google/wiki40b huggingface dataset:
Nainen kuin jäätynyt samppanja

Nainen kuin jäätynyt samppanja on suomalainen kamariooppera. Se kertoo kirjailija-novellisti Aino Kallaksesta (1878-1956). Aino Piirolan libretto perustuu Kallaksen päiväkirjamerkintöihin vuodesta 1899 alkaen. Päiväkirjoissaan Aino Kallas tuo esiin elämänsä kipeitäkin puolia, joitten hän tiesi herättävän paheksuntaa. Ooppera seuraa Aino Kallaksen elämää hänen muutostaan miehensä Oskar Kallaksen perässä Suomesta Viroon ja kertoo kirjailijan perhe-elämästä ja myrskyisistä suhteista miehiin siihen asti, kunnes kirjailija Eino Leinon ja Aino Kallaksen suhde päättyy. Oopperan on säveltänyt Ilkka Kuusisto.

Kantaesitys

Suomalaisen Kamarioopperan ja Risto Hirvosen tuottaman kantaesityksen Itä-Helsingin kulttuurikeskus STOA:ssa 29.2.2000 ohjasi Jukka Kajava. Kantaesityksessä Aino Kallaksen roolin tulkitsi mezzosopraano Ulla Raiskio ja miehen roolin esitti koreografi-tanssija Sami Saikkonen. Oopperan kapellimestarina oli Kristian Attila.

Myynti-DVD

Maaliskuussa 2011 Suomalainen Kamariooppera ja Helsinki City-ooppera tuottivat Nainen kuin jäätynyt samppanja -oopperasta myynti-DVD:n . Se kuvattiin oopperan esityksistä Espoon Sellosalissa. Pääosissa videollakin ovat Ulla Raiskio ja Sami Saikkonen. Musiikista vastaavat Pekka Kuusisto (viulu), Eeva Rysä (sello) ja Kristian Attila (kapellimestari ja piano). Lavastus on Jyrki Sepän, ja valaistuksen suunnitteli Ilkka Volanen. DVD-taltioinnin on ohjannut Erkki Pohjanheimo / Sunny Notes Oy . DVD:n jakelusta vastaa Fuga Oy.
Kilta-tuoli

Kilta-tuoli on Olli Mannermaan suunnittelema käsinojallinen tuoli. Mannermaa suunnitteli tuolin ollessaan Martelan (silloinen Tehokaluste) palveluksessa vuonna 1955. Tuoli sai samana vuonna kultamitalin Suomen suurmessuilla. Kilta-tuoli on osallistunut useisiin näyttelyihin ympäri maailmaa, ja on ollut mukana New Yorkin Museum of Modern Artin (MoMA) kokoelmissa.
Kilta-tuoli oli muiden Mannermaan Tehokalusteelle suunnittelemien toimistotuolien (Vista-nojatuoli ja Testa-kirjoitustuoli) ohella ensimmäisiä suomalaiskalusteita, joiden runko valettiin kevytmuovista, polystyreenistä, yhtenä kappaleena. Pehmusteena käytettiin vaahtomuovia ja jalkaosat olivat metallia. Kilta-tuoliin oli saatavana erilaisia jalkoja neljästä putkijalasta pyöriviin ja pyörillä varustettuihin keskusjalkoihin.
Kartellirekisteri

