google/wiki40b huggingface dataset:
Jerry Wahlforss

Ura

Wahlforss valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta 2001. Hän työskenteli näyttelijänä Turun ruotsalaisessa teatterissa kauden 2001–2002, minkä jälkeen hän näytteli Svenska Teaternissa, Wasa Teaterissa ja Teatteri Viiruksessa, kunnes palasi Turun ruotsalaiseen teatteriin.
Wahlforss on näytellyt muun muassa kappaleissa Spelman på taket, Anne Franks dagbok, Jesus Christ Superstar, Ronja Rövardotter ja Stormskärs Maja. Vuonna 2002 hänellä oli nimiosa Svenska Teaternin näytelmässä Rocky. Vuonna 2004 Wahlforss oli samaisen teatterin The Hamlets -tuotannossa käsikirjoittajana ja näyttelijänä.
Syyskaudella 2012 Wahlforss vieraili Tampereen Teatterissa. Hän näytteli Netin roolin Anthony Minghellan teoksessa Made in Bangkok.
Wahlforss on tehnyt useita sivurooleja kokoillan elokuvissa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli Kassu rakkauselokuvassa Kuutamolla. Komediaelokuvassa Vieraalla maalla Wahlforss näytteli Omarin roolin. Timo Koivusalon draamakomediassa Kalteva torni hän näytteli Juania.
Televisiorooleja Wahlforss teki etenkin 2000-vuosikymmenen puolivälissä. Hän piipahti muun muassa suositun Salatut elämät -sarjan jaksossa Helin kosto ei olekaan suloinen syyskuussa 2004. Wahlforss oli ottanut tuntumaa televisionäyttelemiseen jo 1990-luvun alun yhdeksänosaisessa nuorisosarjassa 16, jossa hän teki Tonin roolin.
Teatterityönsä lisäksi Wahlforss on työskennellyt tuottajana.
Eesti Üliõpilaste Selts

Eesti Üliõpilaste Selts (EÜS, 'Viron ylioppilaiden seura') on 1870 perustettu virolainen miesopiskelijajärjestö. EÜS toimi aiempina vuosina Tartossa Tarton yliopiston yhteydessä, kunnes 1940 toinen maailmansota esti järjestön toimimisen normaalisti. Neuvosto-Viron aikana EÜS toimi Viron ulkopuolella Ruotsissa, Saksassa, Australiassa, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa sekä Argentiinassa maastapaenneiden jäseniensä ja heidän jälkeläistensä ylläpitämänä. Eesti Üliõpilaste Selts perustettiin 1988 Tartossa uudelleen.
EÜS synnyn taustalla on Jakob Hurt, joka toimi Tartossa kymnaasin opettajana 1868–1872. Hän kutsui virolaisia ylioppilaita kotiinsa lukemaan 1862 ilmestynyttä Kalevipoegia. Näistä illoista Eesti Üliõpilaste Selts syntyi.
EÜS toimii pääosin Tartossa, omassa 1902 valmistuneessa talossaan osoitteessa J. Tõnissoni 1. Tämän lisäksi Viron rajojen sisäpuolella EÜSillä on myös huoneisto Tallinnassa.
EÜS:in tunnusnauhan, suomalaista osakuntanauhaa vastaavan nauhan, värit ovat samat kuin Viron lipussa. Eesti Üliõpilaste Seltsin suomalaisia ystävyysjärjestöjä ovat Pohjois- ja Etelä-Pohjalainen Osakunta sekä Vasa nation.
Opiskelijan Tampere

Opiskelijan Tampere on kolmen tamperelaisen opiskelija- ja ylioppilaskunnan perustama yhteistyö- ja palvelujärjestö.
Yhdistyksen alkuperäisenä tarkoituksena on lähentää opiskelijoita ja yritysmaailmaa toisiinsa mm. opiskelijaetujen kautta. Sittemmin palvelutarjonta on laajentunut kattamaan opiskelijan elämää kokonaisvaltaisen monipuolisesti.
Yhdistyksen jäseniä ovat Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (TAMY), Tampereen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (Tamko), Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (TTYY). Yhdistyksen kannatusjäseniä ovat Tampereen kauppakamari, Business Tampere, Tampereen ammattikorkeakoulu, Tampereen Yliopiston Tukisäätiö, Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (HAMKO), Poliisiammattikorkeakoulun opiskelijakunta (Polamko) sekä Tampereen teknillinen yliopisto.
Toiminnanjohtaja on Mira Ala-Kantti (2018-).
Alois Hába

