google/wiki40b huggingface dataset:
Augustine Cheong Myong-jo

Augustine Cheong Myong-jo (kor. 정명조 아우구스티노; 25. toukokuuta 1935 Geoje – 1. kesäkuuta 2007) oli eteläkorealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Korean sotilaspiispaksi sekä Tubulbacan titulaaripiispaksi 23. lokakuuta 1989. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. helmikuuta 1990 Stephen Kim Sou-hwan, jota avustivat Gabriel Lee Gab-sou ja Joseph Kyeong Kap-ryong.
Cheong Myong-jo sai 5. marraskuuta 1998 nimityksen Pusanin koadjuuttoripiispaksi, ja 28. elokuuta 1999 hänestä tuli sen piispa. Hän kuoli 72-vuotiaana virassa.
Rautalintu

Kirjan juoni

Anubis-planeetta on Varjokuun ja Hopeakuun hallitsema salaperäinen planeetta. Sen eräässä kylässä asuu mamottikansa, jonka päällikön pojat, Kiisla ja Ulmos, lähtevät viemään vieraaseen kaupunkiin teräslastia. Matkalla sinne pojat joutuvat yöpymään kalastajan majalla, vaikka sinä yönä ei kyllä nukuttu. Ulmos halusi lähteä luistelemaan ja sai veljensä mukaan. Retkellä sattui kuitenkin onnettomuus. Ulmos luulee murhanneensa Kiislan tikarilla vahingossa huitoessaan. Hän pakeni jonnekin turvaan. Tällaisen paikan hän löysi Oron kaupungista, jossa hallinnoi terästehdas. Tehtaasta Ulmos sai suojapaikan sekä työn.
Kiisla on kuitenkin hengissä ja lähtee herättyään selvittämään veljensä olinpaikkaa. Terästehtaassa tapahtuu jotakin kummallista. Siellä valmistetaan outoa konetta, josta tiesivät vain tehtaan ylimmät. Kiisla rupeaa selvittämään tuota salaisuutta ja omaansa myös, joka liittyy Kiislan kantamaan sinihopeariipukseen. Tuo riipus johdattaa pojan pidemmälle salaisuuksien syövereihin.
Iina Vuorivirta

Iina Vuorivirta (s. 31. maaliskuuta 1988) on suomalainen muotoilija. Vuorivirta sai vuonna 2013 Design Forum Finlandin Vuoden nuori muotoilija -palkinnon. Hän on toiminut Ikean palveluksessa vuodesta 2015 lähtien ensimmäisenä suomalaisena yhtiön 14-henkisessä ydinsuunnittelijatiimissä.
Vuorivirta on opiskellut vuosina 2007–2010 Lahden muotoiluinsituutissa, 2010–2011 Tukholman Beckmans-muotoilukoulussa ja 2012–2014 Tukholman Konstfackissa.
Vuorivirran tunnetuimpiin tuotteisiin kuuluu pyöreä Vino-peili, jonka puolikkaat heijastavat valoa hieman eri kulmissa. Vino-peili oli mukana Artekin “Work in Progress” myyntinäyttelyssä vuonna 2015.
Bobi Sourander

Bobi Sourander (15. joulukuuta 1928 Kemi – 16. lokakuuta 2008 Tukholma ) oli suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli  Dagens Nyheter -lehden kirjeenvaihtaja latinalaisessa Amerikassa vuosina 1969–1974. 
Sourander raportoi Santiagosta vuoden 1973 Chilen vallankaappausta. Kuukauden päästä vallankaappauksesta hän oli vangittuna ja sijoitettuna Santiagon kansallisstadioniin, jossa oli lähes kaksi tuhatta poliittista vankia. Sourander vapautettiin kahden viikon jälkeen, mutta karkotettiin Chilestä.
Sourander debytoi rikoskirjailijana vuonna 1984, jolloin ilmestyi hänen poliittinen trillerinsä Ett kilo diamanter. Tätä seurasi viisi viisi teosta, joista viimeinen, Förlorarna (1995), käsitteli Olof Palmen murhaa. Useat hänen teoksistaan keskittyvät kolmannen maailman ongelmiin. Hänen vaimonsa oli Ewa ja hänellä oli kaksi lasta aikaisemmista avioliitoistaan.
Noah Baumbach