Kartellirekisteri oli Suomessa 1958–1964 pidetty virallinen luettelo, johon kartellivirasto merkitsi laatimansa selostukset yritysten ja elinkeinonharjoittajien tekemistä kilpailunrajoituksista. Kartellirekisteri korvattiin 1964 kilpailunrajoitusrekisterillä. Selostuksessa esitettiin kartellisopimusta, yksinoikeutta tai erikoisasemaa välittömästi koskevat seikat, ei kuitenkaan teknisiin kysymyksiin liittyviä ammattisalaisuuksia.
Vahvistaessaan selostuksen sisällön kartellivirasto samalla määräsi, mikä osa aineistosta oli julkista. Julkisiksi sai määrätä vain sellaiset asiakirjat tai niiden osat, jotka osoittivat kilpailunrajoituksen olemassaolon. Selostus ja siihen liittyvät asiakirjat tulivat julkisiksi aikaisintaan kuudentenakymmenentenä päivänä kartelliviraston päätöksestä. Muu osa asiakirjoista oli pidettävä salassa 20 vuotta selostuksen julkaisemisesta, ellei asiakirjassa mainittu taho antanut suostumustaan sen julkistamiseen.
Selostuksen perustana olleiden ilmoitusten tekijät saivat ennen asian ratkaisua tutustua selostusluonnokseen ja julkaistavaksi tarkoitettuun aineistoon sekä tehdä niistä muistutuksensa. Jos asianosaisia oli hyvin paljon, riitti että kartellivirasto antoi tiedot asianosaisia edustaneelle yhdistykselle tai muulle yhteisölle.
Jos asianosainen halusi kartelliviraston tekevän kartellirekisteriin merkinnän kilpailunrajoituksen lakkaamisesta tai muuttumisesta, tämä voi tehdä asiasta kirjallisen ilmoituksen virastoon. Jos muutos oli asiakirjoin tai muulla tavoin tyydyttävästi selvitety, virasto merkitsi sen rekisteriin ja julkaisi asiasta lyhyen tiedonannon Virallisessa lehdessä. Kartellirekisteriin viedyt selostukset ja tiedonannot julkaistiin kartelliviraston julkaisussa Kartellirekisteri, joka ilmestyi 1959–1964.
Yhdyssana

Yhdyssana on kahden tai useamman sanan muodostama sana, jolla on oma merkityksensä. Tavanomainen yhdyssana, kuten kirjakauppa, koostuu perusosasta (kauppa) ja määriteosasta (kirja). Lisäksi on olemassa rinnasteisia yhdyssanoja, kuten suomalais-ruotsalainen, joissa osat ovat samanarvoisia.
Yhdyssanat eivät ole kaikissa kielissä yhtä yleisiä. Joissakin kielissä, kuten englannissa ja ranskassa, luodaan yleisemmin sanaliittoja kuin yhdyssanoja (suom. kirjoituskone, ransk. machine à écrire). Suomen kieli muistuttaa tässä suhteessa enemmän saksaa ja ruotsia kuin englantia tai ranskaa.
Viron kielessä yhdyssanojen määriteosa on hyvin yleisesti genetiivissä (esimerkiksi päevakava ’päiväohjelma’, ei ”päevkava”)

Yhdyssanat suomen kielessä

Suomen kielessä voidaan muodostaa uusia yhdyssanoja loputtomasti. Yhdyssanat voivat myös olla moniosaisia (vuorotyötuntilistakansio, kolmivaihekilowattituntimittari, käsipyyherullajärjestelmä), mutta tekstin luettavuuden helpottamiseksi liian pitkät yhdyssanat suositetaan jaettavaksi (kansio vuorotyötuntilistoille, vuorotyötuntilistojen kansio tms.). Silloin, kun on epävarmuutta siitä, onko kyseessä yhdyssana vai sanaliitto, on useimmiten erilleen kirjoittamista suosittava, sillä kovin pitkäsanainen teksti helposti vaikuttaa ikävältä ja raskaalta.
Yhdyssanan alkuosa on tavallisimmin nominatiivissa tai genetiivissä. Joistakin sanoista, erityisesti kaikista -nen-loppuisista sanoista sekä muutamista lukusanoista käytetään kuitenkin erityistä yhdyssanamuotoa silloin kun ne esiintyvät yhdys­sanan alkuosana, esimerkiksi ihminen > ihmiskunta, kolme > kolmiosainen.
Joissakin vanhoissa yhdyssanoissa taipuvat sekä perusosa että määriteosa: Uusikaupunki : Uudessakaupungissa, omatunto : omalletunnolleen, vanhapiika : vanhojapiikoja. Tältä osin sukunimien ja paikannimien taivutus eroaa: Isoaho : Isolla-aholla (paikannimi) mutta Isoaho : Isoaholla (sukunimi).
Suomen kielessä paikannimet kirjoitetaan pääsääntöisesti yhteen: Calais’nsalmi, Keltainenmeri, Tyynimeri (mutta Tyyni valtameri). Sama koskee kasvi- ja eläinlajeja: amerikankettukoira, valkopäämerikotka.
Se, kirjoitetaanko jotkin sanat yhteen vai erilleen, voi joskus huomattavasti vaikuttaa merkitykseen. Esim. äidinkieli on kieli, jonka ihminen on oppinut ensimmäisenä, ja tämä sana perustuu siihen, että lähes kaikilla tuo kieli on opittu ensisijaisesti äidiltä. Sen sijaan äidin kieli voi tarkoittaa mitä tahansa äidin puhumaa kieltä. Kävin juurihoidossa ei tarkoita samaa kuin kävin juuri hoidossa. Nuoren miehen asunto on tietyn ikävuosiltaan nuoren miehen asunto mutta nuorenmiehen asunto tietyn nuorenmiehen eli naimattoman miehen asunto, ja nuorenmiehenasunto on naimattomalle miehelle tyypillinen asunto.
Kusa

