google/wiki40b huggingface dataset:
Amanda Palmer

Elämäkerta

Palmer varttui Lexingtonissa Massachusettsissa ja opiskeli Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Myöhemmin hän perusti teatteriesityksiä järjestävän Shadowbox Collectiven ja ohjasi muun muassa ryhmän The Legendary Pink Dots -yhtyeen musiikkiin perustuvan tuotannon Hotel Blanc vuonna 2002. Lisäksi hän esiintyi ”The Eight Foot Bride” -nimisenä elävänä patsaana Yhdysvaltojen ohella myös Skotlannissa ja Australiassa. Palmerin nykyinen kotikaupunki on Boston, joka on yksi hänen kappaleidensa aiheista. Palmer on naimisissa kirjailija Neil Gaimanin kanssa.

The Dresden Dolls

Lokakuussa 2000 Palmer tapasi Brian Viglionen ja yhdessä he perustivat The Dresden Dolls -yhtyeen. Yhtye julkaisi kolme albumia, joista Palmer julkaisi myös nuottikirjat The Dresden Dolls Companion ja The Virginia Companion.

Sooloura

Palmer julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Who Killed Amanda Palmer 16. syyskuuta 2008. Levyn nimi on viittaus Twin Peaks -televisiosarjaan, joka keskittyi Laura Palmer -nimisen hahmon kuolemaa seuraaviin tapahtumiin. Albumin tuotti Ben Folds, joka myös soittaa levyllä. Muita vierailijoita levyllä ovat esimerkiksi East Bay Ray (Dead Kennedys) ja Annie Clark (St. Vincent). Kesällä 2009 ilmestyi lisäksi albumin nimeä kantava kirja, joka sisältää kuvia, joissa Palmer näyttäisi olevan murhattu. Kirjan päävalokuvaaja on Kyle Cassidy ja tekstistä vastaa Neil Gaiman.
Keväällä 2009 Palmer palasi high schooliinsa Lexingtonissa työskennelläkseen vanhan ohjaajansa ja mentorinsa Steven Bogartin kanssa, ja yhdessä koulun oppilaiden kanssa he kehittivät näytelmän With the Needle that Sings in Her Heart. Se sai innoituksensa Neutral Milk Hotelin albumista In the Aeroplane Over the Sea sekä Anne Frankin päiväkirjasta.
Perttu Permi

Perttu Permi (s. 21. syyskuuta 1972 Tornio)  on suomalainen kemisti ja professori. Hän on Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professori.

Elämä ja akateeminen ura

Perttu Permi kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1991. Lukion jälkeen hän aloitti kemian opinnot Oulun yliopistossa, josta valmistui 1997 maisteriksi. Hän väitteli Oulun yliopistossa 2001 kemian tohtoriksi. Väitöskirjan aihe liittyi rakennekemian alaan. Kemistinä Permi on myöhemminkin jatkanut rakennekemian tutkimusta.
Tutkijanuransa Permi aloitti 2001-2002 post doc-tutkijana Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Vanhempana tutkijana hän toimi vuodesta 2003. Sen ohella hän sai 2002 nimityksen Oulun yliopiston rakennekemian dosentiksi. 
Vuonna 2004 Permi nimitettiin Helsingin yliopistossa NMR-keskuksen johtajaksi ja sen ohella hän toimi Biotekniikan instituutissa tutkimusryhmän vetäjänä. Hän työskenteli vuosina 2008-2013 Suomen Akatemian akatemiatutkijana. 
Vuosien aikana Permi on johtanut useita tutkimusprojekteja sekä tutkimukseen liittyviä infrastruktuurihankkeita. Projektien myötä hän on hankkinut kansainvälistä kokemusta. Hänen asiantuntemustaan on käytetty, kun tutkimusvirkoihin on valittu kansainvälisiä tutkijoita. Hän on myös toiminut ulkopuolisena arvioijana kansainvälisissä tutkimusinfrastruktuurihankkeissa. 
Permi on ollut vierailevana luennoitsijana useissa kotimaisissa ja kansainvälisissä konferensseissa. Tutkimustyön ohessa hän on ohjannut useita pro gradu-töitä ja väitöskirjoja. Tieteellisen uransa aikana Permi on julkaissut 93 kansainvälisesti noteerattua tieteellistä artikkelia sekä yhden tieteellisen monografian. Lisäksi hän on toiminut noin 20 tieteellisen julkaisusarjan riippumattomana vertaisarvioijana.

