google/wiki40b huggingface dataset:
Adolf Fredrik von Willebrand

Adolf Fredrik von Willebrand (24. maaliskuuta 1766 Nousiainen – 15. helmikuuta 1845 Turku) oli suomalainen juristi, Turun hovioikeuden presidentti ja senaatin oikeusosaston jäsen.

Elämäkerta

Willebrand ryhtyi aluksi sotilasuralle (kersantiksi 1781), mutta siirtyi 1782 opiskelemaan Turun akatemiaan. Von Willebrand toimi Turun hovioikeuden auskultanttina 1784–1785, ylimääräisenä kanslistina ja varanotaarina vuodesta 1785 lähtien. Vuonna 1790 hänet määrättiin sotatuomariksi henkikasakkajoukkoon ja 1792 hän siirtyi Tukholmaan, missä sai 1795 laamannin arvon. Tukholmassa hän työskenteli kenraaliadjutantin toimistossa kanslistina ja sihteerinä. Vuonna 1800 hänet nimitettiin Norrköpingin valtiopäivien lakivaliokunnan jäseneksi. Hän toimi Ruotsissa myös pankkiuralla, mutta siirtyi 1805 Turun ja Porin läänin lakikunnan laamanniksi.
Venäjän valloitettua Suomen alueen von Willebrand nimitettiin 1809 hallituskonseljin oikeusosaston jäseneksi. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1812 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1814. Vaikka von Willebrand toimi Turussa sijaitsevan hallituskonseljin (Suomen hallituksen) senaattorina, hänet nimitettiin 1814 myös Pietarissa sijainneen Suomen asiain komitean (sekin pyrki esiintymään Suomen hallituksena) jäseneksi. Vuonna 1821 von Willebrand teki Pietarissa vararikon ja sai muodollisesti eron komiteasta terveydellisten syiden vuoksi. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi ja korotettiin 1830 vapaaherraksi. Keväällä 1832 von Willebrand erosi omasta pyynnöstään lainkäyttäjän virastaan eläen elämänsä loppuajan yksityishenkilönä koko palkkaa vastaavan elinkautisen eläkkeen varassa.
Von Willebrandin isä oli Turun läänin jalkaväkirykmentin majuri Carl Johan von Willebrand (3. maaliskuuta 1730 – 19. huhtikuuta 1810) ja äiti Carl Johanin ensimmäinen puoliso Agnes Lilliestjerna (18. maaliskuuta 1734 – 30. kesäkuuta 1776). Von Willebrandin puoliso oli Wilhelmina Albertina von Willebrand (17. toukokuuta 1782 – 13. toukokuuta 1824). Wilhelmina oli Turun ja Porin läänin maaherran Ernst Gustaf von Willebrandin ja Wendla Gustava von Wrightin tytär sekä hallituskonseljin jäsenen kenraalimajuri August Fredrik Palmfeltin leski.
Douglas A-26 Invader

