google/wiki40b huggingface dataset:
Lumilintu

Lumilintu on kanadalainen Marvel Comicsin sarjakuvissa toimiva supersankari, Alfa-lentueen jäsen.
Alun perin hän oli - ja on siviilissä edelleen - armeijan sihteeri, korpraali Anne Sloan. Hänessä on Kanadan intiaanien verta äidin puolelta ja hän on perinyt osuutensa intiaanitaikuudesta. Ulkoisesti hän on vaalea, keskikokoinen ja hyvin kaunis nainen.
Teini-ikäisenä hän huomasi pystyvänsä hyödyntämään perimäänsä taikakykyä; eräs vanha shamaani opetti hänelle tärkeän hallinnan, jossa hän sitoutui Kanadan maaperään eli hän ei sen koommin voisi poistua maan rajojen ulkopuolelle. Vastapainoksi hän sai yliluonnollisia kykyjä: muuttuessaan tahdonvoimallaan Lumilinnuksi hän pystyy lentämään käsiinsä liittyneiden siipien avulla, joskin tärkein kyky on muodonmuuttaja: hän pystyy muuttumaan arktiseksi eläimeksi - jääkarhuksi, hylkeeksi, ahmaksi, tunturipöllöksi, mieluiten näiden albiinoversioksi.
Kyky tekee hänestä joustavan ja voimakkaan, joskin vaarana on oman tahdon menettäminen; näin kävikin kerran, kun hän taisteli albiinoahmana Wendigoa vastaan; voiton jälkeen hän ei pystynytkään irtautumaan ahman villistä luonnosta, mutta Wolverine auttoi: hän puhui muuttuneelle Lumilinnulle koko villin ja vapaan sielunsa voimalla - ja lopulta lumous murtui. Ihmishahmoon palannut Lumilintu itki Wolverinen olkaa vasten ja tämä lohdutti häntä suoraviivaiseen tapaansa.
Kohtaus päättyi siihen, kun ihmismuotoon palautettua Wendigoa vietiin lentokoneeseen pidätettynä; tätä tehtäessä Lumilintu mietti itsekseen: rakastaako hän Wolverinea? Varmaa vastausta hän ei pystynyt itselleen antamaan - ja tässä pisteessä näiden kahden suhde on edelleen. Ainoa varma on molemmin puoleinen syvä kunnioitus.
Lumilintu menetti muodonmuutos- ja lentokykynsä joutuen kuoleman kieliin, kun Loki avasi maagisen lähteen antaakseen uudet mahtivoimat Alfa-lentueen ja Ryhmä-X:n jäsenille. Nämä innostuivat aluksi, mutta pian huomattiin mikä oli haaveiden täyttymisen hinta: luovuus kuoli ja toteuttamaan pystyi vain sellaista mitä oli jo keksinyt. Samoin maagiset olennot - Lumilintu, tohtori Outo, Shamaani - alkoivat hitaasti menehtyä. Wolverine huomasi tämän ensimmäisenä ja lopulta muutkin; Kolossi olisi ehdottomasti halunnut jatkaa, koska hänet oli kasvatettu uskomaan että monen etu ylittää muutaman; hän sanoi että mitä siitä vaikka jotain menetettäisiin kun tilalle tulisi esimerkiksi nälänhädän ja sairauksien pysyvä häviäminen! Hänetkin lopulta saatiin uskomaan, että hinta siitä olisi liian kova. Poika vakuuttui kun hänelle muistutettiin, että tuskin umpikiero pahuuden jumala Loki hyväntekeväisyyttään lähteen oli avannut - kuten ei ollutkaan; hänen tarkoituksensa oli raivata taikuus maan päältä jotta pystyisi estämään supersankarien puuttumisen hänen juonitteluihinsa Asgardissa.
Loki raivostui huomatessaan juonensa luhistuvan ja yritti pakottaa sankarit pysymään mukana, mutta lähteen avanneet Universumin vanhimmat pakottivat hänet takaisin riviin: jos muut eivät halunneet käyttää maagista lähdettä - se olisi heidän oma valintansa.
Lähde hylättiin ja vaikutukset katosivat; kiitollinen Lumilintu muuttui takaisin tunturipöllöksi ja jatkoi keskeytynyttä matkaansa.
Phablet