Noah Baumbach (s. 3. syyskuuta 1969) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka tunnetaan muun muassa elokuvista The Squid and the Whale (2005) ja Frances Ha (2013). Hän on saanut vaikutteita Wes Andersonilta ja tehnyt tämän kanssa myös yhteistyötä elokuvien Steve Zissoun vedenalainen maailma (2004) ja Fantastic Mr. Fox (2009) toisena käsikirjoittajana. 
Baumbach syntyi New Yorkin Brooklynissä vuonna 1969 kahden elokuvakriitikon, Georgia Brownin ja Jonathan Baumbachin pojaksi. Hänen isänsä tunnetaan myös kirjailijana. Poika opiskeli Vassar Collegessa ja sai opiskeluvuosistaan aiheen esikoiselokuvaansa Kicking and Screaming (1995). Omaelämäkerrallinen on myös hänen toinen pitkä elokuvansa, palkittu ja Oscar-ehdokkuudenkin käsikirjoituksestaan saanut The Squid and the Whale, jossa hän muistelee vanhempiensa avioeroa. Se käynnisti hänen uransa, ja sitä seurasivat muun muassa Margot at the Wedding (2007), Greenberg (2010), Frances Ha (2012) ja Meyerowitzin perheen tarinat (uudistettu painos) (Netflix 2017). 
Baumbach kirjoittaa pakinoita The New Yorker -aikakauslehteen. Hän on naimisissa näyttelijä Greta Gerwigin kanssa. He tekevät myös usein töitä yhdessä.
Katolisen kirkon sääntökunnat

Sääntökuntien jäsenet

Suurimmat sääntökunnat ovat yleensä jakautuneet kolmeen osaan. Yleensä ensimmäinen (järjestys ei kuvaa arvohierarkiaa vaan perustamisjärjestystä) niistä on veljesjärjestö, johon liittyvät miehet sitoutuvat elämään köyhyydessä, selibaatissa ja palvelemaan loppuelämänsä Jumalaa ja Katolista kirkkoa. Toinen sääntö puolestaan on usein sisarjärjestö, jonka jäsenet sitoutuvat samalla tavoin kuin ensimmäisen säännön. Kolmas sääntö on sääntökunnan maallikkojärjestö, jonka jäsenet eivät sitoudu köyhyyteen ja naimattomuuteen vaan elävät ns. normaalia elämää, mutta sitoutuvat kaikella tavoin tukemaan sääntökunnan toimintaa. Tällaisia ovat esimerkiksi Maltan ritarit.
Tästä on kuitenkin poikkeuksena puhtaasti pappisjärjestöiksi tarkoitetut sääntökunnat, joissa ei ole nunnia eikä maallikkoita. Tästä esimerkkinä Jesuiitat. Alun perin suurin osa sääntökunnista on ollut tällaisia (ellei niitä sitten ole perustettu nimenomaan sisarjärjestöiksi kuiten Birgittalaiset, joilla ei ole veljeskuntaa laisinkaan, mutta heillä on maallikoita.

Sääntökuntaelämä

Sääntökunnan luonteesta riippuu ovatko ne täysin suljettuja, avoimia vai joltain näiden väliltä. Yleensä sääntökunnissa novisiaatti ja postulanttiaika suoritetaan luostarissa, mutta tämän jälkeen siirrytään usein palvelemaan Jumalaa ja kirkkoa luostarin ulkopuolella olevassa maailmassa. Poikkeuksena luostarissa suoritetusta postulantti ja novisiaatti-ajasta voi olla esimerkiksi se, että postulantti/noviisi opiskelee sääntökunnan kannalta tärkeään ammattiin (jolloin hänen täytyy asua luostarin ulkopuolella). Täysin suljetuissa luostareissa puolestaan eristäydytään ulkona olevasta maailmasta loppuelämäksi. On myös olemassa sääntökuntia (esimerkiksi Jeesuksen pikkusisaret), joissa sääntökuntalaiset käyvät normaalisti työssä ja lahjoittavat lähes koko palkkansa muiden ihmisten hyödyksi. Jeesuksen pikkusisaret eivät myöskään elä luostarissa vaan asuvat omassa yhteisössään.
Loistokaveri

