google/wiki40b huggingface dataset:
Napaluvunkorjaus

Napaluvunkorjaus on karttapohjoisen ja napapohjoisen välinen kulma.
Napaluvunkorjaus on positiivinen napapohjoisen ollessa karttapohjoisesta itään ja negatiivinen päinvastaisessa tapauksessa.
Geodesian termi meridiaanikonvergenssi merkitsee samaa kuin napaluvunkorjaus, mutta se on vastakkaismerkkinen.
Napaluvunkorjauksen suuruus riippuu käytetystä karttaprojektiosta ja pisteen leveys- ja pituusasteesta. Pienimittakaavaisilla yleiskartoilla se saattaa olla huomattavan suuri. Suomalaisilla maastokartoilla, joiden tasokoordinaattijärjestelmä on ETRS-TM35FIN ja karttaprojektio on poikittainen Mercator, napaluvunkorjaus on suurimmillaan noin seitsemän astetta.
Kun napaluvunkorjaus on nolla, niin napapohjoinen ja karttapohjoinen yhtyvät. Poikittaisella Mercator-projektiolla karttojen napaluvunkorjaus on nolla keskimeridiaanilla. Eräissä tilanteissa napaluvunkorjaus on kaikkialla nolla, kuten Mercatorin projektiossa.
HMS Morecambe Bay

NRP Pacheco Pereira

Portugali osti aluksen 9. toukokuuta 1961 ja liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Dom Francico de Almeida. John I. Thornycroft and Companyn huollettua aluksen se luovutettiin Portugalin laivastolle 3. elokuuta 1951. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin syyskuussa 1970.
Elli Malm

Elämä ja ura

Elli Malmin vanhemmat olivat työnjohtaja Petter Malm ja Maria Riipinen.
Maaningalla syntynyt Petter Malm oli saanut vieraskielisen nimensä palvellessaan Suomen Kaartissa. Hän kuului Mönkkösen talonpoikaissukuun. Maria Riipinen oli Rautalammelta. Malmin perhe muutti 1885 Jyväskylästä Helsinkiin. Elli Malm pääsi Kaarola Avellanin oppilaaksi vuonna 1898, ja sitä kautta Suomalaiseen Teatteriin, eli Suomen Kansallisteatterin edeltäjään. Kaarlo Bergbom mieltyi näyttävään Elli Malmiin, ja tämä sai näytelläkseen monentyyppisiä rooleja vaihtelevalla menestyksellä. Samoihin aikoihin teatteriin liittyi monia nuoria lahjakkaita näyttelijöitä, kuten Helmi Tähtinen, Elli Tompuri, Jussi Snellman ja Pekka Alpo. Malm siirtyi Suomalaiseen Maaseututeatteriin 1904 ja näytteli siellä vuosikymmenen loppuun.
Malmin rooleja olivat muun muassa nimiosat näytelmissä Lucretia Borgia ja Samarialaisnainen. Hän näytteli myös Roxanen osan näytelmässä Cyrano de Bergerac ja Violan osan komediassa Loppiaisaatto. Vuonna 1901 Suomalainen Teatteri esitti Aleksis Kiven tuotannosta kaksi vaille suurta huomiota jäänyttä teosta: Canzio ja Yö ja päivä. Edellisessä Malm näytteli Marcian roolin ja jälkimmäisessä Kertun roolin.
Malm oli erityisen hermoherkkä ja eläytyi rooleihinsa jopa niin paljon, että se vaaransi hänen terveytensä. Näytellessään kuningatarta Sofokleen Antigonessa hän kiihtyi siinä määrin, että hän pyörtyili. Kun sama toistui useana iltana, lääkärin oli pakko kieltää häneltä kyseisen roolin näytteleminen. Ammattitaidon lisääntyessä Malm alkoi hallita hermonsa.
Elli Malm avioitui oopperalaulaja Wäinö Solan kanssa vuonna 1906. Pariskunnalle syntyi kaksi poikaa ja kaksi tytärtä seitsemän vuoden aikana, ja seitsemän vuotta myöhemmin vielä tytär. Elli Malm valitsi perheenäidin työn ja jätti teatterin vuonna 1909. Lapsista Pentti Sola menestyi muusikkona.
Täpläsirppisiipi

