google/wiki40b huggingface dataset:
Yao Wenyuan

Elämäkerta

Yao Wenyuanin isä Yao Pengzi oli tunnettu vasemmistolainen kirjoittaja 1930-luvun Kiinassa. Yao itse ryhtyi kirjailijaksi ja kirjallisuuskriitikoksi ja toimi Shanghaissa. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1948. Hän kannatti jo nuorena Mao Zedongin ajatteluun perustuvaa puhdasoppista kirjallisuutta ja vastusti Kiinan kirjallisuudessa 1950-luvulla esiintynyttä vapaamielisempää suuntausta. Arvosteltuaan vuonna 1955 tuomittua kirjailija Hu Fengiä hän sai suojelijakseen Shanghain paikallisen propagandajohtajan Zhang Chunqiaon. Hyökättyään sadan kukan kampanjan aikana 1957 esiintyneitä ”oikeistolaisia poikkeamia”, kuten kirjailija Yao Xuyeiniä, vastaan hän sai kiitokset itseltään puhemies Maolta. Kun Mao vuonna 1963 asettui joksikin aikaa Shanghaihin, Yao tutustui ensin tämän puolisoon Jiang Qingiin ja sitten Maoon itseensä. Maon suosikkina Yao kohosi tärkeisiin asemiin puolueen Shanghain propagandaosastolla.
Journalistina Yao sai kirjoittaa kulttuurivallankumouksen lähtölaukaukseksi muodostuneen teatterikritiikin Wu Hanin näytelmästä Hai Rui erotetaan virastaan, joka oli tulkittavissa vertauskuvalliseksi kuvaukseksi siitä, miten Mao oli syrjäyttänyt puolustusministeri Peng Dehuain vuonna 1959. Yaon kritiikki ”Huomioita uudesta historiallisesta näytelmästä Hai Rui erotetaan virastaan” julkaistiin marrakuussa 1965 Shanghain puoluelehdessä Wenhui baossa, koska Pekingissä ilmestynyt Kansan päivälehti ei suostunut julkaisemaan sitä. Kritiikin julkaiseminen käynnisti tapahtumien vyöryn, jonka varjolla Mao saattoi aloittaa kiinalaista yhteiskuntaa ravistelleen kulttuurivallankumouksen. Yao kutsuttiin lokakuussa 1966 Jiang Qingin ja Chen Bodan johtamaan Kulttuurivallankumouksen pienryhmään, joka muodostui kulttuurivallankumouksen aikana vaikutusvaltaiseksi elimeksi. Yao tultiin tuntemaan niin sanotun neljän koplan johtavana propagandistina. Hänet tunnettiin kovasta linjastaan. Hän toimi myös vuonna 1967 Shanghain kommuunin toisena sihteerinä. Hän ja Zhang Chunqiao yllyttivät ensin Shanghain työläisiä ”kaappaamaan vallan” ja varmistivat sitten, ettei uusi kommuuni tosiasiassa vaarantaisi puolueen valtaa.
Yao valittiin kommunistisen puolueen vuoden 1969 puoluekokouksessa sekä keskuskomiteaan että politbyroohon. Lisäksi Yao oli Shanghaissa ilmestyneen Jiefang Ribao -lehden päätoimittaja. Maon viimeisinä elinvuosina Yao johti käytännössä koko Kiinan propagandakoneistoa ja kävi ankaraa kamppailua Deng Xiaopingiin henkilöitynyttä ”porvarillista suuntausta” vastaan. Hänet pidätettiin Maon kuoleman jälkeen Hua Guofengin määräyksestä muiden neljän koplan jäsenten tavoin lokakuussa 1976 ja erotettiin kokonaan puolueesta. Hänet tuomittiin tammikuussa 1981 vankeuteen 20 vuodeksi sekä menettämään poliittiset toimintaoikeutensa viideksi vuodeksi. Neljän koplan jäsenistä hän sai lievimmän tuomion. Yao vapautettiin lokakuussa 1996, ja hän asettui asumaan Shanghaihin, jossa hän viimeisinä vuosinaan kirjoitti keskeneräisiksi jääneitä muistelmiaan. Kuollessaan vuonna 2005 diabetekseen hän oli viimeinen neljän koplan jäsenistä. Yaon virallisessa kuolinuutisessa ei täsmennetty kuolinpaikkaa, mutta hänen oletetaan kuolleen Shanghaissa.
Minna Reijonen