Phablet (myös nimellä taulupuhelin tai puhletti) on älypuhelimen ja tabletin yhdistelmä. Nimi tulee englanninkielisistä sanoista phone ja tablet. Phablet on tabletti, jossa on yleensä 5,3–7 tuuman näyttö sekä samat puheominaisuudet kuin puhelimissa.
Reuters uutisoi vuoden 2013 olevan phabletien vuosi.
Haukiainen (Kuhmoinen, läntinen)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,8 metriä mpy.
Giulio Mencuccini

Giulio Mencuccini (s. 13. maaliskuuta 1946 Fossacesia) on italialainen, Indonesiassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi passionisteihin 5. syyskuuta 1964 ja sai pappisvihkimyksensä 6. elokuuta 1973. Hänet nimitettiin 22. tammikuuta 1990 Sanggaun hiippakunnan johtoon Indonesiaan. Piispaksi konsekroinnin suoritti 3. kesäkuuta Hieronymus Herculanus Bumbun, jota avustivat Francesco Canalini ja Julius Riyadi Darmaatmadja.
Allosauridae

Löytöhistoria

Allosauridae lajeja ollaan löydetty paljon Afrikasta, Pohjois-Amerikasta, ja Aasiasta. Tämän ryhmän nimesi ensimmäisenä amerikkalainen paleontologi Othniel Charles Marsh vuonna 1878. Ensimmäinen laji, joka löydettiin oli Carcharodontosaurus, mutta tämä laji melkein katosi kokonaan, koska lajin löytäjä Ernst Stromer, joka löysi lajin vuonna 1920 Egyptistä varastoi ja tallensi lajin Müncheniin, mutta toisen maailmansodan pommituksissa kaikki piirustukset ja tiedot katosivat. Tämä oli ongelma, koska tämä laji ja esimerkiksi Spinosaurus tunnettiin näiden piirustuksen avulla pelkästään. Mutta vuonna 1995 paleontologi Paul Sereno löysi Saharalta, Kaakkois-Marokosta suuren kallon ja osittaisen luurangon, nämä vastasivat Stromerin tietoja ja piirustuksien kuvausta.

Kuvaus

Allosauridae heimon dinosaurukset olivat lihaa syöviä teropodeja. Siihen kuuluivat suvut Allosaurus, Saurophaganax sekä huonosti tunnettu Epanterias, joka saattoi olla Allosauruksen laji. Allosauridae heimon lajeilla oli suuret harjaiset kallot ja niin kuin monella muullakin teropodi lajeilla, Allosauridae heimollakin olivat pitkä kolmisormiset eturaajat. Niiden hännät auttoivat lajeja tasopainottelussa. Allosauridae heimon lajit olivat noin 8,5-13 metrin pitusia ja painoivat noin 1,700-6,000 kilogrammaa. Monilla lajeilla oli todella kookkaat ja vahvat eturaajat. Niiden hampaat olivat veitsen terävät. Allosauridae lajit olivat todennäköisesti vahvoja ja kovia metsästäjiä, jotka pystyivät tarttumaan saaliin kynsillään ja repimään suuria lihakimpaleita suurelilla leuillaan.
Sepänlampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Lauhjoen valuma-alueeseen (14.147) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy.
Gennadi Špigun

Gennadi Nikolaevitš Špigun (Геннадий Николаевич Шпигун) (5. helmikuuta 1947 - joskus vuonna 2000) oli venäläinen kenraali ja Venäjän sisäministeriön erikoisasiamies Tšetšeniassa.
Naamioidut ja aseistautuneet miehet sieppasivat hänet Groznyin lentokentällä 5. maaliskuuta 1999 ja vaativat 15 miljoonan dollarin lunnaita. Sieppaajiksi on väitetty muun muassa Šamil Basajevin, Arbi Barajevin tai Magomed Hatuevin johtamia aseellisia tšetšeeniryhmittymiä.
Sieppaajien vaatimia lunnaita ei maksettu ja Špigun löytyi kuolleena 31. maaliskuuta 2000 Itum-Kalen kylän läheltä Tšetšeniasta.
Špigunin surmaajia, kuolinsyytä ja kuolinaikaa ei tarkoin tiedetä.
EPV Energia