Koko ja ulkonäkö

Laji on hyvin helposti tunnistettava, keskikokoinen ja hentorakenteinen perhonen, jota olemuksen perusteella voi luulla mittariperhoseksi.
Alkukesällä lentävän ensimmäisen sukupolven siipien pohjaväri on vaalean kellertävä. Loppukesällä lentävän toisen sukupolven yksilöt ovat pohjaväriltään usein ensimmäistä sukupolvea tummempia, jolloin niitä voi erehtyä pitämään ruskosirppisiipinä (Drepana curvatula). Etusiivet ovat leveät ja muodoltaan tunnusomaiset, sillä siiven kärki kaartuu sirppimäisesti ulospäin. Poikkiviirut ovat mustanharmaat ja aaltoilevat. Siiven takareunasta aivan siiven kärkeen ulottuu kuitenkin leveähkö, lähes suora ja väriltään punertavan ruskea juova. Lisäksi etusiivessä on laaja, mustanharmaa keskitäplä ja sen vieressä huomattavasti pienempi täplä. Takasiivet ovat etusiipiä vaaleammat ja poikkiviirut erottuvat niissä heikosti. Siipiväli on 30–39 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Täpläsirppisiipi on levinnyt laajalle, ja sitä tavataan Länsi-Euroopasta Itä-Siperiaan ulottuvalla alueella. Suomessa laji on erittäin yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta harvinaistuu pohjoista kohti ja puuttuu kokonaan Pohjois-Lapista. Perhoset lentävät kahtena, osittain päällekkäisenä sukupolvena toukokuun lopulta syyskuun alkuun. Toinen sukupolvi on ensimmäistä vähälukuisempi.

Elinympäristö ja elintavat

Täpläsirppisiipi viihtyy kosteissa lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät pääasiassa öisin ja tulevat valolle, mutta lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivälläkin. Pohjoisempana laji lentää myös pilvisinä päivinä. Aikuisten perhosten imukärsä on surkastunut eikä se nauti ravintoa. Kasvatuskokeiden perusteella aikuisen perhosen elinaika on vain neljä vuorokautta. Kotelo talvehtii.
Täpläsirppisiipi risteytyy vaivatta läheistä sukua olevan ruskosirppisiiven kanssa, mutta jälkeläiset ovat ilmeisesti lisääntymiskyvyttömiä.

Ravintokasvi

Toukat elävät koivuilla (Betula) sekä lepillä (Alnus).
Silmukointi

Silmukointi on eukaryoottisoluissa geenin transkription (DNA:sta esi-mRNA:ksi) ja translaation (mRNA:sta proteiiniksi) välissä tapahtuva prosessi. Silmukoinnissa geenistä poistetaan transkriptoidussa esi-mRNA:ssa olevat jaksot, jotka eivät vaikuta proteiinin sekvenssiin (intronit), jolloin jäljelle jäävät vain geenin koodaavat osat eli eksonit.