Minna Helmi Reijonen (s. 13. lokakuuta 1972 Nilsiä) on suomalainen farmaseutti ja perussuomalainen poliitikko. Hänet valittiin eduskuntavaaleissa 2019 kansanedustajaksi Savo-Karjalan vaalipiiristä.

Farmaseuttina

Reijonen valmistui farmaseutiksi vuonna 1994 Kuopion yliopistosta ja työskenteli siitä lähtien kansanedustajaksi valintaansa saakka Nilsiän apteekissa.

Kaupunginvaltuutettuna

Reijonen aloitti poliittisen uransa Nilsiän kaupunginvaltuustossa, johon hänet valittiin vaaleissa 2008 kristillisdemokraattien listalta. Nilsiä liitettiin Kuopioon vuonna 2013 ja vuoden 2012 vaaleissa hänet valittiinkin Kuopion kaupunginvaltuustoon, nyt perussuomalaisten ehdokkaana. Kuntavaaleissa 2017 Reijonen oli Kuopion ääniharava saatuaan 1 190 ääntä, lähes 300 enemmän kuin seuraavaksi eniten ääniä saanut. Kuopion kaupunginhallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 2015.

Eduskuntatyö

Reijonen oli ehdolla eduskuntaan ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 2011 silloisessa Pohjois-Savon vaalipiirissä, tuolloin vielä kristillisdemokraattina. Hän sai 800 ääntä, eikä tullut valituksi. Reijonen oli perussuomalaisten ehdokkaana vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän sai 2 942 ääntä, kuudenneksi eniten puolueensa ehdokkaista kahden vaalipiirin yhdistämisen myötä syntyneessä Savo-Karjalan vaalipiirissä. Neljä vuotta myöhemmin, vuonna 2019 Reijonen valittiin eduskuntaan 4 874 äänellään. Hän sai kolmanneksi eniten ääniä Savo-Karjalan perussuomalaisista Sanna Antikaisen ja Jussi Wihosen jälkeen.
TUL Cup 2016

Mestarit

TUL Cupin otteluissa esiintyneet TPV:n pelaajat: Mikko Kruuti (mv), Jani-Petteri Soininen (mv), Rudi Dieter, Eino-Veikko Ek, Niko Hasa, Matti Jokinen, Joona Kaikuranta, Oskari Kantanen, Niko Kiiveri, Mohamed Koroma, Sergei Korsunov, Valtteri Käpyaho, Tuomas Majuri, Juho Mattila, Jari Nikkilä, Salomo Ojala, Tommi Smeets, Aleksandr Starovoitov, Teemu Syrjänen, Risto Vihinen, Tomi Ylinen. Valmentajat: Anssi Ylinen ja Jukka Listenmaa.
21 oppituntia maailman tilasta

Sisältö

Kirjassa Harari antaa viitekehyksen, jonka avulla voi hahmottaa ja suhteuttaa nykyajan tärkeimpiä yhteiskunnallisia kysymyksiä, haasteita ja pelkoja kuten terrorismia, ilmastonmuutosta, tekoälyn nousua, yksityisyyteen kajoamisia ja kansainvälisen yhteistyön hiipumista. Kirjan 21 lukua käsittelevät kukin omaa aihettaan, kuten työelämää, sotaa, nationalismia, uskontoa, maahanmuuttoa ja koulutusta. Harari pyrkii määrittelemään kunkin aiheen terminologian keskustelua varten ja tarjoamaan niihin historiallisen ja filosofisen näkökulman. Kirja käsittelee myös yksilötason asioita kuten sinnikkyyttä, nöyryyttä ja meditaatiota. Harari esittää meditaatiota nykyajan ongelmien ratkaisuksi, sillä hänen mukaansa itsetuntemus on välttämätön taito 2000-luvun maailmassa. Hararin kahden aiemman kirjan tapaan myös 21 oppituntia pohtii ihmiselämän merkityksen ja sisällön löytämistä tulevaisuudessa, jolloin ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä selvitäkseen.

