google/wiki40b huggingface dataset:
Voodoo Vince

Pelattavuus

Pelissä pelataan voodoonukella, Vincellä, joka osaa juosta, hyppiä, lyödä ja tehdä pyörimisiskun. Peli pyörii Vincen voodootaitojen ympärillä, joita pelaaja voi käyttää, kun on löytänyt voodooikoneja kentistä. Kun Vincen voodoo voimamittari on täysi, pelaaja voi tuhota jokaisen lähellä olevan vihollisen. Pelin kentistä voi löytyä: zombien tuhkapussi, mikä nostattaa Vincen terveyttä, jos niitä kerää 100, sydämiä, mitkä antavat Vincelle extra elämän, rukousnauhat, joita saa hävinneiltä vihollisilta ja nostattaa Vincen voodoo voimia, ja pääkallosivuja. Kun kerää kaikki pääkallosivut kentästä, saa pääkallon, jolla voi kasvattaa voodoo voimia. Pelissä voi käydä edellisissä kentissä vaunuaseman kautta. Pelin aikana Vince pääsee lentämään lentokoneella, ajamaan suokiiturilla, ohjamaan sukellusvenettä ja monia muita ajoneuvoja.
Valokuvapaperi

Valokuvapaperi on paperia, joka on päällystetty valoherkillä kemikaaleilla, yleensä hopeakloridilla, -bromidilla tai jodidilla, ja jota käytetään valokuvien teossa. Valottamatonta valokuvaperia ei saa altistaa valolle, koska sen jälkeen sitä ei enää voi käyttää. Valokuvia tehdessä valokuvapaperi avataan paketista vasta pimiössä.
Harrastekuvaajat käyttävät yleensä mustavalkopaperia. Värivalokuvia varten on olemassa erilaista paperia.
Litku Klemetti & Tuntematon numero

Litku Klemetti & Tuntematon numero on suomenkielistä rockmusiikkia soittava yhtye. Se julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 2016. Yhtyeen musiikissa on kuultavissa vaikutteita nuorelta Kauko Röyhkältä. Huhtikuussa 2017 Klemetti ilmoitti yhtyeensä esiintyvän jatkossa vain nimellä Litku Klemetti, eikä albumeita enää erotella bändialbumeiksi ja sooloalbumeiksi. Seuraava albumi ilmestyy kuitenkin vielä Litku Klemetti & Tuntematon numero -nimellä.
Paula Moltzan

Paula Moltzan (s. 7. huhtikuuta 1994) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Buck Hill Ski Racing Clubia.
Nuorten MM-kilpailuissa Hafjellissä 2015 Moltzan saavutti kultaa pujottelussa. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän oli pujottelussa 20:s. Moltzan kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Aspenin pujottelussa marraskuussa 2012. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Flachaun pujottelussa tammikuussa 2016 oltuaan 25:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 15:nneksi Courchevelin pujottelussa joulukuussa 2018.
Biologiset reumalääkkeet

Biologinen reumalääke tarkoittaa tulehduksellisissa reumataudeissa tulehduksen leviämiseen liittyvän välittäjäaineen vasta-ainetta.
Biologinen lääke tarkoittaa valmistetta, jonka elävät solut ovat tuottaneet. Biologisiin lääkkeisiin sisältyy monia lääketieteellisiä tuotteita, esimerkiksi rokotukset. Ne ovat uuden bioteknologian tuotteita. Tavanomaisia lääkkeitä valmistetaan yhdistelemällä erilaisia kemikaaleja, kun taas biologisia lääkkeitä tuotetaan luonnollisista valkuaisaineista. Lääkkeiden kehitys on siis siirtynyt takaisin käyttämään elävien organismien tuottamia lääkkeitä. 
Elimistön tärkeimpiä tulehduksen välittäjäaineita nivelreumassa ja vastaavissa tulehduksellisissa reumataudeissa ovat nykykäsityksen mukaan TNF (kasvainnekroositekijä) ja IL-1 (interleukiini-1). Uusien teknologioiden avulla on kyetty valmistamaan vasta-aineita ja liukoisia reseptoreita TNF:ää kohtaan sekä myös niin sanottua reseptoriantagonisti IL-1:ä kohtaan. Näitä kutsutaan biologisiksi reumalääkkeiksi. Nämä uudet biologiset lääkkeet vaikuttavat reumatulehdusta rauhoittavasti. Lääkkeitä voidaan antaa joko tiputuksena suoraan suoneen tai ihonalaisina pistoksina valmisteesta riippuen. 
Biologiset lääkkeet voidaan yhdistää samanaikaisesti käytettäväksi jonkin toisen reumalääkkeen kanssa. Yleensä se on solunsalpaajiin kuuluva metotreksaatti. Biologisia lääkkeitä käytetään myös muiden autoimmuunisairauksien, kuten nivelpsoriasiksen, selkärankareuman sekä tulehduksellisten suolistosairauksien hoitoon.
Suomessa biologisista reumalääkkeistä ovat kliinisessä käytössä adalimumabi, etanersepti ja infliksimabi (tuumorinekroositekijän esto), anakinra (interleukiini 1:n esto), rituksimabi (B-imusolujen esto) ja abatasepti (T-imusolujen kostimulaation esto).
Jep