Professoriksi

Permi nimitettiin Jyväskylän yliopiston NMR-rakennetutkimuksen professoriksi vuoden 2015 alussa. Professuuri on poikkitieteellinen, ja se on kemian ja biotieteiden laitosten yhteinen. Professorina Permi tekee ydinmagneettiseen resonanssispektroskopiaan (NMR) perustuvaa rakennekemian tutkimusta, johon yhdistyy myös biologian tutkimusta. Paitsi bio- ja ympäristötieteiden, fysiikan sekä kemian laitoksella, tutkimusta tehdään myös Jyväskylän yliopiston monitieteellisessä tutkimusympäristössä, nanotiedekeskuksessa (Nanoscience Center, NSC). Tutkimustyön ohella Permi kehittää Jyväskylän yliopiston kansainvälistä tutkimus- ja koulutusyhteistyötä.

Tutkimusalat

Professori Permin tutkimusaloihin kuuluu pääasiassa NMR-spektroskopian menetelmien kehittäminen sekä NMR-spektroskopian soveltaminen biologisten makromolekyylien tutkimukseen. Hän on kiinnostunut erityisesti proteiinien rakenteen ja toiminnan välisestä yhteydestä. Hän on tutkinut esimerkiksi rakenteellisesti epäjärjestäytyneiden proteiinien ominaisuuksista ja sitä millainen merkitys näillä proteiineilla niin kutsutuissa patogeeni-isäntä-vuorovaikutuksissa.

Yksityiselämä

Perttu Permi on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Glottaalifrikatiivi

Glottaalifrikatiivi eli Glottaalinen frikatiivi, on hankausäänne, jota puhekielessä nimitetään h-äänteeksi. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa erotellaan äänteen soinniton [h]  ja soinnillinen [ɦ] variantti. Suomessa molemmat äänteet esiintyvät saman foneemin allofoneina, jota merkitään kirjaimella H.
Suomessa foneemi /h/ esiintyy sekä sanan alussa että sen sisällä, sisällä sekä tavun alussa että lopussa (h-foneemin tavunloppuinen asema on suomelle ominaista ja muissa kielissä hyvin harvinaista), mutta ei enää sanan lopussa paitsi rajageminaatiotapauksissa, joissa rajageminaatiollista sanaa seuraa h-alkuinen sana. Suomen aiemmat sananloppuiset h:t ovat korvautuneet rajageminaatiolla. 
Suomessa 'h' on yleensä tavallinen soinniton [h]. Vokaalien 'a', 'i' ja 'u' kanssa vokaalia vastaavassa paikassa aiheutetaan kuitenkin hankaushälyä, jotta konsonantti erottuisi: sanassa paha on glottaalinen, sanassa pihi on palataalinen ja sanassa puhu on pyöreä bilabiaalinen heikko frikatiivi. Lisäksi, jos 'h' esiintyy tavussa viimeisenä, kuten sanassa pihti, on siinä alussa soinnillinen osa. Sanan alkuinen 'h' on usein myös heikko soinniton faryngaalifrikatiivi, etenkin kun seuraava vokaali on 'a'; esimerkiksi haapa.
Termi glottaalifikatiivi on harhaanjohtava, koska hankaushäly ei synny kurkussa. Soinniton [h] on oikeastaan soinniton vokaali, joka ei artikulaatioltaan eroa ympäröivistä vokaaleista, mutta kurkunpää ei värise. Glottaalifrikatiivin määrittely on tuottanut foneetikoille päänvaivaa. Sillä ei ole prototyyppiä, vaan sen artikulaatioprofiilikuva esittää aina jotakin varianttia. Ensimmäisissä kuvauksissa se sijoitettiin alukkeiden joukkoon, sillä joissakin kielissä se esiintyy ainoastaan sanan alussa. Saksan kielessä h esiintyy kirjaimena muuallakin, mutta se ääntyy h:na vain sanan alussa ja muulloin ilmaisee, että sen edellä oleva vokaali on pitkä. Esimerkiksi sana, joka äännetään [haːn] (suomeksi ”kukko”), kirjoitetaan Hahn.
Japanissa on vain soinnillinen [ɦ]; esimerkiksi japanin haha ”äiti” äännetään [ɦɑɦɑ]. Romaanisista kielistä glottaalifrikatiivi puuttuu lähes kokonaan, vaikka se on edelleen mukana oikeinkirjoituksessa.. Poikkeuksena tästä on romanian kieli, minkä lisäksi joissain espanjan murteissa velaarifrikatiivi [x] on muuttunut [h]-äänteeksi.
Headset

