google/wiki40b huggingface dataset:
Annikki Wiirilinna

Annikki Wiirilinna,  o.s. Tilvis (10. marraskuuta 1921 Kalajoki – 2013) oli suomalainen toimittaja.
Wiirilinna opiskeli vuodesta 1942 lähtien Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa ja suoritti siellä 1946 sanomalehtitutkinnon. 
Wiirilinna oli aluksi toimittajana muun muassa Mikkelin Sanomissa ja Lapin Kansassa. Hän oli Kokkolassa ilmestyvän Keskipohjanmaa-lehden toimittajana 30 vuoden ajan 1948–1978.
Talaiot

Talaiot, talayot ovat pronssikautisia kivistä tehtyjä hautarakennelmia, jollaisia rakennettiin Mallorcalla ja Minorcalla toisen vuosituhannen loppupuolella ja ensimmäisellä vuosituhannella eaa. Nämä saattavat liittyä tai olla liittymättä Sardinian nuragheihin ja muihin vastaaviin rakennelmiin Välimeren seuduilla. Talaiotien teon jälkeen/rinnan tehtiin taula-rakennelmia noin 1000–300 eaa.
Aker Solutions

Historia

Kværner Brug perustettiin Oslossa 1853. Se aloitti yhteistyön Myrens Verkstedin kanssa 1922, jolloin yritykset jakoivat vesivoima- ja sellukoneiden valmistuksen keskenään. Kværner Brug keskittyi vesivoimaan, Myrens Verksted liittyi yhteistyöhön norjalais-ruotsalais-suomalaista Kamyr yhteistyöyritystä, joka oli sellun- ja paperinvalmistuslaitteiden valmistuksen edeltäjä Aker Kværnerissä.
Vuonna 1943 Kværner ja Myren hankkivat yhdessä Thunes Mekaniske Verkstedin osakekannan. Vuonna 1960 Kjell Langballe, Kværner Brugin johtaja, tuli kaikkien yritysten johtajaksi ja yhteinen holding-yhtiö Kværner Industries a.s. perustettiin joulukuussa 1967. Tällöin konserni koostui 10 norjalaisesta yrityksestä ja siinä oli 3 200 työntekijää, 385 miljoonan kruunun liikevaihdolla. Kværner on ollut listattuna Oslon pörssissä vuodesta 1967.
Yrityksen ensimmäinen telakka oli Mossissa, josta ensimmäinen Kværner kaasutankkeri valmistui 1965. Nestemäistä maakaasua kuljettavia tankkereita valmistettiin Mossissa ja Stavangerissa 1973–1977. Sittemmin yritys hankki Govanin telakan Glasgowsta, Skotlannista 1988, norjalaisen Klevenin 1990, suomalaisen Masa-Yardsin 1991 ja saksalaisen Warnow Werftin 1992. Vuoteen 1996 mennessä yritys oli myös merkittävä kaasutankkereiden ja kylmäkuljetuslaivojen omistaja.
Kværner Engineering aloitti toimintansa 1960-luvun lopulla ja siitä tuli merkittävä öljynporauslauttojen ja -teknologian tuottaja, toimipisteinään muun muassa Egersund ja Stavanger. Sellun- ja paperinvalmistuslaitteiden valmistus jatkui Kamyr-yhtiöissä vuoteen 1990, jolloin se jaettiin Kværnerin ja A. Ahlström Osakeyhtiön kesken, jolloin Kværner Pulp & Paper tuli omaksi liiketoiminta-alueekseen. Tästä toimialasta tuli myöhemmin osa Kværner Pulping & Power -divisioonaa, jonka suomalainen Metso Oyj osti Aker Kvaerneriltä vuonna 2006. Itävaltalainen Andritz AG puolestaan hankki omistukseensa A. Ahlström Osakeyhtiön sellunvalmistuslaiteliiketoiminnan.
Vuonna 1996 yhtiö hankki englantilaisen Trafalgar Housen ja vahvisti asemiaan kansainvälisenä insinööritoimijana. Yhtiön kansainvälinen pääkonttori muutti Lontooseen samana keväänä. Lukuisten hankintojen seurauksena yhtiön rakenne pirstoutui ja synergiaetuja oli vähän. 1999 konserni alkoi myydä monia yhtiöitään, mutta siitä huolimatta yritys ajautui likviditeettikriisiin elokuussa 2001. Heinäkuussa 2000 norjalainen Aker Maritime ASA oli ostanut 26 % Kværner ASA:n osakkeista. Marraskuussa 2001 yritykset tekivät keskenään mittavia talousjärjestelyjä, joiden tuloksena oli jälleen taloudellisesti vahva Kværner, joka keskittyi neljään liiketoiminta-alueeseen. Konserni omaksui Aker Kværner -nimen syksyllä 2002. Se listautui Oslon pörssiin 2. huhtikuuta 2004. Vuonna 2008 konsernin rakenne keskittyi neljään liiketoiminta-alueeseen: Energy Development & Services, Subsea, Products & Technologies ja Process & Construction.
Yhtiö vaihtoi nimensä Aker Solutionsiksi 8. huhtikuuta 2008.
Postimpressionismi