Taustaa

Yhtyeen ensimmäisellä albumillä, Lapinlahden Lintujen nimikkoalbumilla oli lähes kaikki yhtyeen vanhat, ennen studiouraa tehdyt kappaleet. Joitain keikoilla esitettyjä vanhoja kappaleita jäi ylitse, mutta yksikään niistä ei päätynyt Jepille. Yhtyeen kosketinsoittaja Pekka Hedkrokin mukaan yhtye koki, että uudelle levylle piti tehdä uudet kappaleet.

Kansi

Albumin kannen, kuten useimpien muidenkin yhtyeen albumien, on piirtänyt trumpetisti Matti Jaaranen. Sen hyvin yksinkertainen, pelkän lintu-hahmon sisältävä kuva on vakiintunut yhtyeen logoksi.

Tyyli

Musiikillisesti levy muistutti enemmän "oikeita" kappaleita kuin edeltäjä. Kappaleet eivät olleet enää niin selkeästi huumorikappaleita kuin Lapinlahden Linnuilla, ja huumoria Jepillä edustivat lähinnä sanoitukset. Kun Lapinlahden Linnut -albumilla kappaleista kaikki paitsi yksi olivat Ari "Arvid" Kettusen sävellyksiä, Jepillä neljä kappaleista oli Pekka Hedkrokin sävellyksiä, neljä Kettusen ja neljä heidän yhdessä säveltämiään. Tekovaiheessa Kettusella, jolla ei ole minkäänlaista musiikillista koulutusta ja joka on itseoppinut pianisti, oli jonkin verran vaikeuksia Hedkrokin sävellysten soittamisessa.
Toisin kuin Lapinlahden Lintujen ensialbumilla, Jepillä on myös vakavia ja henkilökohtaista tilitystä sisältäviä kappaleita: esimerkiksi "Puumiekka" kertoo Timo Erängön isästä joka oli levyä tehtäessä juuri kuollut. Musiikillisesti muutamat albumin kappaleista, kuten "Ihmistä kiusataan", jota kriitikko Ari-Pekka Kankaanpää on kehunut "huumorikategoriassa jopa kauniiksi", "vahvan kitaroinnin" säestämä "Sateet tulevat" ja kitaroiden sekä puhaltimien runsaaseen yhteissoittoon perustuva "Jep" lähentelevät progressiivisia elementtejä sisältävässä tyylissään jopa taiderockia.

Vastaanotto

Jep menestyi edeltäjäänsä paremmin, mutta musiikkilehdissä sitä pidettiin yleisesti heikompana kuin edeltäjäänsä. Esimerkiksi Rumban arvostelussa todettiin, että yhtyeeltä olivat hyvät ideat loppu. Yhtyeen äänimaailmaa kritisoitiin steriiliksi verrattuna arkistomapin ja halkojen kaltaisten outojen soitinten sävyttämään debyyttiin.
Peter van Inwagen

Peter van Inwagen on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii Notre Damen yliopiston John Cardinal O'Hara -oppituolin filosofian professorina. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, uskonnonfilosofia ja teonfilosofia. Hänen ansiostaan (An Essay on Free Will, 1983) inkompatibilismi (libertarianismi) on jälleen varteenotettava kanta analyyttisessä filosofiassa vapaata tahtoa koskevissa keskusteluissa.
Van Inwagen väitteli tohtoriksi Rochesterin yliopistosta ja on opettanut aiemmin useita vuosia  Syracusen yliopistossa.