Kusa (ven. Куса́) on kaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Etelä-Uralin länsirinteellä Kusajoen varrella 244 kilometriä Tšeljabinskista länteen. Kaupunki on Kusan piirin keskus. Sen kautta kulkee Njazepetrovskin ja Berdjaušin välinen rautatie. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1778 perustetusta rautatehtaasta. Myöhemmin siitä kehittyi tunnettu metallista valettujen taide-esineiden valmistaja. Vuonna 1943 Kusasta tuli kaupunki. Nykyään siellä toimii konepaja sekä kellojen ja laitteiden kiviä valmistava tehdas. Lähistöllä louhitaan rautamalmia ja marmoria. Kaupungissa on metallista valettuja taide-esineitä esittelevä museo.
Viikko ennen vappua

Juoni

Tomi (16) ja Aino (12) ovat sisaruksia ja toistensa parhaita ystäviä, joita yhdistää innostus jalkapalloon. Ainon joukkueen fanaattisena kannattajana Tomille on tärkeää, että joukkue voittaa mestaruuden. Tomin ja Ainon äiti Marjo tekee lastensa elämästä vaikeaa jatkuvilla bileillään. Äitinsä arvaamattomaan käytökseen tottunut Tomi huolestuu kuitenkin todella vasta tajutessaan, että hänen oma siskonsa on muuttumassa. Aino ei olekaan enää se kiltti, jalkapalloon keskittyvä pikkusisko, jollaisena Tomi on tottunut Ainoa pitämään. Tomille paljastuu, että Aino on muuttumassa nopeasti. Hän koettaa estää siskonsa muutoksen, mutta joutuu huomaamaan, ettei toista ihmistä voi hallita väkisin. Tomin on opittava luottamaan sekä itseensä, että muihin. Ainoastaan sitä kautta hän ja Aino voivat päästä elämässä eteenpäin.

Arviot lehdissä

Aamulehdessä, Turun Sanomissa ja Etelä-Suomen sanomissa julkaistiin Anne Välinoron kirjoittama arvostelu elokuvasta. Välinoro antoi elokuvalle neljä tähteä.
"Viikko ennen vappua on kaunis, koskettava ja hämmentävän sujuvasti tehty novellielokuva kahdesta sisaruksesta pääkaupunkiseudun lähiössä."... "Ramezan saa nuoret näyttelijänsä tavattoman luonteviksi, nuorukaisen sielun väikkymään kevarin sivupeilissä ja betonilähiön runoilemaan kevään kalvaudessa."

Festivaalit

Viikko ennen vappua pääsi ainoana suomalaisena elokuvana vuoden 2010 Clermont-Ferrandin lyhytelokuvajuhlien kansainväliseen kilpailusarjaan. Festivaalille ilmoitettiin 5121 elokuvaa (Suomesta 62), joista kilpailun ohjelmistoon valikoitui 78. Elokuva palkittiin juryn erikoismaininnalla.
Clermont-Ferrand on yksi maailman arvostetuimmista lyhytelokuvafestivaaleista.