Headset (headsetti, kuulokemikrofoni, kuulokesetti, sankaluuri) on päässä pidettävä laite, jossa on yhdistetty kuulokkeet sekä mikrofoni. Headsettejä käyttävät erityisesti lentäjät ja lennonjohtajat radiokommunikaatioissaan, puhelinpalvelutyössä toimivat toimistotyöntekijät sekä simultaanitulkit. Nykyisin headset on käytössä myös erilaisissa tietokoneella internetin välityksellä pelattavissa verkkopeleissä, joissa käyttäjät kommunikoivat toisilleen sekä pikaviestimissä ja VoIP puhelimissa. Erityisen kätevä headset on Internetin välityksellä käytävissä puhelin- tai multimediapalavereissa.
Headsetin johdossa tai rungossa voi olla äänenvoimakkuuden säädin ja mikrofonin mykistyskytkin.

Laitteen käyttö

Sankaluuri toimii hyvin yksinkertaisesti. Siinä on usein kaksi johtoa (vaaleanvihreä ja vaaleanpunainen), jotka kytketään tietokoneeseen niille tarkoitettuihin liittimiin. Mikrofoniin kantautuva ääni kulkeutuu vaaleanpunaisella liittimellä varustetun johdon kautta tietokoneelle. Vaaleanvihreästä liittimestä tietokoneen äänet kytkeytyvät headsetin stereokuulokkeisiin. Matkapuhelimien headseteissä korvanapit ja mikrofoni ovat usein kiinni toisissaan vain johtojen välityksellä, ilman sankaa. Joissain kuulokemikrofoneissa on audioliittimien sijaan USB-liitin, jolloin luuri yhdistetään tietokoneeseen USB-liittimen kautta.
USB-kuulokkeita voidaan käyttää usein myös uusimmissa pelikonsoleissa.
Andrusovon rauha

Andrusovon rauha solmittiin 13. tammikuuta 1667 (juliaanisen kalenterin mukaan) Moskovan Venäjän sekä Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan välillä. Se päätti maiden välisen kolmetoistavuotisen sodan ja oli muodoltaan aselepo. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Venäjä ja Puola virallisesti jakoivat Ukrainan keskenään sopimuksella.
Rauhansopimuksen mukaan vasemman rannan Ukraina (ukr. Livoberežna Ukrajina; Dnepr-joen itäpuolinen Ukraina) kuului Moskovan Venäjän hallintaan ja oikean rannan Ukraina (ukr. Pravoberežna Ukrajina; Dneprin länsipuolinen Ukraina) siirtyi Puola-Liettuan hallintaan. Ukrainan pääkaupungin Kiovan piti jäädä Moskovan Venäjän haltuun vain kahdeksi vuodeksi, mutta Venäjä piti sen pysyvästi. Etelämpänä sijaitseva Zaporožjen kasakkavaltio jäi Venäjän ja Puola-Liettuan suojeluksen alaiseksi. Andrusovon rauha merkitsi Venäjän alaisuuteen liittyneen Kasakkahetmanaatin alueen pienenemistä.
Andrusovon rauhan ehdot vahvistettiin  Moskovassa 16. toukokuuta 1686 solmitussa ikuisessa rauhassa sopimusosapuolten kesken.
Andrusovo sijaitsee Smolenskista etelään.
Pyhäjärven saha

Pyhäjärven Saha (Partolan Ångsåg och Kvarn) on Pirkkalassa vuosina 1887–1955 toiminut sahalaitos. Se työllisti parhaimillaan liki 170 henkilöä. Saha tuotti lankkua, lautoja, paneeleita, piirua, listoja ja sen puusepänverstas ikkunoita ja kiintokalusteita. Kiintokalusteet verstas Tampereelle Tuulensuun taloon ja Hotelli Tammeriin toimitettiin juuri tämän sahan puusepänverstaalta. Purkutyöt alueella aloitettiin 2008.