Alois Hába (21. kesäkuuta 1893 Vizovice – 
18. marraskuuta 1973 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja -pedagogi. Hänet tunnetaan mikrotonaalisen musiikin uranuurtajana.
Hába opiskeli säveltämistä Vítězslav Novákin johdolla Prahassa 1914–1915 sekä Franz Schrekerin johdolla Wienissä 1917–1920 ja Berliinissä 1920–1922. Wienissä hän tutustui Arnold Schönbergin dodekafoniseen musiikkiin. Hän sai vaikutteita myös kotiseutunsa Määrin kansanmusiikista, jossa käytetään mikrointervalleja. Näiden pohjalta hän kehitti oman neljäs- ja kuudesosasäveliin perustuvan sävelkielensä, sitä tukevan teorian ja siihen soveltuvia soittimia.
Hába opetti Prahan konservatoriossa vuodesta 1923, jossa hänellä oli oppilaita muun muassa Balkanin maista ja Turkista.
Alois Habán tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluu ooppera Matka (suom. Äiti), joka sai kantaesityksensä 1931. Se on yhä maailman ainoa neljäsosasävelasteikkoon perustuva ooppera. Sen lisäksi hän on säveltänyt mikrotonaalista musiikkia erikoisrakenteiselle pianolle sekä jousikvartettoja.
Dave Powledge

David "Dave" Powledge on yhdysvaltalainen näyttelijä ja stunt-mies. Hänet tunnetaan elokuvista Epäillyt (1995), Million Dollar Baby (2004) ja Mr. & Mrs. Smith (2005). Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa Täydelliset naiset, Coach ja Num3rot.
Sääskelä

Maantiede ja asutus

Sääskelän kunnan pinta-ala on 168,21 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Hatsinan piirin Puutostin, kaakossa Voiskovitsan ja etelässä Jelisavettinan kuntiin sekä lännessä Leningradin alueen Volossovan ja pohjoisessa Lomonosovin piireihin. Pinta-alasta 55,5 % on metsää, 37,1 % maatalousmaata ja 5,8 % asuinaluetta.
Pinnanmuodostukseltaan alue on koillista kohti laskeutuvaa heikosti kumpuilevaa moreenitasankoa. Kunnassa ei ole luonnollisia vesistöjä. Karsti-ilmiöt ovat yleisiä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat fosforiitti, dolomiitti, hiekka ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 20 kylää: Akkala (ven. Akkolovo), Hinnautio eli Hynnänautio (Fjunatovo), Kolmikanta eli Pieni-Ontrova (Maloje Ondrovo), Kouhia (Kastino), Muttala eli Tikansalo (Muttolovo), Ontrova (Bolšoje Ondrovo), Peräjärvi (Perejarovo), Pitkälä (Pitkelevo), Repola (Rebolovo), Roksova (Krokševo), Ronila (Ronilovo), Savonkylä eli Kastinan Pöllä (Savankjulja), Suo-Tukenitsa (Tuganitsy), Sääpinä (Žabino), Toivari (Toivorovo), Uusi-Niiskovitsa (Novyje Nizkovitsy), Vanha-Niiskovitsa (Staryje Nizkovitsy), Voiskovitsa, Vohkana (Vohonovo) ja Vuitti (Vytti). Sääskelän jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 800 hengen Sääpinä. Kunnan alueella on kolme suurta puutarha-aluetta, joissa on yhteensä lähes 4 000 palstaa.

Historia

Ennen toista maailmansotaa seudulla asui etupäässä inkerinsuomalaisia. Eräissä kylissä oli myös inkerikkoja, venäläisiä ja virolaisia. Luterilaiset kuuluivat Kupanitsan, Skuoritsan ja Spankkovan seurakuntiin.