Kritiikki

The Guardianin Helen Lewisin mukaan 21 oppituntia maailman tilasta on esseemäisestä rakenteestaan johtuen hajanainen ja kärsii kirjailijan pyrkimyksestä olla kaikkien asioiden tuntija. Monet kirjan huomiot ovat Lewisin mukaan kierrätettyjä. Kirjan useiden yleistävien toteamusten joukossa on kuitenkin mieltä laajentavia huomioita, ja kirjan rakenne antaa Hararille mahdollisuuden yhdistellä odottamattomia ajatuksia ja häikäiseviä havaintoja tavalla, joka on tehnyt hänestä menestyskirjailijan.
The New York Timesin Bill Gatesin mukaan 21 oppituntia on kiehtova teos, vaikka joistakin sen väitteistä ja aiheiden käsittelyn syvyydestä voikin olla eri mieltä.
Silvia Hosseini tyrmää kirjan Suomen Kuvalehdessä. Hän näkee siinä nokkelia näpäytyksiä ja toteaa, että se on kirjoitettu nopean menestyksen tuoman vauhtisokeuden vallassa. Hän vertaa kirjaa Hararin ensimmäiseen kirjaan, joka on hänen mielestään oivaltava, ehyt kokonaisuus, ja sanoo uutuuden toistavan ensimmäisen teesejä, käyttävän jopa samoja esimerkkejä ja kielikuvia. Hararin näkemyksien hän sanoo olevan kiusallista luettavaa. Israelia Harari käsittelee varovasti, sanoo sen pysyvän puolueettomana. Hosseinin mukaan Hararin ymmärrys on pinnallista monista asioista, ajattelu putkiaivoista, mutta tyyli on notkeaa. Hararin ratkaisu maailman ongelmiin on meditointi.
Place Dauphine

Place Dauphine on kolmionmuotoinen aukio Pariisin keskustassa Île de la Citén saarella, lähellä saaren läntistä päätä, Palais de Justicen länsipuolella. Rue Henri-Robert -niminen lyhyt katu kulkee aukion kärjestä Pont Neuf -sillalle.
Place Dauphinen rakennutti Ranskan kuningas Henrik IV ja sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1607. Aukion nimi viittaa Ranskan kruununprinssistä käytettyyn nimitykseen dauphin, sillä Henrik IV:lle oli syntynyt kauan odotettu perillinen, tuleva kuningas Ludvig XIII. Aukiota reunusti alkujaan kolme yhtenäistä taloriviä, joiden rakennukset olivat kolmikerroksisia. Aukion asemakaavaa muutettiin voimakkaasti paroni Haussmannin aikana 1800-luvun lopulla. Aukion itäistä sivua reunustanut talorivi vaurioitui pahoin Pariisin kommuunin kukistamistaisteluissa vuonna 1871 ja se purettiin kokonaan.
Lancy

Sijainti

Lancy sijaitsee pari-kolme kilometriä Geneven ydinkeskustasta lounaaseen ja on Geneven taajama-alueen osa. Lancy sijaitsee Rhônejoen eteläpuolella ja Arvejoen länsipuolella.

