google/wiki40b huggingface dataset:
Tulikivi

Historia

Yrityksen toiminta on saanut alkunsa vuonna 1893 perustetusta Finska Täljstens AB -yhtiöstä (Suomen Vuolukivi Oy). Sen perustajiin kuuluivat  geologi Benjamin Frosterus, tiilitehtailija Paul Chmelevsky, ylijohtaja Axel Tigerstedt, arkkitehti Hugo Lindberg, yli-insinööri Knut Selin, insinööri Axel von Knorring, yli-insinööri  Theodor Tallqvist, pankinjohtaja Leon von Pfaler ja kreivi Carl Mannerheim. Seuraavien vuosikymmenten jugendtyyli käytti paljon vuolukiviä. Vientitoiminta loppui kuitenkin Venäjän vallankumoukseen vuonna 1917. Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana puulämmitteisten hellojen ja uunien suosio laski ja vuolukiven kaivostoiminta tyrehtyi.
Yrityksen uusi toimintavaihe seurasi omistuksen vaihdon jälkeen. Vuonna 1979 Reijo Vauhkonen osti Suomen Vuolukivi Oy:n. Yhtiön nimi vaihdetiin seuraavana vuonna Tulikivi Oy:ksi, ja vuolukiven tuotanto käynnistettiin uudelleen. Vuonna 1988 yritys listautui Helsingin pörssin OTC-listalle. Talouden vahvistuttua perusti vientimalliston. Vuonna 1994 Tulikivi Oy nousi pörssin päälistalle ja yhtiö sai ISO 9001 -laatusertifikaatin tuotantoprosesseilleen. Toimintaa laajennettiin tytäryrityksien ja yrityskauppojen avulla. Vuonna 2003 Yhtiö avasi yhteistyökumppaniensa kanssa kivialan osaamiskeskittymän Suomen Kivikeskuksen Juuassa. Juuasta löytyi uusi vuolukiviesiintymä.
Vuonna 2005 Venäjälle perustettiin oma myyntitytäryhtiö. Vuonna 2006 yritys osti Kermansavi Oy:n ja otti Juuan uuden tuotantolaitoksen käyttöön. Vuosina 2007–2009 yritys kehitti tulisijojaan puhtaammin palaviksi ja vähemmän pienhiukkasia tuottaviksi. Tulisijojen ympäristövaikutuksia kehitettiin myös hiilijalanjäljen laskemisella. Vuonna 2011 Tulikivi luopui rakennuskivien tuottamisesta ja viisi vuotta aiemmin hankitun Kermansaven mukana seuranneesta käyttöastioiden valmistuksesta.
Juhani Linnovaara

Pertti Ensio Juhani Linnovaara (s. 7. tammikuuta 1934 Hämeenlinna) on suomalainen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan muun muassa surrealistisista töistään, joissa on usein myös huumoria. Linnovaara on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia nykymaalareita.
Linnovaaran ura alkoi 1950-luvulla realistisilla, melkein fotorealistisilla asetelma- ja maisemamaalauksilla. 1970-luvun alussa hän teki sarjan ”historiallisia muotokuvia” joiden tyyli ja värimaailma olivat menneiltä aikakausilta, mutta hahmoina esiintyi sympaattisia sammakkomaisia sarjakuvasankareihin rinnastuvia olioita. Ensimmäinen yksityisnäyttely hänellä oli Porvoossa 1953. Pariisin nuorten biennaalin pääpalkinnon hän sai 1969 ja edusti Suomea Venetsian biennaalissa 1970.
Linnovaara on suunnitellut koruja Lapponia Jewelryllel ja tehnyt maalausten lisäksi veistoksia. Veistos Kävelyllä herätti huomiota Venetsian biennaalissa 1970.
Linnovaaralle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1971 ja professorin arvonimi 1994. Lisäksi hän oli Helsingin juhlaviikkojen Vuoden taiteilija 1978.
Tukivoima

Tukivoima on voima, jolla kuvataan kiinteiden kappaleiden välistä mekaanista vuorovaikutusta. Tukivoima on suuntautunut kohtisuorasti kontaktipinnan suhteen ja se estää kappaleita työntymästä toistensa sisään. Esimerkiksi pöydällä olevaan kirjaan vaikuttaa pöydän tukivoima, joka kumoaa painovoiman vaikutuksen, eikä kirja putoa.
Samuli Häkkinen