Liikenne, talous ja palvelut

Tärkein liikenneväylä on Sääskelän kautta kulkeva Kirovskin, Namkun, Hatsinan ja Haisevaisin välinen maantie A120. Kunnan pohjoisrajalla kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen valtatie M11 ja itäpuolitse Pietarista Hatsinan kautta Pihkovaan johtava valtatie M20. Sääskelästä on neljä linja-autoreittiä Hatsinaan. Vohkanan pohjoispuolella on käytöstä poistettu pienkoneiden kiitotie.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat maa- ja metsätalous (64,8 %) sekä hallinto ja erilaiset julkiset palvelut. Noin puolet työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Maataloutta edustavat maidon ja sianlihan tuotantoon erikoistunut Hatsinan piirin suurin maatalousyritys Plamja, maitoa ja lihaa tuottava Bolševikin karjatila, 48 yksityistilaa ja 1 400 asukkaiden palstaviljelmää. Aikaisemmin toiminut lihanjalostamo sulki ovensa vuonna 2010.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka, posti, pankki, joukko kauppoja ja kahvila. Eräitä palveluja on myös Sääpinässä ja muissa kylissä. Sääpinässä ja Vohkanassa on vuonna 2008 rakennetut ortodoksiset kirkot.

Nähtävyydet ja matkailu

Seudulta on löydetty useita keskiaikaisia hautapaikkoja. Entisistä kartanoista on suojeltu vain Hinnaution puistoalue. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan. Matkailupalveluja ei ole.
Seututie 431

Seututie 431 on Leivonmäeltä Otavaan kulkeva maantie. Se alkaa Valtatie 4:n varresta Leivonmäentienä, muuttuu Poikkitieksi, Hirvensalmentieksi, Joutsantieksi, Otavantieksi ja lopulta Hirvensalmentieksi jälleen. Hirvensalmen ja Joutsan välinen osuus valmistui vuonna 1878. Tie oli vielä alkuvuodesta 2015 useassa kohtaa huonokuntoinen, muun muassa Suonsalmelta länteen olevalla suolla tiehen oli muodostunut hidastetöyssyn kaltainen notkahdus joka aiheutti vaaraa liikenteelle. Heinäkuussa tietä kuitenkin peruskorjattiin, vain kuukausi tiellä sattuneen kuolonkolarin jälkeen.
Tie toimii pääväylänä Hirvensalmen ja Mikkelin välillä ja yhdistää valtatiet 4 ja 5. Sitä liikennöi usea linja-autovuoro. Vuoden 1933 yleiskartasta näkyy, että tuolloin Mikkelin ja Jyväskylän välinen valtatie kulki nykyisen 431:n reittiä. Tämän reitin korvasi myöhemmin Valtatie 13.
Alma Cogan

Alma Cogan (oik. Alma Angela Cohen; 19. toukokuuta 1932 Whitechapel – 26. lokakuuta 1966 Lontoo) oli englantilainen laulaja. Hän aloitti uransa 1950-luvun alussa orkesterin solistina 15-vuotiaana ja toimi aluksi varieteetaiteilijana. Muutettuaan Lontooseen hän alkoi esittää perinteistä popmusiikkia. 
Cogan oli aikansa parhaiten palkattu naispuolinen viihdetaiteilija Englannissa. Hän tuli tunnetuksi kikattavasta laulutyylistään, joka syntyi vahingossa hänen levyttäessään laulua ”If I Had a Golden Umbrella”. Suomessa hänen tunnetuimpia kappaleitaan olivat ”The Tennessee Waltz” ja ”I Love You Much, Too Much”. Cogan kuoli munasarjasyöpään vain 34-vuotiaana vuonna 1966.
Haukilampi (Luumäki)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Naistinjoen–Hiijärven valuma-alueeseen (14.199) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 76,8 metriä mpy.
Kylä (elokuva)