Urheilu

Geneven jalkapallostadion (ransk. Stade de Genève) sijaitsee Lancyn alueella.
Daniel Tšonkadze

Daniel Tšonkadze (georg. დანიელ ჭონქაძე, Daniel Tš'onkadze, 1830 – 16. kesäkuuta 1860) oli georgialainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti pienoisromaanistaan Suramis tsikhe ("Suramin linnoitus").
Tšonkadze syntyi talonpoikaisperheeseen Dušetin lähellä. Hänen syntymäkylänsä yhteisö koostui georgialaisista ja osseeteista. Tšonkadze sai koulutuksensa Vladikavkazin ja Tbilisin seminaareissa, ja opetti osseetin kieltä Stavropolissa ja Tbilisissä 1850-luvulla. Samaan aikaan hän toimi kirkon virkamiehenä, mutta hylkäsi myöhemmin tämän ammatin.
Suuri osa hänen työstään keskittyi georgialaiseen ja ossetialaiseen kansanperinteeseen. Hän oli valmistumatta jääneen osseetti-venäjä-sanakirjan tekijä, ja kirjoitti muistiin kokoelman ossetialaisia sananlaskuja käyttäen professori Andreas Sjögrenin kielelle kehittämää aakkostoa. Tästä syystä jotkut pitävät häntä "ossetialaisen kirjallisuuden isänä". Tšonkadzen ensimmäinen ja viimeinen julkaistu teos, Suramis tsikhe, sai osakseen pitkäaikaista menestystä. Se julkaistiin vuosina 1859–1960 georgialaisessa Tsiskari-lehdessä. Pienoisromaani on sekoitus kansanperinnettä, historiaa, poliittista protestia ja romanttista draamaa, jossa Tšonkadze hyökkää intohimoisesti maaorjuutta vastaan. Sensuurisyistä tarinalle annettiin keskiaikainen asetelma, ja se oli täynnä allegorioita: tuon aikaista yhteiskuntapoliittista järjestelmää symboloi rapistuva Suramin linnoitus, joka vaatii elävän henkilön haudattavaksi muuriensa sisäpuolelle pysyäkseen pystyssä. Novellan teki kuuluisammaksi tunnettu armenialainen elokuvaohjaaja Sergei Paradžanov, joka ohjasi palkintoja saaneen Ambavi Suramis tsikhitsan 1980-luvulla.
Tšonkadze kuoli tuberkuloosiin vain kolmenkymmenen vuoden ikäisenä, ja hänen sukulaisensa tuhosivat useita hänen kirjoituksiaan mahdollisen tartunnan lähteinä.
Pignan

Pignan on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 665 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Pignanin pinta-ala on 20 neliökilometriä. Pignan on osa Montpellier’n kaupunkiseutua (Communauté d’agglomération Montpellier Agglomération).
Jump in!

Juoni

Isadore ”Izzy” Daniels on nuori nyrkkeilijäpoika, jonka äiti on kuollut. Izzy elää isänsä ja pikkusiskonsa kanssa. Perheen äidin kuoltua nyrkkeily on ollut ainoa merkityksellinen asia isälle, ja tämä painostaakin Izzyä kovasti nyrkkeilyyn. Izzy vie pikkusiskonsa hyppynarukisaan ja innostuu itsekin harrastuksesta. Izzy liittyy tyttöjen hyppynarujengiin, joka nimetään Hot Chili Steppersiksi. Izzy erotetaan, kun tämä ei saavu kisoihin mentyään isänsä kanssa katsomaan nyrkkeilyä. Suurimmassa loppukisassa Izzy tekee paluun ja joukkue voittaa.
The Duplo!

The Duplo! on vuonna 1996 perustettu helsinkiläinen rockyhtye. Alun perin garage rock -juurista ponnistaneen orkesterin myöhempi tuotanto on ollut paikoitellen kokeilevaa ja erilaisia elektronisia soittimia sekä konemusiikin keinoja hyödyntävää, unohtamatta kuitenkaan alkuperäisiä rockvaikutteita.
The Duplon perustajajäsenistä Aleksi Pahkala ja Lasse Joutsenkunnas soittavat orkesterissa yhä. Alkuperäisessä kokoonpanossa rumpuja soitti mediapersoona Wallu Valpio. Yhtye on julkaissut kaksi albumia, We Love Duplo! (Stupido Records, 1999) ja Rainbow (Stupido Records, 2002).
Vuonna 2016 yhtye palasi alkuperäiseen kokoonpanoonsa ja julkisi uuden singlen.
Oral Roberts

Granville ”Oral” Roberts (24. tammikuuta 1918 – 15. joulukuuta 2009) oli yhdysvaltalainen evankelista. Hän oli helluntaiherätyksen jäsen.