Postimpressionismi eli jälki-impressionismi on yleisnimitys useille taidemaalareiden muodostamille ryhmille eri puolilla maailmaa impressionismin jälkeen 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. He ottivat maalauksissaan vaikutteita impressionismista, mutta heidän maalauksensa olivat tyyliltään tunteikkaampia ja vähemmän arkipäiväisiä. 
Syntetismi, pointillismi ja sävymaalaus eli tonalismi olivat jälki-impressionismin tekniikoita. Taidekriitikko ja taiteilija Roger Fry käytti sanaa ensimmäisenä kuvatessaan ranskalaista Les Nabis -ryhmää, jossa olivat muun muassa Paul Sérusier, Pierre Bonnard ja Edouard Vuillard.
Jälki-impressionismin maalaustekniikka, pointillismi, perustuu divisionismiin, jossa maalataan puhtailla, sekoittamattomilla väreillä pieniä rinnakkaisia alueita, "pisteitä". Tietyltä etäisyydeltä tarkasteltuna värit sekoittuvat optisesti havainnossa. 
Monet jälki-impressionistit kehittivät impressionismia, varsinkin sen valon ja värin käsittelyä, jotkut tieteellisen väriopin suuntaan. Karkeasti ottaen postimpressionismia voidaan pitää impressionismin ja ekspressionismin välimuotona. Postimpressionismi ei ole yhtenäinen suuntaus. Jotkut postimpressionistit lähestyivät myös fauvismia ja kubismia.

Jälki-impressionismi Suomessa

Useat suomalaiset taiteilijat, kuten Albert Edelfelt tai Pekka Halonen, kokeilivat jälki-impressionismia tai "ranskalaista palettia", kuten puhtaiden värien käyttöä kutsuttiin. Ainoa Suomessa vaikuttanut taidemaalari, jonka taidemaalarin ura perustui jälki-impressionismiin, on belgialais-englantilainen A. W. Finch.
Taidemaalari, graafikko ja keraamikko Alfred William Finch oli mukana perustamassa Brysseliin kokeilevien taiteilijoiden ryhmää Les Vingt (Kaksikymmentä) vuonna 1883. Realistina aloittanut Finch tutustui neoimpressionistien Georges Seurat’n ja Paul Signacin maalauksiin vuonna 1886. Myöhemmin Finchistä tuli Belgian maalaustaiteen uudistaja, joka kuitenkin siirtyi Porvooseen Iiris-tehtaan keramiikkaosaston johtajaksi. Tehtaan sulkemisen jälkeen Finch muutti Helsinkiin vuonna 1902. Hän luopui ankaran divisionistisesta maalaustekniikasta ja työskenteli vapautuneemmin leveämmillä siveltimenvedoilla, mutta pysyi kuitenkin uskollisena nuoruutensa kirkkaalle värimaailmalle ja objektiivisuuden tavoittelulle.
MZ SM 125

MZ SM 125 on MZ Motorrad- und Zweiradwerk GmbH:n valmistama Supermoto-mallinen kevytmoottoripyörä, joka on ollut myynnissä vuodesta 2001. Pyörien valmistus loppui kuitenkin vuonna 2008 Motorrad- und Zweiradwerk GmbH:n lopetettua toimintansa. Tehdas ilmoittaa huippunopeudeksi 110 km/h.