Juoni

Keskellä Pennsylvanian synkkiä metsiä sijaitsee pieni kylä eristyksissä muusta maailmasta. Kylää ympäröivässä metsästä asustaa kammottavia olentoja, jotka eivät päästä kyläläisiä kulkemaan metsän läpi. Kyläläisten ja metsän olentojen välillä on sopimus; jos kyläläiset eivät astu metsään, eivät olennot tule kylään. Kylässä vältetään punaista väriä, sillä se houkuttelee olennot paikalle. Parantaakseen kylän oloja nuori Lucius Hunt suunnittelee rajan ylittämistä ja ulkomaailmaan astumista, mutta jo pelkät suunnitelmat aiheuttavat selittämättömiä ja karmeita tapahtumia kylässä (kyläläiset löytävät esimerkiksi kuolleita ja nyljettyjä eläimiä). Myöhemmin selviää, että Lucius ja sokea tyttö, Ivy, ovat ihastuneet toisiinsa. Ivyn ystävä, kehitysvammainen Noah, huomaa tämän myös. Koska hän on mitä ilmeisemminkin itsekin ihastunut/rakastunut Ivyyn, hän käy puukottamassa Luciusta useampaan kertaan. Tapahtuman jälkeen Ivy katkaisee kaikki suhteensa Noahiin. Hieman myöhemmin Ivyn isä kertoo, että "metsän olennot" ovat pelkkiä kyläläisiä hirviöpuvuissa, joita säilytetään vanhassa vajassa. Ivyn kysyessä syytä isä vastaa, ettei kyläläisten näin tarvitse elää sitä kamalaa nykyaikaa, jota maailmassa nykyisin eletään. Ivy lähtee sokeudestaan huolimatta etsimään apua ja lääkkeitä Luciukselle metsän siimeksistä, ja vaikka hän tietää, että olennot ovat vain kyläläisiä, hänestä tuntuu, kuin joku seuraisi häntä. Ja niin seuraakin; Noah on päässyt myös selville salaisuudesta, pukeutunut hirviöpukuun ja seurannut Ivyä metsään. Kesken matkansa kuitenkin Ivy tappaa Noahin vahingossa, koska Noahilla oli hirviöpuku yllään. Noah kompastuu, haavoittuu ja kuolee Ivyn ansiosta. Ivy sen sijaan pääsee hakemaan apua ulkomaailmasta.
Ohjaaja M. Night Shyamalan tekee elokuvassa cameoroolin.

Tärkeimmät hahmot

Ivy Elizabeth Walker: Sokea tyttö. On rakastunut Luciukseen. Lisäksi oli Noahin läheinen ystävä siihen asti, kunnes Noah meni puukottamaan Luciusta. Tämän jälkeen Ivy katkaisi välinsä häneen.
Lucius Hunt: Nuori mies, joka haluaa parantaa kylän oloja ja astua ulkomaailmaan. Rakastunut Ivyyn.
Noah Percy: Nuori kehitysvammainen mies. Ivyn ystävä, ja myöskin rakastunut häneen. Puukottaa Luciusta, koska on tälle kateellinen. Kuolee pukeutuessaan hirviöpukuun ja seuratessaan Ivyä metsään, pudotessaan kuoppaan ja haavoituttuaan vakavasti.
Cloisonné

Cloisonné eli soluemali (ransk. émail cloisonné) tarkoittaa metalliesineiden päällystämistä ja koristelua emalilla. Cloisonné-tekniikalla kuvioiden ääriviivat juotetaan alustaan metallilangasta. Sen jälkeen metallilangoista tehty verkosto täytetään eri värisillä emali- ja lasituskentillä. Soluemalointia on yleensä käytetty kultasepäntöissä ja aseiden koristelussa.
Soluemalointi tuli Euroopassa yleiseen käyttöön 300-luvulla, ja se kehittyi huippuunsa 900–1100-luvulla Bysantissa. Hyvä esimerkki bysanttilaisesta soluemaloinnista on Venetsian Pyhän Markuksen kirkon kultapohjaan tehty alttarikoriste Pala d’Oro. Kiinassa soluemaloinnin kukoistuskausi oli 1300–1700-luvulla ja Japanissa 1600–1700-luvulla.
Watchtower (videopeli)

Pelaaminen

Pelissä ohjataan sotilasta ja ammutaan vastustajia Commodore 64:n Rambo ja Commando -pelien tapaan.