Metafysiikka

Van Inwagen esitti teoksessaan Material Beings (1990), että elävät organismit ovat ainoita yhdistettyjä materiaalisia olioita, ja samalla, että ainoita materiaalisia olioita ovat alkeishiukkaset, solut ja soluista muodostuneet monisoluiset organismit. Jokainen materiaalinen olio muodostuu lopulta alkeishiukkasista, ja ainoat asiat joita alkeishiukkasista voi muodostaa ovat elävät organismit. Näin jokapäiväiset kappaleet, kuten pöydät, tuolit, kivet ja pilvet eivät todellisuudessa ole olemassa; ne vaikuttavat olevan olemassa, koska alkeishiukkaset ovat järjestyneet tietyllä tavalla.
Esimerkiksi siinä missä vaikuttaa olevan tuoli, on todellisuudessa yhden materiaalisen olion sijasta suuri joukko elektroneja, fotoneja ja muita nopeasti liikkuvia alkeishiukkasia, sekä suuri määrä tyhjää tilaa hiukkasten välillä. Nämä hiukkaset eivät muodosta yhtä oliota tai kappaletta sen enempää kuin mehiläisparvi. Hiukkaset säilyttävät mehiläisparven tavoin enemmän tai vähemmän pysyvän muodon jonkun aikaa, mikä saattaa antaa vaikutelman yhdestä oliosta, samoin kuin jos yksittäiset mehiläiset olisivat hyvin pieniä ja niitä olisi hyvin monta. Yksittäisellä mehiläisellä sen sijaan on osia, jotka on yhdistetty oikealla tavalla, jotta se muodostaa yhden olion, mehiläisen. Samoin tuoliin kuuluva alkeishiukkanen on sisäisesti yksi, koska sillä ei ole osia. Tämän vuoksi alkeishiukkaset ja elävät organismit ovat ainoita olemassa olevia materiaalisia olioita.

Kristillinen filosofia

Van Inwagen on käsitellyt useita filosofisia kysymyksiä kristillisen filosofian näkökulmasta. Hänen kirjansa The Problem of Evil (2006) käsittelee erityisesti eläinten kärsimyksen ongelmaa kristinuskon näkökulmasta.
Baixo Vouga

Baixo Vouga on Região Centron ala-alue Portugalissa. Sen suurimpia kaupunkeja ovat Aveiro, Águeda, Ílhavo ja Ovar. Sen pinta-ala on 1 807 km² ja väkiluku noin 394 393 (2005).
Kyynätjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,1 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.212) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 94,5 metriä mpy.
Itämainen lyhytkarva

Historia

Risteyttämällä siamilaisia ja muita lyhytkarvoja, saatiin linjakas itämaistyyppinen kissa, jolla ei ollut naamiota. Rotumääritelmä hyväksyttiin 1970-luvun lopulla. Sana itämainen ei tarkoita välttämättä rodun alkuperää, vaan kissan siroa rakennetta, jollainen on itämaisilla kissaroduilla.

Luonne

Itämaiset ovat perineet siamilaiskissojen vilkkauden ja uteliaisuuden. Ne ovat rakastettavia ja touhukkaita seuralaisia.
Neilos

Neilos (muinaiskreikaksi Νεῖλος) oli kreikkalaisessa mytologiassa egyptiläinen jokijumala ja Niilin henkilöitymä. Hänen kerrottiin olleen Okeanoksen ja Tehthyksen poika, jolla oli useita jälkeläisiä. Heistä mainitaan Memfis, Ankhinoe, Anippe ja Khione, jonka tämä sai Kallirhoen kanssa.
Vaikka Neilos onkin toinen ainoastaan kahdesta Pohjois-Afrikan joesta, joille kreikkalaisessa mytologiassa on henkilöitymä, hänen merkityksensä tarustossa on vähäinen.
Once in a While