Elämäkerta

Roberts syntyi Pontotocin piirikunnassa Oklahomassa. Hänen äitinsä oli 1/4-cherokee. Roberts opiskeli Oklahoma Baptist Universityssä sekä Phillips Universityssä. Hän eli avioliitossa vuodesta 1938 saarnaajan tyttären Evelynin kanssa kunnes vaimo kuoli 4. toukokuuta 2005.
Robertsista tuli tunnettu televisioevankelista, ja hän myös julkaisi toistasataa kirjaa. Niiden joukkoon kuuluu omaelämäkerta Expect a Miracle. Hän perusti Oral Roberts Evangelistic Associationin ja vuonna 1963 Oral Robertsin yliopiston Tulsaan. Opisto sai ensimmäiset opiskelijansa 1965. Opiskelijoiden tuli vakuuttaa, etteivät he juoneet, polttaneet, tanssineet tai harrastaneet esiaviollista seksiä. Osana Oral Roberts Evangelistic Associationia toimii lisäksi Abundant Life Prayer Group.
Vuonna 1977 Roberts näki omien sanojensa mukaan 900 jalan korkuisen Jeesuksen, joka kehotti häntä perustamaan City of Faith Medical and Research Centerin Tulsaan, Oklahomaan. Se rakennettiin vuosina 1979–1981 ja oli toiminnassa vuoteen 1989. Robertsilla on kaksi elossa olevaa lasta, Richard ja Roberta. Tytär Rebecca menehtyi lento-onnettomuudessa 11. helmikuuta 1977 ja vanhin poika Ronald teki itsemurhan kesäkuussa 1982. Vuonna 1983 Roberts väitti nähneensä Jeesuksen, joka oli kehottanut häntä kehittämään hoitokeinon syöpään.
Vuonna 1987 Oral Roberts väitti herättäneensä lapsen kuolleista. Hänen poikansa Richard vahvisti väittämän. City of Faith Medical Center menetti yksin vuonna 1986 10,7 miljoonaa dollaria varoistaan. Vuonna 1987 Roberts julisti televisiossa, että ellei hän saa pääomaa korotettua maaliskuuhun mennessä kahdeksalla miljoonalla dollarilla, Jumala ”kutsuisi hänet kotiin”. Hän kuitenkin onnistui tavoitteessaan ja jopa ylitti kahdeksan miljoonaa. City of Faith Medial Center lopetti toimintansa vuonna 1989.
Roberts väitti vuonna 2004 televisiossa saaneensa näyn, jossa New Yorkia ympäröi tumma pilvi. Tämä kuvasti hänen mukaansa Kristuksen pikaista paluuta.
Roberts jäi leskeksi 4. toukokuuta 2005 kaikkiaan 66 avioliittovuoden jälkeen.
Ealing Studios

Ealing Studios on brittiläinen televisio- ja elokuvatuotantoyhtiö ja studiokokonaisuus Ealingin kaupunginosassa läntisessä Lontoossa. Studiot tulivat tunnetuiksi erityisesti 1950-luvun taitteen komediaelokuvista kuten Varastin miljoonan, Naisentappajat, Viskiä, viskiä!, Kruunupäitä ja hyviä sydämiä, Mies valkoisessa puvussa ja Passi Pimlicoon. Ne tuotti yleensä Michael Balcon.
Studiot saivat alkunsa jo vuonna 1902, kun Will Barker osti The White Lodge -nimisen rakennuksen Ealing Greenissä. Ealing Studios on vanhin yhä toiminnassa oleva elokuvastudio maailmassa. ja äänielokuvien tuotanto alkoi 1931. 
Ealing-studioiden elokuvatuotanto oli vilkkaimmillaan vuosina 1929–1955. Vuonna 1946 studioiden omistajaksi tuli J. Arthur Rankin omistama brittiläinen elokuvajätti The Rank Organisation, joka omisti 1950-luvun taitteessa neljä muutakin brittiläistä elokuvastudiota (Pinewood Studios, Denham Film Studios, Lime Grove Studios ja Islington Studios). Vuodesta 1955 Ealing-studiot omisti Britannian julkisen palvelun radio- ja televisioyhtiö BBC, mutta myi ne 1995.  Vuodesta 2000 Ealing Studios on jälleen tuottanut elokuvia perinteisellä nimellään. Tiloissa toimii myös elokuvakoulu The Metropolitan Film School of London.
Lemmes