EPV Energia (ent. Etelä-Pohjanmaan Voima Oy) on vuonna 1952 perustettu energiayhtiö, joka keskittyy voimantuotanto-osuuksien hallinnointiin ja omistusarvon nostamiseen. EPV:n osakaskunta muodostuu pääosin yhdyskuntasektorin energiayrityksistä, jotka myyvät EPV:ltä hankkimaansa sähköä loppukäyttäjille ja tukkumarkkinoille. Yhtiö hankkii vuosittain 1 200 gigawattituntia lämpöä ja 4 000 gigawattituntia sähköä, joka on noin viisi prosenttia koko Suomen sähkön käytöstä.
Vuonna 2013 konsernin liikevaihto oli 219 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 55.
Matti Ylöstalo

Matti Viljo Ylöstalo (4. helmikuuta 1917 Tampere – 14. syyskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä, joka toimi 21 vuotta Helsingin yliopiston siviilioikeuden professorina (1959–1980). Hän valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1945 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi 1953. Hän toimin lakimiestehtävissä Helsingin raastuvanoikeudessa ja korkeimmassa oikeudessa 1940–1950-luvulla.
Professuurinsa ohessa Ylöstalo toimi Suomen Asianajajaliiton sihteerinä vuodet 1957–1986 ja liiton äänenkannattajan Defensor Legisin päätoimittajana 1975–1986.
Hän toimi useissa luottamustehtävissä, mm. Suomen Kansallisteatterin hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana, Kansallisosakepankin ja vakuutusyhtiö Salaman hallintoneuvoston jäsenenä tai puheenjohtajana. Hän oli Keskuskauppakamarin liikekilpailun valvontalautakunnan puheenjohtaja 1965–1968 liiketapalautakunnan puheenjohtaja 1969–1977.
Ylöstalo ehti toimia noin sadan välimiesoikeuden jäsenenä tai puheenjohtajana.
Hänen isänsä oli sähkö- ja radiotekniikan professori Viljo Ylöstalo.

Myönnetyt

Toisen maailmansodan aikana Ylöstalo sai saksalaisen rautaristin toisen luokan kunniamerkin osoittamastaan erinomaisesta urheudesta Kiestingin motissa. Hän toimi upseerina pioneerijoukoissa.
Hän oli Uppsalan yliopiston kunniatohtori ja Suomen lainopillisen yhdistyksen, Suomen Asianajajaliiton, Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen ja Pykälä ry:n kunniajäsen. 
Hän sai vuonna 1989 Suomen Lakimiesliiton myöntämän K. J. Ståhlberg -mitalin.

Nimikkopalkinto

Suomen Asianajajaliiton säätiö on nimennyt myöntämänsä kunnianosoituksen Matti Ylöstalo -palkinnoksi. Palkinto myönnetään asianajajaoikeuden edistämisestä, asianajajalaitoksen kehittämisestä tai muusta toiminnasta, joka on ollut omiaan kohottamaan asianajajien arvostusta.
Northern Game Summit

Northern Game Summit (NGS) on vuosittainen konferenssi pelialan ammattilaisille Kajaanissa. Kaksipäiväisen tapahtuman aikana puhujat pitävät esityksiä rinnakkain, aihealueesta riippuen. Näitä ovat olleet mm. pelisuunnittelu, ohjelmointi, grafiikka, virtuaalitodellisuus (VR) ja liiketoiminta. Osa aihealueista vaihtelee vuodesta riippuen. Tapahtuma järjestetään yleensä syys-lokakuun vaihteessa.

Historia

Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran Kajaanin Ammattikorkeakoululla vuonna 2012. Puhujia tapahtumaan saapui puhujia lukuisista tunnetuista yrityksistä, kuten Remedyltä, Roviolta, Woogalta sekä Yagerilta.
Tapahtuman koko kasvoi suuremmaksi 2013 ja tapahtumapaikka siirtyi elokuvateatteri Bio Rex Kajaaniin. Puhujien sekä osallistujien määrä kasvoi ja tapahtuma muuttui laadukkaammaksi. Tapahtuma jatkoi hidasta kasvua niin puhujien kuin tapahtumankin laadussa. 
Vuonna 2016 tapahtuma sisälsi kolmannen, päätapahtumaa edeltävän, päivän, jolloin Nordic Game Communityn ylläpitämän Nordic Game Discovery Contestin osakilpailu pidettiin osana tapahtumaa. Vuoden suurimpia puhujia olivat Blizzard Entertainmentin Overwatch-pelin videomateriaalin tekninen johtaja Jim Jiang sekä TapOnItin perustaja ja teknologiajohtaja Tsahi Liberman.
Bruno O’Ya

