google/wiki40b huggingface dataset:
Juan Arza

Ura

Arza aloitti uransa paikallisjoukkue Izarrasta. Hän edusti Deportivo Alavésia ja Málagaa, ennen kuin vuonna 1943 hän siirtyi Sevillaan. Kausi 1945–1946 päättyi Sevillan historian ensimmäiseen pääsarjamestaruuteen ja Arza kuului joukkueen tärkeimpiin pelaajiin. Arza teki kaudella 1954–1955 28 maalia ja hänet palkittiin kauden päätteeksi pääsarjan parhaan maalintekijän palkinnolla.
Pelaajauransa jälkeen hän siirtyi valmentajaksi ja valmensi muun muassa Celta Vigoa ja Sevillaa.

Maajoukkue

Arza pelasi yhteensä kaksi ottelua Espanjan maajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 2. maaliskuuta 1947 Irlantia vastaan.
Quake III Arena

Modifikaatiota

Quake 3:een on tehty useita modifikaatioita:

Capture The Flag (ctf)

Capture The Flag on tiimipelimodi, jossa toinen joukkue yrittää varastaa vihollisen lipun oman lippunsa luokse. Tässä pelimodissa on eri kartat kuin muissa pelimodeissa ja ne ovat peilikuvakarttoja (molempien joukkueiden puolet ovat samanlaiset). Eri puolille karttaa on sijoitettu aseita, panoksia, suojia, lisävahinkoa tekeviä esineitä ja lisäelämiä.

Team Death Match (tdm)

Team Death Match on tiimipelimodi, jossa molemmat joukkueet yrittävät tappaa toisiaan. Jokaisesta taposta saa yhden pisteen. Kun toiselta joukkueelta kuolee yksi pelaaja, se syntyy uudelleen johonkin kartalle asetelluista paikoista. Tässä pelimodissa on eri kartat kuin ctf:ssä. Kartat eivät ole symmetrisiä, koska pelaaja voi syntyä mihin tahansa kohtaa karttaa. Eri puolille karttaa on sijoitettu aseita, panoksia, suojia, lisävahinkoa tekeviä esineitä ja lisäelämiä.

Death Match (dm)

Death Match on pelimodi, jossa kaikki yrittävät ampua toisiaan. Pisteen saa, kun tappaa toisen pelaajan. Modin kartat ovat samoja kuin tdm:ssä. Eri puolille karttaa on sijoitettu aseita, panoksia, suojia, lisävahinkoa tekeviä esineitä ja lisäelämiä.

Tournament (1vs1)

Tournament on pelimodi, jossa kaksi pelaajaa pelaa vastakkain. Pelissä muut pelaajat voivat odottaa, kunnes jompikumpi vastakkaisista pelaajista voittaa; häviäjä joutuu jonon viimeiseksi. Pelimodin kartat ovat samoja kuin dm:ssä. Eri puolille karttaa on sijoitettu aseita, panoksia, suojia, lisävahinkoa tekeviä esineitä ja lisäelämiä. Tämä pelimodi on yleisin modi raha turnauksissa. Yksi kuuluisimmista pelaajista tästä modista on Fatal1ty.

Freezerail (fr)

Freezerail on ulkopuolisen kehittämä pelimodi, jossa kaksi joukkuetta yrittää tappaa toisen joukkueen kaikki pelaajat. Pelimodissa on käytössä yksi ase, joka on railgun. Se on laserase, joka tappaa normaalissa pelimodissa yhdestä iskusta. Tässä modissa se jäädyttää vihollisen. Kun kaikki vihollisen pelaajat ovat jäätyneet, vastapuoli saa pisteen ja kaikki jäätyneet syntyvät uudelleen eri puolille karttaa. Jäätyneen oman joukkueen pelaajan voi pelastaa menemällä hänen lähelleen, jolloin hän "sulaa" ja syntyy uudestaan jonnekin puolelle karttaa. Pelimodissa on samat kartat kuin tdm:ssä. Myös tähän pelimodiin on kehitelty lisäkarttoja. Joskus pelimodiin tarvitaan anti cheat -tiedosto (huijausesto) NoGhost. Samalla saa oikeuden muuttaa vastapuolen hahmojen ulkomuotoa ja väriä, jotta vihollisen näkisi ja kuulisi paremmin. Freezerailista on olemassa kaksi modia: nopeatempoinen Fastrail ja hidastempoinen Slowrail.
Adiel Havasto

Adiel Havasto (ent. Hyden; 8. kesäkuuta 1896 Reisjärvi – 15. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho Hyden ja Emma Maria Herranen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Karin Astrid Sofia Hacklinin kanssa.