Lemmes eli lemmas on suomalainen taruolento, mahdollisesti sukua Lempo-nimiselle olennolle. Olennon nimitys liittynee lempeen. Lemmes on leppien Emuu.
Lemmaksen tai lemmeksen mainitaan joissain kansanrunoissa olevan hattaria ja murottaria.
Terveisiä unelmien reunalta

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo pitää elokuvan ivailusta Hollywood-maailmaa kohtaan ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever vuodelta 2008 antaa elokuvalle kolme ja puoli tähteä neljästä.
P'isaq

Písac tai Pisac (hispanisoidut kirjoitusasut) tai P'isaq (ketšua: Nothoprocta, joskus myös P'isaqa) on perulainen kylä inkojen Pyhässä laaksossa. Se sijaitsee Willkanuta-joen varrella. Kylä on tunnettu markkinoistaan, joita järjestetään joka sunnuntai, tiistai ja torstai. Markkinat houkuttelee paikalle runsaasti turisteja myös Cuscosta.
Markkinoitakin merkittävämpi kohde oli suuri korallipuu, joka seisoi vuosisatoja P'isaqin keskusaukiolla, kunnes ukkosmyrsky tuhosi puun vuonna 2013. Myös Wankan (Huanca) pyhäkkö sijaitsee lähellä kylää. Nykyään pyhiinvaeltajilla on tapana matkustaa Wankaan aina syyskuussa.
Parhaiten alue on ehkä tunnettu sen inka-raunioista (Inca Písac), jotka sijaitsevat huipulla, aivan laakson sisäänkäynnin luona. Rauniot on jaettu neljään ryhmään: P'isaqa, Inti Watana, Qalla Q'asa ja Kinchiraqay.  Inti Watana käsittää aurinkotemppelin, kylpytiloja, alttareita, suihkulähteitä, seremoniapaikkoja ja inti watanan, auringolle (Inti) pyhitetyn kiven. Kiven muodosta voi päätellä sen olleen jonkinlainen aurinkokello tai vuodenaikakalenteri. Qalla Q'asasta puolestaan löytyy inkojen vanha sitadelli, joka on rakennettu korkealle vuorenrinteelle ja sieltä on hyvät näkymät laaksoon, mikä teki siitä oivallisen linnoituksen.
Inkat rakensivat maanviljelyyn tarkoitettuja penkereitä jyrkille rinteille, ja osa pengerviljelmistä on edelleen paikallisten asukkaiden käytössä. Pengerrykset on rakennettu kaivamalla käsin alempaa maastosta rikasta maaperää ja tuomalla sitä ylemmäs vuorenrinteille. Seinät on tuettu taidokkaasti kivimuurauksella. Pengerviljelmät mahdollistivat ruuan ylituotannon, mikä ei muuten olisi ollut mahdollista yli kolmen kilometrin korkeudessa.
Sotilaallisten, uskonnollisten ja maatalouden rakenteiden vuoksi oli P'isaqilla ainakin kolme eri käyttötarkoitusta. Tutkijat uskovat, että P'isaqista puolustettiin Pyhän laakson eteläistä sisäänkäyntiä, kun taas Choquequirao valvoi läntistä puolta, ja linnoitus Ollantaytambossa puolusti pohjoista sisäänkäyntiä. Inca Písac myös kontrolloi reittiä, joka yhdisti Inkavaltakunnan sademetsän rajan kanssa.