Tekniikka

SM 125 -mallissa käytetään nestejäähdytteistä, yksisylinteristä, neliventtiilistä DOHC-moottoria. Tehoa siinä on 11kW (15 hv), joka on suurin sallittu määrä kevytmoottoripyörille Suomessa. Myös SX (enduro) ja RT (naku) -malleissa käytetään samaa moottoria sekä runkoa. Osien maahantuoja Suomessa on Tokimoto Oy. Viritysosia myy Saksassa MZ-Faber.de
Jukka-Pekka Pajunen

Jukka-Pekka Pajunen (s. 1961) on suomalainen kääntäjä. Hän on tullut tunnetuksi saksalaisen kulttuurin ja teatterin asiantuntijana. Hänet palkittiin vuonna 2006 kääntäjien valtionpalkinnolla itävaltalaisen Elfriede Jelinekin teoksen Pianonsoittaja (Die Klavierspielerin) suomentamisesta. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto Herta Müllerin Hengityskeinun suomentamisesta.
Peter Hacker

Peter Michael Stephan Hacker (s. 15. heinäkuuta 1939 Lontoo, Englanti) on brittiläinen filosofi, joka on erikoistunut mielenfilosofiaan ja kielifilosofiaan. Hänet tunnetaan Ludwig Wittgensteinin teosten tutkimuksesta sekä neurofilosofian kritiikistä.
Hacker opiskeli filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä Queen's Collegessa Oxfordissa vuosina 1960-63. Vuosina 1963-65 hän toimi opiskeli St. Antony's Collegessa professori H. L. A. Hartin oppilaana. Hänen väitöskirjansa "Rules and Duties" valmistui vuonna 1966 hänen toimiessaan nuorempana tutkijana Oxfordin Balliol Collegessa. Vuodesta 1966 Hacker on toiminut St John's Collegessa ja Oxfordin yliopiston filosofian laitoksella. Nykyisin hän on St John's Collegen emeritustutkijajäsen.
Kielifilosofiassa Hacker on ollut Ludwig Wittgensteinin lingvistis-terapeuttisen lähestymistavan voimakas kannattaja. Lähestymistavan mukaan filosofian tehtävänä on filosofisten ongelmien ratkaiseminen tai häivyttäminen analysoimalla kieltä, sen käyttötapoja ja sanojen välisiä suhteita. Näin filosofinen tutkimus poikkeaa suuresti tieteellisestä tutkimuksesta. Hackerin mukaan ”filosofia ei ole panos inhimilliseen tietämykseen, vaan inhimilliseen ymmärrykseen”.
Seurauksena Hacker vastustaa ns. ”neurofilosofiaa”, eli sellaisia neurotieteilijöitä ja filosofeja kuin Antonio Damasio ja Daniel Dennett, joiden mukaan neurotiede voi valaista sellaisia filosofisia kysymyksiä kuin tietoisuuden luonne ja mieli–ruumis-ongelma. Hackerin mukaan nämä, samoin kuin kaikki filosofiset ongelmat, eivät ole lainkaan oikeita ongelmia, vaan käsitteellisestä sekaannuksesta aiheutuvia harhoja. Näin tieteellinen tutkimus (uusien tosiseikkojen oppiminen ihmisistä tai todellisuudesta) ei auta niiden ratkaisemisessa. Hackerin teos Philosophical Foundations of Neuroscience (2003) esittelee nämä näkemykset ja kritisoi monien neurotieteilijöiden ja filosofien, kuten Damasion, Dennettin, Francis Crickin ja John Searlen, ajatuksia,
Mielenfilosofiassa Hacker on hylännyt identiteettiteoriat siinä missä funktionalismin, eliminativismin kuin muutkin reduktionismin muodot. Sen sijaan hän kannattaa metodologista pluralismia, ja katsoo, ettei ihmistä voi selittää pelkästään kausaalisesti. Hacker kieltää, että psykologiset ominaisuudet voisi liittää pelkästään aivoihin, sen sijaan ne kuuluvat ihmiselle kokonaisuudessaan. Hacker on pyrkinyt osoittamaan, että tietoisuuteen liitetyt ongelmat ratkeavat tietoisuuden eri muotojen analyysillä, ja että kvaliat ovat pelkästään filosofista fiktiota.
Hacker on työskennellyt paljon yhdessä G. P. Bakerin kanssa.
Sami Ahola