Historia

Sahan perusti Elieser Johansson Pyhäjärven rannalle Partolaan 1880-luvun loppupuolella nimellä Pyhäjärven Höyrysaha. 1891 se paloi ja ajautui lopulta konkurssiin. Seuraavien vuosien aikana omistaja vaihtui useasti, kunnes Alfred Selin osti laitoksen 1905. Vuonna 1912 yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimellä Pyhäjärven saha osakeyhtiö, ja pian työntekijämäärä nousi yli viidenkymmenen. Vuonna 1924 tulipalossa tuhoutuivat kuivaamo, varastorakennus ja työväen asuinrakennus. 40 ihmistä ja kodittomaksi ja yksi kuoli. Seuraavana vuonna sahan työntekijät aloittivat lakon, joka päättyi vasta huhtikuussa 1926. 1930-luvulla alkanut taloudellinen syöksykierre pienensi huomattavasti työntekijämäärää ja johti useisiin omistajanvaihdoksiin. Enimmillään työntekijöitä oli 168. Rauma Oy:n ja Raahe Oy:n yhdistyessä 1942 saha sulautettiin yritykseen. Sodan jälkeen toiminta alkoi katkonaisesti, mutta aika oli jo ajanut pienten sisämaan sahojen ohi. Lopullisesti toiminta päättyi 1955, jonka jälkeen Pirve Oy aloitti virvoitusjuomien pullottamisen tehtaan konttorirakennuksessa. Sahan rakennukset jäivät kuitenkin pian tyhjilleen.
Sahalaitoksen ympärille kasvoi nopeasti aktiivinen asuinympäristö. Työntekijät asuivat Vähämäen rinteellä nykyisen Naistenmatkantien varrella, Pakkalankulmalla tai sahan rakennuttamissa vuokrataloissa Partolassa. Sahan välittömässä läheisyydessä oli kaksi kauppaa ja ruokala-kahvila.
802 Naval Air Squadron

Palvelus

802 laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 yhdistämällä 408 ja 409 lentueet kalustonaan 9 Hawker Nimrodia ja 3 Hawker Ospreyta. Laivue siirrettiin HMS Gloriousille Välimeren laivastoon. Laivue palasi Englantiin tukialuksen siirtyessä telakalle 1934. Laivue oli hetken aikaa sijoitettuna HMS Courageousille, kunnes HMS Glorious palasi palvelukseen Välimerelle. Laivueen kalustoksi vaihdettiin toukokuusta 1939 alkaen 12 Gloster Sea Gladiatoria.

Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä laivue palveli edelleen HMS Gloriousilla kalustonaan Gloster Sea Gladiatorit. Laivue tuhoutui Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Scharnhorstin ja Gneisenaun upottaessa tukialuksen 8. kesäkuuta 1939 Norjan rannikolla.
Laivue perustettiin uudelleen 21. marraskuuta 1940 804 laivueen lentueesta RNAS Hatstonissa kalustonaan 12 Grumman Martlettia. Laivue jaettiin kahtia ja sijoitettiin heinä-elokuussa 1941 HMS Audacitylle ja HMS Argukselle. HMS Argukselle sijoitettu B-lentue (802B) siirrettiin HMS Victoriousille. Laivue kasattiin HMS Audacitylle ja se tuhoutui seuraavan kerran HMS Audacityn upotessa 21. joulukuuta 1941 saksalaisen sukellusveneen U-741:n torpedoitua sen.
Laivue perustettiin uudelleen 1. helmikuuta 1942 RNAS Yeoviltonissa kalustonaan kuusi Hawker Sea Hurricanea. Laivue siirrettiin syyskuussa HMS Avengerille yhdessä 883 laivueen kanssa suojaamaan Jäämeren saattuetta PQ18:a. Saattue oli ensimmäinen, minkä suojana oli saattuetukialus. Laivueen palattua Englantiin syyskuussa sen kalustoksi vaihdettiin yhdeksän Hawker Sea Hurricane IIb:tä. Kaluston vaihdon jälkeen laivue palasi HMS Avengerille suojaamaan Pohjois-Afrikan maihinnousua. Kolmannen kerran laivue menetettiin HMS Avengerin upotessa U-155:n torpedoimana 15. marraskuuta 1942.
Laivue perustettiin uudelleen 1. toukokuuta 1945 RNAS Arbroathissa kalustonaan 24 Supermarine Seafire L.III -konetta. Laivueen kalusto vaihdettiin elokuussa kahteentoista Seafire XV koneeseen. Laivue lakkautettiin muutama vuosi sodan päättymisen jälkeen.
Lir