Bruno O'Ya (syntyjään Bruno Oja, 12. helmikuuta 1933 Tallinna – 9. lokakuuta 2002 Tartto) oli virolais-puolalainen elokuvanäyttelijä, laulaja-muusikko, kirjailija ja anarkisti. Hän aloitti 1959 Riiassa estradilaulajana ja esiintyi elokuvissa samasta vuodesta lähtien. 1960-luvun lopusta asti hän asui ja työskenteli pääasiallisesti Puolassa (Wrocławissa). Hän sai Neuvostoliitton valtiollisen palkinnon roolistaan elokuvassa "Ei kukaan halunnut kuolla" vuonna 1967. Suomessa hän tuli tunnetuksi suomalaiselokuvasta Tuntematon ystävä.
Raskolnikov

Rodion Romanovitš Raskolnikov (ven. Родион Романович Раскольников) on Fjodor Dostojevskin romaanin Rikos ja rangaistus fiktiivinen päähenkilö. Nimi tulee venäjän sanasta raskolnik, joka tarkoittaa 'vanhauskoista' ja 'hajottajaa'. Raskolnikoiksi kutsuttiin Venäjän vanhauskoisia 1600-luvulla.
Nuori ylioppilas Raskolnikov tekee rikoksen 1800-luvun Pietarissa: murhaa koronkiskojaeukon ja tämän paikalle sattuneen sisaren. Hän ei tee murhaa niinkään ryöstöaikeissa vaan kokeillakseen ja todistaakseen itselleen olevansa moraalisesti valioihminen. Kirja kuvaa teon emotionaalisia, henkisiä ja fyysisiä vaikutuksia Raskolnikoviin. Raskolnikovia vaivaavat syyllisyydentunteet ja vainoharhat siitä, että kaikki epäilevät häntä. Hän tapaa hurskaan prostituoidun Sonjan, jonka vaikutuksesta hän lopulta tunnustaa tekonsa. Raskolnikov tuomitaan kahdeksaksi vuodeksi Siperian pakkotyöleirille, ja Sonja seuraa häntä.
Raskolnikovia ovat elokuvafilmatisoinneissa esittäneet Grigori Chmara (1923), Peter Lorre (1935), Markku Toikka (1983), John Simm (2002), Crispin Glover (2002) sekä Ilja Kremnov (2005).
Rouva Westaway on kuollut

Tarina

Tarinan ympäristönä on Warelle tuttu brittiläinen Brightonin kaupunki lähitienoineen. Kertomus alkaa, kun Harriet ”Hal” Westaway saa kirjeen, jonka mukaan isoäiti on testamentannut hänelle omaisuutensa. Se on kuin vastaus hänen rukouksiinsa, sillä hän on veloissa ja koronkiskuri ahdistelee häntä. Mutta kirje on todellisuudessa tarkoitettu toiselle ihmiselle. Harriet päättää kuitenkin saada perinnön esiintymällä todellisena perijänä. Hän on saanut äidiltään oppia ennustajantaidoissa ja tarot-korttien tulkinnassa, ja hän osaa taitavasti astua uuteen rooliin aina tilanteen mukaan. Tarinassa vuorottelevat skeptisyys ja taikausko.
Hautajaisissa Harriet huomaa, ettei tilanne etene suunnitelmien mukaan, mutta hän ei voi enää perääntyäkään. Vaarana on, että hän menettää kaiken, jopa henkensä.

Arviot

Monet kriitikot pitävät teosta Waren tähänastisista parhaana, niin myös kirjailija A. J. Finn. Publishers Weeklyssä romaania luonnehditaan moderniksi goottilaiseksi jännitykseksi, jossa klaustrofobinen ilmapiiri pitää perhedraaman tarinan vauhdissa. NB Magazinen kriitikko toteaa, että Ware on tässä romaanissa noussut aivan uudelle tasolle, ja kiittää juuri goottilaista tunnelmaa, joka kuitenkin sijoittuu nykyaikaan. Kriitikko kiittää taitavaa kerrontaa, sillä hän ei osannut aavistaa tulevia tapahtumia.
Pentti Kaartinen