Silmukointi

Useimmat korkeimpien eukaryoottien geeneistä ovat DNA:ssa epäjatkuvina. Eksoneiden, joiden sekvenssi määrää proteiinien rakenteen, välissä on introneita, jotka poistetaan ennen proteiinisynteesiä. Proteiinisynteesi alkaa kuitenkin koko geenin – eksoneiden ja introneiden – transkriptiolla esi-mRNA:ksi.
Esi-mRNA:sta poistetaan tumassa intronit, jolloin syntyy valmiita mRNA-juosteita (lähetti-RNA:ta), jotka siirretään tumasta solulimaan proteiinisynteesiä varten.
Silmukointikohdan tunnistus perustuu introneiden päissä oleviin konservoituneisiin jaksoihin. RNA:n 5'-päässä ovat nukleotidit GU ja 3'-päässä AG. Silmukointireaktiossa esi-mRNA katkeaa ensin intronin 5'-päästä, kun intronissa oleva adeniinin -OH-ryhmä hyökkää intronin 5'-pään fosforisidokseen. Molekyyli muodostaa tällöin lasson (engl. lariat). Toisessa vaiheessa 5'-päässä ollut eksoni hyökkää 3'-pään eksonin fosfaattiryhmään.
Yleensä silmukointiin osallistuu spliseosomi, joka koostuu lyhyistä RNA-molekyyleistä ja proteiineista. Tietyt silmukoinnit tapahtuvat RNA:n itsensä katalysoimana eikä reaktio tällöin vaadi energiaa.

Vaihtoehtoinen silmukointi

Esi-mRNA:n silmukointi voi tapahtua vain yhdellä tavalla, mutta usein samasta geenistä voidaan silmukoinnin avulla luoda erilaisia mRNA-molekyylejä ja siten erilaisia proteiineja. Tämä mahdollistaa eliöiden kasvavan monimutkaisuuden ja nopeamman evoluution. Vaikka silmukoinnin lopputuotteet voivat olla erilaisia, eksonit ovat niissä aina samassa järjestyksessä kuin esi-mRNA:ssa.
Vaihtoehtoisen silmukoinnin säätelyjärjestelmää ei tunneta hyvin.
Kepler-22b

Löytäminen

Kepler-avaruusteleskooppi löysii Kepler-22b:n havaitsemalla sen ylikulkuja emotähtensä yli. Planeetan olemassaolon varmistamiseksi ylikulkuja on havaittava ainakin kolme, joista ensimmäinen havaittiin toukokuussa 2009 ja viimeinen loppuvuodesta 2010. Sen löytämisestä tiedoitettiin 5. joulukuuta 2011. Planeetan löytänyttä NASAn työryhmää johti William Borucki.
Muita planeettoja kiertämästä samaa tähteä ei ole löydetty.

Elämän mahdollisuus

On arvioitu, että planeetalla saattaisi olla elämälle suotuisat olosuhteet. Kovin tarkkaa tietoa tästä ei kuitenkaan ole, sillä ei ole esimerkiksi varmaa, onko planeetta kivinen vai kaasujättiläinen. Planeetan maankaltaisuusindeksiksi (Earth Similarity Index) on laskettu 0,75, mikä tekee siitä yhden Maata eniten ominaisuuksiltaan muistuttavista eksoplaneetoista.
Mikäli planeetalla ei ole kaasukehää, sen pintalämpötila lienee noin 250 K (–23 °C). Muussa tapauksessa lämpötila voi olla useita kymmeniä asteita korkeampi.
Taimyra

Taimyra (ven. Таймы́ра) on Karanmereen laskeva joki Krasnojarskin aluepiirin Taimyrin piirissä Venäjällä. Sen pituus on 840 kilometriä (toisten tietojen mukaan 638 kilometriä), valuma-alueen laajuus 124 000 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 1220 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Byrrangavuorilta, virtaa Taimyrjärven läpi ja laskee Karanmeren Taimyrinlahteen. Se jäätyy syys-lokakuun vaihteessa ja vapautuu jäistä touko-kesäkuussa. Virtaus vaihtelee voimakkaasti ja on pienimmillään talvella. Taimyralla harjoitetaan baikalinsiian, planktonsiian ja nelman kalastusta.
Paul Verhoeven