”Once in a While” on yhdysvaltalainen musiikkikappale vuodelta 1937. Musiikin teki säveltäjä-viulisti Michael Edwards ja sanoituksen itävaltalaissyntyinen Bud Green, jonka aiempiin hitteihin kuului Ray Hendersonin ja B. G. DeSylvan kanssa tehty ”Alabamy Bound”. Edwardsin muista sävellyksistä yksikään ei ole saavuttanut samanlaista suosiota kuin ”Once in a While”, ja häntä onkin kutsuttu ”täydelliseksi esimerkiksi yhden hitin säveltäjästä”.
Tommy Dorseyn ja Horace Heidtin orkesterit nostivat kappaleen Yhdysvaltojen listalle sen ilmestymisvuonna. Heidtin versio nousi parhaimmillaan listakakkoseksi ja Dorseyn nauhoitus pysyi ensimmäisellä sijalla yhteensä 14 viikon ajan. Myöhemmin listoille nousivat kappaleella vielä Louis Armstrong (1938), Patti Page (1952) sekä doo-wop-yhtye The Chimes (1961). The Chimesin nauhoitus julkaistiin nimellä ”Once in Awhile”. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Nat King Cole, John Coltrane ja Dizzy Gillespie.
Harmaaniskahemppo

Levinneisyys

Harmaaniskahemppoa tavataan Eteläisessä Afrikassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
José Enrique Rodó

José Enrique Rodo (15. heinäkuuta 1872 – 1. toukokuuta 1917) oli uruguaylainen filosofi ja esseisti. Hänet tunnetaan parhaiten esseestä Ariel (1900). Rodó kutsui Latinalaisen Amerikan nuoria hylkäämään materialismin ja palaamaan takaisin kreikkalaisroomalaiseen perinteisiin.
Rodó harjoitti kirjeenvaihtoa monien merkittävien espanjalaisvaikutteisten ajattelijoiden kanssa. Hän kirjoitti mm. Leopoldo Alasille, José de la Riva-Agüerolle ja tuon ajan vaikutusvaltaisimmalle runoilijalle Rubén Daríolle, joka tunnettiin modernismon perustajana. Seurauksena Rodóa pidetään nykyään yhtenä merkittävimmistä modernismon edustajista.
Tim Healy

Timothy Malcolm "Tim" Healy (s. 29. tammikuuta 1952 Benwell, Newcastle, Northumberland, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Dennis Patterssonin roolista komediasarjassa Näkemiin vaan, muru!, ja Lesleyn roolista draamakomediassa Benidorm.
Wassenaarin sopimus

Wassenaarin sopimus on kansainvälinen vientirajoitusjärjestelmä, jolla valvotaan ja rajoitetaan tavanomaisten aseiden ja sotilasteolliseen käyttöön soveltuvien ns. kaksikäyttötuotteiden vientiä sopimuksen ulkopuolisiin maihin. 
Sopimus allekirjoitettiin vuonna 1996. Suomi on yksi sopimuksen 33:sta perustajajäsenestä. Helmikuussa 2009 sopimuksessa oli mukana 40 valtiota.
Aseteollisuuden tuotteiden lisäksi tietoteknisesti merkittävää on, että sopimukseen liittymisen jälkeen kryptografisia ohjelmistotuotteita sai tuoda Yhdysvalloista vapaasti Suomeen. Kuluttajamarkkinoille tarkoitettujen salaustuotteiden kontrolloinnista luovuttiin kokonaan.
Ennen sopimusta Yhdysvalloista sai viedä korkeintaan 40 bitin salausvahvuudella toimivia tuotteita. Kyseiset tuotteet oli siis käytännössä helppo murtaa. Yhdysvaltain vientilainsäädännöt olivat niin tiukat, että käytännössä suomalainen sai kyllä matkustaa Yhdysvaltoihin kannettavan tietokoneen kanssa, johon oli asennettu vahvaa salausta käyttävä ohjelmisto, mutta Yhdysvalloista ei saanut poistua tuotteen kanssa.
Tapani Aartomaa

Tapani Olavi Aartomaa (7. toukokuuta 1934 Karuna – 27. lokakuuta 2009 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen graafinen suunnittelija ja professori. Hänet palkittiin taideteollisuuden valtionpalkinnolla vuonna 1986 ja nimettiin vuoden graafikoksi vuonna 2001.
Aartomaa toimi graafikkona mainostoimistoissa 1957–63, kunnes perusti oman Studio Aartomaan. Oman suunnittelutyönsä ohella Aartomaa toimi pitkään alan opettajana muun muassa MG-koulussa, Lahden muotoiluinstituutissa (1972–86) ja Pekka Halosen akatemiassa sekä apulaisprofessorina ja professorina Taideteollisessa korkeakoulussa 1986–99.
Aartomaa on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Tikkurilan kirjasto