Opinnot

Havasto kävi kansakoulun ja monttöörikoulun Hyökkäysvaunurykmentissä vuonna 1923 sekä suoritti itämerenlaivurin tutkinnon Merenkulkuhallituksessa vuonna 1933. Konemestarikurssin Helsingin teollisuuskoulussa hän suoritti vuonna 1934.

Jääkärikausi

Tämä kansakoulun käynyt liikeapulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915 ja otti osaa asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa, Schmardenin hyökkäykseen sekä Aa-joen talvitaisteluihin.

Suomen sisällissota

Havasto astui 11. helmikuuta 1918 Suomen armeijan palvelukseen jefreitterinä ja saapui 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan, missä hänet määrättiin 3. Jääkärirykmentin esikuntaan taistelukuormaston johtajaksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika

Havasto palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Rykmentissä hän toimi komppanianvääpelinä eri komppanioissa ja siirtyi 30. syyskuuta 1922 asentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1924 hallipäälliköksi Ilmailukomppaniaan ja edelleen 1. lokakuuta 1925 autonkuljettajaksi Autopataljoonaan sekä 1. tammikuuta 1926 alkaen Ilmailutelakalle magneeton korjaajaksi. Hän toimi viilaajana lentokonetehtaalla vuosina 1927–1929, kunnes hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1929 koneenkäyttäjäksi Maalentokouluun ja 16. syyskuuta 1930 alkaen Santahaminan merilentoasemalle.

Talvi- ja jatkosota

Talvisodan sytyttyä Havasto palveli edelleen samassa joukossa, mistä hänet siirrettiin välirauhan aikana Ilmasotakoulun varastonhoitajaksi ja edelleen Lentovarikon vastaanottohallin päälliköksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi, huolto- ja lähettiupseeriksi Panssaripataljoonaan, jonka mukana otti osaa Tuulosjoen taisteluun, missä haavoittui 4. syyskuuta 1941. Hän osallistui jatkosodassa myös taisteluihin Karhumäessä, Poventsassa ja Syvärillä. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Itä-Karjalan Sotilashallinnon esikuntaan Autokomppanian päälliköksi ja edelleen Autokoulun ja -korjaamon johtajaksi, mistä tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin 48. Kuljetuselimen autoupseeriksi, missä tehtävässä hän palveli sodan loppuun saakka.

Sotien jälkeinen aika

Havasto palveli sotien jälkeen 5. Armeijakunnan moottoriajoneuvojen järjestelykeskuksen päällikkönä vuosina 1944–1945, josta hänet siirrettiin 4. Autokomppanian joukkueenjohtajaksi ja komppanianpäällikön viransijaiseksi. Armeijan vakinaisesta palveluksesta hän erosi vuonna 1946 ja siirtyi sen jälkeen konemestariksi eri kauppalaivoihin sekä henki- ja palovakuutusasiamieheksi. Hän toimi myös Marjaniemen Kiinteistönomistajat ry:n johtokunnan jäsenenä ja rahastonhoitaja vuodesta 1949 lähtien.
Kromosomi 2

Kromosomi 2 on yksi ihmisen 23:sta kromosomiparista. Se on ihmisen toiseksi suurin kromosomi. 2. Kromosomissa on 1 300–1 400 eri geeniä ja noin 243 miljoonaa emäsparia. 2. kromosomi sisältää noin kahdeksan prosenttia ihmisen DNA:sta. 2. Kromosomissa tapahtuvien muutosten on havaittu johtavan erilaisiin syöpiin.
Pekka Vihervuori