Elämä ja ura

Paul Verhoeven syntyi Amsterdamissa 18. heinäkuuta 1938. Lapsuutensa hän eli toisen maailmansodan vuosina. Lukion jälkeen Verhoeven opiskeli Leidenin yliopistossa matematiikkaa ja fysiikkaa, joista hän luki tohtoriksi.
Verhoeven kiinnostui elokuvanteosta opiskeluaikoinaan ja osallistui lyhytelokuvien tekemiseen ensi kerran vuonna 1964. Hän suoritti asepalveluksensa laivastossa ja ohjasi laivaston elokuvayksikössä 23-minuuttisen palkitun dokumenttielokuvan laivastojoukoista. Päästyään siviiliin Verhoeven ryhtyi päätoimiseksi elokuvaohjaajaksi. Hän ohjasi Hollannin televisioon 12-osaisen sarjan Floris, joka oli keskiaikaan sijoittunut seikkailusarja. Sarjasta tuli hyvin suosittu, ja se teki Verhoevenista tunnetun ohjaajan Hollannissa.
Verhoeven ohjasi Hollannissa vuosina 1971–1985 useita menestyselokuvia, joiden pääosassa oli, kuten Floriksessakin, usein Rutger Hauer. Elokuva Gestapon vihollinen numero 1 (1977) voitti Golden Globe -palkinnon.
Verhoeven lähti Steven Spielbergin pyynnöstä Hollywoodiin 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän ohjasi Amerikan-läpimurtoelokuvansa RoboCop (1987) sekä menestyselokuvat Total Recall – Unohda tai kuole (1990) ja Basic Instinct – vaiston varassa (1992). Niiden jälkeen hän ohjasi elokuvat Showgirls (1995), Starship Troopers – universumin sotilaat (1997), Hollow Man – mies ilman varjoa (2000) sekä Black Book (2006), joka kuvattiin suurimmaksi osaksi Alankomaissa. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Verhoeven toi vuonna 2016 ensi-iltaan ranskankielisen jännityselokuvan Elle, jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert.
Verhoeven on kuulunut 1980-luvulta lähtien Jeesus-seminaari-asiantuntijaryhmään, joka keskustelee ja tekee äänestysten kautta linjauksia historiallisesta Jeesuksesta. Verhoeven on kirjoittanut Jeesuksesta kirjan Jeesus Nasaretilainen (2008), ja hän on suunnitellut jo kauan tekevänsä Jeesuksen elämästä joskus elokuvan.
Pekka Karjalainen

Pekka Karjalainen (s. 1961) on suomalainen elokuvaohjaaja ja äänisuunnittelija.
Karjalainen on saanut parhaan äänisuunnittelun Jussin kahdesti, vuonna 1999 Tulennielijästä yhdessä Kauko Lindforsin kanssa sekä vuonna 2002 Joesta.
Lyijynokka

Levinneisyys

Lyijynokkaa tavataan Norsunluurannikolta Itä-Afrikan länsiosiin ja Eteläisen Afrikan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harvey Stephens

Harvey Stephens (s. 12. marraskuuta 1970) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Ennustus Damien Thornin roolissa.
Marjo Krishi

Marjo Anita Krishi (1967) on suomalainen kehonrakentaja ja fitness-ammattilainen.

Ura

Marjo Krishi aloitti kehonrakennuksen teini-ikäisenä. Hän voitti kehonrakennuksen naisten raskaan sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1995. Sittemmin Krishi suuntautui fitness-urheiluun. Hän kahmi useita fitnessin Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuksia. Lisäksi hän on lajin moninkertainen MM- ja EM-finalisti. Kilpauransa Krishi lopetti vuonna 2006. Vuosina 1993–1994 hän esiintyi MTV3-kanavan televisiosarjassa Gladiaattorit nimellä "Salama".
Krishi on toiminut kuntosaliyrittäjänä Keravalla vuodesta 2004.
Mauno Jokipii