Juoni

High schoolista juuri valmistunut, yksinhuoltajasiskonsa kanssa asuva Lloyd Dobler (Cusack) harrastaa potkunyrkkeilyä ja on rakastunut koulunsa priimukseen Dianeen (Skye), joka on lähdössä stipendiaatiksi Englantiin. Lloyd yrittää voittaa tytön sydämen huolimatta tämän suojelevasta yksinhuoltajaisästä (Mahoney), eronneesta vanhainkodin johtajasta. Asiat mutkistuvat, kun Dianen isä joutuu vankilaan talousrikoksista ja tytär menettää luottamuksensa isäänsä. Lopulta Lloyd ja lentopelkoinen Diane lähtevät yhdessä Englantiin.

Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Loistokaverin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Liejusimpukka

Ulkonäkö

Liejusimpukka on litteä ja sileäkuorinen, muodoltaan soikeahko, hieman kolmiomainen simpukka. Kuoren väri Itämeressä on valkoinen tai vaaleanpunainen. Länsi-Euroopassa esiintyy muitakin värimuotoja. Kuoren pituus on yleensä alle 2 cm ja enintään 3 cm.

Levinneisyys ja alkuperä

Liejusimpukan kokonaislevinneisyys kattaa sekä Atlantin että Tyynenmeren pohjoisosien rannikkovedet, Euroopassa sen alue ulottuun Biskajanlahdelta Vienanmereen ja Karanmeren länsiosaan. Tyypillisiä elinympäristöjä ovat jokisuut ja mutaiset vuorovesirannat.
Itämeressä liejusimpukka elää muta- ja hiekkapohjilla rannan tuntumasta lähes 100 metrin syvyyteen, runsaimmillaan 2-5 metrissä. Se on monin paikoin pohjayhteisön valtalaji. Suomen rannikolla sen levinneisyys ulottuu Virolahdelta Kokkolan seudulle noin 3 promillen suolapitoisuuteen.  
Itämeren liejusimpukan alkuperä on omalaatuinen: se on syntynyt Atlantista ja Tyynestämerestä saapuneiden simpukkakantojen sekoittuessa.

Elintavat ja lisääntyminen

Liejusimpukka elää pehmeään merenpohjaan kaivautuneena, jopa 10 cm syvyydessä. Sieltä se työntää pohjan pinnalle kaksi hengitysputkea, sifonia. Toisella se imuroi ravinnokseen planktonia ja orgaanista ainesta pohjan tuntumasta, toinen on poistoputki.
Liejusimpukka lisääntyy alkukesällä. Naaraan ja koiraan kudussa vapautuvat sukusolut yhtyvät vedessä ja niistä syntyy toukka, joka ui vapaana planktoneläimenä muutaman viikon ajan ennen kuin laskeutuu pohjalle, käy läpi muodonmuutoksen ja jatkaa elämäänsä pohjaeläimenä.
Marie-Antoine Carême