Samuli (Samuel) Häkkinen (28. elokuuta 1857 Saarijärvi – 6. toukokuuta 1918 Viipuri) oli kansakoulunopettaja ja yksi Suomen ensimmäisen eduskunnan jäsenistä. Häkkinen toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908 sekä 1914–1918. Hänet valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä.
Samuli Häkkisen vanhemmat olivat talollinen Adam Häkkinen ja Maria Stina Iisakintytär. Häkkinen valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1883. Opettajana hän toimi Paavolassa 1883–1885, Karttulassa 1885–1889, Rautavaaralla 1889–1890 ja Viitasaarella 1890–1918. Viitasaarella Häkkisellä oli myös torppa ja hän kuului jäsenenä Torppareiden keskustoimikuntaan.
Häkkinen vangittiin poliittisista syistä vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana ja teloitettiin ampumalla Viipurin vankileirissä toukokuussa 1918.
Samuli Häkkinen oli naimisissa Olivia Eufrosyne Englundin kanssa vuodesta 1890. Heidän tyttärensä Sally Siviä Eufrosyne Häkkinen (1898–1988) oli naimisissa vuodesta 1941 kirjailija Unto Karrin kanssa.
Vilnan rautatieasema

Historiaa

Rautatien saapuminen ja aseman rakentaminen Vilnaan oli seurausta Venäjän tsaarihallinnon vuoden 1851 helmikuussa tekemästä päätöksestä Pietarin-Varsova rautatien rakentamiseksi. Latviasta Kaliningradin alueelle ulottuvan Daugavpils- Vilna - Kaunas- Virbalis -linjan rakentaminen käynnistyi vuonna 1858. Aluksi rakennettiin runsaan 19 kilometrin radanpätkä Vilnan lähelle. Kesän 1860 loppuun mennessä oli rataosuus Daugavpilsistä Vilnaan valmis. Ensimmäinen juna saapui Vilnaan tätä rataa pitkin syyskuun 16 päivänä 1860 (juliaanisen kalenterin mukaan syyskuun 4 päivä). 
Vilnan rautatieaseman yhteydessä toimii vuonna 1966 perustettu Liettuan rautatiemuseo.

Liityntäliikenne

Rautatieasemalta liikennöi paikallisjuna Vilnan lentoasemalle, jota kautta pääsee maailmalle. Kansallisia ja kansainvälisiä linja-autoreittejä löytää puolestaan Vilnan linja-autoasemalta, joka löytyy 150 metriä rautatieasemalta länteen, eli asemarakennuksen edessä olevan aukion länsilaidalta. Täältä pääsee pikavuoron busseilla esimerkiksi Latvian Riikaan ja Viron Tallinnaan ennen kuin Rail Baltica-hankkeen myötä raideliike Baltian muihin pääkaupunkeihin sujuvoituu.
Mikäli ei halua kävellä, paikallisliikenteen bussilla 26 tai johdinbusseilla 1, 2, 5 tai 7 pääsee Vilnan keskustaan.
Tony Oursler

Yhteistyö

Tony Oursler on työskennellyt ammattinäyttelijä Tracy Leiboldin kanssa. Leibold näyttäytyy usein Ourslerin alter egona, jonka kasvot tuntuvat muuttautuvan hetkessä kaunottaresta hirviöksi. 
Oursler kuuluu taiteilijaryhmään nimeltä "Poetics", jossa ovat mukana jo opiskelija-ajoista tutut taiteilijat Mike Kelley ja John Miller.
Oursler on myös tehnyt yhteistyötä muusikko David Bowien kanssa Bowien 50-vuotisjuhlakonsertissa 1997. Hän on myös ohjannut Bowien uuden lähes 10 vuoden hiljaiselon jälkeen julkaiseman singlen ”Where Are We Now?” tammikuussa 2013.