Sami Ahola (s. 5. marraskuuta 1968) on suomalainen pesäpalloilija, joka edusti pääsarjatasolla Pattijoen Urheilijoita, Kiteen Palloa ja Oulun Lippoa. Ahola on pelannut miesten Superpesiksen runkosarjassa 422 ottelua ja on lyönyt 958 juoksua. Hän on voittanut lyöjäkuninkuuden neljästi (1996–1999) ja pelannut Itä–Länsi-ottelussa kuusi kertaa. Aholalla on kolme suomen mestaruutta (1999, 2000, 2008), neljä hopeaa (1997, 2001, 2002, 2006) ja yksi pronssi (1998).
DDR:n tunnustamiskomitea

Suomen komitea DDR:n tunnustamiseksi (saks. Das finnische Komitee zur Anerkennung der DDR) oli Suomi-DDR-Seuran piiristä koottu kansalaisjärjestö, joka ehdotti tammikuussa 1970, että Suomi tunnustaisi Saksan demokraattisen tasavallan diplomaattisesti. Komitea ajoi myös Saksan liittotasavallan tunnustamista.
Itä-Saksa oli 1960-luvun lopulla turhautunut diplomaattiseen paitsioonsa länsimaissa. Kun Länsi-Saksan uusi liittokansleri Willy Brandt aloitti sovinnollisen idänpolitiikkansa 1969, DDR aloitti diplomaattisen painostuksen saadakseen tunnustuksia. Tärkeimpiä kohteita oli Suomi, joka arvioitiin Itä-Berliinissä lännen heikoimmaksi lenkiksi. DDR:n edustusto kovisteli Helsingissä ulkoministeriötä, ja DDR:n tunnustamisliike teki uutteraa työtä Suomen kansan parissa.
Ajatus uuden yhdistyksen perustamisesta kirjattiin Suomi-DDR-Seuran kokouksessa 18. lokakuuta 1969. Komitean perustamiskokous pidettiin kolme kuukautta myöhemmin, ja yhdistyksen nimeksi tuli Suomen komitea DDR:n tunnustamiseksi. Tunnustamiskomitean sihteerinä toimi SKP:n enemmistöön lukeutunut Jorma Sunell. Sunell valittiin sihteeriksi, koska hän oli opiskellut insinööriksi Leipzigissa ja oli siten perillä DDR:n oloista. Hänen mukaansa komitean perustaminen oli itäsaksalaisten idea. Länsimaiden DDR-ystävät olivat kokoontuneet Helsingissä jo vuotta aikaisemmin ja perustaneet Pysyvän kansainvälisen komitean DDR:n tunnustamiseksi. Kansainvälinen komitea piti päämajaansa Ruotsissa ja sitä johti vasemmistososiaalidemokraatti Stellan Arwidsson. Kansallisia komiteoita perustettiin vuoden 1969 aikana useimpiin Länsi-Euroopan maihin.
Suomen komiteaan DDR:n tunnustamiseksi kuului jäseniä kaikista puolueista, niin Keskustasta, liberaaleista kuin kokoomuksestakin vasemmistopuolueiden lisäksi. Tunnustamiskomiteaan kuuluneiden kansalaisjärjestöjen yhteenlaskettu jäsenmäärä oli yli 1,5 miljoonaa suomalaista. Välillisesti siihen siis kuului yli 20  % suomalaisista.
Komitean puheenjohtajaksi valittiin SKDL:n kansanedustaja, enemmistökommunisteihin lukeutunut urheilumies ja presidentti Kekkosen hyvä tuttava Kuuno Honkonen. Hän johti komiteaa sen kolmevuotisen urakan ajan ja sai myöhemmin palkinnoksi nimityksen Suomen suurlähettilääksi Itä-Berliiniin. Komitean sihteeri Jorma Sunell oli sen varsinainen moottori. Hän seurasi ulkoministeriön ja YK-liiton toimintaa ja kirjoitti aina sopivalla hetkellä päättäjille kirjeitä, joissa muistutettiin DDR:n asiasta. Sunellin toimintaa helpotti se, että hänen vaimonsa työskenteli DDR:n kulttuurikeskuksessa (saks. DDR Kulturzentrum) Helsingin Hakaniemessä.
Suomi tunnusti sekä Saksan liittotasavallan että Saksan demokraattisen tasavallan samaan aikaan 21. joulukuuta 1972 solmitun sopimuksen jälkeen. Diplomaattisuhteet molempiin Saksoihin solmittiin 7. tammikuuta 1973. Tunnustamiskomitea lakkautti itsensä tämän jälkeen.
Saksojen tunnustaminen Suomessa liittyi laajempaan kansainväliseen kehitykseen, jonka seurauksena useat maat loivat virallisia yhteyksiä kumpaankiin Saksaan ja nämä toisiinsa. Liittotasavalta ja DDR liittyivät Yhdistyneisiin kansakuntiin syyskuussa 1973. Yhdysvallat tunnusti DDR:n seuraavana vuonna.
Kastanjasieppokerttu