Aimo Pekka Vihervuori (s. 25. elokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen tuomari, joka toimi Korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuosina 2012–2018.
Koulutukseltaan Vihervuori on oikeustieteen tohtori ja maatalous- ja metsätieteiden maisteri. Vihervuori aloitti korkeimman hallinto-oikeuden määräaikaisena hallintoneuvoksena 1997 ja nimitettiin tuomioistuimen varsinaiseksi jäseneksi 1998. Ennen presidentiksi nimittämistä hän toimi KHO:n ensimmäisen jaoston varapuheenjohtajana.
Ennen nimitystä korkeimman hallinto-oikeuden jäseneksi Vihervuori toimi Teknillisen korkeakoulun, Lapin yliopiston ja Turun yliopiston professorina, Helsingin ja Turun yliopiston apulaisprofessorina, lainsäädäntöneuvoksena oikeusministeriössä sekä eri tehtävissä Vesihallituksessa. Hän on julkaissut runsaasti kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita ympäristö-, kiinteistö- ja hallinto-oikeuden aloilta.
Vihervuori on toiminut Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen ja Korkeimpien oikeuksien tuomareiden yhdistyksen puheenjohtajana. Vihervuori on Olga ja Kaarle Oskari Laitisen säätiön hallituksen ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen sekä Lakimies-lehden toimitusneuvoston puheenjohtaja.
Lohkokaavio

Lohkokaavio on piirustus, jolla pyritään kuvaamaan esimerkiksi laitteen toimintaa yleisellä tasolla lohkojen ja niiden välisten viivojen avulla.
Lohkokaavion avulla voidaan kuvata ja ymmärtää laitteen toiminta yleisemmällä tasolla. Lohkot sisältävät komponentteja, joiden kytkentä kuvataan piirikaaviolla. Lohkokaavio helpottaa varsinkin monimutkaisempien laitteiden toiminnan ymmärtämistä. Lohkokaaviota käytetään yleisesti sähkötekniikassa ja elektroniikassa, mutta niitä voidaan periaatteessa käyttää minkä tahansa asian toiminnan kuvaamiseen.

Käyttö

Lohkokaavioiden keskeinen hyöty on että niistä selviää oleellisimmat asiat nopealla silmäyksellä. Lohkokaaviot eivät siis välttämättä esitä jokaista yksityiskohtaa, vaan antavat yleiskatsauksen laitteen rakenteeseen ja toimintaan. Tämä selkeyttää esimerkiksi vianetsintää toimintahäiriöiden ilmetessä.
Sähkötekniikassa lohkokaavioiden lohkot esitetään yleensä ensin yksinkertaisesti ja loppua kohden entistä yksityiskohtaisemmin. Viimeinen lohko esittää laitteen rakennetta niin tarkasti, että sen perusteella voidaan toistaa laitteen rakentaminen. Lohko on yleensä jokin fyysinen järjestelmän osa, mutta se voi olla myös esimerkiksi konetta ohjaava ihminen. Nuolia vastaa jokin fysiikan suure tai muu informaatio. Lohkoon tulevia informaationuolia kutsutaan herätteiksi tai tulosuureiksi ja lohkoista lähteviä nuolia kutsutaan vasteiksi tai lähtösuureiksi.
Lohkokaavioissa käytetään geometrisiä muotoja tulkinnan helpottamiseksi ja mallin merkityksen selvittämiseksi. Geometriset muodot on liitetty toisiinsa viivoilla osoittamaan liitoksien suuntaa ja järjestystä. Jokaisella tekniikan alalla on omat määritelmänsä kullekin muodolle. Lohkokaavioiden konseptia voidaan hyödyntää myös tekniikan ulkopuolisilla aloilla, sillä niiden esitystapa sopii laitteisto- ja ohjelmistojärjestelmien lisäksi esimerkiksi liiketoimintaprosessien esittämiseen.
The Hunter (videopeli)

Vastaanotto

ZTGD-sivusto on antanut pelille arvosanaksi 8.0/10.
Erlitoun kulttuuri

Erlitoun kulttuuri 1850–1550 eaa. vallitsi varhaispronssikaudella Kiinassa Erlitou-nimisessä paikassa Keltaisenjoen lähistöillä.  Erlitou oli kaupunki, josta on löydetty asuntalojan lisäksi mm palatseja, työpajoja ja riittipaikkoja. Paikan ala on 3 km². Erlitoussa asui enimmillään noin 24000 asukasta.
Kiinan historioitsijat ovat pitäneen sitä varhaisen, tarunomaisen, varmentamattoman Xia-dynastian keskuspaikkana, mutta läntiset tutkijat ovat olleet epäilevämpiä.
Kulttuurista on löydetty 200 km läpimittaiselta alalta 500 löytöpaikkaa.
Kulttuuri vallitsi ensin Henanissa ja Shanxissa, myöhemmin Shaanxissa ja Hubeissa. Erlitoun asukasmäärä pieneni merkittävästi Shang-dynastian noustessa, mutta paikalla asuttiin vielä Shang-dynastian aikoihin.
Arvo Pentti