Arvioita

CU Amiga -lehti antoi pelille 78/100 arvostelussaan (huhtikuu 1996).
Deep Zone Project

Historia

Deep Zone Projectin perusti kolme muusikkoa, DJ Dian, Rossko ja Luybomir Savov (Dianin isä), vuonna 2000. Vuonna 2002 he julkaisivat debyyttialbuminsa nimeltä Ela Izgrei. Vuonna 2003 heidän kappaleensa ”Without Caffeine” voitti Best Club Track of the Year -arvonimen MM TV Awards Ceremony -tapahtumassa.
Deep Zone Projectin Eurovisionin edustuskappale ”DJ, Take Me Away” on sijoittunut toiseksi MTV:n Euroopan-listalla.
Deep Zone Project on tehnyt yhteistyötä DJ Balthazarin kanssa muun muassa järjestämällä klubikiertueet Welcome To The Loop ja Red Line, jotka kestivät molemmat 20 päivää ja joihin tuli yleisöä yli 30 000 henkilön edestä.
.338 Lapua Magnum

.338 Lapua Magnum on suomalaisen Lapuan kehittämä pitkänmatkan tarkkuus- ja metsästyspatruuna (8,6×70 mm tai 8,58×70 mm). Se on keskisytytteinen, pullonkaulamainen patruuna, jota käytetään erityisesti sotilas- ja kilpailutarkkuusammuntaan.
Patruunalla on tehty pisimmältä matkalta ammuttu tarkka-ampujatappo sotilaskäytössä. Marraskuussa 2009 Corporal of Horse (vastaa kersanttia muissa aselajeissa) Craig Harrison ampui kaksi taliban-liikkeen jäsentä AWM L115A3 -kiväärillä käyttäen .338 Lapua Magnum -patruunaa. GPS-mittauksen mukaan laukaukset oli ammuttu 8 120 jalan eli 2 474 metrin etäisyydeltä.
Maire Halava

Maire Annikki Halava (oik. Hämäläinen; 26. maaliskuuta 1911 Helsinki – 18. heinäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen pianisti.
Halava oli kiinnostunut soittamisesta jo pikkutyttönä. Kouluaikana hän opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa, toimien samalla jonkin aikaa Aino Achtén laululuokan pianistina. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä lokakuussa 1931, minkä jälkeen hän opiskeli lukuvuoden 1931–32 Pariisissa Nadia Boulangerin luokalla. Halava suoritti pianodiplomin 1933 mutta jatkoi edelleen opintojaan ulkomailla. Hänet mainitaan puolalaisen Jan Hoffmanin sekä suomalaisten Elli Rängman-Björlinin ja Ingeborg Hymanderin oppilaaksi.
Halava soitti muun muassa Helsingin kaupunginorkesterin ja Radio-orkesterin solistina. Hänen ohjelmistoonsa kuuluivat muun muassa Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin sekä hänen suosikkisäveltäjäkseen tiedetyn Johannes Brahmsin teokset. Halava tuli erityisen tunnetuksi radioesiintymisistään, joista monet olivat suoria lähetyksiä. Hänen uransa huippuaikoja olivat 1940-luku ja 1950-luku, joskin radiota varten tehdy esitykset jatkuivat vielä 1960-luvulla. Hän toimi lisäksi tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa 1967–1974.
Halava oli avioitunut 1934, ja hänellä oli kolme lasta.
Joroisten hyppyrimäet

Historia

Joroisten hyppyrimäet valmistuivat vuonna 1988, silloin suurimman mäen K-piste sijaitsi 42 metrissä. Vuoden 1995 remontissa Joroisten hyppyrimäen K-pistettä siirrettiin 42 metristä 50 metriin.
Joroisten hyppyrimäki asetettiin käyttökieltoon syksyllä 2014 puurakenteiden lahovaurioiden takia. Tammikuussa 2015 Joroisten kunta päätti purattaa suurimman hyppyrimäen kesällä 2015 ja remontoida K25-mäen. Maaliskuussa 2015 paikalliset mäkiaktiivit päättivät perustaa Joroisten mäkimiehet -yhdistyksen, jonka omistukseen Joroisten hyppyrimäki siirtyisi. Mäen remontoinnin kustannusarvio on noin 7 000 euroa, jos remontointi tehdään talkoilla. Remontti tehtiin vuosina 2017–2018.