Levinneisyys

Kastanjasieppokerttua tavataan Aasian kaakkoisosissa. Sen levinneisyysalue on hyvin laaja, ja sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kalastushallitus

Kalastushallitus oli Suomessa 1918–1923 toiminnassa ollut keskusvirasto, jonka toimipaikka sijaitsi Helsingissä. Se perustettiin 19. heinäkuuta 1918 ja se oli aluksi senaatin ja sen maataloustoimituskunnan alainen. Senaatin nimeksi tuli 27. marraskuuta 1918 valtioneuvosto ja samalla maataloustoimituskunnasta tuli maatalousministeriö.

Tehtävät ja virat

Kalastushallituksen tehtävänä oli seurata kalastuselinkeinon kehitystä ja valvoa sen tarpeita, tehdä aloitteita elinkeinon edistämiseksi sekä kohottaa ja turvata kalastajien taloudellinen asema. Lisäksi se ohjasi ja tarkasti kalatalouden opetusta ja neuvontaa, edisti kalastushoitoyhdistysten ja kalastuskuntien perustamista sekä edisti kalanviljelystä, kalatalouden tutkimusta ja koetoimintaa. Kalastushallitus järjesti myös kalanistutuksia, edisti kalastusalusten ja pyydysten valmistusta, järjesti kalakauppaa sekä edisti kalasäilyketeollisuutta. Kalastajien ja kalastusvälineiden vakuutusten aikaansaaminen ja tilastojen laadinta kuuluivat niin ikään kalastushallituksen tehtäviin.
Kalastushallituksen puheenjohtajana toimi ylijohtaja ja jäseninä kaksi kalastusneuvosta ja asessori. Näiden lisäksi viraston henkilökuntaan kuului kaksi apulaiskalastusneuvosta, notaari ja tarpeellinen määrä virastoapulaisia eli toimisto- ja laboratorioapulaisia ja puhtaaksikirjoittajia.
Keskusviraston ylijohtajana toimi koko sen toiminta-ajan filosofian tohtori Toivo Järvi (1877–1960), joka toimi vuodet 1924–1947 maataloushallituksen kalataloudellisen tutkimustoimiston johtajana. Kalastushallituksen asessori oli William Wallenius.

Päätösten synty

Kalastushallitus oli kolleginen virasto, jossa äänestykseen joutuneet asiat ratkaisi äänten enemmistö ja äänten mennessä tasan puheenjohtajan mielipide. Viraston istunnoissa puhetta johti ylijohtaja tai hänen poissa ollessaan virkaiältään vanhin jäsen. Kalastushallitus oli päätösvaltainen, kun istunnossa oli puheenjohtajan lisäksi paikalla kaksi jäsentä. Myös apulaiskalastusneuvokset ottivat osaa istuntoihin, kun heidän esittelemiään asioita käsiteltiin ja niistä päätettiin. He saivat ottaa osaa myös äänestyksiin. Lisäksi istuntoihin oli mahdollista kutsua äänivallattomia asiantuntijoita, joille maksettiin korvaus voimassa olleen matkustussäännön mukaan.
Muutosta viraston päätöksiin ja määräyksiin oli mahdollista hakea valittamalla senaatin talousosastoon 30 päivän kuluessa asian tiedoksi saannista.

Viraston toiminta

Viraston moottoripursien hankkimiseen ja ylläpitoon tarvittavan määrärahan päätti vuosittain senaatti. Viraston alaisina viranomaisina toimivat kalastustarkastajat ja kalastusmestarit. Tammikuussa 1919 kalastushallitukseen siirrettiin aiemmin elintarvehallituksen toimialaan kuuluneet kalapörssien perustaminen sekä kalojen ja kalatuotteiden kauppaa ja maastavientiä koskeneet asiat.
Kalastushallituksen toiminta päättyi, kun vuoden 1924 alussa aloitti toimintansa uusi virasto, maataloushallitus. Maataloushallituksessa kalataloutta, sen opetusta ja neuvontaa sekä kalavesien hoitoa koskeneet asiat käsitteli kalatalousosasto. Kalatalouden tutkimustoiminnasta huolehti maataloushallituksen kalataloudellinen tutkimustoimisto.
Meagan Duhamel