Pentti Kaartinen (19. elokuuta 1927 Lappeenranta – 15. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja lauluntekijä.
Kaartinen asui lapsuutensa ja nuoruutensa Inkeroisissa. Isä oli kiertävä kauppias, ja Kaartinen itsekin teki leipätyönsä pääosin kaupankäynnin parissa ja perusti Helsinkiin lihakauppoja.
Kaartisen tekemistä kappaleista on ensimmäisenä levytetty ”Auton apumies”, jonka hän esitti Linnanmäellä voittamassaan uusien esiintyvien kykyjen kilpailussa 1950. Hänellä oli elokuvarooleja elokuvissa Kesäyön lapset ja Kaunis Kaarina. Reino Helismaahan hän tutustui 1954, kun tämä esiintyi vaalikiertueella Hesperian puistossa, ja he esiintyivät sittemmin yhdessä. Yhteistyön tuloksena syntyi myös levytyksiä ja televisiomainoksia. Kaartinen teki tekstit yhteensä 30 levypuoleen, ja osa oli myös hänen sävellyksiään. Hänen menestynein kappaleensa oli humppaiskelmä ”Lähde Lappiin”, jonka hän teki 1970-luvulla.
Kaartinen kirjoitti salanimellä Olavi Karela kirjan Autolla ”Kanarian saarille” eli Rattijuopon päiväkirja (Tammi 1960). Irwin Goodman teki myöhemmin samannimisen kappaleen.
Denethor II

Denethor eli Denethor II Ecthelionin poika on fantasiaromaanissa Taru sormusten herrasta esitelty kuvitteellinen henkilö, jonka loi englantilainen kirjailija J. R. R. Tolkien. Kirjassa hän on Gondorin valtakunnan hallitseva käskynhaltija, joka on viisas ja vahvatahtoinen, mutta hän kuitenkin muuttuu epätoivoiseksi ja lopulta menettää järkensä.

Elokuvissa

Denethorin ääninäyttelijä oli yhdysvaltalainen William Conrad vuoden 1980 piirroselokuvassa Kuninkaan paluu ja englantilainen Peter Vaughan BBC:n tuottamassa radiokuunnelmassa.
Uusiseelantilaisen elokuvaohjaaja Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa Denethorin näyttelijä oli australialainen John Noble. Denethor esiteltiin Kahden tornin pidennetyn DVD-painoksen uudessa kohtauksessa, mutta laajemmalle yleisölle hahmo esiintyi kuitenkin vain elokuvassa Kuninkaan paluu. Jacksonin elokuvassa Denethor ei suostu kutsumaan Rohanin armeijoita Minas Tirithin puolustuksen avuksi, joten Pippin salaa sytyttää Gondorin kokot, jotta Rohan saisi viestin siirtää sotajoukkonsa Gondoriin. Sauronin armeijat miehittävät Osgiliathin ja Denethorin lähettää Faramirin johdolla ritarinsa valtamaan kaupungin, mutta kaikki miehet kaatuvat örkkien nuoliin, poikkeuksena Faramir. Kun Denethor luulee poikansa menehtyneen haavoihinsa ja näkee Mordorin armeijan Minas Tirithin edustalla, hän menettää järkensä ja käskee sotilaita hylkäämään asemansa. Gandalf kuitenkin tainnuttaa hänet sauvallansa ja siirtyy puolustuksen johtoon. Kirjasta poiketen Denethor on elokuvassa haluton organisoimaan Gondorin puolustusta jo ennen Pelennorin kenttien taistelua, ja hänen palantírin käyttönsä ei ilmene katsojalle. 
Jacksonin elokuvassa Beregondin hahmo on poistettu, joten hän ei ole Pippinin ja Gandalfin kanssa pelastamassa Faramiria. Denethor sytyttää rovionsa, mutta Pippin pelastaa tajuttoman Faramirin kuolemalta ja yrittää sammuttaa liekit. Käskynhaltija yrittää tappaa nuoren hobitin, mutta Gandalfin ratsu Hallavaharja potkaisee hänet rovion liekkeihin. Roviolla Denethor näkee Faramirin avaamassa silmänsä ja ymmärtää, että hänen poikansa on elossa. Hän kuitenkin leimahtaa liekkeihin ja juoksee huutaen pois hautaholveista, minkä jälkeen syöksyy alas Minas Tirithin reunanteelta pudoten alas satojen metrien korkeudesta. Kuninkaan paluun pidennetyn DVD-painoksen kommenttiraidalla Jackson tunnustaa virheen Denethorin kuolemassa, koska Tolkien mainitsee hautaholvien sijainneen Minas Tirithin viidennellä kerroksella ja kuitenkin Denethor syöksyy alas seitsemänneltä kerrokselta.
Christina Olofson