Tekniset tiedot

Kuvausformaatti: Super 16 mm. Esitysformaatti: 35 mm, HD, Digibeta. Kuvasuhde: 1:1.85 (35 mm), 1:1.78 (HD). Ääni: Dolby Digital, Dolby SR
Wallace Wolodarsky

Wallace Wolodarsky on yhdysvaltalainen televisio-ohjelmien käsikirjoittaja ja ohjaaja. Yhdessä Jay Kogenin kanssa hän käsikirjoitti Simpsoneihin 10 jaksoa 1.–4. tuotantokaudella. Jätettyään sarjan hän on ohjannut useita elokuvia, kuten Sorority Boys.
Wolodarsky vaikuttaa olleen Simpsonien hahmon Otto Mannin esikuvana oikeassa elämässä. Elokuvassa Steve Zissoun vedenalainen maailma esiintyvä hahmo Vladimir Wolodarsky on nimetty hänen mukaansa.
Wolodarsky on ohjaaja Wes Andersonin läheinen ystävä ja näytellyt pientä roolia hänen vuonna 1998 ohjaamassaan elokuvassa Rushmore. Wolodarsky on naimisissa tuottaja ja käsikirjoittaja Maya Forbesin kanssa.
Olavi Vikainen

Olavi Vikainen (1915–2005) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja pilapiirtäjä. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen poika. Perheestä sukeutui muitakin taiteilijoita, kuten kuvanveistäjä Jussi Vikainen ja graafikko Voitto Vikainen.
Olavi Vikaisen ensimmäinen sarjakuva oli Nalle Nöpönenä Anni Swanin toimittamassa Sirkka-lehdessä. Sirkan numerossa 3/1933 tekstissä Nalle-sarjakuvan alla puhutaan ”uudesta ystävästämme”, mutta sarjalla ei vielä näytä olevan nimeä. Lukijoille julistetaan nimikilpailu. Tuplanumerossa 12–13 Nallella on jo nimi.
Vikainen piirsi Suomen Kuvalehteen sarjaa Aatami. Lehtiyhtiön omistajanvaihdoksen myötä sarja siirtyi Seura-lehteen. Veli Giovanni oli huomannut Vikaisen sarjakuvat Suomen Kuvalehdessä ja kutsui Vikaisen Uuden Suomen viikkoliitteen avustajaksi. Gösta Thilén oli lopettanut Herra Kerhosen piirtämisen Suomen Kuvalehteen (hän kuoli 1934), jolloin Veli Giovanni pyysi Olavi Vikaista jatkamaan sarjaa. 
Olavi Vikainen alkoi pian piirtää eläinsarjakuvia, joita Suomessa oli tuohon aikaan harvassa. Hän näyttää saaneen vaikutteita erityisesti Asmo Alholta, piirrostyyliä ja riimittelyä myöten. Vikainen oli mukana Veli Giovannin toimittamassa Kalle Viksari -lehdessä. Vikainen teki paljon yhteistyötä myös Ilmari Turjan kanssa, joka antoi sarjalle nimen Possu Pekoni. Savon Sanomissa Vikaisen ”Kimmo” ilmestyi vuodesta 1957 lähtien 22 vuotta.
Ensimmäinen Olavi Vikaisen sarjakuvakirja Pupu, Kili ja Poss ilmestyi 1942. Suositusta kirjasta otettiin viisi painosta vv. 1942–1960.
Vikainen oli hyvin tuottelias ja hänen töitään ilmestyi monissa eri lehdissä. Nopeus hioi Vikaisen tyylin selkeäksi ja pelkistetyksi, hyvinkin nykyaikaisen näköiseksi. 
Olavi Vikainen pääsi ainoana kotimaisena sarjakuvantekijänä mukaan amerikkalaisten tekijöiden joukkoon Veikko Karumon toimittamaan Sarjakuvalehteen (Valiolehdet 1949–1963).
Olavi Vikainen sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 1996 yhdessä Egon Meurosen kanssa.
Myöhempinä vuosinaan Vikainen oli keskittynyt öljyvärimaalaukseen.
Sammakko (kirjankustantamo)