Elämäkerta

Marie Antoine Carême syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Pariisissa. Suurelle yleisölle hän tuli tunnetuksi vuonna 1815 julkaistun kirjansa Le Pâtissier royal parisien myötä. Teos oli vasta kolmas kokonaan ranskalaisiin leivonnaisiin erikoistunut teos, sitä olivat edeltäneet Pâtissier françois (1653) ja La Pâtisserie de santé (1790). Carêmen kirjassa esiteltiin kuitenkin sen edeltäjiä enemmän ruokalajeja. Se oli myös ensimmäinen ranskalainen keittokirja, jossa käytettiin laajasti kuvitusta aiheena olleista ruokalajeista. Kirjassaan Carême painotti myös ruuan esillepanon tärkeyttä ja kritisoi edeltäjiään "ruokavuorien" tarjoilusta.
Carêmen toinen merkittävä teos L’art de la cuisine française au XIXe siècle julkaistiin vuonna 1847. Kirjassa hän keskittyi jälleen näyttävään esillepanoon. Tätä tärkeämpi aihe oli kuitenkin ranskalaisessa ruuassa käytettyjen kastikkeiden uusiminen. Kastikkeet olivat usein vetisiä, mutta Carême esitteli niin sanotut samettiset kastikkeet, joista tulisi sittemmin kiinteä osa ranskalaista keittiötä. Uudistusmielisyydestään huolimatta hän kannatti perinteistä ruuan tarjoilutapaa service à la française, jossa kaikki aterian ruokalajit tuotiin yhtä aikaa pöytään eri lautasilla. tämän vastakohta oli service à la russe, jossa ruokalajit tuotiin yksitellen pöytään kun muita pidettiin lämpiminä keittiössä. Carême piti ranskalaista tyyliä "elegantimpana ja ylellisempänä", joskin epäkäytännöllisempänä.
Carêmen vaikutus ranskalaisessa keittiössä oli voimakas etenkin vuoteen 1903 saakka, jolloin Auguste Escoffier haastoi hänen ajatuksiaan teoksellaan Guide Culinaire.
Eroottinen hieronta

Eroottinen hieronta on hieronnan käyttöä eroottisiin tarkoituksiin. Eroottisen hieronnan tarkoituksena on kiihottaa seksuaalisesti ja olla fyysisen läheisyyden muoto.
Eroottisessa hieronnassa hierottava on yleensä alastomana. Intiimialueita, kuten nivusaluetta, hierotaan tavalla, jota ei esiinny tavallisessa hieronnassa. Eroottiseen hierontaan kuuluu usein myös erilaisten hierontaöljyjen käyttö.
Eroottista hierontaa voi käyttää seksuaalisen kanssakäymisen yhteydessä. Sitä saa myös kaupallisena palveluna, jota ei pidä sekoittaa perinteisen hieronnan tarjoajiin.
Franz von Suppé

Franz von Suppé (18. huhtikuuta 1819  Split Kroatia – 21. toukokuuta 1895) oli kymmenistä opereteistaan tunnetuksi tullut romantiikan ajan itävaltalainen säveltäjä ja teatterikapellimestari. Hänen operettinsa ovat yhä suosittuja. Von Suppén tunnetuin yksittäinen sävellys lienee vuonna 1866 valmistuneen Kevyt ratsuväki -operetin alkusoitto.
Suppé syntyi Splitissä ja hänellä oli belgialaisia sukujuuria. Hän asui ja opiskeli varhaisina vuosinaan musiikkia Kroatian Zadarissa ja Italian Cremonassa. Hänen katolinen messunsa sai kantaesityksensä zadarilaisessa fransiskaanikirkossa vuonna 1832. Suppé lähti myöhemmin Padovaan Italiaan lukemaan lakia.
Suppé hallitsi myös laulamisen taidon: hän debytoi vuonna 1842 Gaetano Donizettin oopperassa Lemmenjuoma Dulcamaran osassa. 
Suppé työskenteli Wienissä ja kuoli siellä vuonna 1895. Hänet haudattiin Zentralfriedhofiin.
Karl Abiel Heikel