Tämä artikkeli käsittelee Douglas Aircraft Companyn valmistamaa rynnäkköpommittajaa. Muita samannimisiä (B-26) sotilaslentokoneita: katso Martin B-26 Marauder.
Douglas A-26 Invader oli yhdysvaltalainen kaksimoottorinen rynnäkköpommituskone. Konetyypin ensilento tapahtui vuonna 1942 ja otettiin käyttöön vuonna 1945, jolloin se osallistui toisen maailmansodan lopputaisteluihin. Yhdysvaltain ilmavoimat poisti konetyypin käytöstä vuonna 1972, mutta Kolumbian ilmavoimat käytti konetta vielä vuoteen 1980.
Konetyypin suunnittelivat Ed Heinemann, Ted R. Smith sekä Robert Donovan. Sen edeltäjä oli A-20 Havoc, joka oli myös Neuvostoliiton käytössä vuokraus- ja lainauslain nojalla (Lend-Lease). Muun muassa Suomessa A-20 Havoc tunnettiin nimellä "Boston". Profiilikuvissa koneet näyttävätkin paljolti toisiltaan. Vertailun vuoksi mainittakoon Invaderin olleen muotoilultaan hieman Havocia/Bostonia "kulmikkaampi".
A-26 osallistui useisiin aseellisiin selkkauksiin usealla mantereella Korean sodasta lähtien aina Vietnamin sotaan saakka. Se oli mukana muun muassa Sikojenlahden maihinnousussa ennen Kuuban ohjuskriisiä ja Biafran sodassa.
Konetyyppi tunnettiin vuosina 1948–1965 tunnuksella B-26, joka saattaa varsin herkästi aiheuttaa sekaannusta. Myös Martin B-26 Marauder oli liittoutuneiden suosima kaksimoottorinen matalapommituskone. Lisäksi molemmat käyttivät samantyyppistä voimanlähdettä, 2 000 hevosvoiman (1 491 kW) Pratt & Whitney R-2800 "Double Wasp" -kaksirivistä tähtimoottoria. Koneen siivet olivat niin sanotut trapetsimuotoiset keskitasot, sillä siipien kiinnitys on rungon keskellä. Korkeusvakaaja sijaitsi perässä rungon yllä sivuvakaajan läheisyydessä.
Kehitysversiosta riippuen koneen huippunopeus oli 570 km/h - 610 km/h ja toimintamatka 2 300 km. Lakikorkeus oli noin 
6 700 m.
Koneen kiinteästi eteenpäin ampuva aseistuksen muodosti mallista riippuen  4-8 kpl 12,7 mm Browning M2 -konekiväärejä. Näiden lisäksi siipien alle voitiin asentaa kahdeksan Browning M2 -konekivääriä neljässä kaksoispakassa. Puolustusaseistuksen muodostivat kaksi asetornia, joista toinen oli sijoitettu koneen katolle ja toinen koneen pohjaan pommikuilun taakse. Kummassakin oli kaksi 12,7 mm Browning M2 -konekivääriä. Loppusarjan koneiden ylätorni voitiin lukita ampumaan eteenpäin jolloin eteenpäin ampuvan aseistuksen muodosti jopa 18 Browning M2 -konekivääriä.
Asekuormaa kone kykeni kantamaan yhteensä 8 000 paunaa (3 600 kg): 6 000 paunaa (2 700 kg) pommeja sisäisesti, sekä 2 000 paunaa (n. 900 kg) ulkoisesti. Ulkoiseen aseistukseen kuuluivat myös raketit.
Konetta käytettiin myös ns. vesipommittajana palonsammutukseen, sekä CIA:n suorittamiin salaisiin operaatioihin, jotka toteutettiin ilman ilmavoimien tunnuksia.
Albanian vaakuna

Albanian vaakuna on Albanian tunnus lipun ja hymnin ohella. Se on suunniteltu Albanian lipun pohjalta. Vaakunan keskellä on Skanderbegin symboli kaksipäinen kotka ja sen yläpuolella on Skanderbegin kypärä.
Wikimedia Commons

Vuoden kuvat

Wikimedia Commons järjestää vuosittain vuoden kuva -äänestyksen, jossa valitaan käyttäjien parhaana pitämä kuva.
EditPad

EditPad on Just Great Softwaren tekemä tekstieditori, joka on saatavilla Windowsille ja Linuxille. EditPad hallitsee yli 80 ohjelmointikielen syntaksin värjäyksen. Muita toimintoja ovat säännöllisiä lausekkeita ymmärtävä etsi ja korvaa, välilehdet sekä kahden tekstin vertailu.
EditPadista on saatavilla kaksi versiota: maksullinen EditPad Pro ja ei-kaupallisessa käytössä ilmainen EditPad Lite. EditPad Pron kokeiluversio on ladattavissa osoitteesta http://www.editpadpro.com/.
Shanghai Greenland