Kustannusosakeyhtiö Sammakko on Seppo Lahtisen Turussa vuonna 1996 perustama kustantamo. Sen ensimmäinen julkaisu oli underground-lehti Napa syksyllä 1996. Ensimmäinen Sammakon julkaisema kirja, Charles Bukowskin Päivät karkaavat kuin villit hevoset yli vuorten, runoja 1957–1969, ilmestyi seuraavana vuonna. Vuonna 2001 kustantamo muuttui osakeyhtiöksi. Seppo Lahtinen ja Kustannusosakeyhtiö Sammakko saivat vuonna 2003 Suomen arvostelijain liiton alueellisen tunnustuspalkinnon ”pitkäaikaisesta, valtakunnallisestikin merkittävästä kulttuurityöstä”.
Sammakko on kaunokirjallisuuteen keskittynyt yleiskustantamo. Vahvoja alueita ovat kotimainen proosa ja lyriikka, amerikkalainen beat, uusi brittiproosa ja ranskalainen kirjallisuus. Yhtiö on kustantanut runoilijoista Heli Laaksosta, Markku Intoa ja Arto Lappia sekä julkaissut käännöksinä muun muassa Hunter S. Thompsonin, David Mitchellin, William S. Burroughsin ja Jack Kerouacin tuotantoa. Kotimaisista proosakirjailijoista Sammakko julkaisee muun muassa Riku Korhosta, Kreetta Onkelia ja Heikki Kännöä sekä sarjakuvantekijöistä Milla Paloniemeä ja Anni Nykästä.
Kustannusosakeyhtiö Sammakolla on oma kirjakauppa Turun Kauppiaskadulla.
DVB-H

Päätelaitteet

Ensimmäisten päätelaitteiden joukossa on Nokia 7700 (ei julkistettu kaupallisena) ja Nokia 7710, joihin DVB-H-viritin (Streamer SU-6/SU-22) liitetään erikseen takakannen paikalle; tosin Streamer ei ollut kaupallinen tuote. Myöhemmin julkistetuissa Nseries-tuotteissa Nokia N92 ja Nokia N77 on jo integroitu viritin. Nämä olivat ainoat Suomessa vuoden 2007 lopussa saatavilla olevat DVB-H:ta tukevat laitteet. Syyskuussa 2008 julkaistu Nokia N96 sisältää myös integroidun virittimen. Dongle (Nokia SU-33W)lisälaitteen avulla myös N73, E75, N79 ja N85 ovat DVB-H vastaanottimia.
Lisäksi ainakin Hollannissa on Samsungin ja LG:n matkapuhelimet, Italiassa on käytössä mm. Garminin navigaattori sekä Itävallassa ZTE:n matkapuhelin ja tietokoneeseen mokkula.
Lisäksi Sony-Ericsson sekä Siemens ovat ilmoittaneet omien DVB-H laitteidensa suunnittelun olevan käynnissä.
Booli

Booli on alkoholiton tai alkoholia sisältävä juomasekoitus. Sen perinteiset pääraaka-aineet ovat hedelmämehut, kivennäisvesi ja alkoholipitoisessa boolissa myös alkoholijuoma, kuten valkoviini, vermutti, likööri tai votka. Tavallisesti boolia tarjoillaan juhlissa. Booli tarjoillaan usein boolimaljasta tai -kannusta. Boolimaljassa on kauha, jolla boolia annostellaan juomalaseihin.
Näennäishorisontti

Näennäishorisontti (engl. Apparent horizon) on mustan aukon rajapinta, jonka rajaamassa alueessa valo ei voi kulkea lainkaan ulospäin. Siitä käytetään myös nimitystä Marginal Outer Trapped Horizon (MOTS). Käsitteen on esitellyt Roger Penrose vuonna 1965.
Näennäishorisontti eroaa tapahtumahorisontista siten että sen rajaama alue sisältää aina mustan aukon ja sen olemassaolo ja sijainti on paikallisemmin ja rajallisessa ajassa todettavissa. Näennäishorisontti sijaitsee tapahtumahorisontin rajaamassa alueessa. Schwardshildin ja Kerrin mustissa aukoissa näennäishorisontti yhtyy tapahtumahorisonttiin, mikäli tapahtumahorisontin ulkopuolella on massaa niin horisontit eroavat siten, että tapahtumahorisontti laajenee ensin.
Tapahtumahorisontin tulkinnoista on aiheutunut ristiriitaisuuksia, joista pääsemiseksi Hawking on pamfletissaan ”Information Preservation and Weather Forecasting for Black Holes” ehdottanut näennäishorisontin käyttöä.
Mitsunobu-reaktio