Mauno Olavi Jokipii (21. elokuuta 1924 Helsinki – 2. tammikuuta 2007 Jyväskylä) oli suomalainen historiantutkija, Jyväskylän yliopiston historian professori ja  saman yliopiston historian laitoksen perustaja. Jokipii oli kansainvälisesti tunnettu toisen maailmansodan tutkija ja tuottelias tutkija ja kirjoittaja, jonka johdolla Jyväskylän yliopistossa kehitettiin etenkin paikallishistorian tutkimusta. Toisen maailmansodan ja 1900-luvun Suomen ohella Jokipii tutki myös 1600-luvun Suomea ja Suomen varhaisinta keskiaikaa.
Mauno Jokipiin vanhemmat olivat teologian tohtori Aapeli Erhard Jokipii ja Frida Josefina Winter. Hän pääsi ylioppilaaksi 1943 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1948, maisteriksi 1950, lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1957. 
Jokipiin vuonna 1968 julkaisema teos Panttipataljoona oli pitkään arvovaltaisin kuvaus suomalaisen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonan vaiheista. Vuonna 2019 ilmeni, että Jokipii oli teoksessa peitellyt ja vääristellyt mahdollisiin sotarikoksiin viittaavia tietoja muun muassa muuntelemalla alkuperäislähteistä tekemiään suoria lainauksia. Dosentti André Swanströmin mukaan "Jokipii näyttää myyneen rehellisyytensä ja tutkijan etiikkansa SS-miesten ja erityisesti Kalervo Kurkialan maineen varjelemisen hyväksi".
Årdalstangen

Årdalsstangen on Sognin ja Fjordanen läänissä sijaitsevan Årdalin kunnan hallinnollinen keskus. Se on Øvre Årdalin ohella toinen kunnan pääasiallisista asutuskeskuksista. Taajaman pinta-ala on 1,13 km² ja asukasluku 1373 (2018). Asukastiheys on 1 215 asukasta/km².

Kylä sijaitsee Sognevuonosta haaroittuvan Årdalinvuonon päässä. Se sijaitsee Årdalin entisestä hallinnollisesta keskuksesta Indre Offerdalista noin 15 kilometriä koilliseen ja Seimsdalenin laaksosta neljä kilometriä itään. Årdalinjärvi sijaitsee taajaman pohjoisosassa, ja sen vastarannalla sijaitsee Øvre Årdal. Kylän läpi virtaa Hæreidselvijoki.
Kylä on alumiiniteollisuuden kuljetukselle tärkeä risteyskohta. Norsk Hydron hiilielektroditehdas, laboratorio, hallinnollinen keskus ja satama sijaitsevat Årdalstangenissa. Kylässä on myös hotelli, turistikohteita ja kirkko.
Johannes Eriksson

Johannes Eriksson (29. lokakuuta 1869 Finström Ahvenanmaa – 21. heinäkuuta 1939) oli ahvenanmaalainen poliitikko, joka ajoi vuosina 1918–1920 hyvin voimakkaasti Ahvenanmaan liittämistä Ruotsiin separatistisessa Ålandsrörelsen-liikkeessä. Hän oli Ahvenanmaan maapäivien ensimmäinen varapuheenjohtaja 1922–1938.
Albert Einsteinin rauhanpalkinto

Albert Einsteinin rauhanpalkinto ol vuosittain myönnettävä palkinto, jota jakoi chicagolainen Albert Einstein Peace Prize Foundation vuosina 1980–1992. Palkinnon arvo oli 50 000 Yhdysvaltain dollaria.
Omaninlahti

Omaninlahti (arab. خليج عمان‎; khalīj ʿumān, pers. ‏ دریای عمان‎;daryā-ye ʿomān) on oikeastaan Intian valtameren sivumeri tai salmi, joka yhdistää Arabianmeren Hormuzinsalmen kautta Persianlahdelle.
Omaninlahden pohjoisranta kuuluu Iranille ja Pakistanille, lounaisrannalla ovat Arabiemiirikunnat ja Oman. Noin 560 kilometriä pitkä Omaninlahti on itäpäästään noin 320 kilometriä leveä. Omaninlahden luoteisrajalla, ennen Persianlahden suun Hormuzinsalmen kapeinta osaa, meriväylä on kavennut jo noin 85 kilometrin levyiseksi.
Merialueella kalastetaan jonkin verran, mutta strategisesti keskeistä on Omaninlahden tarjoama meritie Persianlahden öljyntuotantoalueelle. Maailman tärkeimmillä öljyntuoja- ja viejämailla on siksi suuri kiinnostus alueen turvallisuudesta.
Walter Sickert