Joroisten hyppyrimäki

Vuoden 1995 remontissa mäen K-pistettä siirrettiin 42 metristä 50 metriin. Mäki asetettiin käyttökieltoon syksyllä 2014 puurakenteiden lahovaurioiden takia.
Bleiburgin murhenäytelmä

Tausta

Kroatia oli toisen maailmansodan aikana akselivaltojen miehittämä nukkevaltio Itsenäinen Kroatian valtio eli NDH, jota hallitsi kansallissosialistinen Ustaša-järjestö. Ustašan joukot olivat vuosien 1941 ja 1945 välisenä aikana syyllistyneet kammottaviin julmuuksiin poliittisia vastustajiaan, serbejä, romaneja ja juutalaisia kohtaan.
1. toukokuuta 1945 NHD ja sitä hallitseva Ustaša olivat romahtamaisillaan ja Kroatian pääkaupunki Zagreb oli kolmelta suunnalta Titon partisaanijoukkojen piirittämä. Huhuttiin että Ustašan tekemät raakuudet kostettaisiin kaikille.

Tapahtumat

Tie pohjoiseen oli yhä auki ja siksi Zagrebista lähti useiden kymmenien tuhansien pakolaisten joukko kohti Ison-Britannian miehittämää Itävaltaa. Uskottiin, että sieltä saataisiin turvapaikka. Pakolaisiin kuului Ustašan jäseniä perheineen, Kroatian sotavoimissa taistelleita perheineen, Slovenian valkokaartilaisia ja akselivaltojen puolelle loikanneita kasakoita. Pakolaisia virtasi Itävallan rajalle aina 12. toukokuuta saakka.
Jostain syystä Britannia oli sulkenut Itävallan rajan, eivätkä pakolaiset päässeet maahan. Surmaaminen alkoi 16. toukokuuta. Partisaanit ampuivat väkijoukkoa umpimähkään. Ustašan joukkojen jäännökset yrittivät taistella vastaan, mutta ylivoimaa oli liikaa. Tapahtumat saivat traagiset mittasuhteet: siviilejä ammuttiin summittaisesti, on kerrottu laajamittaisesta naisten raiskaamisesta ja kivittämisestä ja miesten mestaamisesta. Teloituksia jatkettiin kaksi viikkoa. Eloonjääneet pakotettiin kävelemään takaisin kotiseuduilleen. Titon oletetaan olleen täysin tietoinen asioiden kulusta. Tapahtumista ei saanut puhua Titon Jugoslaviassa ja se, että niitä ei selvitetty, oli omiaan heikentämään serbien ja kroaattien välejä.
On huomattava, että NDH:n julmuuksista todella vastuussa olleita henkilöitä, kuten Ante Pavelić ja Maks Luburić, pääsi Bleiburgin kautta pakenemaan oikeudellista vastuutaan ulkomaille.
Chasmosaurus

Fossiilit

Chasmosauruksen löysi ensimmäisenä Lawrence Lamben tutkimusryhmä vuonna 1902 Albertan lähellä sijaitsevasta Red Deer -joelta, Kanadasta ja antoi sille nimen Monoclonius belli. Lambe kuvasi lajin tieteelle vasta vuonna 1914 ja antoi tuolloin sen nimeksi Chasmosaurus belli.

Kuvaus

Chasmosauruksella oli muiden sarvinaamojen tapaan kaksi sarvea ja yksi pieni sarvi kuonon päällä. Chasmosauruksen pitkän suorakulmiomainen luinen kauluri oli pidempi kuin esimerkiksi Triceratopsilla. Kaulurissa oli kaksi suurta aukkoa, jotka tekivät rakenteesta kevyemmän. Kaulurissakin oli pienempiä koristeellisia sarvia. Chasmosaurukset olivat 4–5 metrin pituisia ja noin 2,5 metrin korkuisia, sekä painoivat noin 3 220 kilogrammaa.

Ravinto

Chasmosaurus oli kasvinsyöjä. Se käytti kovaa nokkaansa tarttuakseen kasveihin ja sitten se hienonsi ne poskihampailla. Se söi muun muassa saniaisia.

Liikkuminen

Chasmosaurukset liikkuivat neljällä jalalla. Ne ovat olleet suunnilleen yhtä nopeita kuin nykyajan sarvikuonot, ja ovat pystyneet kävelemään noin 56 kilometrin tuntinopeudella. Chasmosaurus oli laumaeläin.