Mitsunobu-reaktio on kemiallinen reaktio jossa alkoholien hydroksyyliryhmä korvautuu jollain nukleofiilisella ryhmällä. Reaktiossa käytetään aktivoivia reagensseja, joita ovat trifenyylifosfiini ja dietyyliatsodikarboksylaatti tai heksaklooriasetoni. Reaktio on saanut nimensä japanilaisen kemistin Oyo Mitsunobun mukaan.
Marcus Tullius Tiro

Marcus Tullius Tiro (103–4 eaa.) oli roomalainen vapautettu ja stenografi, joka toimi senaattori Ciceron luotettuna sihteerinä ja kirjallisten töiden toimittajana. Tiron mukaan on nimetty pikakirjoitustyyli, notae tironiae.
Tiro oli alun perin yksi Ciceron talouteen kuuluneista orjista. Cicero vapautti Tiron tämän viisikymmenvuotispäivänä 53 eaa. Valtiomiehen kuoleman jälkeen Tiro julkaisi kokoelman isäntänsä puheita ja kirjeitä. Hän kirjoitti myös Ciceron elämäkerran ja latinan kielioppia sivuavan teoksen De usu atque ratione linguae Latinae.
Kupittaan jäähalli

Hallin historia

Alun perin Kupittaalle rakennettiin tekojäärata vuonna 1962. Tällöin jää ei ollut vielä edes katettu, vaan joukkueet pelasivat avojäällä. Vuonna 1973 rata katettiin, ja Kupittaan jäähalli valmistui.

Kupittaan joukkueet

Kupittaalla ovat pelanneet turkulaisjoukkueet TPS ja TUTO. Typhoonin (entinen Elysée Arena, HK Areena, Turkuhalli nyk. Gatorade Center ) valmistuttua loppusyksystä 1990 TPS siirtyi pelaamaan Artukaisiin, ja hallista tuli TUTO Hockeyn kotihalli. Vanhan hallin tilalle oli pitkään suunniteltu uutta, ja TUTO pelasi viimeiset Mestis-ottelunsa vanhassa hallissa keväällä 2005.

Uusi Kupittaan halli

Uuden Kupittaan monitoimihallin ensimmäinen ottelu pelattiin 16. marraskuuta 2006, jolloin TUTO Hockey kohtasi Mestis-ottelussa Heinolan Kiekon. Kupittaan halli on myös turkulaisen ringetteseuran Turku Ringeten kotihalli. Hallissa pelaa myös kaukalopalloliigan joukkue Turun Pyrkivä. Syyskuusta 2011 syyskuuhun 2012 saakka halli tunnettiin nimellä OS/G Areena.
Marita Taavitsainen

Marita Taavitsainen (oikealta nimeltään Marita Natri o.s. Taavitsainen, s. 24. elokuuta 1968 Kotka) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin vuonna 1995 Tangokuningattareksi.
Taavitsaisen varsinainen läpimurto tapahtui vuonna 1998, jolloin hän voitti Syksyn sävel -kilpailun kappaleella ”André”.
Vuonna 2006 Taavitsainen osallistui Suomen Euroviisukarsintaan kappaleilla ”Antaudun” ja ”Enkeli itkee”. ”Enkeli itkee” sijoittui kahdenneksitoista.
Vuonna 2016 Taavitsainen sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon.