Walter Richard Sickert (31. toukokuuta 1860 München, Saksa – 22. tammikuuta 1942 Bath, Englanti) oli saksalais-tanskalaissyntyinen brittiläinen taidemaalari. Sickert oli kosmopoliitti ja eksentrikko, joka suosi impressionismia edustaneissa maalauksissaan urbaaneja maisemia ja tavallisia ihmisiä.

Elämä

Walter Sickert syntyi Münchenissä, ja hänen isänsä oli tanskalaissyntyinen saksalainen piirtäjä Oswald Adalbert Sickert. Walter Sickert työskenteli useita vuosia näyttelijänä, mutta vuonna 1881 hän opiskeli Slade School of Fine Artissa.
Sickertiin vaikuttivat erityisesti  James McNeill Whistler, jonka apulaisena hän aloitti vuonna 1881, ja Edgar Degas, jonka hän tapasi seuraavana vuonna Pariisissa. Sickertin tyypillisimpiä aiheita olivat lontoolaisten teatterisalien sisätilat. Niistä ensimmäiset ilmestyivät vuonna 1888 New English Art Clubilla.
Sickert eli 1890-luvulla muotokuvamaalarina. Lontoosta hän muutti vuonna 1898 manner-Eurooppaan ja asui sekä Ranskan Dieppessä että Venetsiassa. Hän maalasi tuona aikana usein maisemia.
Sickert palasi vuonna 1905 Lontooseen, missä hän yhdessä Augustus Johnin ja Lucien Pissarron kanssa pyrki tuomaan brittiläiseen maalaustaiteeseen uusia ideoita. Sickert kohosi vuoteen 1911 mennessä niin sanotun Camden Town -ryhmän johtohahmoiksi. Ryhmän jäsenet pyrkivät esittämään epäromantisoituja kaupunkikohtauksia. Ryhmä järjesti myös näyttelyitä, joissa oli esillä ranskalaisen ja britiläisen impressionistisia ja postimpressionistisia teoksia.
Sickert eli useissa eri paikoissa 1920-luvun puolivälin jälkeen, ja hän käytti myöhäisvaiheen teoksissaan usein valokuvia teoksiensa pohjana. Hän kirjoitti myös aikakauslehtiin joitakin taidekritiikkejä.

Spekulaatiot Sickertin yhteydestä Viiltäjä-Jackiin

Sickertin nimi yhdistettiin 1970-luvulla Viiltäjä-Jackiin, vuonna 1888 Lontoossa riehuneeseen kuuluisaan tunnistamattomaan sarjamurhaajaan, Stephen Knightin kehittämän ”kuninkaallisen salaliittoteorian” kautta. 1990-luvulla Jean Overton Fuller kirjoitti teoksen Sickert and the Ripper Crimes, jossa hän yhdistää Sickertin Viiltäjä-Jack-murhiin. Myös Patricia Cornwell esittää kirjassaan Murhamiehen muotokuva: Viiltäjä-Jack - Tapaus selvitetty teorian, jonka mukaan Sickert oli Viiltäjä-Jack.
SIPS

