Keski-Suomen maakunta

Maantiede

Keski-Suomen alue ei ole nimestään huolimatta keskellä Suomea, vaan pikemminkin keskellä Suomen eteläpuolta. Sillä ei ole selkeää luonnonmaantieteellistä rajaa Savoon eikä Hämeeseen. Sen sijaan Pohjanmaasta sen selkeästi erottaa Suomenselkä. Keskisuomalainen maisema on kumpuilevaa lukuun ottamatta Suomenselän Keski-Suomeen kuuluvaa osaa, ja suuri osa maakunnasta kuuluu Järvi-Suomeen. Runsasvesistöisen maakunnan suurin järvi on Päijänne (pinta-alasta eri tietoja, noin 1 100 neliökilometriä) ja korkeita kohtia muiden muassa Multian Kiiskilänmäki, joka yltää 269 metrin korkeuteen merenpinnasta, Saarijärven Kulhanvuori (260,5 metriä), Jyväskylän Uutelanmäki (259 metriä), Pirttimäki (249 metriä) ja Laajavuori (228 metriä) sekä Uuraisten Kukkamäki (260 m) ja Lahomäki (242 metriä), Petäjäveden Kintauden Kaistinmäki (247,6 m). Maaperä on moreenivoittoista.

Varhainen asutus ja elinkeinot

Ensimmäiset ihmiset saapuivat nykyisen Keski-Suomen alueelle noin 8000–7000 eaa., eli kivikaudella. Tuolloin asukkaiden pääasiallisena elinkeinona oli vielä metsästys ja keräily. Vaikka Suomessa esihistoriallinen aika loppuu yleisesti 1200-luvulla, voidaan sen katsoa jatkuneen Keski-Suomessa jopa aina 1540-luvulle saakka. Vasta tuon vuosikymmenen tienoilta alkaen on olemassa asiakirjoja Keski-Suomea koskien. Kyseessä ovat kiinteään maanviljelysasutukseen liittyvät kruunun verokirjat, eli niin sanotut maaverokirjat. 
1500-luvun aikana hallinto, laki ja kristinusko vakiintuivat Keski-Suomeen. Maanviljelys ja kalastuselinkeino kehittyivät. Samalla metsästyksen merkitys väheni, mutta se säilyi edelleen merkittävänä sivuelinkeinona. Uuden osan asutuksesta muodostivat etelästä tulleet hämäläiset sekä idästä saapuneet savolaiset. He sulautuivat alueella ennestään vaikuttaneeseen väestöön, joka harjoitti pyyntikulttuuria. Ennen tätä heimojen välillä oli verisiä yhteenottoja. 1500-luvun lopulla asukkaita on arvioitu olleen noin 15 000. 
Keski-Suomi sai maataviljelevän asutuksensa pääosin Hämeestä (erityisesti Jyväskylän seutu) ja Savosta. Alue oli pitkään Hämeen ja Savon ydinalueiden välistä hyvin harvaan asuttua metsäseutua. Nykyisistä Keski-Suomen kunnista vain Jämsä on ollut keskiaikainen pitäjä. 1600-luvulla perustettiin Keuruun, Laukaan, Saarijärven ja Viitasaaren pitäjät. Näistä neljästä sekä Jämsästä ja niistä lohkaistuista kunnista on lohkaistu lähes kaikki muut Keski-Suomen nykyiset kunnat. Suomen historiallisista maakunnista Keski-Suomi luetaan Hämeeseen, paitsi Satakunnan historialliseen maakuntaan luettavia Keuruuta ja Multiaa. Lisäksi joidenkin tietojen mukaan Hankasalmi ja Konnevesi kuuluvat Savoon. Tämä voidaan perustella esimerkiksi sillä, että niiden seurakunnat ovat ainoat Keski-Suomessa, jotka kuuluvat Kuopion hiippakuntaan. Jämsän ja Kuhmoisten seurakunnat kuuluvat Tampereen hiippakuntaan, Joutsan seurakunta (johon kuuluu pienuutensa vuoksi myös Luhanka) Mikkelin hiippakuntaan ja loput Lapuan hiippakuntaan.