Historia

Shanghai Shenhua on perustettu vuonna 1993 Shanghai Football Clubin uudelleenorganisoinnin yhteydessä. Shenhua on ollut koko toimintansa ajan puhtaasti ammattilaisseura ja pelannut perustamisestaan saakka Kiinan pääsarjassa. Se on voittanut maan mestaruuden kahteen otteeseen.
Shanhgai Shenhuan pääomistajana toimii kiinalainen liikemies Zhu Jun, joka omistaa 75% seuran osakkeista. Zhu Jun osti seuran osake-enemmistön vuonna 2007 ja yhdisti aiemmin omistamansa Shanghai Unitedin toiminnan Shenhuaan. Zhu Junin aikana seuran organisaatiota on kehitetty kansainväliseen suuntaan ja tammikuussa 2009 Shenhuasta tuli ensimmäinen kiinalaisseura, joka palkkasi itselleen toimitusjohtajan ja teknisen johtajan. Toimitusjohtajaksi Zhu Jun palkkasi seuran entisen päävalmentajan uruguaylaisen Osvaldo Gimenezin ja tekniseksi johtajaksi PSV Eindhovenissa työskennelleen Stan Valckxin. 
Helmikuussa 2014 Shanghai Shenhua siirtyi Greenland Holding Group Companyn omistukseen.  Joukkueen nimi vaihdettiin Shanghai Greenland FC:ksi.
Marsanes

Marsanes on setiläinen gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan ennen kaikkea Nag Hammadin kirjastosta. Siitä puuttuu neljä sivua, ja useita rivejä ja sanoja on tuhoutunut tunnistamattomiksi.
Kuten Zostrianos ja Allogenes, kirjoitus kuvaa Marsaneen paljastamana niitä emanaatioita, joita korkein jumala synnytti itsestään gnostilaisessa esoteerisessä kosmogoniassa. Tekstissä on viitteitä siihen, että setiläiset kehittivät monismin ajatusta, joka vertautui Herakleonin ajatukseen universaalista täydellisyydestä ja vakinaisuudesta, joka ilmeni ennen kaikkea siinä olevien asioiden yhteismassan pysymisessä vakiona — eli kaikki materia saattoi vain muuttaa muotoa, mutta ei syntyä tai tuhoutua; sekä stoalaiseen ajatukseen, jonka mukaan mitään muuta ei ole olemassa kuin materia.
Jakob Simelius

Jakob Simelius (16. elokuuta 1785 Kalajoki – 21. maaliskuuta 1826 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, kirjapainonomistaja, sanomalehtimies, lakitieteen kandidaatti. Hän perusti 1819 Helsinkiin kirjapainon, joka toimi nimellä Simeliuksen kirjapaino, kunnes se 1970—1980 -luvun aikoihin siirtyi Multiprintin omistukseen. 
Simeliuksen vanhemmat olivat Kalajoen kirkkoherra Jakob Simelius (1755—1806) ja Kokkolan kirkkoherran Jakob Chydeniuksen tytär Helena Chydenius (1756—1828). 
Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1800—1802 ja tuli ylioppilaaksi 1803. Simelius valmistui filosofian maisteriksi 1810 ja oli hallituskonseljin suomen kielen kääntäjä 1810 lähtien. Molempien oikeuksien kandidaatti, MOK hänestä tuli 1817.
Jakob Simelius sai luvan perustaa Helsinkiin kaupungin ensimmäisen kirjapainon, muun muassa hoitaakseen sinne 1819 siirtyneen senaatin antamat tehtävät. Julkaisutoiminnan merkityksen Jakob Simelius oli nähnyt enonsa Anders Chydeniuksen toiminnassa. Jakob Simelius toimitti "Finlands allmänna Tidning"- lehteä vuodesta 1825. 
Hän avioitui 1820 Maria Simeliuksen kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä: Helena Kristina (1821–1889) ja Jacobina Maria (1822–1895). Hänen leskensä Maria Simelius jatkoi kirjapainon toimintaa kuolemansa 1843 asti. Simeliuksen hauta on Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa.
Antti Lehikoinen

Antti Lehikoinen (2. tammikuuta 1886 Juuka – 14. kesäkuuta 1953 Juuka) oli suomalainen sosialidemokraattien kansanedustajana toiminut pienviljelijä ja rakennusurakoitsija.
Lehikoisen vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Lehikoinen ja Anna Maria Martikainen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun ja toimi sitten koristehakkaajana ja kuvanveistäjänä Suomessa ja Venäjällä 1901–1912 sekä pienviljelijänä Juuassa 1912–1920. Myöhemmin Lehikoinen toimi rakennusurakoitsijana, Sosialidemokraattisen puolueen luennoitsijana sekä 1923–1927 osuuskaupan myymälähoitajana Juuassa.
Lehikoinen oli SDP:n kansanedustajana 1919–1924, 1927–1930 ja 1937–1939 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Viimeiselle edustajakaudelleen Lehikoinen tuli 4. helmikuuta 1937 SDP:n Matti Puittisen tilalle. Lehikoinen oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän toimi Juuan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja oli jäsenenä Pielisjärven yleisen osuusliikkeen hallintoneuvostossa.
Antti Lehikoinen oli naimisissa vuodesta 1907 Lyyli Katri Mustosen kanssa.
Mariinski Posadin piiri