Historia

On epäselvää, milloin Inca Písac on rakennettu. Koska se ei tiettävästi ole ollut inkoja edeltävien sivilisaatioiden asuttama, on se todennäköisesti rakennettu aikaisintaan vuonna 1440. 
Francisco Pizarro ja espanjalaiset valloittajat tuhosivat Inca Písacin 1530-luvun alussa. Moderni Písacin kaupunki on perustettu laaksoon varakuningas Toledon aikana 1570-luvulla.
James Boswell

James Boswell (29. lokakuuta 1740 Edinburgh, Skotlanti – 19. toukokuuta 1795) oli skotlantilainen juristi ja kirjailija. Hänen merkittäviä teoksiaan on Samuel Johnsonin elämäkerta. Boswell on tunnettu myös kirjoittamastaan päiväkirjasta.
American Woman

The Guess Whon versio

Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä The Guess Whon jäsenet Randy Bachman, Burton Cummings, Garry Peterson ja Jim Kale. Kalen mukaan laulu syntyi vahingossa ja spontaanisti, kun yhtye saapui myöhässä Ontariossa järjesteyn kaksiosaisen keikkansa jälkimmäiseen osaan. Puhdistaakseen yleisössä vallitsevaa kireää ilmapiiriä, yhtye alkoi soittaa yksinkertaista riffiä, johon solisti Cummings tuli mukaan improvisoiden American Woman, stay away from me!. Yhtye piti lopputuloksesta. Vuonna 1969 kappale esitettiin Seattle Pop Festival -tapahtumassa 150 000 katsojan edessä. Yleisön reaktio oli positiivinen, vaikka se ei tuntenut kappaletta.
”American Woman” ilmestyi singlenä maaliskuussa 1970 B-puolenaan ”No Sugar Tonight”. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykköseksi kolmen viikon ajaksi pysyen listalla kaikkiaan 15 viikkoa. Kappale ylsi kymmenen kärkeen myös Alankomaissa, Sveitsissä ja Itävallassa. Menestyksen lisäksi kappale aiheutti kiistaa, sillä sitä väitettiin niin sovinistiseksi kuin amerikkalaisvastaiseksikin. Jim Kale on kiistänyt kappaleen olevan kumpaakaan. Kun The Guess Who vuonna 1970 pääsi Valkoiseen taloon esiintymään presidentti Richard Nixonille, ”American Womania” ei soitettu sanoitustensa vuoksi.
Kappaleen albumiversion alussa on noin minuutin mittainen akustinen intro, joka lyhyemmästä singleversiosta on leikattu pois.
Kitaristi Randy Bachman on kertonut, että kappaleen kitarasoundi syntyi, kun hän ylikuormitti esivahvistimen samalla, kun normaali äänenvoimakkuus oli laskettu hiljaiselle. Tämä luo tavallista ”likaisemman”, ja hieman sellomaisen äänimaailman. Bachman erosi yhtyeestä pian singlen julkaisun jälkeen, koska hänen uskonnollinen vakaumuksensa oli ristiriidassa yhtyeen elämäntyylin kanssa. Bachmanin eron myötä The Guess Who ei päässyt Yhdysvaltain-kiertueelle silloin, kun se olisi ollut erityisen kannattavaa. Tämän myötä yhtye menetti merkittävät tulot.
Myöhemmin alkuperäistä The Guess Whon versiota ”American Womanista” on muun muassa käytetty elokuvissa Sähköputkimies ja American Beauty sekä lukuisissa televisiomainoksissa.
Leïla Slimani

Leïla Slimani (s. 3. lokakuuta 1981 Rabat, Marokko) on marokkolaissyntyinen Ranskassa asuva kirjailija ja toimittaja.
Slimani muutti Ranskaan opiskelemaan 1999 ja solmi avioliiton 2008. Samana vuonna hän aloitti toimittajana Jeune Afrique -lehdessä. 
Hänen äitinsä on puoliksi ranskalainen, puoliksi algerialainen, pankkimaailmassa työskennellyt isä oli marokkolainen. Perheen kotikieli oli ranska, ja Leïla Slimani kävi ranskankielistä koulua.
Slimanilta on suomennettu kaksi kirjaa, Kehtolaulu (Chanson douce) ja Adèle (Dans le jardin de l'ogre). Kehtolaulu on saanut Goncourt-palkinnon, Adèle Marokon suurimman kirjallisuuspalkinnon La Mamounia -palkinnon.
Operaatio Ariel

