussa 1982.
Pankin nimi tulee katolisesta pyhimys Ambrosiuksesta.
Vatikaanin pankki oli Banco Ambrosianon pääosakkeenomistaja. ja paavi Johannes Paavali I:n kuoleman on huhuttu liittyvän Ambrosiano-skandaaliin, antaen yhden alajuonista Kummisetä III:een. Vatikaanin pankkia syytettiin myös contrien ja Puolan Solidaarisuus-liikkeen tukemisesta Banco Ambrosianon kautta.
Vuonna 1978 Italian pankki teki raportin Banco Ambrosianosta, ja se johti rikostutkintaan. Pian senjälkeen kuitenkin asiaa tutkiva Alessandrini, joutui vasemmistoterroristiryhmän tappamaksi. Myös Italian pankin Banco Ambrosianoa tutkivan virkailijan Mario Sarcinellin tutkimuksille tuli loppu hänen joutuessaan vankilaan, syytteiden paljastuessa myöhemmin aiheettomiksi.
Vuonna 1981 poliisi teki ratsian vapaamuurariloosi P2:n toimistoon, jotta saisivat kiinni Licio Gellin, ja he löysivät lisätoditeita Roberto Calvia vastaan. Calvi joutui vankeuteen, oikeuteen ja tuomittiin 4 vuodeksi vankeuteen. Kuitenkin hän pääsi vapaalle jalalle, ja piti asemansa pankissa.
Vuonna 1982 Calvi pakeni maasta väärän passin turvin, ja Italian pankki otti pankin haltuunsa. Calvin sihteeri hyppäsi ikkunasta menettäen henkensä. Calvi löytyi myöhemmin kuolleena Lontoosta.
Huhtikuussa 1992 tuomittiin Milanon oikeudessa 33 henkilöä petoksista liittyen Banco Ambrosianon toiminnan romahdukseen.

Clearstream-skandaali

Banco Ambrosiano on myös liitetty Clearstream-skandaaliin. Clearstreamin 48-vuotias johtaja Gérard Soisson, löydettiin yllättäen kuolleena 2 kk ennen Banco Ambrosianon skandaalin tuloa julkisuuteen. Clearstreamistä toukokuussa 1983 erotettu Ernest Backes, joka oli Clearstreamin johtavia henkilöitä, on sanonut että hänet erotettiin koska hän tiesi liikaa Banco Ambrosiano-skandaalista.
Radetzky-marssi

Radetzky-marssi on Johann Strauss vanhemman vuonna 1848 säveltämä sotilaallinen marssi. Kappaleen nimi viittaa marsalkka Joseph Radetzkyyn, joka saavutti samana vuonna voiton Custozan taistelussa. Kappale on erittäin tunnettu ja käytetty juhlamarssina myös ei-sotilaallisissa yhteyksissä. Se on aina Wienin filharmonikkojen uudenvuodenkonsertin päätöskappaleena. Radetzky-marssin kohdalla poikkeuksellisesti pidetään hyväksyttävänä, että yleisö lyö tahtia musiikin mukana.
Juan Calatayud

Seurajoukkueura

Calatayud on Málagan kasvatti. Kauden 2002–2003 hän pelasi lainasopimuksella Algecirasissa. Palattuaan takaisin kasvattajaseuraansa hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 29. lokakuuta 2003 ottelussa Athletic Bilbaota vastaan. Kaudeksi 2005–2006 hänet lainattiin jälleen, tällä kertaa Getafeen.
Vuonna 2006 Calatayud siirtyi Racing Santanderiin, jossa hänen vastuunsa jäi kuitenkin hyvin minimaaliseksi toimiessaan lähinnä joukkueen kolmosmaalivahtina. Toisella kaudellaan 2007–2008 hän jäi ilman pelinumeroa.
Heinäkuussa 2008 hän teki kaksivuotisen sopimuksen Hérculesin kanssa. Ensimmäisellä kaudellaan joukkueessa häneltä jäi paitsi vain yksi sarjaottelu. Seuraavalla kaudella 2009–2010 Calatayud jatkoi joukkueen ykkösmaalivahtina ja pelasi kauden ensimmäisellä puoliskolla eniten nollapelejä. Hän ei kuitenkaan lopulta onnistunut saavuttamaan Segunda Divisiónin Zamora-palkintoa, vaan hävisi sen niukasti Recreativo-maalivahti Vicente Guaitalle.
Jarno Levonen