Anna-Maria Christina Olofson (s. 13. kesäkuuta 1948 Kristinehamn) on ruotsalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Hänen ohjaustöidensä joukossa ovat Dirigenterna (1987), Hunajasudet (1990), Totuus vai tehtävä (1997), Kissan kirjeet (2001) ja Hannah med H (2003).
Olofson oli vuonna 1998 ehdolla Guldbaggen saajaksi elokuvallaan Totuus vai tehtävä.
La leggenda di Enea

Juoni

Vergiliuksen Aeneis-teokseen perustuva elokuva on edellisenä vuonna valmistuneen Troijan urhojen jatko-osa. Aineiaan johtamat Troijan pakolaiset saapuvat Tiberjoen suuhun, jonne Latiumin kuningas sallii heidän asettuvan. Rutulien päällikkö Turnus kilpailee Aineiaan kanssa Latiumin prinsessasta Laviniasta, mikä johtaa lopulta sotaan ja miesten väliseen kaksinkamppailuun.

Tuotanto ja vastaanotto

La leggenda di Enea on kuvattu Euroscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Jugoslaviassa. Elokuvan ohjaajaksi on merkitty taiteilijanimellä Giorgio Rivalta esiintynyt Giorgio Venturini, mutta todellisuudessa sen on ohjannut yhdysvaltalainen Albert Band. Troian sodan takaumat on lainattu edellisestä elokuvasta.
Aineiaan värittömän henkilöhahmon ympärille kyhätty elokuva on halvalla tehty tylsähkö pukudraama, joka noudattaa melko uskollisesti Vergiliuksen tekstiä. Sen kohokohta on Aineiaan ja Turnuksen kaksintaistelu, jossa huomion varastavat miesten mielikuvitukselliset päähineet. Elokuvauraansa lopetellut Steve Reeves pitää tällä kertaa vaatteensa yllään ja italowesterntähti Gianni Garko esiintyy yhdessä varhaisista rooleistaan. Naispääosassa nähdään ranskalaisen uuden aallon elokuvista tunnettu nuori Carla Marlier. Läsnä ovat myös eurokulttitähti Giacomo Rossi Stuart sekä Sergio Leonen vakituinen sijaisnäyttelijä Benoti Stefanelli.
Steve Reeves on maininnut heikosti ohjatun ja tuotetun La leggenda di Eneaan huonoimmaksi italialaisista elokuvistaan. Tästä huolimatta se tuotti varsin kohtuulliset 480 miljoonan liiran pääsylipputulot (toisen tiedon mukaan 331 miljoonaa) ja oli Italiassa kauden 31. katsotuin elokuva. Ranskassa sen näki 865 000 ja Espanjassa 750 000 katsojaa.

DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla useina laadultaan välttävinä DVD-julkaisuina. Yhdysvaltalaiset public domain -julkaisut ovat erittäin heikkotasoisia.
Vartiomoottorivene 9

Rakentaminen

Eduskunta osoitti 9. tammikuuta 1934 hallituksen käyttöön vartiomoottoriveneiden hankintaan 20 miljoonaa markkaa alkoholin salakuljetuksen jatkuessa Suomenlahdella. Sisäasiainministeriö tilasi Turun Veneveistämöltä kymmenen vartiomoottorivenettä (VMV 8 - 17) ja niihin Ares-kaasuöljymoottorit. Kummankin pääkoneen teho oli 520 ja apukoneen 170 hevosvoimaa. Alus saavutti 23,5 solmun nopeuden. Aluksen pituus oli 25,6 ja leveys 4,3 metriä. Se oli puurunkoinen ja sen aseistuksena oli 20 millimetrin pikatykki.  Tilatut vartiomoottoriveneet nostivat viirinsä ensi kertaa samaan aikaan 30. kesäkuuta 1935.