Yksityiselämä

Marita Taavitsainen oli kahden vuoden ajan kihloissa harmonikkataiteilija Jarmo Tinkalan kanssa 1990-luvun lopulla. Kihlaus päättyi vuonna 2000.
Vuonna 2008 Taavitsainen avioitui Tomi Natrin kanssa ja he erosivat vuonna 2018. Pariskunnalla on kaksi tytärtä, Iines (s. 2009) ja Stella (s. 2011). Taavitsainen seurustelee Pasi-nimisen miehen kanssa.
Armi Hosia

Armi Laila Hosia (o.s. Kurkinen, 28. kesäkuuta 1909 Joensuu – 9. heinäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hosia valittiin eduskuntaan Suomen Kansanpuolueen listoilta vuoden 1954 vaaleissa ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1966 saakka. Hän oli opetusministerinä Ahti Karjalaisen ensimmäisessä hallituksessa. Hosia toimi myös Suomen Kansanpuolueen varapuheenjohtajana vuosina 1958–1962 sekä kaupunginvaltuutettuna Helsingissä ja Hämeenlinnassa.
Hosia valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1935. Hän toimi 1930- ja 1940-luvuilla oppikoulun ja kansanopiston opettajana ja vuosina 1950–1953 Suomen kansanopistoyhdistyksen toimistonhoitajana.
Hosia sai kunnallisneuvoksen arvonimen vuonna 1965.
Hosian puoliso oli vakuutusjohtaja, talousneuvos Leo Hosia, jonka veli oli opetusministeri ja opetusministeriön kansliapäällikkö Heikki Hosia. Armi Hosian poika on Yleisradion ulkomaantoimittaja Martti Hosia.
Suu-urut

Toimintaperiaate

Suu-urut koostuvat 1-36:sta bambuputkesta, jotka voidaan sitoa nipuksi, kehäksi tai riveittäin. Putket on kiinnitetty puiseen tai kalebassista tehtyyn ilmakammioon.
Putkissa on bambuinen tai metallinen vapaalehdykkäkieli, kiinnitettynä putken seinässä olevaan kehykseen putken ilmakammion sisällä. Putkissa on heti ilmakammion yläpuolella sormiaukko, jota soittaja käyttää säädelläkseen lehdykkäkielen ilmanpainetta. Soittaja puhaltaa suukappaleeseen, josta ilma johdetaan ilmakammioon. Soitin toimii sekä sisään- että uloshengityksellä, joka saa ne lehdykät värähtelemään, joiden sormiaukot ovat peitettynä. Kielten viritystä säädellään vahanpalasilla, joita kiinnitetään lehdykän vapaaseen päähän.

Historia

Kiinalaiset legendat kertovat suu-urkujen eli chengin syntyneen jo noin 3000 eaa., jolloin keisari Huang Tin kerrotaan lähettäneen korkeasti oppineen Ling Lunin läntisille vuorille, jotta hän kykenisi saamaan aikaan feeniks-linnun laulun. Ling palasi cheng-instrumentin kanssa, joka tunnetaan ensimmäisenä vapaalehdykkäsoittimena kautta aikojen.
Historiallisesti soitin tunnetaan Kiinasta jo 1500-luvulta eaa.. Kiinasta se levisi Indokiinaan 400-luvulla eaa. ja Japaniin 700-luvulla. Venäjälle instrumentti levisi 900–1200-luvuilla tataarien keskuudessa, josta se löysi tiensä edelleen Eurooppaan. Euroopassa soittimesta löytyy ensimmäisiä kuvauksia 1600-luvulta. Soittimen kerrotaan olleen suosiossa 1700-luvun puolivälissä muun muassa Pietarissa, jossa Johann Wilde oli tehnyt sitä erityisesti tunnetuksi seurapiireissä.
Suu-urut ovat antaneet sysäyksen sekä harmonikan että harmonin kehittämiseen.
Ketju

Ketju koostuu yleensä toisiinsa yhdistetyistä metallisista lenkeistä. Ketjuja valmistetaan niiden käyttötarkoituksen mukaan. Niitä voidaan käyttää esimerkiksi voimansiirrossa, raskaiden esineiden nostamiseen tai kiinnitystarvikkeena. Voimansiirtoon tarkoitetut ketjut ovat yleensä joustavia vain yhteen suuntaan ja ne on suunniteltu toimimaan yhdessä ketjupyörien kanssa. Telaketjuja käytetään muun muassa maansiirtokoneissa ja panssarivaunuissa. Ketjun rakenneosia kutsutaan nimellä lenkki.
Kahden tukipisteen varaan ripustettu ketju asettuu ketjukäyrän muotoiseksi.
Nuestra Señora del Carmen (1770)

Valmistus

Alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista. Alus laskettiin vesille vuonna 1770.