KGB-suhde

KGB:n arkistohoitajan taltioiman raportin mukaan peitenimelle ”Mauri” myönnettiin rahasumma, 150 000 markkaa, yhteistyöstä KGB:n kanssa Nato-maiden tiedustelupalvelujen toiminnan paljastamiseksi. On arvioitu, että ”Maurin” liikkeet vastaisivat Pentin liikkeitä hänen toimiessaan Supon päällikkönä. Ei kuitenkaan tiedetä varmasti, että Pentti olisi koskaan vastaanottanut KGB:ltä raportissa mainittua summaa. Supon vastavakoilu näki KGB:n agenttien ja Pentin tapaamisia, jotka tämä myönsikin. Tähän liittyy KGB:tä 20 vuotta avustaneen tullihallituksen yliaktuaari Olavi Pihlmanin pidätys, jonka jälkeen Pentin ja KGB:n suhteet viilenivät.
Reudignit

Reudignit olivat yksi Nerthus-jumalatarta ensimmäisellä vuosisadalla palvoneista germaaniheimoista. Tacitus mainitsee heidät teoksessaan Germania.  He asuivat luultavasti nykyisen Tanskan alueella ennen daanien tuloa.
Mr. Nice Guy

Palkinnot

1997 Golden Horse Film Festivalissa voitti Best Action Direction (paras toiminta ohjaaja) palkinnon.
1998 Hong Kong Film Awardsissa voitti Best Action Choreography Palkinnon.
Sademetsäkäpinkäinen

Levinneisyys

Sademetsäkäpinkäistä tavataan Angolassa, Kamerunissa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Gabonissa, Keniassa, Nigeriassa ja Ugandassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Svenska social- och kommunalhögskolan

Uusi rakennus

Soc&kom sai vuonna 2009 uudet toimitilat Kruununhaasta, kun Snellmaninkadun ja Yrjö-Koskisen kadun kulmaan valmistui Juha Leiviskän ja Jari Heikkisen suunnittelema rakennus. Talo on muurattu kermanvalkoisista käsin lyödyistä Ylivieskan tiilitehtaan tiilistä. Rakennuksen olemusta yhdistävät läheiseen Metsätaloon Snellmaninkadun julkisivun pystysuorat ikkuna-aukot. Sitä muistuttaa hengeltään Leiviskän suunnittelema Kulttuuritalo Sandels. Yrjö-Koskisen kadun puolella rakennuksessa on hiven keskiaikaista tunnelmaa. Kriitikko kuvaa rakennuksen pihanpuoleista julkisivua musikaaliseksi huipennukseksi. Se laskeutuu asteittain kohti pihan patiota.
Yrjö Kyllönen

Yrjö Kyllönen (1899–1967) oli suomalainen muurari ja harrastajakuvanveistäjä, joka tunnetaan julkisivureliefeistään. Lisäksi hän teki muun muassa puuveistoksia.
Viipurista kotoisin ollut Kyllönen toteutti muun muassa kuvanveistäjä Sakari Tohkan suunnittelemat Helsingin Lastenlinnan julkisivun koristeelliset stukkot, sekä Viipurin kauppa- ja merenkulkuoppilaitoksen ja Viipurin naistensairaalan tiilestä muuratut reliefit. Viipuriin tehdyt työt ovat kuitenkin myöhempien julkisivuremonttien yhteydessä hävinneet.
Kyllösen julkisivureliefien alkuperäisestä ideoinnista vastasi yleensä talon piirtänyt arkkitehti, mutta hän signeerasi ne itse. Esimerkiksi Varkaudessa olevat reliefit ovat arkkitehti Kalevi Väyrysen suunnittelemia ja niiden toteutuksessa Kyllöstä avusti myös muurari Vilho Hynninen.
Rahatynnyri

Ulkonäkö

Rahatynnyrin kannessa on hovinarrin asuun pukeutunut Aku, joka näyttää kirjan 264:ää sivua mainostavaa kylttiä. Taustalla on linna. Kirjan nimen alapuolella on Firenzen vaakuna, jonka keskeisenä tunnuksena on kaupungille tyypillinen fleur de lys – muista vastaavista liljoista poiketen Firenzen liljassa on aina heteet kukan terälehtien välissä. Taskukirjan takakannessa on hätääntyneeltä vaikuttava Aku ja teksti ”Mitä? Etkö ole kuullutkaan Aku Ankan taskukirjoista?” Takakanteen painettu hinta on 17,90 markkaa.
Numero 133 kuuluu vielä niihin taskukirjoihin, joissa joka toinen aukeama oli säästösyistä mustavalkoinen. Kirjan julkaisija on Sanomaprint Kirjat, ja se on painettu Tampereen Arpatehtaalla. Rahatynnyriä vastaavia kirjoja ovat Saksan Lustiges Taschenbuch numero 137, Norjan Donald Pocket numero 97, Ruotsin Kalle Ankas Pocket numero 108 ja Tanskan Jumbobog numero 98.
Pia Pesonen