Pelaajaura

Pienikokoinen Levonen on Porin Ässien kasvatti. Hän pelasi yhdessä I-divisioonan ottelussa kaudella 1989–1990. Sittemmin Levonen palasi miesten peleihin kaudella 1991–1992, kun Ässät pelasivat SM-liigassa ja Levonen debytoi siellä myös. Hän pelasi kauden lähinnä vielä A-nuorissa ja pelasi runkosarjassa kolme ottelua tehoin 0+2=2. Levonen pelasi myös viisi playoff-ottelua. Tulokaskaudella 1992–1993 hän pelasi 22 runkosarjan ottelua tehoin 2+2=4. Levonen voitti sekä kaudella 1991–1992 että 1992–1993 A-nuorten SM-liigan pistepörssin. Hän voitti molempina kausina myös A-nuorten pronssia.
Kausi 1993–1994 oli Levoselle ensimmäinen kokonainen SM-liigassa. Hän teki 43 ottelussa tehot 5+7=12. Levonen piipahti kauden aikana myös kahden ottelun lainalla Kokkolan Hermeksessä, I-divisioonassa. Kaudella 1994–1995 hän pelasi Ässissä vain neljä ottelua, kunnes siirtyi Hermekseen pitemmäksi aikaa. Levonen siirtyi kesken kauden II-divisioonassa pelanneisiin Kotkan Titaaneihin, joita hän oli nostamassa I-divisioonaan.
Levonen palasi kaudeksi 1995–1996 SM-liigaan ja siirtyi Kalevan Pallon riveihin. 43 ottelussa syntyi tehot 2+4=6. Levosen paluu SM-liigaan jäi yhden kauden mittaiseksi ja hän palasi kaudeksi 1996–1997 Titaaneihin. Levonen oli tehoilla 20+29=49 Titaanien paras pistemies ja I-divisioonan 11. paras pistemies. Titaanit kuitenkin putosivat takaisin II-divisioonaan keväällä 1997. Levonen pelasi Titaaneissa vielä kolme seuraavaa kautta. Vuodet 1997–1999 kuluivat II-divisioonassa ja kaudeksi 1999–2000 Titaanit nousivat I-divisioonan (vuodesta 2000 Mestis) ja II-divisioonan välille perustettuun Suomi-sarjaan. II-divisioonakaudella 1997–1998 Levonen oli kovilla tehoilla 35+46=81 Titaanien toiseksi paras pistemies. Hänen edellään oli vain peräti 88 pistettä iskenyt Jari Multanen. Seuraavalla kaudella Levonen oli Titaanien paras pistemies.
Hän oli joukkueensa pistekunkku myös Suomi-sarjakaudella 1999–2000.
Kaudeksi 2000–2001 Levonen vaihtoi joukkuetta Suomi-sarjassa ja hän siirtyi Kajaanin Hokkiin. Levonen oli 53 pisteellään Hokin paras pistemies. Hän oli sitä myös seuraavalla kaudella Levosen tehdessä 79 pistettä. Hokki voitti Suomi-sarjan mestaruuden keväällä 2002 ja nousi seuraavaksi kaudeksi Mestikseen. Levosen pelaajaura kuitenkin loppui nousukevääseen.

Pelaajauran jälkeen

Nykyään Levonen toimii ohjaajana Harjavallan vastaanottokeskuksessa. Vuonna 2006 hän toimi myös Ässien A-nuorten päävalmentajana.

Muuta

Jarno Levonen oli toisen polven Ässä-pelaaja, kun hänen isänsä Rauli Levonen edusti joukkuetta 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa. Rauli kuoli sydänkohtaukseen joulukuussa 1981 Jarnon ollessa 9-vuotias.
Levosen isän serkku Jari toimii SM-liigatuomarina. Jari pelasi urallaan 459 SM-liigaottelua. Myös Jarin veljet Jarkko ja Jyrki ovat pelanneet SM-liigassa.
Jarnon veli Toni pelasi Ässien A-junioreissa ja sen jälkeen kolme kautta II divisioonassa KiSan joukkueessa.
Noituus