Palveluskäyttö

Alus palveli talvisodan aikana varmistuslaivueessa ja se kuului vuonna 1941 Moottoritorpedovenelaivueeseen. Alus joutui 29. kesäkuuta 1941 Söderskärin eteläpuolella kahden venäläisen lentoveneen yllättämäksi, jolloin aluksen päällikkö luutnantti Aarne Mäkelä haavoittui pahoin ja vene vaurioitui pommin sirpaleista. Alus palveli 1942-1944  2. vartiomoottorivenelaivueessa.
VMV 9:n sisaralukset olivat VMV 8, VMV 10, VMV 11, VMV 12, VMV 13, VMV 14, VMV 15, VMV 16 ja VMV 17.
Jaakko Voipio

Jaakko Eenok Voipio (3. tammikuuta 1923 Iisalmi – 18. huhtikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen lakimies ja Kauppakorkeakoulun julkisoikeuden professori. Hän oli yksi Suomen johtavia vero-oikeuden asiantuntijoita.
Jaakko Voipion vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Lauri Voipio, ent. Åkerman (1879–1927) ja tämän 2. puoliso filosofian maisteri Elna Lovisa Teittinen (1886–1960). Voipio kävi Helsingin Normaalilyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1941. Hän suoritti asevelvollisuutensa talvisodan aikana 17-vuotiaana vapaaehtoisena. Jatkosodan alkuvaiheissa Voipio oli rajalla Imatran seudulla. Hän kävi sitten reserviupseerikoulun Niinisalossa ja saapui marraskuussa 1941 vänrikkinä Maaselän rintamalle. Voipio osallistui vuoden 1942 alkupuolella Krivin taisteluihin JR 5:n I pataljoonan riveissä, oli keväällä jonkin aikaa Kuopion koulutuskeskuksessa ja siirtyi sitten asemasodan vuosiksi Syvärin voimalaitoksen rintamalle JR 2:n I pataljoonaan. Kesällä 1944 luutnantiksi ylennetty Voipio osallistui vetäytymisvaiheen taisteluihin Aunuksessa. Voipio haavoittui vaikeasti Rajakonnun–Manssilan tienoilla 1. heinäkuuta 1944 ja hänen vasen jalkansa jouduttiin amputoimaan reidestä. Voipio joutui olemaan sotasairaaloissa syystalveen 1944 saakka mutta hän pääsi kuitenkin marraskuussa 1944 jatkamaan jatkosodan aikana aloittamiaan oikeustieteen opintoja Helsingin yliopistossa.
Voipio suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1948, sai varatuomarin arvon 1951 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1954. Opiskeluaikanaan hän oli toiminut ylioppilaskunnassa sekä ylioppilaiden kristillisessä yhdistyksessä ja hän oli myös Karjalaisen osakunnan kuraattorina 1955. Voipio toimi valmistuttuaan asianajajana, eri yritysten veroasiantuntijana sekä korkeimmassa hallinto-oikeudessa notaarina 1954–1955, nuorempana hallintosihteerinä 1955–1958, ylimääräisenä hallintoneuvoksena 1969 ja hallintoneuvoksena 1971–1972. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1968 ja oli  Yhteiskunnallisen korkeakoulun ja myöhemmin Tampereen yliopiston kunnallisoikeuden yliopettajana 1958-1962, vero-oikeuden lehtorina 1962-1970 ja julkisoikeuden apulaisprofessorina 1970. Voipio toimi vuodesta 1972 Kauppakorkeakoulun julkisoikeuden professorina ja hän oli Helsingin yliopiston finanssioikeuden dosenttina vuodesta 1969.
Voipio jäi eläkkeelle 1986 mutta vielä eläkevuosinaan hän osallistui uuden kirkkolain valmisteluun sekä kirjoitti myös kaksi muistelmateosta sotavuosista ja opiskeluajoistaan Helsingin yliopistossa.
Jaakko Voipio oli naimisissa vuodesta 1956 humanististen tieteiden kandidaatti Elli Kaarina Nevalaisen kanssa.
The Violent Sleep of Reason

Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Ammattiarvioita keräävän Metacriticin keskiarvo albumille oli 89/100, mikä perustuu neljään ammattilaisarvioon. MetalSucksin Max Frank antoi albumille täydet viisi tähteä. Hän sanoi sen olevan soitannollisesti jouhevin sekä yhtyeen siihenastisista paras. Kaaoszinen Ville Syrjälä antoi albumille keskinkertaisen arvion. Hän sanoi yhtyeen alkaneen toistaa itseään, vaikkei albumi itsessään olekaan huono.