Lir oli irlantilaisessa mytologiassa meren jumala, ja jumalten heimon Tuatha Dé Danannin rohkein mies. Hänen nimensä liittyy iirin sanaan ler – meri.  Irlantilaisessa runoudessa sanonta "Lirin kentät" on meren aaltojen kenning. Hän oli Manannán mac Lirin isä ja Elathan poika. Lir on lähes Poseidonin kaltainen vetten hallitsija.
Walesissa meren jumalan nimi oli Llyr.
Serge Vohor

Rialuth Serge Vohor (s. 1955) on vanuatulainen poliitikko. Hän on toiminut maansa pääministerinä neljästi: ensimmäisen kerran joulukuusta 1995 helmikuuhun 1996, toisen kerran syyskuusta 1996 maaliskuuhun 1998, kolmannen kerran 28. heinäkuuta – 11. joulukuuta 2004 ja neljännen kerran 24. huhtikuuta – 13. toukokuuta 2011. Vohor kuuluu Union des Partis Moderés -puolueeseen. Hän on toiminut lisäksi muun muassa Vanuatun ulkoministerinä.
Ajit Pai

Ajit Varadaraj Pai (s. 10. tammikuuta 1973) on yhdysvaltalainen lakimies, joka on nimitetty Federal Communications Commission (FCC) -telehallintoviraston johtoon vuoden 2017 tammikuusta lähtien.
Ajit Pai syntyi Buffalossa ja kasvoi Parsonsissa Kansasissa. Hän vanhempansa ovat vuonna 1971 Yhdysvaltoihin muuttaneita intialaisia lääkäreitä.
Pai valmistui Harvardin yliopistosta 1994 suoritettuaan sosiaalitieteiden tutkinnon. Tämän jälkeen hän opiskeli Chicagon yliopiston oikeustieteen laitoksella ja valmistui tohtoriksi 1997. Pai muutti 1998 Washingtoniin ja meni työhön oikeusministeriön monopolien vastaiselle osastolle. Vuonna 2001 hän siirtyi Verizon Communicationsille. Huhtikuussa 2003 hänet nimitettiin Yhdysvaltain senaatin lakivaliokunnan neuvonantajan tehtäviin. Vuodesta 2007 hän on työskennellyt FCC:ssa lakineuvonantajana ja vuodesta 2011 presidentti Barack Obaman nimittämänä jäsenenä. Tammikuussa 2017 presidentti Donald Trump nimitti hänet FCC:n puheenjohtajaksi.

Kannanottoja

Paia on pidetty elinkeinoelämälle läheisempänä kuin muita FCC:n jäseniä.
Ensimmäisen linjapuheensa FCC:n jäsenenä Pai piti Carnegie Mellon -yliopistolla 2012. Hän kiinnitti huomion siihen, että telekommunikaatioalalta oli hävinnyt edeltävänä kolmena ja puolena vuotena 165 000 työpaikkaa. Pain mukaan ITC:n pitäisi olla talouden kasvun veturi ja FCC:n velvollisuus on kääntää trendi. Siksi FCC:n pitäisi toimia tehokkaammin yritysten tukena ja vähentää investointien sääntelyä.
Pai on julkisesti vastustanut hanketta, jossa ehdotettiin, että FCC keräisi uutisia lehdistä, verkkosivuilta ja radiosta ja televisiosta ja analysoisi niitä tasapuolisuuden ja kattavuuden kannalta. Pain mielestä hallituksen tehtävä ei ole painostaa mediaa tiettyjen asioiden uutisointiin.
Lisäksi hän on arvostellut Indianan yliopiston hanketta, jossa tutkittiin "väärien ideoiden, vihapuheen ja propagandan" leviämistä tietoverkoissa. Pain mielestä veronmaksajien rahoja ei pidä käyttää mielipiteiden analysointiin ja poliittisten kantojen arviointiin.