Noituus Raamatussa

Raamatussa Mooses sai Jumalalta käskyn kansalleen, ettei tulisi harjoittaa: noituutta, velhoutta, kehottaa ihmistä kulkemaan tulen läpi, taikoja, syödä veristä tai ennustamista. Apostoli Paavali mainitsee Galatalaiskirjeessään noituuden, kun hän luettelee lihan eri tekoja, joita harjoittamalla ei peri Jumalan valtakuntaa

Noituuteen liittyvät ilmiöt nykyään

Nykyään noituuteen uskotaan laajalti muun muassa eräissä Afrikan maissa.
Tansaniassa on vuosina 2007–2009 surmattu yli 50 albiinoa ja Burundissa 12. Albiinojen raajoista ja elimistä tehdään taikakaluja.
Vuonna 2009 Ugandassa kirjattiin 123 surmaa, joiden arvioitiin liittyvän noituuteen. Surmatut ovat enimmäkseen lapsia, joiden verta, sukuelimiä ja muita ruumiinosia käytetään rikastuttamaan noitien asiakkaita nopeasti. Eteläisessä Afrikassa ihmisten surmaamista ja ruumiinosien käyttämistä noituuteen nimitetään muti-murhiksi zulujen 'lääkettä' tarkoittavan sanan mukaan.
Toisaalta noitia myös pelätään ja vainotaan nykyäänkin. Lähinnä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tapetaan tuhansia vuosittain noitavainoissa. Erityisesti Nigeriassa on tuhansia lapsia  ajettu kodeistaan noidiksi syytettyinä.
Teatro alla Scala

Il Teatro alla Scala (usein La Scala) on kuuluisa oopperatalo Milanossa, Italiassa. Nykyisellä paikallaan La Scala on järjestyksessä toinen teatteri. Ensimmäinen muinainen Teatteri Ducale tuhoutui tulipalossa karnevaaligaalan jälkeen 1776.
Uusi teatteri rakennettiin Santa Maria alla Scalan kirkon paikalle, josta myös nykyinen teatteri sai nimensä. Teatteri valmistui 3. elokuuta 1778 nimellä Nuovo Regio Ducal Teatro alla Scala. Avajaisia juhlisti Salierin L’Europa riconosciuta.
La Scalan näyttämöä valaisivat alun perin 84 öljylamppua, minkä lisäksi teatterin muissa tiloissa oli tuhat lamppua. Tulipalon vaaran vähentämiseksi joihinkin huoneisiin oli varastoitu satoja vesisankoja. Aikanaan öljylamput korvattiin kaasulampuilla, jotka vaihtuivat sähkövaloihin vuonna 1883.
Nykyinen julkisivu on peräisin vuoden 1907 korjauksesta. Toisen maailmansodan aikana La Scala kärsi vaurioita lentopommeista. Sodan jälkeen La Scala korjattiin ja avattiin uudelleen 11. toukokuuta 1946 kapellimestari Arturo Toscaninin johdolla.
La Scalassa on pidetty monen oopperan ensiesitys. Oopperalla oli erikoinen suhde Giuseppe Verdiin. Usean vuoden ajan Verdi ei sallinut töidensä esitystä teatterissa, koska orkesteri oli muuttanut joltakin osin hänen musiikkiaan.
La Scalassa on myös museo, Museo teatrale alla Scala, jonne on pääsy teatterin aulasta. Museossa on nähtävillä kokoelma maalauksia, piirroksia, patsaita, pukuja ja muuta materiaalia oopperaan liittyen.
La Scalan esityskausi alkaa perinteisesti 7. joulukuuta pyhän Ambrosiuksen päivänä. Ambrosius on Milanon suojeluspyhimys. Jokainen esitys päättyy ennen keskiyötä, minkä vuoksi pitkät oopperaesitykset alkavat tavanomaista aikaisemmin. Pääsylipun haltijaa ei päästetä sisälle esityksen aloittamisen jälkeen.
La Scalan perinteisiin kuuluu esittää Beethovenin hautajaismarssi tyhjälle salille oopperan johtajan kuoleman jälkeen. Perinne alkoi 1957.
Roxus