Mariinski Posadin piiri (ven. Марии́нско-Поса́дский райо́н, Mariinsko-Posadski raion, tšuvassiksi Сĕнтĕрвăрри районӗ, Sĕntĕrvărri raionĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 686 neliökilometriä ja asukkaita on 26 300 henkeä (vuonna 2007).
Piiri sijaitsee Tšuvassian koillisosassa. Pohjoisessa ja idässä se rajoittuu Mari Elin tasavaltaan, etelässä Kozlovkan piirin ja lännessä Tsivilskin sekä Tšeboksaryn piireihin. Hallinnollinen keskus on Mariinski Posadin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa.
Seutu kuuluu Tšuvassian tasankoon. Lounaispuolitse virtaa Volga, johon laskee sen sivujoki Tsivil. Pinta-alasta yli puolet on maatalousmaata ja 28 % metsää. Pääasiallinen puulaji on tammi.
Mariinski Posadista on maantieyhteys Tšeboksaryyn, Tsivilskiin ja Volgan yli Marin pääkaupunkiin Joškar-Olaan. Tšeboksaryyn on matkaa 55 kilometriä. Piirikeskuksessa on henkilö- ja tavaraliikennettä hoitava laivalaituri.
Väestöstä 79 % on tšuvasseja ja 19 % venäläisiä.
Valtaosa teollisuuslaitoksista sijaitsee piirikeskuksessa. Kaupungissa valmistetaan alkoholijuomia, metallituotteita ja elintarvikkeita. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan, rehukasvien ja humalan viljelyyn. Seutu on Tšuvassian suosituimpia matkailukohteita.
Mariinski Posadissa toimii metsänhoito-oppilaitos. Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Pirĕn sămah – Naše slovo.
1 − 2 + 3 − 4 + · · ·

1 − 2 + 3 − 4 + · · · on hajaantuva sarja. 
Sarja on tunnettu lähinnä Leonhard Eulerin 1700-luvulla esittämästä paradoksaaliselta näyttävästä yhtälöstä:  
Yhtälö on paradoksaalinen, sillä intuition mukaan sarja hajaantuu väistämättä: sen osasummat ovat jatkuvasti itseisarvoltaan suurenevia vuoroin positiivisia, vuoroin negatiivisia kokonaislukuja, joten sarja ei voi supeta mitään raja-arvoa kohti.
Vaattojärvi (Ylitornio)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Lylyjoen valuma-alueeseen (67.996) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130 metriä mpy.
Hirssi

Hirssi on ryhmä pienisiemenisiä viljakasveja, jotka eivät muodosta yhtä taksonomista ryhmää, vaan niihin kuuluu heinäkasvien heimon lajeja muun muassa suvuista sulkahirssit (Pennisetum), pantaheinät (Setaria), hirssit (Panicum) ja sormihirssit (Eleusine). Yhteistä niille on muun muassa, että niillä on pienet, pyöreähköt, yleensä suoraan ihmisten ravinnoksi käytettävät jyvät ja että ne ovat ekologisesti vaatimattomia, monet lisäksi C₄-kasveja. Useimpia niistä viljellään etupäässä Aasian ja Afrikan kehitys­maissa. Euroopassa tunnetuin laji on viljahirssi (Panicum miliaceum), jota nykyään viljellään pääasiassa Intiassa ja Kiinassa mutta ennen laajalti myös Keski- ja Itä-Euroopassa. Hirssi on luontaisesti gluteeniton vilja.
Intiassa eräistä hirssilajeista saatavaa jauhoa käytetään perinteisten bhakri-leipien valmistamiseen.
Lasiini