Pia Pesonen (s. 1963) on suomalainen kirjailija ja roolittaja.
Pesonen on koulutukseltaan filosofian maisteri Helsingin yliopistosta, ja hän on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Hän on työskennellyt muun muassa toimittajana ja opettajana sekä tutkijana Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön laitoksella. Pesonen on toinen Suomen suurimman casting-toimiston, Roolituspalvelun, perustajista. Hän on roolittanut yli 120 pitkää elokuvaa, joihin lukeutuvat muun muassa Puhdistus, Paha maa, Äideistä parhain ja Napapiirin sankarit.
Vuonna 2011 Teos julkaisi Pesosen esikoisteoksen, novellikokoelman Urho Kekkonen Straße. Vuonna 2013 sai ensi-iltansa kirjaan perustuva Marja Pyykön elokuva Kekkonen tulee!. Yleisradio on tuottanut kirjan tarinasta ”Itsenäisyyspäivä” Juha Rosman ohjaaman ja dramatisoiman lyhytelokuvan.
Elokuussa 2015 ilmestyi Pesosen esikoisromaani Maatuska.
Dzamil Kamanger

Taiteen aiheita omasta elämästä

Kamangerin ja Hammin ensimmäisiä yhteistöitä olivat näyttelyt Pizzeria Babylon I ja II. Ensimmäisessä niistä (2000) pitseriatyössä toisiinsa tutustuneet taiteilijat esittelivät valokuvia pitsalaatikoissa. Osa kuvista oli Kamangerin perhealbumista, osa hänen matkaltaan Iranista Suomeen. Toisessa näyttelyssä laatikoissa oli Hammin piirroksia muun muassa Istanbulin kurdeista. Emigranttitarha-projektissaan taiteilijat tutkivat tuttujen koriste- ja hyötykasvien globaaleja reittejä.
Monet Kamangerin teokset liittyvät hänen omaan henkilöhistoriaansa. Vuonna 2012 kurditaustainen taiteilija esitteli Suomen valokuvataiteen museossa Vankilalakanan, muliinilangalla kirjotun suurennoksen valokuvasta, joka oli otettu hänestä ja hänen vankitovereistaan irakilaisessa Al-Romadin vankilassa. Kamanger oli kymmenen vuotta Irakin-Iranin sodan siviilivankina 1980-luvulla. Punainen risti lähetti kuvan Kamangerin perheelle todisteeksi siitä, että tämä on elossa.
Viime vuosina Kamanger on tehnyt lukuisia teoksia iranilaisella helmikudontatekniikalla. Kiasman Tosi kyseessä -kokoelmanäyttelyssä (2.11.2012-10.3.2013) oli esillä hänen lasihelmistä kutomiaan matkustusasiakirjoja. Teokset ovat tuhansista helmistä koostuvia suurennettuja kopioita eri maiden passeista ja viisumeista. Kamanger kertoo, että myös passit ja viisumit ovat saaneet innoituksen hänen omasta elämästään: hän pakeni Iranista ilman passia vuonna 1994. Kurdiperheelle ei poliittisista syistä myönnetty Iranin matkustusasiakirjoja.
Vuonna 2014 Kamanger ja Hamm saivat Suomi-palkinnon ajankohtaisten ja haastavien yhteiskunnallisten kysymysten esiinnostamisesta.