Kokoelmat

Aikuisten osastolla on laaja kirja-aineisto ja lehtivalikoima. Vantaaseen liittyvästä aineistosta on koottu erillinen Vantaa-kokoelma. Jatkuvasti karttuvaan e-aineistoon (kirjoja, lehtiä, elokuvia) voi tutustua kirjastossa henkilökunnan opastuksella tai omatoimisesti.
Musiikki- ja mediaosastolla osastolla on lainattavissa laaja valikoima musiikkiaineistoa, dvd-elokuvia ja pelejä. Osastolla on asiakkaiden käytettävissä erilaisia digitointilaitteita (esim. vhs-dvd, vinyyli-cd, kasetti-cd), joita voi varata.
Kirjaston aineiston saatavuustiedot löytyvät HelMet-aineistohausta.

Tilat, välineet, tapahtumat

Nykyinen Tikkurilan kirjastotalo on vihitty käyttöön vuonna 1984. Sen suunnittelukilpailun voitti ehdotus "Heijastuksia". Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1982. Arkkitehtisuunnittelun on tehnyt Arkkitehtitoimisto Perko & Rautamäki ja sisustussuunnittelun Sisustus- ja tuotesuunnittelu Sistergo Oy. Kirjastotalo oli Vantaan ensimmäinen suuri kulttuurin monitoimitalo. Sen kokonaishyötypinta-ala on 4 933 neliömetriä. Tikkurilan kirjaston käsikirjaston Vantaa-kokoelmassa on julkaisu "Vantaan kirjastotalo", josta löytyvät perustiedot Tikkurilan kirjaston rakennuksesta.
Tikkurilan kirjaston ensimmäisessä kerroksessa sijaitsevat lastenosasto, musiikki- ja mediaosasto, kokous- ja opetustila Aleksis-sali, Lumme-sali sekä kahvila. Toisessa kerroksessa ovat aikuisten osasto, käsikirjasto, Vantaa-kokoelma, lehtialue, galleriaseinä, lukusali, tutkijanhuoneet ja kopiokone ja skanneri. Vuokrattava kokoushuone sijaitsee alimmassa kerroksessa ja sinne on käynti Vehkapolun puolelta.
Asiakkaiden käytettävissä on useita tietokoneita. Lehtialueella on suurilla näytöillä varustettuja koneita, joilla voi lukea laajaa valikoimaa verkkolehtiä. Kirjastossa on myös vuokrattava galleriaseinä tauluja varten toisessa kerroksessa. Tutkijanhuoneita on asiakkaiden käytettävissä erillisellä hakemuksella, joka löytyy kirjaston verkkosivuilta.
Tikkurilan kirjastossa tapahtuu monenlaista. Osan tapahtumista järjestää kirjasto. Suurin osa tapahtumista järjestetään yhteistyökumppaneiden kanssa. Kirjasto myös vuokraa kokoushuonetta asiakkaiden omia tilaisuuksia varten.
Runsaasti myönteistä julkisuutta ovat saaneet Tikkurilan kirjaston lastenosaston lukukoirat. Toiminta perustuu yhteistyöhön näkövammaisten kanssa.
Tikkurilan kirjaston toimintaa ohjaa Vantaan kirjastopalvelujen vuonna 2014 laadittu visio: Rikasta arkea kirjastossa.
Covasna (piirikunta)

Maantiede

Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 3 710 km². Suurin osa pinta-alasta koostuu Karpaattien vuoristosta. Alueen läpi virtaa Oltjoki.
Covasnan piirikunta rajautuu idässä Vrancean ja Bacăun piirikuntiin, lännessä Braşovin piirikuntaan, pohjoisessa Harghitan piirikuntaan ja etelässä Buzăun piirikuntaan.
Pyhän Klaaran kirkko (Tukholma)