Suvut

Maailmanlaajuisesti Lasiini-tribukseen kuuluu 10 elossa olevaa sukua ja yksi sukupuuttoon kuollut suku. Kaikkiaan lajeja on noin 385 ja näillä yli sata alalajia. Lasiini-muurahaisten taksonomia on vakiintunut vasta viime vuosina, joten eri lähteissä on poikkeavia tietoja.  
Suomessa esiintyvät Lasius-suvut jaetaan neljään alasukuun: Lasius(Cautolasius), Lasius(Chtonolasius), Lasius(Dendrolasius) ja Lasius(Lasius).
Amikasiini

Ominaisuudet ja käyttö

Amikasiini on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on +99. Yhdisteen antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 30S-alayksikköön ja estää proteiinisynteesin. Grampositiivisista bakteereista amikasiini tehoaa stafylokokkeihin ja Nocardia-suvun lajeihin. Vaikutuskirjo gramnegatiivisia bakteereja vastaan on laajempi ja aine tehoaa esimerkiksi enterobakteereihin kuten kolibakteeriin ja Klebsiella-suvun lajeihin ja myös Pseudomonas aeruginosaan. Amikasiini annostellaan ruiskeena suoneen tai lihakseen. Amikasiinia käytetään muun muassa vaikeissa virtsatietulehduksissa, keuhkokuumeen hoitoon, munuaistulehdusten hoitoon ja verenmyrkytystapuksissa. Amikasiinia voidaan käyttää hevosten vaikeiden bakteeri-infektioiden hoitamiseen.

Haittavaikutukset

Tyypillisimpiä amikasiinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, pääkipu ja oksentelu. Aminoglykosideille tavanmukaisesti amikasiini on ototoksista eli se vaurioittaa korvan karvasoluja ja tämä voi johtaa kuulon alenemiseen ja jopa kuuroutumiseen. Amikasiini on myös myrkyllistä munuaisille.
Wessel Freytag von Loringhoven

Wessel Freiherr Freytag von Loringhoven (10. lokakuuta 1899 – 26. heinäkuuta 1944) oli saksalainen eversti toisessa maailmansodassa. Hän oli Claus von Stauffenbergin hyvä ystävä. Hän kuului saksalaiseen vastarintaliikkeeseen. Freytag von Loringhoven oli yksi osallinen heinäkuun 20. päivän salaliittoon, jonka tehtävänä oli salamurhata Adolf Hitler.

Henkilökuva

Wessel Freytag von Loringhoven varttui Adiamündessa Baltian saksalaisessa perheessä. Von Loringhoven liittyi Landeswehriin vuonna 1918. Hänestä tuli myöhemmin upseeri ja hän liittyi 13.sta jalkaväkirykmenttiin, joka palveli Latviassa. Vuonna 1922 hän jätti latvian ja päätti liittyä Reichswehriin. Alkuun von Loringhoven tunsi myötätuntoa kansallissosialismia kohtaan, mutta vuonna 1934 sattuneen pitkien puukkojen yön jälkeen hän oli tyytymätön kansallissosialistien julmiin puhdistuksiin, jolloin useita kansallissosialismin vastustajia murhattiin. Ajan kuluessa ja useiden natsien julmuuksien myötä von Loringhoven päätti liittyä vastarintaliikkeeseen vuonna 1943.

20. päivän salaliitto

Wessel Freytag von Loringhoven otti osaa attentaattiin, jossa tehtävänä oli syökseä Adolf Hitler vallasta ja saada sota loppumaan. Freytag von Loringhovenin tehtävä oli toimittaa räjähteet ja siihen liittyvät osat Claus von Stauffenbergille, jonka tehtävä oli viedä pommi Hitlerin päämajaan Itä-Preussiissa. Salaliiton epäonnistuttua useita siihen osaa ottaneita vangittiin ja teloitettiin myöhemmin. Gestapo vangitsi von Loringhovenin kuusi päivää attentaatin jälkeen 26. heinäkuuta 1944. Gestapo määräsi von Loringhovenia tekemään itsemurhan vielä samana päivänä. Hän teki itsemurhan Mauerwaldissa Itä-Preussissa.