Historia

Roxus -yhtyeen perustivat vuonna 1987 laulaja Juno Roxas, kitaristi Joe Cool, basisti John Nixon, rumpali Darren Danielson ja kosketinsoittaja Andy Shanahan. Jo alkuaikoina yhtye teki paljon live-esiintymisiä ja sai paljon seuraajia. Vuonna 1989 Roxus avasi Bon Joville ja Poisonnille heidän Australian -kiertueilla. Samana vuonna Cool jätti yhtyeen ja hänet korvasi Dragan Stanic. Stand Back ja Body Heat olivat yhtyeen ensimmäiset singlejulkaisut marraskuussa 1989.
Kun Warrant oli kiertueella Australiassa vuonna 1991, Roxus lämmitti heitä. Yhtyeen debyyttialbumi Nightstreet julkaistiin myös tuolloin. Nightstreet menestyi todella hyvin kotimaassa ja nousi sijalle 5. ARIA Charts -listalla. Single Where Are You Now sai paljon radiosoittoa ja oli yksi menestyneimmistä singleistä 1990-luvun alussa Australiassa. Roxas työskenteli yhtyeen parissa vielä muutaman vuoden, mutta sen jälkeen Roxus hajosi lopullisesti.
M/S Misana

Käyttöhistoria

Helmikuussa 2005 Godby Shipping -ryhmään kuuluvat Minicarriers ja Trailer-Link tilasivat kaksi alusta UPM:n metsäteollisuuden tuotteiden kuljetuksia varten.
14. toukokuuta 2007 aluksen köli laskettiin. 22. lokakuuta 2007 kastettiin Helsingissä, jonka jälkeen se aloitti liikennöinnin. Aluksen saavuttua aamuyöllä 28. tammikuuta 2009 Kotkan satamaan, löydettiin alukselta kaksi salamatkustajaa. Alus oli tulossa Espanjasta.
Protestantismi

Muita suuntauksia

Reformaatiossa syntyi myös pienempiä ääriliikkeitä, jotka katkaisivat lähes kaikki siteet katolisen kirkon tapoihin ja perinteeseen. Tällaisia olivat mm. anabaptistit.
Protestanttiset kirkot ovat myöhemmin jakautuneet lukuisiin uusiin kirkkokuntiin. Esimerkiksi Anglikaanikirkosta irtautui 1600-luvulla baptismi ja 1700-luvulla metodismi. Muut protestanttiset kirkot ovat taustaltaan enimmäkseen reformoidun kirkon perillisiä ja edustavat yleensä reformaation jyrkempää siipeä painottaen voimakkaasti joko kalvinistista tai arminolaista näkemystä armo-opista. Uusimpia suuria protestanttisia kirkkokuntia on helluntaiherätys, joka syntyi 1900-luvun alussa Yhdysvalloissa baptismin ja metodismin pohjalta.
Martti Vainio (lentokonesuunnittelija)

Martin Tuomas (Martti) Vainio (15. heinäkuuta 1909 Antrea – 7. toukokuuta 1982) oli suomalainen lentokonesuunnittelija, diplomi-insinööri ja tekniikan tohtori.
Vainion vanhemmat olivat rakennusmestari Herman Oskar ja Anna (o.s. Knaappila) Vainio. Hän tuli ylioppilaaksi Viipurin Yhteiskoulusta vuonna 1928. Vuonna 1933 Vainio valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta, ja saman vuoden lopulla hän aloitti palveluksensa Valtion lentokonetehtaalla. Vainio oli komennuksella Berliinin Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa kahden lukuvuoden ajan vuosina 1934–1936. Palattuaan tehtaan palvelukseen, hänet nimitettiin vuonna 1937 suunnittelutoimiston päälliköksi, ja edelleen vuonna 1943 kehitys- ja kokeiluosaston johtajaksi. Valmet Oy:n lentokonetehtaan pääkonstruktöörinä hän toimi vuodesta 1945 vuoteen 1964, jolloin hän siirtyi Valmetin rautatiekalusto-osaston päälliköksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1974. Tekniikan tohtoriksi vuonna 1948 väitellyt Vainio oli sotilasarvoltaan insinöörimajuri.
Vainion puoliso oli diplomi-arkkitehti Birga Mirja Margareta Brax. Avioliitosta syntyivät lapset Marjatta, Juhani, Kaija, Jyrki ja Pauli.
Downshiftaajat

Juoni

Sarja kertoo kahdesta varakkaasta ystäväpariskunnasta, joiden elintaso romahtaa. He joutuvat pakosta muuttamaan Helsingin arvoalueelta tavalliseen Koivukylän lähiöön Vantaalle ja totuttelemaan vaatimattomaan elämään.
Toisella tuotantokaudella päähahmoja kohtaa yllättävä äkkirikastuminen.