SIPS (Side Impact Protection System) on Volvon kehittämä henkilöautojen sivutörmäyssuojausjärjestelmä. Se otettiin ensimmäistä kertaa käyttöön vuonna 1991 700-, 850- ja 900-mallisarjoissa. Nykyisin SIPS-järjestelmä on kaikissa Volvo-henkilöautomalleissa.
SIPS-järjestelmällä varustetuissa autoissa etuistuimet on sijoitettu teräskiskoille. Sivutörmäyksessä istuimet pääsevät ”liukumaan” pois törmäyksen tieltä kokoonpainuvan keskikonsolin ansiosta. Auton kylkiin ja pilareihin on sijoitettu rakenteita, jotka on suunniteltu ohjaamaan törmäysenergia pois matkustamosta.
Ensimmäiset istuimiin sijoitetut SIPS-sivuturvatyynyt esiteltiin vuonna 1994 Volvo 850:ssä. Vakiovarusteeksi ne tulivat seuraavana vuonna. Sivuturvaverhot otettiin käyttöön vuonna 1998 markkinoille tulleessa Volvo S80:ssä. Nykyään nämä turvalaitteet ovat jo lähes jokaisessa henkilöautomallissa.
Avions Max Holste

Avions Max Holste oli ranskalainen lentokonetehdas, jonka Max Holste perusti vuonna 1933(?).

Historia

Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö keskittyi 2-paikkaisiin koulukoneisiin, joista ensimmäinen oli Max Holste MH.52. Sen ensilento tapahtui vuonna 1945. Ranskan armeijalle tästä kehitettiin suurempi Max Holste MH.1521 Broussard-versio. Yhtiö valmisti näitä 370 kappaletta.
Holste kehitti 17-paikkaisen Max Holste MH.250 Super Broussard, jota Ranskan valtio osti nimellä Aérospatiale N 262 ja myös Nord Aviation-yhtiön tuotteena.
Yritys ajautui talousvaikeuksiin 1950-luvun lopussa ja 16.2.1960 yhdysvaltalainen Cessna Aircraft Company osti 49% yhtiön osakkeista ja antoi uuden nimen yhtiölle: Société Nouvelle Max Holste. Yhtiön nimi muutettiin - jahka Cessna oli rahastanut MH.260-tuotteen myymällä sen oikeudet Nord Aviationille - muotoon Reims Aviation, jonka ainoa tehtävä oli myydä Ranskassa lisenssivalmistettuja Cessna-lentokoneita.
Jenny Spennert

Jenny Juliana Spennert, 9. tammikuuta 1879 Helsinki – 26. heinäkuuta 1950 oli suomalainen oopperalaulaja. Hän aloitti varieteelaulajana ja teki sittemmin kansainvälisen uran oopperalaulajana.
Jenny Spennert syntyi porvarisperheeseen. Hän sai jo nuorena opetusta pianonsoitossa, tanssissa ja laulussa. Laulunopettajana Jennyllä oli Abraham Ojanperä ja tanssinopettajana Elisabet Littson. Jenny kiinnitettiin 17-vuotiaana esiintyjäksi Svenska Teaterniin, jossa hän jatkoi avioitumiseensa vuoteen 1898 asti. Avioliitto liikemies William Göhlen kanssa päättyi eroon vuonna 1903. Ainoa lapsi kuoli jo sylivauvana.
Avioeronsa jälkeen Spennert debytoi varieteelaulajana Helsingin Seurahuoneella 2.5.1903. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia varietee-esiintyjiä. Spennert menestyi ja esiintyi seuraavien parin vuoden aikana eri puolilla Eurooppaa. Spennert opiskeli lauluaan ja kehitti ääntään edelleen. Muutaman vuoden sisällä hän siirtyikin menestyksekkäästi oopperalavoille. Vuosina 1913 - 1914 Spennert levytti joukon suomen- ja ruotsinkielisiä sävellyksiä Gramophone- ja levymerkeille.
Aktiivinen esiintymisura päättyi 1910-luvulla. Spennert yritti paluuta esiintymislavoille vuosina 1918 ja 1925, mutta vastaanotto oli nihkeää. Julkaistuaan vuonna 1945 elämäkertansa, jonka käsikirjoitti teatterikriitikko Raoul af Hällström, Spennert järjesti vielä muutamia konsertteja vuosina 1947 ja 1949.
Alain Lemieux