Karl Abiel Heikel (4. marraskuuta 1846 Oulu – 27. elokuuta 1919 Tyrvää) oli lestadiolainen saarnaaja, evankelis-luterilaisen kirkon pappi ja Kittilän ensimmäinen kirkkoherra.   Heikel oli vuonna 1880 perustetun Kristillisen kuukausilehden päätoimittaja vuoteen 1883 asti.
Karl Abiel Heikel vihittiin papiksi 22-vuotiaana vuonna 1868 ja hän toimi aluksi kirkkoherran apulaisena Ylitorniolla. Vuonna 1870 hän siirtyi kirkkoherran armovuoden saarnaajaksi Kittilään, vuonna 1872 väliaikaiseksi kirkkoherraksi Sodankylään, josta hän palasi vuonna 1874 Kittilän vakituiseksi kirkkoherraksi. Heikelin on arvioitu olleen 1870-luvulla lestadiolaisen liikkeen tunnetuin pappi. Vuonna 1883 hän siirtyi kirkkoherraksi Pudasjärvelle ja sieltä vuonna 1889 Jyväskylän maaseurakuntaan. Muutto Jyväskylään merkitsi Heikelille etääntymistä lestadiolaisuudesta. Tyrvään kirkkoherran, evankelisen liikkeen johtajana tunnetun Johannes Bäckin kuoltua vuonna 1901 Heikel valittiin tämän seuraajaksi. Virkaansa Tyrvään kirkkoherrana Heikel vihittiin kuitenkin vasta vuonna 1904 ja hän toimi tässä virassa kuolemaansa saakka. Tyrväällä Heikel liittyi paikkakunnalla vahvasti vaikuttaneen Frans Hannulan edustamaan suuntaukseen. Ensimmäisellä sortokaudella hän kuului venäläistämispolitiikan suhteen myöntyvyyssuuntaukseen kirkonmiesten enemmistön tavoin. Vuonna 1904 Heikel osallistui Tyrvään yhteiskoulun perustamiseen. Virkakautensa viimeisinä vuosina Heikel joutui näkemään kansalaissodan tapahtumat ja Vammalan kauppalan lähes täydellisen tuhoutumisen suurpalossa. Myös Heikelin asunto, Tyrvään pappila, paloi perustuksiaan myöten. 
Karl Abiel Heikel avioitui vuonna 1870 Augusta Hellmanin (1851–1930) kanssa. Perheeseen syntyi kaikkiaan 11 lasta, jotka suomensivat sukunimensä vuonna 1906 Heikinheimoksi. Karl Abiel Heikelin poikia olivat lääkintöneuvos, kansanedustaja Oskari Heikinheimo ja jääkärieverstiluutnantti Jalo Heikinheimo. Karl Abiel Heikelin pojantytär oli opettaja ja Naisylioppilaiden Karjala-Seuran johtohahmo Anna-Liisa Heikinheimo. Hänen pojanpoikansa poika oli tunnettu musiikkikriitikko Seppo Heikinheimo. Karl Abiel Heikel ja Augusta Heikel on haudattu Tyrvään kirkon hautausmaalle nykyiseen Sastamalaan.
High School Musical 2

Tarina

Nuoret pääsevät kesätöihin Sharpayn vanhempien omistamalle golfklubille. Sharpay yrittää saada Troyn Gabriellalta itselleen. Ryan vaihtaa puolta ja lähtee kannustamaan Wildcatseja. Sharpay yrittää sotkea oikein kunnolla Troyn ja Gabriellan välit. Sharpay kyllä onnistuu siinä, ja Gabriella lähtee pois golf-klubilta. Lopussa Troy ja Gabriella ovat kuitenkin sovussa, ja he laulavat taas yhdessä. Ja suutelevat lopusta.