Cherbourg ja Saint-Malo

15.–18. kesäkuuta evakuoitiin Cherbourgista 30 630 sotilasta ja Saint-Malosta 21 474 sotilasta.

Brest

Englantiin 18. kesäkuuta Brestistä täydessä lastissa saapuivat Arandora Star, Franconia ja Ormonde, jotka olivat juuri aikaisemmin saapuneet Norjan evakuoinnista Clydeen. Muita Brestiin lähetettyjä aluksia olivat Otranto, P & O Linen SS Strathaird ja Alfred Holtin alukset SS Bellerophon, SS Euryades ja SS Lycaon. Brestistä kuormattiin Englantiin kaikkiaan 32 584 sotilasta, kun mukaan lasketaan Straithairdissa olleet 6 000 sotilasta. Straithairdissa oli lisäksi siviilejä, 200 Brestin sotilasopetuslaitoksen kadettia, Pariisissa olleiden brittiläisten pankkien kultavaranto, de Gaullisti johtajia sekä jopa muutama lemmikkikoira.

Saint-Nazaire

Saint-Nazairessa, jonne oli paennut noin 60 000 liittoutuneiden sotilasta, sotilaiden lisäksi 13 000 siviiliä kuljetettiin aluksilla Batory, Duchess of York, MS Georgic ja Sobieski 15. kesäkuuta. Seuraavana päivänä Oronsay sekä 17. kesäkuuta vastaisena yönä lukuisa määrä erilaisia aluksia, jotka oli kerätty Etelä-Englannista ja Etelä-Walesista.

Bordeaux, Bayonne ja St Jean du Luz

P & O Linen uusin alus Ettrick oli alun perin matkalla Saint-Nazaireen, mutta sen saavuttua Loiren suulle se sai tiedon kaupungin joutumisesta saksalaisten haltuun. Alus höyrysi etelään kohti Bayonnea ja 22. kesäkuuta Ettrick kuormasi St Jean du Luzista 2 000 puolalaista, ranskalaista ja englantilaista sotilasta sekä Albanian kuninkaan Zogin.
Saman aikaisesti purettuaan 4 000 sotilasta Plymouthissa purjehti Glenaffaric yhdessä Cyclopsin ja Clan Rossin kanssa Bordeauxiin, Bayonneen ja St Jean du Luziin auttamaan Ettrickiä. Saksalaiset pommikoneet hyökkäsivät Clan Rossin kimppuun Bayonnen ulkopuolella 24. kesäkuuta aiheuttaen merkittäviä vaurioita. Alueelle saapui myös Arandora Star purettuaan Brestistä tuomansa pakolaiset Falmouthissa.
Tältä alueelta evakuoitiin 19 000 henkeä 19.–25. kesäkuuta.

Lopputulos

Englannin kanaalin ja Biskajan lahden satamista evakuoitiin kaikkiaan 191 870 sotilasta, muutama tuhat siviiliä, 2 292 sotilasajoneuvoa, 310 tykkiä sekä 1 800 tonnia erilaisia varastoja.
Evakuointien  ainoa suuri tappio oli Lancastrian uppoaminen Saint-Nazairessa 17. kesäkuuta ja lisäksi menetettiin runsaasti pienempiä aluksia. Evakuoinnin viimeisenä päivänä ilmatorjuntaristeilijä HMS Calcutta törmäsi Kanadan laivaston hävittäjään HMCS Fraseriin upottaen sen. HMS Calcutta oli ollut matkalla Bordeauxiin, jossa odotti edelleen 4 000 sotilasta evakuointia.