Koulutus

Dzamil Kamanger valmistui keraamikoksi Kermanshahin taideyliopistosta 1973. Sen jälkeen hän opiskeli metsäkoulussa, koska perhe ei hyväksynyt taiteen tekemistä ammatiksi.
Chris Chelios

Ura

Chelios varttui Etelä-Kaliforniassa, jossa jääkiekko ei ollut kovin suosittu laji. Montreal Canadiens varasi Chelioksen NHL:ään vuoden 1981 varaustilaisuudessa. Ennen varatuksi tulemista, hän pelasi Moose Jaw Canucksissa, Saskatchewanin juniorisarjassa. Tämän jälkeen hän pelasi kaksi vuotta Wisconsin yliopistojoukkueessa, jonka jälkeen hänet varattiin. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä Montrealissa heti ensimmäisenä kautena, hän pelasi 12 ottelua runkosarjassa ja 15 ottelua pudotuspeleissä.
Vuonna 1984 Chelios oli jo yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista ja hän pelasi NHL:n All-Stars ottelussa. Hänet valittiin myös NHL:n tulokkaiden tähdistöjoukkueeseen. Hän teki 64 pistettä 74 ottelussa, saman vuoden pudotuspeleissä hän teki 10 pistettä ja hänen +/- tilastonsa oli +17. Kaudella 1985–86 hän pelasi vain 41 peliä, mutta hän voitti Stanley Cupin, NHL:n mestaruuspalkinnon Montrealin kanssa.
Kaudella 1988-1989 Chelios pelasi ehkäpä uransa parhaan kauden. Hän teki 73 pistettä 80 ottelussa ja hänet valittiin NHL:n tähdistökentälliseen. Ja hän voitti parhaalle puolustajalle annettavan James Norris Memorial Trophyn.  Seuraavalla kaudella hänet kaupattiin Chicago Blackhawksiin. Montreal sai vaihtokaupassa toisen kierroksen varausoikeuden ja legendaarisen Denis Savardin.
Ensimmäisellä kaudellaan Chicagossa Chelios pelasi normaalilla tasollaan tehden 64 pistettä ja hänet valittiin NHL:n kakkostähdistöön. Vaisumman kauden jälkeen hän teki 73 pistettä kaudella 1992–93 ja hän voitti taas parhaan puolustajan palkinnon. Vuonna 1996 hän voitti sen kolmannen kerran. Hän oli Chicagon kapteeni vuosina 1995–1999.
Vuonna 1999 37-vuotias Chelios kaupattiin Detroit Red Wingsin joukkueeseen. Chicagoon tuli puolestaan ruotsalainen Anders Eriksson sekä kaksi ensimmäisen kierroksen varausoikeutta.
Detroitissa kaudella 2002 Chelios teki huikeat +/- lukemat, +40 ja hänet valittiin NHL:n tähdistö-otteluun. Hän saavutti myös olympiahopeaa Yhdysvaltain joukkueessa Salt Lake Cityn olympialaisissa ja hänet valittiin turnauksen tähditökentälliseen. Hänen kautensa kruunasi Stanley Cup voitto.
Chelios toimi Yhdysvaltain kapteenina vuosien 1998, 2002 ja 2006 olympialaisissa.
Elokuussa 2005 43-vuotias Chelios teki jatkosopimuksen Detroitin kanssa. Toukokuussa 2006 hän jatkoi tuota sopimusta vielä vuodella. Chelioksesta tuli NHL:n historian toiseksi vanhin pelaaja 8. tammikuuta 2008. Häntä vanhempi on vain Gordie Howe, joka lopetti uransa 52-vuotiaana. Chelios olisi ohittanut Howen 1. helmikuuta 2014. 
Kaudella 2009–2010 Chelios pelasi AHL-seura Chicago Wolvesissa. Hän solmi maaliskuussa 2010 Atlanta Thrashersin kanssa sopimuksen, ja pelasi ensimmäisen pelinsä Atlantassa 11. maaliskuuta.
Elokuussa 2010 Chelios ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä Detroit Red Wingsin organisaatioon neuvonantajaksi. Heinäkuussa 2013 Chelios nimettiin Hockey Hall of Fame:n jäseneksi.
Miesten Superpesiksen kausi 2009

Miesten Superpesiksen kausi 2009 oli Superpesiksen 20. kausi. Sarjaan osallistui 11 joukkuetta. Joukkuemäärä putosi 11:een Seinäjoen Maila-Jussien luovuttua sarjapaikastaan taloudellisiin syihin vedoten. Kausi alkoi 12. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 19. syyskuuta. Hallitsevana mestareina kauteen lähti Pattijoen Urheilijat Raahesta. Vuoden 2009 Suomen mestariksi kruunattiin Sotkamon Jymy, joka voitti loppuottelusarjassa Kouvolan Pallonlyöjät otteluvoitoin 3–1. SM-pronssia voitti Vimpelin Veto.
Itä–Länsi-tapahtuma järjestettiin 26.–28. kesäkuuta Kuopiossa Puijonlaakson pesäpallostadionilla.