Peli

SingStar-yhtiö on valmistanut PlayStation 2:lle ja Wiille High School Musical 2 – Sing It! -videopelin, jossa lauletaan High School Musical -elokuvien lauluja. Tuote on saatavilla kaupoista Suomessakin. SingStar ei esittäydy niinkään pelin valmistajana, vaan sponsorina.
Mustan kissan tango

Mustan kissan tango on alun perin italialainen sävelmä, joka saavutti suosiota ensin Kultaisen šekiinin laulukilpailussa 11. maaliskuuta 1969, jolloin nelivuotias Vincenza Pastorelli esitti sen nimellä Volevo un gatto nero (Halusin mustan kissan). Laulu menestyi myös Japanissa nimellä Kuroneko no tango (黒ネコのタンゴ), josta se "lensi tänne meillekin", kuten suomennoksessa sanotaan. Japanilaisen esityksen lauloi kuusivuotias poika Osamu Minagawa. Suomessa laulun esittivät ensimmäisinä seitsenvuotiaat sisarukset Jaana ja Tiina Tynell. 
Laulun on säveltänyt Armando Soricillo. Suomalaiset sanat ovat Sauvo Puhtilan. Kappale oli Suomen listojen kärjessä 1971 ja siitä on tehty uusia versioita.
Urho Kekkonen taiteessa ja populaarikulttuurissa

Urho Kekkonen, Suomen tasavallan kahdeksas presidentti, on ollut usein aiheena suomalaisessa taiteessa ja populaarikulttuurissa.

Kuva- ja sanataiteessa

Urho Kekkonen teki Kimmo Pyykön ateljeessa reliefin Niin on jos siltä näyttää keväällä 1975. Samalla hän teki myös omakuvan, joka koostui leipälapiosta ja hevosen kuolaimista.
Suomalaisessa taiteessa ja populaarikulttuurissa Kekkosta on käsitelty runsaasti. Tästä ovat esimerkkejä jo Kekkosen presidenttikaudella Kari Suomalaisen monet pilapiirrokset, ja Kekkosesta julkaistiin myös kaskukirjoja jo hänen presidenttinä ollessaan. Niistä ensimmäinen oli Pentti Huovisen, Eino S. Revon ja Olavi Hurmerinnan vuonna 1966 ilmestynyt Kekkoskaskut. Myöhempiä kulttuurituotteita ovat muiden muassa Jari Tervon romaani Myyrä ja Karo Hämäläisen kirjoittama kohteensa nimeä kantava satiiri.
Rockyhtye Suomen Talvisota 1939–1940:n tunnetuin kappale oli ”Kekkonen-rock” (1970). Kekkonen on ollut aiheena myös Sleepy Sleepers -yhtyeen useissa kappaleissa ja kokoelma-albumilla Kekkonen. Viihdetaiteilija Jope Ruonansuu imitoi Kekkosta Me Hirviöt -albumillaan ja on tehnyt hänestä kertovan kappaleen ”Kekkonen tulee kuin ukkonen”. Sir Elwoodin hiljaiset värit -yhtye on tehnyt Kekkosesta kappaleen nimeltä ”Kekkonen”, jossa Juha Lehti laulaa Kekkosen ajan Suomesta. Eläkeläiset-huumoriyhtyeen suomennos Simon & Garfunkel -lauluduon "Mrs. Robinson" -kappaleesta sai suomalaiseksi nimekseen ”Muistolles, Urho Kekkonen”. Sarjakuvissa Kekkosta on käsitellyt muiden muassa Matti Hagelbergin sarjakuvateos Kekkonen.
Ilmajoen Musiikkijuhlat tuotti 2013−2014 Kekkos-oopperan, jonka sävelsi Uljas Pulkkis. Libreton kirjoitti Lasse Lehtinen.

Elokuvissa ja televisiosarjoissa

Kekkonen on keskeinen henkilö Arvo Salon vuonna 1986 televisioon kirjoittamassa kolmiosaisessa laulunäytelmässä Vallan miehet. Vuonna 1987 valmistuneessa Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa Jäähyväiset presidentille esiintyy Tarmo Mannin näyttelemä presidentti, joka näyttää ulkoisesti Kekkoselta. Jari Alakoskela on ohjannut vuonna 1998 lyhytelokuvan Kekkonen. Vuonna 2013 valmistunut Marja Pyykön ohjaama elokuva Kekkonen tulee! kertoo Kekkosen vierailua odottavista pienen lappilaiskylän asukkaista.
Vuonna 2008 tehty kuusiosainen televisiosarja Piru ja peijooni kuvaa dramatisoidusti Kekkosen kulissientakaista vallankäyttöä sekä erityisesti hänen yhteistyötään Viktor Vladimirovin kanssa.
Kekkonen on nähty ohimennen myös useissa muissa menneisyyteen sijoittuvissa suomalaisissa elokuvissa ja sarjoissa.
Hermias Aleksandrialainen

