Eugene Nida

Eugene A. Nida (11. marraskuuta 1914 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat – 25. elokuuta 2011 Bryssel, Belgia) oli yhdysvaltalainen raamatunkääntäjä, kielitieteilijä ja kääntämisen teoreetikko.
Nida käyttää termejä formaali ja dynaaminen ekvivalenssi. Formaali ekvivalenssi tarkoittaa, että lukija saa tekstin lähtötekstin sisällöstä tarkan kuvan, dynaaminen ekvivalenssi puolestaan, että tekstin vaikutus vastaa lähtötekstiä.
Nida kuului Wycliffin raamatunkääntäjien perustajajäseniin.

Elämä

Eugene A. Nida syntyi 11. marraskuuta vuonna 1914 Oklahoma Cityssä Yhdysvalloissa. Nidan ollessa viisivuotias perhe muutti Kaliforniaan. Hän valmistui Los Angelesilaisesta yliopistosta (University of California) vuonna 1936 opiskeltuaan kreikkaa ja latinaa, ja jatkoi opintojaan kahdessa muussa yliopistossa (University of Southern California sekä University of Michigan).
Nida väitteli tohtoriksi vuonna 1943. Samana vuonna hänet myös vihittiin baptismiseurakuntaan papiksi sekä avioliittoon Althea Spraguen kanssa. Lisäksi hän aloitti työt kielitieteen ja kääntämisen parissa American Bible Societyssa (Amerikan Raamattuyhdistys), jossa jatkoi 1980-luvulle, aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Yhdistyksen palveluksessa ollessaan Nida matkusteli pitkiä aikoja Afrikassa ja latinalaisessa Amerikassa työskennellen lähetyssaarnaajien apuna kääntämiseen liittyvien ongelmien parissa.
Nidan ensimmäinen vaimo Althea kuoli vuonna 1993, ja vuonna 1997 Nida vihittiin kääntäjä-tulkki María Elena Fernandez-Mirandan kanssa. Nida jäi eläkkeelle 1980-luvun alussa ja muutti Eurooppaan, mutta jatkoi luennointia yliopistoissa ympäri maailman. Hän kuoli 96-vuotiaana elokuun 25. päivä, vuonna 2011.

Ura

Vuonna 1943 Nida aloitti uransa lingvistikkona American Bible Societyssa (Amerikkalainen raamattuyhdistys). Hänet ylennettiin pian johtamaan raamatunkäännösprojektia, jonka parissa hän työskentelikin eläkkeelle siirtymiseensä asti. Liityttyään American Bible Societyyn, Nida alkoi matkustella ulkomailla tarkoituksenaan kääntää raamattu mahdollisimman monelle eri kielelle. Näiden matkojen aikana Nida työskenteli lähetystyötä tekevien kääntäjien kanssa lingvististen ongelmien ratkaisemiseksi, sekä löytääkseen kääntäjiä alkuperäisväestön joukosta. Uransa aikana Nida matkusti yhteensä yli 85 maassa. Vuonna 1949 Nida perusti lehden nimeltä The Bible translator (raamatunkääntäjä). Lehdessä julkaistaan raamatunkääntämisen teoriaan ja käytäntöön liittyviä artikkeleita, ja nykyään se ilmestyy neljä kertaa vuodessa.
Nida oli ratkaisevassa asemassa Vatikaanin ja United Bible Societiesin projektissa, jonka tavoitteena oli tehdä sellaisia raamatunkäännöksiä, joita voitaisiin käyttää kaikissa kirkkokunnissa ympäri maapallon. Tämä työ alkoi vuonna 1968, ja se tehtiin Nidan funktionaalisen ekvivalenssin periaatteen mukaisesti. Vuonna 1978 Nida matkusti Pohjois-Kanadaan. Hän aloitti siellä 24 vuotta kestäneen projektin, jonka lopputulos oli inuiittien kielelle käännetty Raamattu.

Käännösteoriat

Nida muistuttaa, että koska kääntämisessä ei ole olemassa ns. ”identtistä vastinetta”, täytyy kääntäjän löytää ”lähin luonnollinen vastine”. Tähän hän tarjoaa kääntämisen kaksi perussuuntausta, jotka perustuvat kahteen ekvivalenssityyppiin: dynaamiseen ekvivalenssiin ja formaaliseen ekvivalenssiin.
Formaalinen ekvivalenssi keskittyy itse viestiin, sekä sen muotoon että sisältöön. Tällaisissa käännöksissä pyritään kääntämään runous vastaavalla runoudella, lause vastaavalla lauseella ja käsite vastaavalla käsitteellä. Tätä kutsutaan rakenteelliseksi vastaavuudeksi, jossa kääntäjän päämääränä on tuottaa niin kirjaimellisesti kuin merkityksellisestikin alkuperäisen muodon ja sisällön kaltaista tekstiä.
Formaalin ekvivalenssin hallitsevat perusteet voisivatkin olla: kieliopillisten yksikköjen uudelleentuottaminen, sanastonkäytön yhtenäisyys ja lähdekontekstin termien merkitykset.
Nida on painottanut erityisesti käännöskielen luontevuutta. Hänen kehittämänsä dynaamisen ekvivalenssiteorian mukaan käännöksen tulisi vaikuttaa vastaanottajaan suurin piirtein samalla lailla kuin lähtöteksti on vaikuttanut sen vastaanottajaan. Jos dynaamisen ekvivalenssiteorian avulla halutaan lähtökohtaisesti arvioida käännöstä, käännöksille voitaisiin asettaa seuraavat vaatimukset: 1. Jos lähtöteksti on normaalia lähtökieltä, tulee käännöksenkin olla normaalia tulokieltä. 2. Käännöksen tulee olla myös sen »funktionaalityylin» kieltä, joka tulokielisessä yhteisössä vastaa lähtötekstin funktionaalityyliä. Tieteellisen artikkelin käännöksen on siis kuulostettava tieteelliseltä artikkelilta, käyttöohjeen käännöksen käyttöohjeelta jne.
Käännöstä on vaikea ymmärtää silloin, kun se ilman syytä myötäilee lähtötekstin muotoa, sillä tällaisessa formaalisesti lähtötekstiä muistuttavassa käännöksessä ns. viestintäkuormitus nousee lähtötekstin viestintäkuormitusta korkeammaksi. Tähän on syynä se, että tällaisessa käännöksessä on liian vähän toistetta, joka auttaisi sen ymmärtämisessä. Toisin sanoen siinä on liikaa vastaanottajan kannalta odottamattomia aineksia: kollokaatioita, harvinaisia sanoja, ja syntaktisia rakenteita. Jotta käännös olisi helpommin ymmärrettävissä, siihen on lisättävä toistetta ”mm. korvaamalla lähtötekstin mallin mukaiset sanat, kollokaatiot ja rakenteet aidoilla tulokielisillä sanoilla, kollokaatioilla ja rakenteilla”.
Nidaa kritisoivien mielestä varsinkin dynaamisen ekvivalenssin vaikutuksen osoittaminen on vaikeaa.