Tuotanto

Käsikirjoittaja Timo Varpion mukaan sarja syntyi hänen omakohtaisista havainnoistaan ihmisten reaktioista, kun hän itse muutti keskustasta lähiöön. Sarja kirjoitettiin aluksi sijoittumaan Vuosaareen, mutta se muuttui Vantaan Koivukyläksi. Alun perin sarjan konsepti ja käsikirjoitukset kehitettiin Ylen kanssa, mutta tuotantomuutosten jälkeen ensiesitys tapahtui Elisa Viihteellä loppuvuodesta 2015. Yle TV2 sai sarjan esitettäväkseen syksyllä 2016, ja samalla se tuli myös Yle Areenaan.
Sarja kuvattiin yksikameratuotantona, paljolti käsivarakuvauksena lähes vallitsevassa valossa. Tuotannossa pyrittiin muutenkin tavanomaista suurempaan keveyteen, jotta se heijastuisi myös komediasarjan ilmaisun kepeytenä.
Olbia (Italia)

Nähtävyyksiä

Olbiassa on useita esihistoriallisia nähtävyyksiä. Näitä ovat tornirakennelma eli nuraghe Riu Molinu sekä jättiläisen hauta Su Monte de s'Ape. Roomalaisten ajoilta on jäljellä akveduktin sekä S'Imbalconadun maatilan jäänteitä.

Satama

Olbian satama on ollut luonnonsatama, jota kautta Sardiniaan on purjehdittu vuosituhansien ajan. Se on yhä Sardinian tärkeimpiä satamia, jonka läpi kulkee vuosittain 5 miljoonaa matkustajaa ja 6 miljoonaa tonnia rahtia. Satamasta on lauttayhteys Civitavecchiaan, Livornoon sekä Genovaan.

Lentokenttä

Kaupungissa on kansainvälinen lentokenttä Aeroporto di Olbia Costa Smeralda.
Sneferu

Hallituskausi

Sneferu aloitti valtakaudellaan sotilaallisen laajentumisen Nubiaan ja Libyaan johtaen itse taisteluja. Hän aloitti myös kaupankäynnin Välimeren valtakuntien kanssa. Sneferu varusti 40 laivan laivaston noutamaan Libanonista Egyptille tärkeitä luonnonvaroja, ennen kaikkea puuta. Retken kunniaksi farao pystytti Libanoniin monumentteja juhlistamaan saavutusta.

Rakennusprojektit

Sneferu on jäänyt maailmanhistoriaan ensimmäisen varsinaisen pyramidin rakennuttajana. Tätä viimeistä Sneferun pyramideista edelsi kuitenkin kaksi muuta, joista ensimmäinen rakennettiin Meidumiin. Pyramidin rakentamisen aloitti mahdollisesti jo Sneferun isä Huni. Meidumin pyramidin rakentaminen alkoi seitsenportaisena porraspyramidina joka muistutti Djoserin pyramidia Sakkarassa, mutta jostakin syystä rakentajat muuttivat mieltään ja päättivät tehdä rakennuksesta tasasivuisen. Pyramidi ei kuitenkaan kestänyt kylkien painoa vaan ne sortuivat. Sneferu alkoi onnettomuuden jälkeen rakentaa uutta pyramidia Dahshuriin, mutta kesken rakentamisen kävi ilmi että pyramidin kulma oli liian jyrkkä tehden siitä epävakaan. Rakennuskulmaa loivennettiin, mikä tuotti persoonallisen taittuneen muodon. Niin kutsuttu Taitepyramidi säilyi ilmeisesti muutostöiden jälkeenkin niin epävakaana, ettei faraota voitu haudata sinne. Niinpä Sneferu aloitti vielä kolmannen pyramidin rakennustyöt Dahshurissa. Lopputulos tunnetaan Punaisena pyramidina. Sneferun poika Khufu jatkoi isänsä esimerkkiä rakennuttaessaan itselleen pyramidin Gizaan.
Katharina Szelinski-Singer