Hermias Aleksandrialainen (n. 410–450) oli kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Hermias muutti Ateenaan ja opiskeli filosofiaa Syrianoksen oppilaana. Hänen puolisonsa oli Aidesia, joka oli Syrianoksen sukulainen, ja myös uusplatonilainen filosofi. Aidesia oli alun perin ollut kihlattu Proklokselle, mutta Proklos oli purkanut kihlauksen koettuaan saaneensa jumalallisen varoituksen.
Hermias toi Syrianoksen opetukset mukanaan palatessaan takaisin Aleksandriaan. Hän luennoi kaupungissa Horapollonin koulussa ja sai palkkansa valtiolta. Hermias kuoli kun hänen lapsensa Ammonios ja Heliodoros olivat vielä pieniä. Aidesia kuitenkin sai edelleen rahaa valtiolta lasten kasvattamista varten. Tämä mahdollisti sen, että myös heistä tuli filosofeja.
Hermias kirjoitti kommentaareja ainakin Platonin teoksiin. Niistä Faidroksen kommentaari on säilynyt. Se koostuu muistiinpanoista, jotka perustuivat Syrianoksen dialogia käsitelleisiin luentoihin.
Lennart Nilsson

Lars Olof Lennart Nilsson (24. elokuuta 1922 Strängnäs – 28. tammikuuta 2017) oli ruotsalainen valokuvaaja ja tutkija, joka tunnetaan erityisesti kehonsisäisen kuvauksen pioneerina. Erityisen tunnettuja ovat hänen otoksensa syntymättömistä lapsista.
Nilssonia pidetään yhtenä Ruotsin ensimmäisistä moderneista kuvajournalisteista. Hän sai vuonna 2009 kunniaprofessorin arvonimen Ruotsissa. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin ensimmäinen Hasselblad-palkinto.
Tikkakoski

Aluejako ja asukasluku

Kuntien osa-aluetilastoissa Tikkakoski ja sen lähiympäristö kuuluvat Tikkakoski-Nyrölä-nimiseen suuralueeseen. Suuralue jakautuu edelleen Tikkakosken ja Nyrölän tilastoalueisiin. Nyrölän tilastoalue koostuu samannimisestä pienalueesta, mutta Tikkakosken tilastoalue jakaantuu neljään pienalueeseen (Luonetjärvi, Kuikka, Tikkakosken keskusta ja Liinalampi). Jyväskylän kaupunginosajaotuksessa Tikkakoski muodostaa kaksi kaupunginosaa: 61. kaupunginosan (Tikka-Mannila) ja 62. kaupunginosan (Tikkakoski). Tikkakoski-Nyyrölän suuralueen, 61. ja 62. kaupunginosien ja Tikkakosken postinumeroalueen 41160 rajat poikkeavat huomattavasti toisistaan. Tikkakosken taajaman rajat esimerkiksi vuodelta 2009 löytyvät Lounaispaikka-palvelusta.
1960-luvulla suunniteltiin, että Tikkakoski lähiympäristöineen, Laukaan Vehniä ja Uuraisten kunta olisi yhdistetty Tikkakoski-nimiseksi uudeksi kunnaksi.
Tikkakosken taajaman väkiluku on 4 310 henkilöä (31.12.2011). Tikkakoski-Nyrölän suuralueen väkiluku on puolestaan 5 287 henkeä (31.12.2007), josta Tikkakosken keskustan pienalueella asuu 2 321 henkeä (31.12.2007).