Luokittelu

Lawrence Lambe kuvasi Kanadan Albertasta löydettyjen fossiilien perusteella suvun Chasmosaurus sekä sen tyyppilajin Chasmosaurus belli vuonna 1914. Tämän jälkeen sukuun kuvattiin toinenkin kanadalainen laji, Chasmosaurus russelli. Sittemmin samaan sukuun on kuvattu myös Yhdysvaltain Texasista löydetty Chasmosaurus mariscalensis vuonna 1989 sekä jälleen Albertasta löydetty Chasmosaurus irvinensis vuonna 2001. Näitä neljää lajia yhdistää pitkä, suuriaukkoinen ja luupiikkien reunustama suorakulmiomainen kaulus, mutta lajeissa on myös eroavaisuuksia. Lajilla C. irvinensis ei ole lainkaan kulmasarvia, ja lajin C. mariscalensis lyhytsarvisen kuonon rakenne eroaa muista suvun lajeista. Eroavaisuuksien perusteella eräät tutkijat ovat esittäneet lajin C. mariscalensis olevan läheisemmin sukua Pentaceratops-suvun dinosauruksille kuin muille Chasmosaurus-suvun lajeille, ja eräs tutkijaryhmä onkin ehdottanut lajin siirtämistä erilliseen sukuun Agujaceratops.
Oerlikon (Zürich)

Liikenne

Oerlikonin rautatieasema on seudun joukkoliikenteen solmukohta. Aseman kautta kulkee päivittäin yli 100 000 matkustajaa, ja se on Sveitsin kahdeksanneksi vilkkain rautatieasema. Moottoritiet A1 ja A4 ohittavat Oerlikonin itäpuolitse.
Frédéric Auguste Bartholdi

Frédéric Auguste Bartholdi (2. elokuuta 1834 Colmar – 4. lokakuuta 1904 Pariisi) oli ranskalainen kuvanveistäjä, joka käytti myös nimeä Amilcar Hasenfratz. Hänen tunnetuin työnsä on New Yorkin Vapaudenpatsas. Kerrotaan, että taiteilija ehdotti Suezin kanavan avajaisten kunniaksi patsasta, joka esittää soihtua pitelevää naista. Tämä idea kuitenkin hylättiin. Bartholdi suunnitteli myöhemmin Vapaudenpatsaan samankaltaiseksi kuin tämä aiempi malli oli, vaikka kuolemaansa saakka hän kielsi yhteyden näiden kahden välillä. 
Bartholdi opiskeli arkkitehtuuria ja maalausta. Egyptiin tehty matka sai hänet ymmärtämään suurikokoisten veistosten vaikutuksen ihmisiin, ja arkkitehtuuriopintojensa takia hän kykeni teknisesti toteuttamaan sellaisia. Vapaudenpatsaan lisäksi hänet tunnetaan Ranskan Belfortissa sijaitsevasta suuresta leijonapatsaasta.
Madagaskarinuikku

Koko ja ulkonäkö

Madagaskarinuikku on noin 25 senttimetriä pitkä. Sen tunnistaa pesimähöyhenyksestä, jossa on musta päälaki ja juova alas niskaan, usein punertavat korvanpeitinhöyhenet ja kaulan sivut, vaaleanharmaat posket, kurkku ja kaulan etuosa. Joillakin yksilöillä on kapea valkea juova silmän alla päälaen ja korvanpeitinhöyhenten välissä.

Käyttäytyminen ja pesintä

Laji on paikkalintu mutta voi siirtyä etsimään sopivaa elinaluetta. Se pesii elokuun ja maaliskuun välisenä aikana makeanveden järvillä ja lammilla, joissa kasvaa lumpeita. Se rakentaa vesikasvillisuudesta pesän, joka kiinnittyy rantakasvillisuuteen, varsinkin lummekasveihin.

Ravinto

Lajin pääravintoa ovat todennäköisesti hyönteiset,  mutta se voi syödä myös pieniä kaloja ja äyriäisiä.

Uhat

Lajin uhkana ovat elinympäristöje tuhoutuminen riisin- ja rahakasviviljelyn takia sekä uudet kalalajit ja kalastuksen tehostuminen ja takertuminen verkkoihin. Kasvinsyöjäkalalajien istutus vähentää vesikasvillisuutta, mikä suosii pikku-uikkua, ja sen on arveltu olevan uhka madagaskarinuikulle. Merkittävää on kuitenkin että kalastus on Madagascarilla vaaraksi kaikille uikkulajeille.