Ura

Duhamel sijoittui juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa Ryan Arnoldin kanssa pariluistelussa kahdeksanneksi vuonna 2005. Aikuisten maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran vuonna 2008, jolloin hän sijoittui Craig Buntinin parina kuudenneksi. Seuraavana vuonna he olivat MM-kilpailuissa kahdeksantena. Vuonna 2010 Duhamel ja Buntin olivat neljän maanosan mestaruuskilpailussa kolmantena parantaen yhdellä sijalla edellistalven sijoitustaan.
Kaudelle 2010–2011 Duhamelin pariksi tuli Eric Radford, jonka kanssa tuloksena oli toinen sija neljän maanosan mestaruuskilpailussa ja seitsemäs sija MM-kilpailuissa. Vuonna 2012 Duhamel ja Radford voittivat ensimmäisen seitsemästä perättäisestä Kanadan-mestaruudestaan ja sijoittuivat MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 2013 he voittivat neljän maanosan mestaruuden ja saavuttivat MM-kilpailuissa pronssia. Vuonna 2014 he sijoittuivat Sotšin olympialaisissa pariluistelussa seitsemänneksi ja saavuttivat joukkuekilpailussa hopeaa. Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Duhamel ja Radford saavuttivat jälleen pronssia.
Duhamel ja Radford voittivat pariluistelun maailmanmestaruuden Shanghaissa 2015 ja samana vuonna he voittivat myös neljän maanosan mestaruuden ja Grand Prix -finaalin. Vuonna 2016 he voittivat Bostonissa toisen maailmanmestaruutensa. Vuonna 2017 he sijoittuivat neljän maanosan mestaruuskilpailuissa toiseksi ja jäivät MM-kilpailuissa seitsemänneksi. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 he voittivat kultaa joukkuekilpailussa ja saavuttivat pronssia pariluistelussa.
MM-kilpailuissa 2016 Duhamel ja Radford luistelivat piste-ennätyksensä 231,99, johon sisältyi heidän vapaaohjelmaennätyksensä 153,81. Heidän lyhytohjelman piste-ennätyksensä 78,39 syntyi lokakuussa 2016 Skate Canada -kilpailussa.
Duhamel on pituudeltaan 149-senttinen eli huomattavasti 188-senttistä pariaan Eric Radfordia lyhyempi. Parin valmentajana ovat toimineet Richard Gauthier, jonka kanssa he lopettivat yhteistyön kesällä 2017, ja Bruno Marcotte, jonka kanssa Duhamel avioitui kesällä 2015 ja joka jatkoi valmentajana Gauthierin potkujen jälkeenkin.
Walter Albert Herlin

Walter Albert Herlin (28. syyskuuta 1871 Helsinki – 2. heinäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen virka- ja lehtimies. 
Herlinin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Albert Herlin ja Johanna Emilia Wecksell ja puoliso vuodesta 1900 Aina Alina Lundell. Herlin tuli ylioppilaaksi  1889, harjoitteli rautateillä ja suoritti kameraalitutkinnon 1892. Edellisestä vuodesta hän oli toiminut pikakirjoittajana valtiopäivillä.  Valtionrautateiden kamreerinkonttorin reviisori Herlin oli vuodesta 1906 ja vt. piirireviisori vuodesta 1912. Pikakirjoituslehti Tidning för stenografin päätoimittaja Herlin oli 1899–1901 ja Finska Kennelklubbens tidskrift -lehden toimittaja vuodesta 1897.
Kaukokulkeutuminen