Muuta

Tikkakoskella toimivia urheiluseuroja ovat muun muassa Tikkakosken Tikka ja Tikkakosken voimistelu- ja liikuntaseura TiVoLi, sekä salibandyyn ja lentopalloon erikoistunut Tikkakosken Pallo (TiPa). Paikkakunnalla järjestetään vuosittain elokuussa Tikkakosken Tohinat -yleisötapahtuma, jossa mm. valitaan vuoden tikkakoskelainen ja tikkakosketar. Vuoden 2011 Tohinoiden yhteydssä perustettiin myös kyläyhdistys Kehittyvä Tikkakoski ry.
Tikkakoskella on evankelisluterilaisen Jyväskylän seurakunnan kirkko, kappeli Sarpatin leirikeskuksessa ja Tikkakosken helluntaiseurakunnan temppeli.
TiVoLi-seura tarjoaa monipuolista liikuntaa kaiken ikäisille.
Kemmuru-bändistä tuttu Aksim on kotoisin Tikkakoskelta.
Agusan del Norte

Agusan del Norte on Filippiinien Caragan alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Cabadbaran. Provinssin naapureita ovat pohjoisessa Surigao del Norte, etelässä Agusan del Sur, lännessä Misamis Oriental ja idässä Surigao del Sur. Sen väkiluku vuoden 2015 väestönlaskennassa oli 691 566, ja sen pinta-ala on 2 676 neliökilometriä.
Torri del Benaco

Castello Scaligero

Vuonna 1383 Antonio della Scala rakennutti nykyisen linnan, Castello Scaligeron. Tätä edeltäneestä linnasta on kuitenkin vielä jäljellä 900-luvulla rakennettu läntinen torni. Vuonna 1760 osa linnan muureista purettiin, ja niiden tilalle perustettiin sitrusviljelmiä. Vuonna 1980 kunta otti huonoon kuntoon joutuneen linnan haltuunsa ja kunnosti sen. Nykyään linna toimii museona, Museo del Castello, jossa esitellään alueen historiaa.
Supernanny Suomi

Toinen tuotantokausi

Sarjan toinen tuotantokausi kuvataan syksyllä 2019.
Majakka-seurakunta

Majakka-seurakunta on kristilliseen uskontunnustukseen pohjautuva itsenäinen evankeelinen paikallisseurakunta. Se perustettiin 5. marraskuuta 1998. Majakka-seurakunta lukeutuu opillisesti ns. vapaisiin suuntiin. Seurakunta tekee yhteistyötä muiden seurakuntien kanssa ja on Espoon ekumeenisen toimikunnan jäsen. Seurakunnan pastoreina toimivat Antero Laukkanen ja Antti Ronkainen.

Sijainti

Seurakunta toimii Espoossa erityisesti Matinkylän-Soukan alueella. Seurakunnan yleisötilaisuudet ovat lauantai-iltaisin Soukan kappelissa, osoitteessa Soukankuja 3, 02360 Espoo.
Majakka-seurakunta suunnittelee toteuttavansa uuden toimintakeskuksen Matinkylän sisääntuloväylän tuntumaan osoitteeseen Matinkartanontie 13. Espoon Kaupunginhallituksen elinkeino- ja kilpailukykyjaosto päätti kokouksessaan 24.9.2012, että Espoon kaupunki vuokraa Suomen Majakka yhdistys ry:lle toimitilahanketta varten tarvittavan tontin

Toimintamuodot

Lauantai-iltaisin pidettävien Majakka-iltojen painopiste on opetuksessa, musiikissa ja rukouksessa. Muita toimintamuotoja ovat lapsi- ja nuorisotyö, pienryhmätoiminta, lähetystyön tukeminen erityisesti Aasiassa, ruokapalvelu sekä musiikkityö. Seurakunta tuottaa ja jakaa myös toimintaansa liittyviä video- ja äänitallenteita internet -sivujensa kautta.
Majakka-seurakunta on Suomen Evankeelisen Allianssin jäsen.