Historia

Klarissalaisluostari perustettiin 1280-luvulla todennäköiseti nykyisen kirkon paikalle. Vuonna 1527 kuningas Kustaa Vaasa kuitenkin määräsi kivisen luostarin purettavaksi, koska tarvitsi kiviä kaupunginmuurin materiaaliksi. Uuden kirkkorakennuksen rakentamisen aloitti Juhana III vuonna 1572, koska kaikki paikalliset asukkaat eivät enää mahtuneet Suurkirkkoon. Alkuperäisenä arkkitehtina toimi hollantilainen Willem Boy. Kirkkoa on tämän jälkeen laajennettu useaan otteeseen aina 1900-luvulle saakka. Sisustus ja katto jouduttiin uusimaan 1700-luvun jälkipuoliskolla alkuperäisten tuhouduttua tulipalossa. Suunnittelijoina olivat muun muassa Carl Hårleman, Carl Fredrik Adelcrantz ja Jean Eric Rehn. Nykyinen, 105 metriä korkea torni rakennettiin 1884–1888 Helgo Zettervallin piirustusten mukaan. Rakennusta on restauroitu 1906–1907 ja 1965.
Klaaran kirkko on ympäröivän alueen näkyvä maamerkki. Seinät on päällystetty punaisilla ja mustilla klinkkerilaatoilla.

Haudat

Klaaran kirkkoa ympäröivällä kirkkopihlla on Carl Michael Bellmanin, Anna Maria Lenngrenin, Carl Gustaf af Leopoldin, Gustaf Åkerhielmin sekä Cajsa Wargin haudat. Kirkon sisäpuolella on lisäksi useita epitafeja. Kirkkopiha on aidattu rauta-aidoituksella.
Marcos Alonso (jalkapalloilija)

Maajoukkueura

Alonso pelasi Espanjan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa yhdessä ottelussa ikäluokan EM-kilpailuissa 2009. A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Argentiinaa vastaan maaliskuussa 2018.

Muuta

Alonson isoisä Marquitos ja isä Marcos olivat myös jalkapalloilijoita.
Lehtoniemen konepaja

Lehtoniemen konepaja oli Albert Krankin ja Torsten Forsténin vuonna 1888 Joroisiin (nykyisin Varkautta) perustama konepaja ja telakka. Sieltä valmistui 205 höyrylaivaa ja 360 höyrykonetta. Aikoinaan tehtaan tuotteita myytiin kaikkialle Suomeen sekä Pietariin ja Moskovaankin.
1886 insinööri Albert Krank rakensi Taipaleen kanavalle pienen kuivatelakan, konepajan ja vesimyllyn. Seuraavana vuonna insinööri Torsten Forstén myi Krankille osan juuri hankkimaansa, lahden vastakkaisella rannalla sijaitsevaa, Lehtoniemen tonttia. Samalla herrat yhdistivät voimansa ja perustivat yhtiön Tehtaat Taipale & Lehtoniemi Fabriker. Lehtoniemelle valmistui 1888 korjauspaja, valimo, varustamo ja seitsemän asuinrakennusta, ja pian koko tehtaan toimisto siirrettiin Lehtoniemeen.
Albert Krank oli insinööri, keksijä ja visionääri. Hänen yhtiökumppaninsa Torsten Forstén (1855–1911) puolestaan oli opiskellut Pietarissa Mikaelin tykkiopiston pyroteknisellä osastolla ja valmistunut insinööri-mekaanikoksi. Työskenneltyään Nobelin tehtaalla Pietarissa Forstén siirtyi Joroisiin. Forstén myi 1892 osuutensa yhtiökumppanilleen, mutta hänen vaimonsa Olga Forstén jatkoi edelleen työtään tehtaan väen parissa johtamalla konepajan soittokuntaa ja kuoroa. Ajalleen epätyypillisesti nämä harrastuspiirit kokosivat yhteen niin tehtaan työväestöä kuin johtoakin.
Krankin aika oli laivanrakentamisen kannalta menestyksekästä, mutta 1901 tehdas ajautui rahoitusvaikeuksiin. Krank matkusti Saksaan rahoitusta järjestämään, mutta kuoli matkalla 1902 ja Carolus Wrede osti yrityksen. Maailmansodan alkaminen merkitsi tilausten lisääntymistä, mutta kun venäläisten tilaukset loppuivat, ajautui yhtiö jälleen vaikeuksiin. 1920-luvun lama oli lopullinen isku, ja A. Ahlström Osakeyhtiö osti 1929 konkurssiin menneen yrityksen ja lopetti sen toiminnan.
Ensimmäiset valmistuneet laivat olivat 1889 "Juka", "Salmi" ja "Alli". Tehtaan muuta tuotantoa ovat muun muassa laivat S/S Karjalankoski, M/S Taru, S/S Ylä-Keitele, S/S Norrkulla, M/S Koski, S/S Ilona, SS Tarjanne, S/S Suomi, M/S Jyväskylä, S/S Lokki ja SS Vetäjä V.
Monte Blue