Kaukokulkeutuminen tarkoittaa haitallisten aineiden, kuten happamoittavien ilmansaasteiden, lyijyn, radioaktiivisen saasteen tai muiden epäpuhtauksien, leviämistä päästölähteistä pitkiä matkoja laajoille alueille.
Yleisimmin kaukokulkeutumisella tarkoitetaan ilman epäpuhtauksien leviämistä. Sitä koskee Genevessä vuonna 1979 Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission puitteissa tehty yleissopimus, joka tuli voimaan vuonna 1983 ja jonka Suomikin on ratifioinut. Valtiosta toiseen tapahtuvalla ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumisella tarkoitetaan sopimuksessa sellaisten haitallisten aineiden leviämistä, jotka fyysisesti ovat kokonaan tai osittain peräisin tietyn valtion kansallisen lainkäyttövallan alueelta ja joiden haitalliset vaikutukset ulottuvat toisen valtion lainkäyttövallan alueelle niin kauas, ettei yksittäisten päästölähteiden tai -lähderyhmien vaikutuksia voi erottaa toisistaan.
Kaukokulkeutumisen yleissopimusta on täydennetty useilla lisäpöytäkirjoilla, joissa säädetään muun muassa epäpuhtauksien tarkkailua ja arviointia koskevasta laajasta eurooppalaisesta yhteistyöohjelmasta (EMEP). Ohjelma on ollut erityisen menestyksekäs happamoittavan laskeuman vähentämisen kannalta.
EMEPin kaukokulkeumamallien tulosten mukaan esimerkiksi Tampereen seudun nitraattityppilaskeumasta noin 80 % ja kokonaistyppilaskeumasta noin 75 % on ulkomaisten päästöjen eli kaukokulkeutumisen aiheuttamaa. Kokonaistyppilaskeuma oli Tampereen seudulla keskimäärin lähes 0,6 g(N)/m² vuonna 1999. Typen vuosittainen kokonaislaskeuma on Etelä-Suomessa nykyisin 0,4–0,6 g/m² eli 4–6 kg/ha, josta suurin osa on kaukolaskeumaa. Laskeuma ylittää monin paikoin herkimmille metsämaille ja vesistöille määritellyt kriittiset kuormitusarvot. Voimakas typpilaskeuma rehevöittää metsien kasvustoa, ja heikommat lajit kärsivät.
Typpilaskeuman ohella kaukokulkeutuminen vaikuttaa Suomessa merkittävästi etenkin pienhiukkasten ja otsonin pitoisuuksiin. Pienhiukkasten viipymäajat ilmakehässä ovat sateettomissa oloissa vuorokausista viikkoihin ja kulkeutumismatkat sadoista tuhansiin kilometreihin. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla keskimäärin vain alle puolet ilman pienhiukkasista on peräisin paikallisista lähteistä, ja suurin osa on kaukokulkeutuneita hiukkasia.
D-tyypin saattaja

Suunnittelu

Luokan alukset olivat yksinkertaistettuja versioita Ukuru-luokasta, kuten C-tyypin saattajat. Dieselmoottoreiden puute pakotti kuitenkin varustamaan luokan alukset kaasuturbiinimoottoreilla, mikä kasvatti huippunopeuden 17,5 solmuun. Samalla kuitenkin toimintamatka lyheni 4 500 merimailiin.
Shinobi (pelisarja)

Hahmot

Sarjan ensimmäisissä peleissä seurataan ninjaa nimeltä Joe Musashi. Hänen tehtävänään on suojella perheensä kunniaa ja Japania kaikilta yli-luonnolisilta uhilta.
Karjukalat

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat karjukalojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu oligoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 8–11 lajia. Karjukalat ovat kooltaan pienehköjä tai keskikokoisia kaloja ja saavuttavat suurimmillaan noin 30 cm:n pituuden. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat litteä ja korkeahko ruumis, pienikokoinen pää ja suu, kookkaat silmät ja pitkät selkä- ja peräevät. Selkä- ja peräevän etuosassa on piikkejä, pieni pyrstöevä on suora tai pyöristynyt. Väritykseltään karjukalalajit ovat tyypillisesti vaaleanpunaisia tai punaisia ruumiin yläosasta ja vatsastaan vaalean hopeanharmaita.

Levinneisyys ja elintavat

Karjukalalajeja tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista Välimeri mukaan lukien, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Pohjoisimmillaan ne elävät Norjassa.  Ne elävät tyypillisesti lähellä kivikkoisia pohjia 40–600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Heimon kalojen ravintoa ovat äyriäiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet.
Ekenäs Tidning

Ekenäs Tidning oli Tammisaaressa vuosina 1892–1893 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ekenäs Tidningin perusti Tammisaaressa ilmestyneen Västra Nylandin linjaan tyytymätön paikallinen liikemiespiiri. Lehtien välinen kilpailu oli kovaa ja levikkialue liian pieni molemmille. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana ja julkaisijana toimi Konstantin Elgh.