Attentaatin jälkeen

Wessel Freytag von Loringhovenin kuoleman jälkeen hänen vaimonsa pidätettiin ja vangittiin mahdollisesta osallisuudesta salaliittoon. Vaimo joutui eroon heidän neljästä pojastaan useiden kuukausien ajaksi. Liittoutuneet vapauttivat vaimon ja lapset sodan lopulla.
Leelee Sobieski

Lapsuus

Sobieskin ensimmäinen nimi Liliane oli hänen isänsä äidin nimi. Sobieskin isä Jean Sobieski on taidemaalari, joka näytteli nuoruudessaan ranskalaisissa ja italialaisissa spagettiwesterneissä ja seurusteli myös näyttelijä Jean Sebergin kanssa. Leeleen äiti Elizabeth Salomon on amerikkalainen kirjailija, joka työskentelee myös tyttärensä managerina. Leelee Sobieskilla on nuorempi veli nimeltä Roby. Sobieskin äidin isä Robert Salomon oli juutalainen Yhdysvaltain laivaston kapteeni ja Leelee kasvoi juutalaisen uskonnon vaikutuspiirissä. Hänen omien sanojensa mukaan hänen isoisoisoisosetänsä oli Puolan viimeinen kuningas Juhana III Sobieski. Leelee ei puhu puolaa, mutta ranska on hänen toinen äidinkielensä. Hänen isänsä asuu tällä hetkellä Ranskassa.
Leelee Sobieski kuvaillut kasvatustaan boheemiksi, hän kävi usein SoHon taidegallerioissa lapsuudessaan. Kesänsä hän vietti isoisänsä maatilalla Camarguessa.

Ura

Sobieskin teki kuuluisaksi hänen roolinsa elokuvassa Deep Impact (1998) sekä modernin Lolitan rooli Stanley Kubrickin elokuvassa Eyes Wide Shut. Vaikka elokuva julkaistiin vuonna 1999, Leelee ei ollut vielä viittätoistakaan kun hänen kohtauksensa kuvattiin. Sobieski ystävystyi ohjaajan kanssa elokuvaa kuvatessa. Ranskan kansallispyhimyksen Jeanne d’Arcin rooli televisioelokuvassa Joan of Arc (1999) toi hänelle sekä Emmy-ehdokkuuden että Golden Globe -ehdokkuuden. Myös hänen tulkintansa Tosia Altmanista TV-elokuvassa Uprising (2001) poiki ehdokkuuksia.
Sobieskin ranskan kielen taito toi hänelle roolin elokuvissa A Soldier’s Daughter Never Cries (1998) ja L’Idole (2002), sekä minisarjassa Les Liaisons dangereuses (2003) (pääosissa Catherine Deneuve ja Rupert Everett; elokuva perustuu Laclos'n klassiseen romaaniin Les Liaisons Dangereuses.
Muita Leelee Sobieskin tähdittämiä elokuvia ovat Jungle 2 Jungle (1997), Pakko olla in (1999), Here on Earth (2000), My First Mister (2001), The Glass House (2001), Joy Ride (2001), Max (2002), Hercules (NBC, 2005), Nicolas Cagen vastanäyttelijänä elokuvan The Wicker Man uusintaversiossa (ohjaajana Neil LaBute), sekä Al Pacinon tähdittämä ja Jon Avnetin ohjaama 88 minuuttia. Viime vuonna Sobieski nähtiin gangsterielokuvassa Public Enemies Christian Balen ja Johnny Deppin kanssa.

Yksityiselämä

Sobieski opiskeli Brown Universityssa mutta lopetti kahden ja puolen vuoden jälkeen opintonsa. Hän on Nina Simonen suuri ihailija, ja hänen koiransa (puoliksi Yorkshirenterrieri, puoliksi Pomeranian) on nimetty kyseisen laulajan mukaan. Sobieski on kihloissa muotisuunnittelija Adam Kimmelin kanssa. Syyskuussa 2009 pari ilmoitti Sobieskin odottavan heidän ensimmäistä lastaan. Tyttö nimeltään Louisanna Ray Kimmel syntyi 15. joulukuuta 2009.
Halide Edib Adıvar