Palvelus

Alus suojasi 5. huhtikuuta 1800 päällikkönään Don Fraquin Porcel kahden muun fregatin kanssa kolmentoista kauppalaivan saattuetta, joka oli matkalla Cádizista Limaan. Aluksella oli matkustajana Buenos Airesin arkkipiispa Don Pedro Ynsencio Bejarano. Cádizin saartoa valvonut Britannian kuninkaallisen laivaston 36-tykkinen Amazon-luokan fregatti HMS Emerald havaitsi espanjalaiset. Emerald kuului kontra-amiraali John Thomas Duckworthin laivueeseen, jonka muut alukset olivat 74-tykkiset linjalaivat HMS Leviathan ja HMS Swiftsure sekä polttolaiva HMS Incendiary.
Brittilaivue ajoi takaa espanjalaisia avaten lopulta tulen saatuetta saattaneiden fregattien takilaan pysäyttääkseen alukset. Espanjalaiset Nuestra Señora del Carmen ja Santa Florentina antautuivat. Nuestra Señora del Carmenilla sai tykkitulessa surmansa yksitoista ja haavoittui kuusitoista miehistönjäsentä. Saattueesta vallattiin lisäksi yhdeksän kauppalaivaa.

HMS Carmen

Vallatut alukset siirrettiin 7. huhtikuuta Gibraltarille. Nuestra Señora del Carmen liitettiin joulukuussa kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Carmen päällikkönään William Selby. Aluksen sijoituspaikkana oli Välimeren laivasto. Alus saapui 2. joulukuuta Portsmouthiin, missä se makasi tämän jälkeen ankkurissa. Alus myytiin helmikuussa 1802 ankkuripaikallaan.
Roman Rozen

Roman Romanovitš Rozen (ven. Роман Романович Розен; s. 24. helmikuuta 1847 Tallinna, k. 1921 tai 1922 New York) oli venäläinen paroni ja diplomaatti. Hän oli Viktor Rozenin veli.
Rozen oli Venäjän lähettiläänä Tokiossa 1902–1904 ja Washington D.C.:ssä 1905–1911, sekä vuonna 1905 yhdessä Sergei Witten kanssa Venäjän edustajana Venäjän ja Japanin välisissä rauhanneuvotteluissa Portsmouthissa.
Inex Partners

Toimitilat

Inexin päivittäis- ja käyttötavaroiden logistiikkakkeskukset sijaitsevat Sipoon Bastukärrissä. Sipoon päivittäistavaroiden logistiikkakeskuksen 1. vaihe otettiin käyttöön 2016 ja Espoon Kilossa sijaitsevan vanhan logistiikkakeskuksen toiminnot siirtyvät kokonaisuudessaan Sipooseen vuosien 2016-2018 välisenä aikana. Sipoon logistiikkakeskus on Suomen suurin logistiikkakeskus ja se on toiminnoiltaan pitkälle automatisoitu. Kilon toimipisteessä on ollut toimintaa 1960-luvulta alkaen ja tontille on aiemmin ollut rautatieyhteys ja oma veturi.  Kilon toimipisteen maamerkki, suuri pallon muotoinen öljysäiliö rakennettiin öljykriisin aikaan 1970-luvulla. Säiliöitä oli alkujaan kaksi, mutta toinen niistä on purettu.  
Käyttötavaroiden logistiikkakeskus otettiin käyttöön vuonna 2012.  Sitä ennen käyttötavaroita käsiteltiin ja toimitettiin Vantaan Hakkilan toimipisteestä.  
Sipoon logistiikkakeskuksen lisäki Inexillä on alueterminaalit Lempäälässä, Kuopiossa sekä Oulussa.