Ura

St. Louis Blues varasi Lemieuxin viidennellä kierroksella vuonna 1980. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1981–82. Kaudella 1984–85 Lemieux siirtyi Bluesista Quebec Nordiquesiin. Tuo kyseinen kausi oli Lemieuxin NHL-uran pisin hänen pelatessa 49 ottelua, joissa kertyi tehot 15+13=28.
Kaudella 1986–87 Lemieux pelasi sveitsiläisessä EHC Oltenissa kolme ottelua, mutta myös yhden ottelun Pittsburgh Penguinsissa, jossa pelasi samaan aikaan myös hänen veljensä. 191 AHL-ottelua pelannut Alain Lemieux siirtyi IHL:stä jääkiekon SM-liigan Oulun Kärppiin kaudella 1988–89. 16 ottelussa tuli tehot 3+10=13. Loppukauden hän kuitenkin pelasi saman liigan SaiPassa, jossa viidessä ottelussa Lemieux teki tehot 1+4=5. Lemieuxin kausi päättyi kuitenkin loukkaantumiseen.
Lemieux lopetti uransa IHL:n Milwaukee Admiralsissa keväällä 1991.

Muuta

Lemiuex'n pikkuveli on entinen jääkiekkoilija ja Pittsburgh Penguins -legenda Mario Lemieux.
National Rifle Association

Poliittisen toiminnan komitea

NRA:n poliittisessa toiminnassa merkittävä taho on NRA Political Victory Fund (NRA-PVF). Se luokittelee poliittisia päättäjiä ja ehdokkaita sen mukaan, mitä he ovat äänestäneet virassa ollessaan, lausuneet julkisesti ja vastanneet NRA:n lähettämään kyselylomakkeeseen. NRA-PVF arvioi ehdokkaat heidän koko äänestyshistoriansa mukaan, ja antaa arvosanat, joista A on korkein ja F on matalin. A-luokitus tarkoittaa sitä, että luokituksen saanut poliitikko kannattaa NRA:n mukaan Yhdysvaltain perustuslain toista lisäystä, joka antaa ihmisille oikeuden kantaa asetta, ja metsästystä.
NRA kannattaa poliittisia ehdokkaita heidän luokituksensa mukaan. Vuoden 2008 vaaleissa NRA laittoi miljoonia dollareita tukemiensa ehdokkaiden vaalikampanjoihin, kampanjakuluihin ja ruohonjuuritason ohjelmiin.
Kjeld Abell

Kjeld Abell (25. elokuuta 1901 Ribe, Tanska – 5. maaliskuuta 1961 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen lavastaja ja kirjailija, koulutukseltaan valtiotieteen kandidaatti.
Hänen ensimmäinen merkittävä teoksen oli näytelmä Kadonnut sävel (Melodien, den blev vaek, 1935), jossa yhdistyvät näytelmän ja revyyn lajityypit. Näytelmien lisäksi hän kirjoitti kuunnelmia, elokuvakäsikirjoituksia, matkakirjoja ja esseitä.
Abell oli Tanskan akatemian jäsen vuodesta 1960. Abellin mukaan on nimetty Kjeld Abell -palkinto, jonka Tanskan akatemia myöntää joka toinen tai kolmas vuosi Tanskan elokuvan tai teatterin piirissä merkittävästä työstä.
Tikanheitto

Darts

Englantilaisesta tikanheitosta eli dartsista on oma artikkelinsa.
RCTV

RCTV (Radio Caracas Televisión) on venezuelalainen televisiokanava, joka perustettiin 15. marraskuuta 1953. RCTV lopetettiin 27. toukokuuta 2007 maanpäällisenä verkkona. RCTV käynnistettiin uudelleen 16. heinäkuuta 2007 kaapeliverkkona. Se lopetettiin jälleen 24. tammikuuta 2010.