FCC:n johdossa

FCC:n johdossa Pai lakkautti tutkinnan verkko-operaattorien ilmaisista nettiliittymistä.
Marraskuussa 2017 FCC kumosi säädöksen, jonka mukaan sama omistaja ei saanut omistaa samassa kaupungissa sanomalehden lisäksi televisio- tai radioasemaa. Samassa kuussa FCC kumosi pääosan 2,25 miljardin dollarin tukiaisista, joilla köyhyysrajalla oleville tai intiaanireservaateissa asuville tarjottiin tuettuja puhelin- ja nettiliittymiä.
14. joulukuuta 2017 FCC kumosi äänestyksessä nettineutraliteetin säännökset, jotka kielsivät palveluntarjoajia sulkemasta tiettyjä verkkosivustoja tai vaatimasta lisämaksua pääsystä tiettyyn sisältöön.
Taikakuu

Taikakuu on suomalainen pop-iskelmä-yhtye. Yhtyeen läpimurto tapahtui vuonna 2000, jolloin se voitti Vuoden viihdyttäjä -kilpailun ja pääsi ohjelmaan Kesäillan valssi koko kesän vakioyhtyeeksi. Samana vuonna se sijoittui Syksyn sävel -kilpailussa neljännelle sijalle. Sen jälkeen on tullut muun muassa iskelmätulokas-Emma-palkinto.
Helmikuussa 2014 yhtyeen solisti Janne Raappana ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle. Raappanaa tuuraamaan tuli soolouraa luonut iskelmälaulajana tunnettu Juha Metsäperä. Solistivaihdoksen myötä myös Metsäperän edellisen Resiina-yhtyeen basisti Marko Pekkarinen siirtyi Taikakuuhun. Myöhemmin Raappana ilmoitti, ettei enää palaa Taikakuu-yhtyeeseen.
Géronce

Géronce on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 376 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Géroncen pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Daniel Petric

Daniel Petric on yhdysvaltalainen murhaaja. Petric murhasi äitinsä Susan Petricin ja ampui isäänsä Mark Petricin päähän käsiaseella vuoden 2007 lokakuussa saatuaan vanhemmiltaan kiellon pelata enempää Halo 3-toimintapeliä. Tekohetkellä Petric oli 16-vuotias. Hän oli aiemman tapaturman vuoksi ollut jo pitkään kotonaan neljän seinän sisällä viettäen päivänsä pelkästään pelien parissa.

Taustaa

Petric nousi julkisuuteen, kun hänen ongelmien keskipisteessä oli Halo 3 -peli, jonka hän halusi ostaa. Hänen vanhempansa kielsivät ostoksen, sinänsä aiheestakin, sillä pelin ilmestyessä Daniel oli vielä liian nuori ostamaan Mature-ikärajalla varustettua peliä. Poika kuitenkin kävi ostamassa pelin salaa, mutta jäi rysän päältä kiinni. Isä takavarikoi pelin ja pisti sen omaan kätköpaikkaansa, jossa hän säilytti myös käsiasettaan.
Tämä oli mitä ilmeisimmin Danielille liikaa. Hän haki isänsä aseen ja pyysi vanhempiaan istumaan sohvalle ja sulkemaan silmänsä, sillä hänellä oli heille yllätys. Yllätys olikin luultavasti melkoinen, kun poika ampui vanhempiaan lähietäisyydeltä kasvoihin, tappaen äitinsä ja haavoittaen isäänsä. Tämän jälkeen hän yritti lavastaa isänsä syylliseksi. 
Lavastusyritys ei kestänyt kauaa, sillä kun Daniel yritti hätistellä laukaukset kuulleita naapureitaan pois ovelta väittämällä hänen vanhempiensa riitelevän, isä onnistui huutamaan apua. Petric valehteli siskolleen, että vanhemmat ovat taistelleet.

Oikeudenkäynti

Puolustusasianajaja yritti saada tuomioistuinta toteamaan Petricin syyttömäksi mielenterveydellisten seikkojen perusteella. Jopa Petricin ampumavälikohtauksesta selvinnyt isä puolusti poikaansa oikeudessa. Tuomari ei hyväksynyt puolustuksen kantaa, vaan katsoi, että Petric oli suunnitellut kostoa monta viikkoa.
Petric tuomittiin 17. kesäkuuta 2009 elinkautiseen vankeuteen. Hän voi hakea ehdonalaiseen 23 vuoden kuluttua. Aluksi hänelle vaadittiin kuolemantuomiota, mutta nuoren ikänsä vuoksi hän sai elinkautisen tuomion. Syyttäjä vaati Petricille elinkautista vankeutta ilman mahdollisuutta ehdonalaiseen, mutta oikeus katsoi Petricin peliriippuvuuden lieventäväksi asianhaaraksi. Tuomarin mukaan Petric saattoi olla pakkomielteinen pelin suhteen, jolloin hän ei tajunnut täysin tekojaan.
Lauri Karo