Halide Edib Adıvar (1884 Istanbul Turkki – 9. tammikuuta 1964 Istanbul, Turkki) oli turkkilainen kirjailija ja feministi. Hän asui ulkomailla vuosina 1925–1938, ja palattuaan Turkkiin hän Istanbulin yliopistossa, jossa hän opetti englannin kielen ja kirjallisuuden professorina. Hänet valittiin Turkin parlamenttiin, jossa hän oli 1950–1954.
Romaani Yeni Turan (1913) loi hänelle maineen innokkaana isänmaanystävänä. Hän oli miehensä kanssa Kemal Atatürkin joukoissa 1. maailmansodan jälkeen ja kirjoitti siitä ajasta teoksen Ateshden gömlek (1922). Hän julkaisi useita muistelmateoksia, muun muassa Memoirs of Halide Edib (1926).
Teos The Turkish Ordeal kuvaa Turkin itsenäisyystaistelua, teoksessa The Clown and his Daughter idän ja lännen herättämiä jännityksiä ja hirmuhallintoa. Romaanissaan Handan hän käsittelee naisten kasvatusta.
Iltapuhde

Iltapuhde oli Porissa vuosina 1899–1901 ilmestynyt aikakauslehti.
Iltapuhde oli rahvaan kuvalehti, joka lupasi hyödyllistä ja huvittavaa luettavaa kristillis-siveellisessä hengessä. Sen perustamisen taustalla oli kansanvalistustoimintaa terävöittänyt helmikuun manifesti. Lehti ilmoitti tavoittelevansa varsinkin opettajien ja koulunuorison suosiota. Sitä levitettiin varattomiin perheisiin ja lukupiireihin kansakoulujen välityksellä. Myöhemmin Iltapuhde muuttui sanomalehtimäiseksi.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajina työskentelivät Eeli Granit (1899–1900) ja E. Wirkki (1900–1901).
Andrew Bogut

Andrew Michael Bogut (s. 28. marraskuuta 1984) on australialainen koripalloilija. 
Bogut syntyi kroatialaisille maahanmuuttajavanhemmille Melbournessa ja pelasi yliopistotasolla Utahissa. Bogut, 213-senttinen sentteri, sai vuonna 2005 vuoden parhaan yliopistopelaajan Naismith College Player of the Year -palkinnon.
Bogut aloitti NBA-uransa vuonna 2005 hänet tuon vuoden varaustilaisuuden ensimmäisellä vuorolla varanneessa Milwaukee Bucksissa. Hänet valittiin tulokaskaudellaan NBA:n tulokkaiden ykköstähdistöön ja kaudella 2009–2010 NBA:n kolmostähdistöön. Hän sijoittui jälkimmäisellä NBA:n torjuntatilaston toiseksi ja saavutti ammattilaisvuosiensa parhaan pistekeskiarvon 15,9. Kaudella 2010–2011 hänen torjuntakeskiarvonsa 2,6 oli koko liigan paras.
Bogut edusti Milwaukee Bucksia seitsemällä kaudella. Maaliskuussa 2012, kesken kauden 2011–2012, hän ja Stephen Jackson siirtyivät Golden State Warriorsiin pelaajakaupassa, jossa Bucks sai vaihdossa Kwame Brownin, Monta Ellisin ja Ekpe Udohin. Bogut voitti Warriorsissa ensimmäisen NBA-mestaruutensa vuonna 2015. 
Keväällä 2016 Warriors ylsi jälleen loppuotteluihin Cavaliersia vastaan. Bogut loukkaantui viidennessä loppuottelussa, ja hänen puuttumisensa heikensi Warriorsin korinaluspeliä. Sittemmin Bogut on edustanut Dallas Mavericksia, Cleveland Cavaliersia ja syyskuusta 2017 Los Angeles Lakersia. Hän pelasi välillä kotimaassaan Sydney Kingsin joukkueessa mutta palasi maaliskuussa 2019 NBA:han Golden State Warriorsin joukkueeseen.
Bogut kuului Australian koripallomaajoukkueeseen muun muassa Ateenan kesäolympialaisissa 2004, Japanin MM-kilpailuissa 2006, Pekingin kesäolympialaisissa 2008, Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019.