Katharina Szelinski-Singer (24. toukokuuta 1918 – 20. joulukuuta 2010 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän syntyi lähellä Šilutėa ja asui vuodesta 1945 Berliinissä. Hän opiskeli Universität der Künste Berlinissä.
Inza

Inza (ven. И́нза) on kaupunki Uljanovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran vesistöön kuuluvan Sjuksjumka-joen varrella 167 kilometriä Uljanovskista lounaaseen. Kaupunki on Inzan piirin keskus. Siellä risteytyvät Uljanovskiin, Syzraniin ja Ruzajevkaan johtavat rautatiet. Asukkaita on 19 700 henkeä (vuonna 2005).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1897 perustetun rautatieaseman ympärille. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1946. Nykyään Inzassa on rakennustarvike- ja puunjalostusteollisuutta.
Permikausi

Geologia ja ilmasto

Permikaudella merenpinta oli alhaalla, oli vain yksi suurmanner, Pangea (Pangaia) ja valtava meri, Panthalassa. Pangea oli C:n muotoinen, ja sen C:n sisuksessa, Tethysmeressä oli pieniä saaria. Pangea säilyi suunnilleen samana koko permikauden. Pangean yhtenäinen maamassa muutti merivirtoja ja ilmastoa hajanaisiin mentereisin nähden. Ilmasto oli ainakin Pangean rannikolla monsuunityyppinen, kauden alussa nykyistä kylmempi sekä mantereinen ja kuiva laajoilla alueilla Pangean sisäosissa. Ilmasto lämpeni rajusti permikauden alkuvaiheessa ja saavutti nykyisen lämpötilan kauden keskivaiheilla, minkä jälkeen nousu jatkui hieman hitaampana. Samalla ilmasto, joka oli ollut kauden alussa nykyistä kosteampi, kuivui nykyiselle tasolleen. Pangeassa oli laajalti aavikoita, subtrooppinen kuivuusvyöhyke oli huomattavasti nykyistä laajempi. Permikauden alkupuolella päiväntasaajan seudulla kasvoi trooppista metsää tai savannia, mutta kauden lopulla aavikko oli levinnyt sinne. Näin subtrooppinen kuivuusvyöhyke ulottui noin 40 pohjoiselta leveysasteelta 40 eteläiselle.

Eläimistö

Matelijat olivat permikauden valtalajeja, mutta vielä ei ollut dinosauruksia. Matelijat olivat yleensä synapsideja, pelycosaureja ja terapsideja. Permikaudelle kehittyi ensimmäisen kerran suuri maaeläimistö kasvinsyöjineen ja lihansyöjineen. Permikauden lopulle mentäessä ilmastyivät ensimmäiset arkosaurit (proterosuchidi tekodontit)
Matelijat kehittyivät ja lajit synnyttivät uusia taajaan tahtiin permikaudella sammakkoeläinten lajimäärän vähetessä. Tunnetuin permikauden matelija lienee Dimetrodon, joka oli hieman krokotiilia muistuttava liskomainen, neljällä jalalla kävelevä matelija, jolla oli selässään suuri selkäevä, joka toimi luultavasti lämmönsäätelyelimenä. Laji eli noin 280-260 miljoonaa vuotta sitten ja oli noin 2 m pitkä. Kaudella kehittyi myös kaksijalkainen peto Postosuchus ja kasveja syövä Desmatosuchus. Keskisen permin Guadalupian-(Capitanian) kaudella 270-260,4 miljoonaa vuotta sitten alkeelliset terapsidit, nisäkäsmäiset liskot korvasivat pelycosaurit. Guadalupian-kauden lopulla noin 260,4 ± 0,7 miljoonaa vuotta sitten sattui joukkotuho, joka enteili valtavaa permikauden lopun tuhoa.
Meressä olivat ammoniitit, kierteissarvikotiloiset lonkerojalkaiset, helmiveneen edeltäjät, yleisiä. Samoin esiintyi merisiilin tapaisia piikkinahkaisia. Permikerrostuma tunnistetaan fusulinideista, kovakuorisista yksisoluisista alkueläimistä.
Sinfonia nro 9 (Mahler)