Lauri Karo (s. 2000) on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Risto Räppääjä ja viileä Venla -elokuvassa miespääosaa eli Risto Räppääjää. Lisäksi Karo on näytellyt Kynsin hampain televisiosarjassa.
Bertel Paulig

Tausta

Bertel Pauligin vanhemmat olivat vuonna 1871 Saksasta Suomeen muuttanut liikemies ja konsuli Gustav Paulig sekä Bertha Bohnhof. Hän puhui äidinkielenään saksaa. Paulig kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta oppikoulusta vuonna 1911 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1911–1914. Diplomi-insinöörin tutkinnon ensimmäisen osan hän suoritti vuonna 1913.

Jääkäriaktivisti

Ylioppilasaktivistien piirin valtuuttamana Paulig lähti ystävänsä Walter Hornin kanssa 2. joulukuuta 1914 Tukholmaan tapaamaan tohtori Herman Gummerusta tarkoituksenaan tiedustella mahdollisuutta järjestää sotilaskoulutusta itsenäisyysmielisille Suomalaisille nuorille. Yhteyshenkilöksi suunniteltiin alkujaan entistä Saksan Helsingin-konsulia Albert Goldbeck-Löweä, jonka Paulig tapasi 7. tai 8. joulukuuta, mutta tämän kontaktin merkitys jäi vähäiseksi. Sen sijaan Paulig, Horn ja Gummerus jättivät kirjallisen esityksen suomalaisten kouluttamisesta Saksan Tukholmassa olevalle sotilasasiamiehelle majuri von Awrylenille. Horn ja Paulig muodostivat ensimmäisen asiaa ajaneen valtuuskunnan. Saksalaiset hyväksyivät suunnitelman tammikuussa 1915. Esityksen jätettyään Paulig ja Horn palasivat takaisin kotimaahan, josta Paulig suuntasi myöhemmin itsekin jääkärioppia saamaan Saksaan. Seuraavaksi Tukholmaan saapui valtuuskunta, johon kuuluivat Pehr Norrmén, R. Numelin, Rolf Pipping, Runar Appelberg, Yrjö Somersalo, Väinö Tiiri, Yrjö Ruuth (myöh. Ruutu) ja H. Zilliacus.

Paulig liittyi sotilaskoulutusta antavalle Pfadfinder-kurssille, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 14. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 3. elokuuta 1915 Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. 
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän oli komennetuna Berliinissä sijainneessa Wetterhoffin toimistossa vuonna 1916. Rintamakomennuksensa jälkeen hän toimi vuonna 1917 Libaussa moottoripyöräkurssin kouluttajana ja johtajana.

Suomen sisällissota

Paulig astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan päälliköksi. Hän osallistui Tampereen taisteluun ja kaatui Viipurin valtauksen yhteydessä johdattaessaan joukkonsa päin punaisten tulta. Uhkarohkeassa yrityksessä kaatui puolet koko komppaniasta. Paulig oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingin saksalaisessa seurakunnassa. Hänet on haudattu yksityishautaan Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Filosofia räjähti, tulevaisuus palaa

Sisältö

Teoksessa tarkastellaan anarkismin aatehistoriaa ja filosofiaa Pierre-Joseph Proudhonin, Mihail Bakuninin ja Pjotr Kropotkinin päivistä alkaen sekä päätyen nykyajan libertaarianarkisteina pidettyjen Samuel E. Konkinin, Ayn Randin ja Robert Nozickin aikakaudelle. Lisäksi teoksessa arvioidaan modernin terrorismin syntyä ja internetissä esiintyvää anarkismia.
Hankamäki etenee anarkokommunistisen ideologiakritiikin kautta nykylibertarismin teorioihin sekä päätyy pitämään anarkismin ja filosofian vapausihanteita feyerabendilaisittain samankaltaisina. Teoksessa poiketaan myös taiteellisen ja kirjallisen sekä seksuaalisen anarkismin puolelle. Hankamäki katsoo vallankumousten usein institutionalisoituvan paikoilleen mutta pitää poliittisen ja tieteellisen vallan kumoamista jatkuvasti toistuvana ”pyörimisliikkeenä” (rotaatioon viittavasta sanasta ”revolution”), sillä vallankäytön olemus ja sen kyseenalaistamiseen ohjaavat vaikuttimet pysyvät hänen mielestään ajasta aikaan samoina.