Sarjajärjestelmä

Runkosarjassa pisteitä jaetaan seuraavasti: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (siis toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailulla.
Runkosarjassa tasapisteissä olevien joukkueiden keskinäisen paremmuuden ratkaisee kolmen pisteen voittojen (eli 2–0-voittojen) määrä, niiden ollessa tasan kaikkien voittojen määrä ja tämän jälkeen tehtyjen ja annettujen juoksujen ero. Jos edelleen ollaan tasatilanteessa ratkaisee keskinäisten ottelujen voitot, tämän jälkeen keskinäisten ottelujen pisteet ja lopulta keskinäisten ottelujen juoksuero.
Runkosarja pelattiin kaksinkertaisena sarjana. Tämän lisäksi pelattiin maantieteellisesti muodostetut paikallislohkot seuraavasti: Oulu–Pattijoki–Sotkamo, Kuopio–Joensuu–Kitee ja Koskenkorva–Vimpeli–Nurmo, jotka pelataan kaksinkertaisena sarjana, sekä Kouvola–Hyvinkää, joka pelattiin nelinkertaisena.
Runkosarjan päätyttyä kahdeksan parasta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät (1–8, 2–7, 3–6 ja 4–5) pelattiin paras seitsemästä -järjestelmällä, välierät ja loppuottelut paras viidestä ja pronssiottelut paras kolmesta. Joka kierroksella runkosarjassa parhaiten sijoittunut joukkue kohtsi heikoimmin sijoittuneen.
Runkosarjan kaksi viimeistä joukkuetta pelasivat karsintaottelut putoamisesta Ykköspesikseen kaudelle 2010. Karsintaottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Ykköspesiksen kaksi parasta joukkuetta nousivat suoraan Superpesikseen kaudelle 2010, jolloin joukkuemäärä nousi takaisin 12:een.
Jaffan taistelu

Ennen taistelua

7. syyskuuta 1191, heti Arsufin taistelun jälkeen, ristiretkeläisten armeija jatkoi etenemistään Jaffaan, jonka he saivat haltuunsa. He päättivät tehdä Jaffasta hyökkäystensä tukikohdan, armeijan suunnitellessa Jerusalemin takaisinvaltaamista. Talvella hyökkäykset kuitenkin hylättiin ja Rikhard alkoi käydä satunnaisia neuvotteluita Saladinin kanssa, ne eivät johtaneet mihinkään. Keväällä 1192 neuvotteluita jatkettiin yhä ja tuolloin Rikhard sai huolestuttavia uutisia veljensä Juhanan toiminnasta. Kun kesä lähestyi, Rikhard päätti palata pian Englantiin turvatakseen asemansa siellä.

Taistelu

5. heinäkuuta 1192, Rikhard aloitti perääntymisensä Pyhältä maalta, ymmärrettyään ettei Jerusalemin valloitus onnistuisi. Melkein välittömästi Rikhardin peräännyttyä, Saladinin joukot piirittivät Jaffan. Muslimisotilaat ryntäsivät onnistuneesti muureille ja ainoastaan Jaffan linnake säilyi puolustavien ristiretkeläisten hallussa. Kuultuaan tilanteesta, Rikhard kokosi pienen ryhmän joukkoja ja palasi kaupungille. Nähtyään muslimien lipun muureilla, hän luuli kaupungin joutuneen kokonaan heidän haltuunsa, mutta sai pian tietää asioiden oikean laidan erään kaupunkia puolustaneen sotilaan uitua hänen lippulaivalleen.
Kuultuaan kaupungin tilanteesta, Rikhard hyppäsi uhkarohkeasti mereen ja kahlasi rannalle. Häntä seurasi 54 ritaria ja 2 000 genovalaista sekä pisalaista varsijousimiestä, jotka Rikhard johti taisteluun. Taistelussa kuninkaan hevonen menehtyi muslimien nuolista ja kun Saladin näki Rikhardin sotimassa jalkaisin, hän lähetti vastustajalleen yhden tallinsa hevosista. Loppujen lopuksi Rikhardin sotilaat onnistuivat ajamaan muslimien 7 000 miehen armeijan takaisin kaupunkiin, missä heidät piiritettiin ja voitettiin. Rikhard sai Jaffan takaisin haltuunsa.