Monte Blue (oikealta nimeltään Gerard Montgomery Blue, 11. tammikuuta 1887 Indianapolis, Indiana – 18. helmikuuta 1963 Milwaukee, Wisconsin) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka näytteli romanttista miespääosaa monissa elokuvissaan.
Bluen isä kuoli pojan ollessa 8-vuotias ja hänen äitinsä jäi viiden lapsen yksinhuoltajaksi. Koska äiti ei pystynyt elättämään viittä lasta, Blue ja hänen veljensä lähtivät Soldier's and Sailor's Children's Home -koulukotiin. Ennen elokuva-alalle siirtymistä Blue työskenteli useissa eri ammateissa, kuten palomiehenä, rautateiden rakentajana ja kaivosmiehenä. Lopulta hän päätyi D. W. Griffithin studiolle, jossa hän teki hanttihommia aina tarvittaessa. 
Hänen ensimmäinen elokuvansa oli D. W. Griffithin Kansakunnan synty, jossa hän toimi sijaisnäyttelijänä. Blue sai myös pienen roolin Griffithin elokuvaan Suvaitsemattomuus. Esitettyään Dantonia elokuvassa Orpolapset hän alkoi saada päärooleja ja hän pääsi näyttelemään Clara Bow'n, Gloria Swansonin ja Norma Shearerin rinnalle. Blue oli harvoja mykkäelokuvakauden tähtinäyttelijöistä, joiden ura jatkui äänielokuvien tulon myötä. Hän jatkoi elokuvien parissa vuoteen 1954 asti, jonka jälkeen hän vetäytyi eläkkeelle. Eläkkeellä ollessaan hän teki satunnaisia esiintymisiä televisio-ohjelmissa. 
Blue kuoli sydäninfarktiin 76-vuotiaana vuonna 1963.
Rantakaija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 22 cm ja paino 44–67 g. Sen höyhenpuku on pääosin oliivinvihreä, otsassa ja siivillä on kirkkansinistä. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmahtavat. Nuori lintu on himmeämmän värinen. Laji on vaatimattomimman värinen kaikista australialaisista papukaijoista.

Esiintyminen

Rantakaijan esiintymisalue ulottuu Australian länsirannikolta etelärannikon Robeen. Laji on yleinen ja asuttaa vain kapeaa rannikkovyöhykettä ja saaria 20 kilometriä rannasta. Sisämaassa sitä ei tavata kymmentä kilometriä kauempana merenrannasta. Kannan suuruus on yli 20 000 yksilöä. Gould kuvaili lajin holotyypin Länsi-Australiasta.

Elinympäristö

Rantakaijat asuvat vain rannikon hiekkadyyneillä, alkaalisilla soilla ja karuilla kallioluodoilla. Ne esiintyvät yleensä pareittain tai perhekunnittain, mutta voivat joskus muodostaa jopa sadan yksilön parvia.

Lisääntyminen

Lisääntymisaika on elokuusta lokakuulle. Pesä on maassa kallionkielekkeen alla tai vanhassa merilinnun pesäonkalossa, aina nousuveden ylärajaa korkeammalla. Naaras munii neljästä viiteen munaa, joita se hautoo noin 18 päivää. Poikaset jättävät pesän kuukauden ikäisinä, ja muodostavat vanhempiensa kanssa perhekunnan. Poikaset saavat aikuisen höyhenpuvun kolmen tai neljän kuukauden ikäisinä. Pari voi pesiä kahdesti kesän aiakan, jos olot ovat suotuisat.

Ravinto

Ruokavalio koostuu ruohojen ja pensaiden siemenistä ja hedelmistä. Joskus ne voivat tulla ratapihoille syömään maahan karisseita vehnänjyviä. Ruokaillessaan ne ovat kesyjä, mutta vaikeasti havaittavia, sillä ne etsivät lähes äänettöminä siemeniä kasvillisuuden seassa.