Gustav Mahlerin sinfonia nro 9 D-duuri on sävelletty vuosina 1908–1909. Yhdeksäs sinfonia jäi Mahlerin viimeiseksi valmiiksi sinfoniaksi. Lähestyvästä kuolemastaan tietoinen säveltäjä teki siitä jäähyväisensä musiikille (Leonard Bernsteinin mukaan teos oli Mahlerin "testamentti ja viimeinen tahto"). Kuoleman läsnäolo on jatkuvasti havaittavissa – hetkittäiset toivonpilkahdukset vaihtuvat pian jälleen epätoivoon.
Noin 80–85-minuuttinen teos koostuu neljästä osasta: Andante on taistelua toivon ja tuskan välillä; toinen osa on tanssinomainen mutta raskas Ländler; kolmannen osan groteskissa Scherzossa (jota kutsutaan myös nimellä Rondo Burlesque) on mukana häivähdyksenomainen kaunis teema, joka ennakoi kymmenettä sinfoniaa; finaali on riipaiseva Adagio, jossa jouset saavat aikaan sanoin kuvaamattoman kiihkeän tunnelman, kunnes ne lopussa hiipuvat hiljalleen pois ilman Mahlerille tyypillistä huikeaa loppuhuipennusta.
B-sarja (jalkapallo)

B-sarja oli Suomen Palloliiton alaisista jalkapallosarjoista toiseksi korkein sarjataso vuosina 1930–1935. Vuonna 1936 sarja muodostettiin kiinteälle pohjalle, jolloin edellisellä kaudella varsinaisessa sarjassa menestyneet saivat siinä paikan. Näin syntyi Itä–Länsi-sarja, joka vastasi toiminnaltaan myöhempää Suomensarjaa jokseenkin täydellisesti. Välirauhan kautena 1940-1941 B-sarja palasi nimikkeenä vielä yhdeksi kaudeksi, tällöin sarja pelattiin yksilohkoisena. Kausien 1930-1935 B-sarja voidaan jakaa kahteen vaiheeseen. Ensiksi suoritettiin piireissä karsintakilpailuja joko sarja- tai cupmuotoisina, jonka jälkeen piirien parhaat selviytyivät varsinaiseen B-sarjaan, joka yleensä sisälsi sarjan lisäksi myös pudotuspelikierroksia. Kauden 1930 B-sarja esimerkiksi pelattiin kokonaan cup-järjestelmällä. Joukkueet, jotka eivät nousseet B-sarjasta A-sarjaan, eivät saaneet myöskään minkäänlaista etuoikeutta päästä suoraan seuraavan kauden B-sarjan varsinaiseen kilpailuun, vaan joutuivat jälleen aloittamaan kautensa piirin sarjoissa. Ajoittain edellisellä kaudella A-sarjasta pudonneet joukkueet vapautettiin tästä alkukarsinnasta.

Historia

Vuosina 1908-1929 Suomen mestaruudesta pelattiin cup-muotoisesti. Eri sarjatasoja tai -luokkia ei ollut, vaan kaikki joukkueet pelasivat samassa kilpailussa, joka yleensä aloitettiin siten, että maa jaettiin alueisiin matkakustannusten vähentämiseksi ja alueiden parhaat kohtasivat sitten kilpailun viimeisillä kierroksilla.
Vuonna 1930 päätettiin Suomen mestaruus ensimmäisen kerran ratkaista sarjamuotoisella kilpailulla. Sarja nimettiin Suomen sarjaksi. Kevään karsintojen jälkeen A-sarjaan selviytyi kahdeksan joukkuetta. B-sarjaan kelpuutettiin SPL:n vuosikokouksen päätöksen mukaan 7 joukkuetta , yksi kustakin SPL:n piiristä. Ennen varsinaisen sarjan (cup-kilpailu) alkua piireissä suoritettiin kuitenkin karsintoja piirin edustajan valitsemiseksi. Joissakin piireissä joukkueet B-sarjaan ratkesivat samassa yhteydessä kuin A-sarjaankin.
Vuosina 1931-1935 sarjajärjestelmä koki useita muutoksia, mutta periaate pysyi samana. Alkusarjat pelattiin piirien järjestäminä, jonka jälkeen Palloliitto järjesti tarvittaessa alueiden välisiä karsintaotteluja pääsystä varsinaiseen B-sarjaan. Sarjan voittaja nimettiin Suomen B-mestariksi ja se kuten myös kilpailussa toiseksi sijoittunut joukkue nousivat A-sarjaan.