Maakunnan muodostuminen

Kuten muuallakin Suomessa, myös Keski-Suomessa esivalta vaihtui vuonna 1809 Suomen sodan jälkeen Ruotsin kuninkaasta Venäjän keisariksi. Tällä ei ollut suurta vaikutusta alueen noin 50 000 asukkaaseen. Nykyinen Keski-Suomi kuului tuolloin vielä Vaasan, Hämeen, Kuopion ja Kymenkartanon lääneihin ja oli melko harvaan asuttua. Tiestö oli alueella vähäistä, ja merkittävimpiin risteyspaikkoihin kuului Laukaan Koivistossa sijainnut valtateiden risteys, jossa sijaitsi muun muassa postikonttori.
Jyväskylä – josta muodostui maakunnan pääkaupunki – perustettiin vuonna 1837. Samaan aikaan myös Keski-Suomi alkoi kehittyä maakunnaksi muiden joukkoon, vaikka alueella oli edelleen havaittavissa selviä hämäläisheimon ja savolaisheimon välisiä kulttuurieroja, esimerkiksi maataloustyökaluissa, kuten sirpeissä. Talous kehittyi kaupungin perustamisen ansiosta, mutta myös Keiteleen ja Päijänteen välisen kanavan rakentamisen johdosta. Paikalliseen rakennustekniikkaan tuli uusia piirteitä: vaikka uudistilalliset rakensivat asuinhuoneensa edelleen sisäänlämpiäviksi savutuviksi, kylien lähellä rakennettiin taloja, joissa oli savupiippu ja lasi-ikkunoita.
Keski-Suomeen perustettiin maan ensimmäinen suomenkielinen oppilaitos, Jyväskylän lyseo, vuonna 1858. Vuonna 1863 toimintansa aloitti Jyväskylän kansakoulun opettajaseminaari ja vuonna 1864 Jyväskylän tyttökoulu. Nämä tapahtumat kohottivat Keski-Suomen ja Jyväskylän kansallista merkittävyyttä ja asemaa. Vähitellen maakunnan pääkaupungista kehittyi suomenkielisen sivistyksen keskus, sillä Jyväskylässä järjestettiin kansakoulukokouksia ja säännöllisesti suomalaisten laulu- ja soittojuhlia. Kansanvalistusseura ja useat muutkin kansanvalistushankkeet saivat alkunsa Jyväskylästä. 
Kulttuurin ja koulutuksen lisäksi myös talous alkoi kukoistaa Keski-Suomessa 1800-luvun lopulla. Metsävaroja hyödynnettiin 1870-luvulta alkaen, ja ne mahdollistivat monia uusia investointeja ja teollistumista. Tämä vaikutti myös rakennuskantaan. Uunit rakennettiin varakkaimmissa taloissa uloslämpiäviksi, kivinavetat yleistyivät ja piharakennusten määrä kasvoi maatiloilla. Myös liikenneyhteydet parantuivat. Syntyi uusia höyrylaivayhteyksiä, sähkölennättimen käyttö yleistyi ja maanteiden kunto parani.

Käsite Keski-Suomi ja maakunta-aate

Käsitteenä Keski-Suomi suunnilleen nykyisen maakunnan aluetta tarkoittavana vakiintui varsin myöhään. Esimerkiksi vielä 1930-luvun Isossa tietosanakirjassa hakusanan ”Jyväskylä” kohdalla ilmoitetaan, että Jyväskylä sijaitsee Pohjois-Hämeessä, ja Jyväskylä määritellään Hämeeseen kuuluvaksi kaupungiksi myös ”Häme”-hakusanan kohdalla. 
Vaikka Jyväskylä mainitaan vielä 1930-luvulla Isossa tietosanakirjassa pohjoishämäläisenä kaupunkina, Keski-Suomen käsite ja identiteetti kehittyivät aikaisemmin. Jyväskylän piirilääkäri Wolmar Schildt ehdotti jo 1850-luvulla Keski-Suomen läänin perustamista. Lääni perustettiin vasta yli sata vuotta myöhemmin, mutta käsite yhtenäisestä Keski-Suomesta vahvistui. Jyväskylässä toimi ravintola Keski-Suomi ja ilmestyi samanniminen sanomalehti vuodesta 1871 lähtien. Puolestaan Keski-Suomen maakuntalaulun, Keski-Suomen kotiseutulaulun, ensiesitys oli jo vuonna 1920.
Keski-Suomen museo perustettiin vuonna 1931 voimakkaan maakunta-aatteen siivittämänä. Vasta Keski-Suomen läänin aloittaessa toimintansa 1. maaliskuuta 1960 Keski-Suomesta tuli täysin selvärajainen maakunta. Keski-Suomen maakunnalla tarkoitettiin ensin koko läänin aluetta. Myöhemmin, kun Kuhmoisten kunta oli liitetty Keski-Suomen lääniin, sanottiin, että Keski-Suomen maakunta käsittää Keski-Suomen läänin lukuun ottamatta Kuhmoisten kuntaa. Nykyinen Keski-Suomen maakunta on suurempi kuin Keski-Suomen läänin aikainen Keski-Suomen maakunta, koska nyt myös Kuhmoinen kuuluu Keski-Suomen maakuntaan ja sitä paitsi Jämsään on liitetty Kuorevesi ja osa Längelmäestä, jotka kuuluivat sitä ennen Pirkanmaahan.
Oheinen 1920-luvun kartta osoittaa, miten maakunta jakautui eri lääneihin: länsiosa Vaasan lääniin, eteläosa Hämeen lääniin, itäosa Kuopion lääniin (Hankasalmi, Konnevesi) ja kaakkoisosa Mikkelin lääniin (Luhanka, Leivonmäki, Joutsa). Kartasta näkyy myös, että etelä-pohjoissuuntaiset vesistöt vaikuttivat tuolloin liikkumiseen. Niinpä Jyväskylästä Mikkelin suuntaan mentäessä oli kuljettava Laukaan kautta. Laivaliikenne oli tärkeä osa liikenneverkkoa, kun maantiet olivat harvassa.

Murteet

Keski-Suomi kuuluu savolaismurteiden alueeseen. Pohjoisessa Keski-Suomessa puhutaan Keski-Suomen murretta, joka on savolaismurteiden haara. Eteläisessä Keski-Suomessa aina Jyväskylää myöten puhutaan Päijät-Hämeen murretta, joka sekin kuuluu nimestään huolimatta savolais- eikä hämäläismurteisiin. Keski-Suomen asuttivat alun perin hämäläiset, joten Keski-Suomen murteilla on hämäläinen perusta, jonka savolaismurteet peittivät osin alleen myöhemmän erityisesti pohjoiseen Keski-Suomeen suuntautuneen savolaisekspansion vaikutuksesta. Nykyiset Keski-Suomen murteet heijastelevat alkuperäisten väestöryhmien voimasuhteita eri osissa maakuntaa: hämäläiset etelässä ja savolaiset pohjoisessa.
Keski-Suomen murre eroaa muista savolaismurteista muun muassa preesensin p-päätteen puuttumisella (Keski-Suomessa ei siis sanota juop vaan juo). Päijät-Hämeen murteille on ominaista, toisin kuin useimmille savolaismurteille, yleisgeminaation puuttuminen (ei sanota tekkee vaan tekee). Päijät-Hämeen omaleimaisin alamurre on Jämsän puheenparsi. Siihen kuuluvat sellaiset muodot kuin komii 'komea', pimii 'pimeä', verkkuu 'verkkoa', kyntyy 'kyntöä', tulii 'tulee', mänii 'menee' ja sanuu 'sanoo'.

Matkailu

Keski-Suomi julistautui syyskuussa 2015 saunamaakunnaksi. Matkailijoille halutaan tarjota saunomismahdollisuuksia ja saunan ympärille kehitetään tapahtumayhteistyötä, kuten vierailuja sauna- ja kiuastehtaille. )

Kuntavaihdokset

Kuhmoinen siirtyi 1974 Hämeen läänistä Keski-Suomen lääniin ja liittyi myöhemmin myös Keski-Suomen maakuntaan.
 Kuhmoinen siirtyy Keski-Suomesta Pirkanmaahan sote-uudistuksen  myötä vuoden 2021 alussa.