Oursler ja Suomi

Tony Ourslerin tuotantoa tunnetaan Suomessa kohtuullisesti. Hän oli mukana Nykytaiteen museon ARS 95 näyttelyssä Ateneumissa (1995), josta ostetut kaksi teosta kuuluvat nykyisin Kiasman kokoelmiin.
Helsingin kaupungin taidemuseossa oli 2005 esillä laaja retrospektio vuosilta 1980-2005 Ourslerin tuotannosta.
Suomessa Oursleria edustaa Galleria Forsblom, jossa on ollut useasti esillä Ourslerin teoksia.
Arvi E. Heiskanen

Virkaura

Arvi E. Heiskanen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Koelyseosta vuonna 1926 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1934. SDP:n toiminnassa hän oli mukana vuodesta 1927 ja työskenteli opiskeluaikanaan myös Suomen Sosialidemokraatti -lehden toimittajana. Vuonna 1935 Heiskanen aloitti uransa sosiaalihuollon parissa Helsingin maalaiskunnan huoltosihteerinä. Myöhemmin hän toimi kymmenen vuotta Helsingin kaupungin lastenvalvojana ja vuosina 1949–1969 Helsingin lastensuojeluviraston johtajana.
Kesäkuussa 1962 Heiskanen valittiin Espoon ensimmäiseksi kunnanjohtajaksi. Virka oli tullut maalaiskuntiin uuden kunnallislain myötä vuonna 1948, mutta Espoossa se täytettiin ensimmäistä kertaa vasta 1960-luvun alussa. Heiskanen ei kuitenkaan hoitanut tehtävää kuin kahdeksan kuukauden ajan, vaan erosi kyllästyttyään ”ailahteleviin kunnallispamppuihin”.
Heiskanen toimi myös Lastensuojelun Keskusliiton varapuheenjohtajana 1948–1959 sekä puheenjohtajana 1959–1977. Hän sai sosiaalineuvoksen arvonimen vuonna 1970.

Asevelitoiminta

Heiskanen oli sotavuosina yksi Suomen Aseveljien Liiton johtohahmoista. Järjestön lakkauttamisen jälkeen hän oli vuonna 1944 perustamassa Kaatuneiden Muistosäätiötä yhdessä Nils Osaran, Väinö Leskisen, L. Arvi P. Poijärven, Veikko Lopen ja Penna Tervon kanssa. Säätiön hallitukseen hän kuului vuosina 1944–1945 sekä vielä uudelleen 1974–1992.

Urheiluvaikuttaja

Työväen Urheiluliiton toiminnassa Heiskanen oli mukana 1920-luvulta alkaen. Hän pelasi myös pesäpalloa Helsingin Kullervon joukkueessa, jossa voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1930 ja 1933. TUL:n liittotoimikuntaan Heiskanen valittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1934 ja kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin järjestön varapuheenjohtajaksi. Palattuaan sodasta syksyllä 1944, Heiskanen toimi TUL:n puheenjohtajana toukokuuhun 1945 saakka, kun Urho Rinne oli joutunut jättämään tehtävän vakavan sairauden johdosta.
Varapuheenjohtajuutensa jälkeen Heiskanen jatkoi edelleen liittoneuvostossa ja myöhemmin 1950-luvulla hän oli mukana TUL:n ja Suomen Palloliiton yhteistoimintaa valmistelleessa toimikunnassa. Vuosina 1959–1960 Heiskanen toimi TUL:sta eronneiden sosialidemokraattisten seurojen perustaman Työväen Urheiluseurojen Keskusliiton ensimmäisenä puheenjohtajana. 1950–1960-luvuilla hän oli myös Suomen Olympiakomitean jäsen. Huhtikuussa 1952 Heiskanen valittiin Helsingin olympialaisten järjestelytoimikuntaan eronneen Yrjö Enteen tilalle. Lisäksi hän oli yksi Urheiluopistosäätiön perustajista ja kuului sen valtuuskuntaan kuolemaansa saakka.
Sofía Silva

Sofía Silva Inserri (1929 – 22. huhtikuuta 2011) oli venezuelalainen missi. Hänestä tuli vuonna 1952 ensimmäinen Miss Venezuela, ja hänestä tuli myös ensimmäinen Miss Universum -kilpailuun osallistunut venezuelalainen. Hän oli 1,63-metrinen. Silva oli syntyjään Bolívarin osavaltiosta, ja hän kuoli Kolumbian pääkaupungissa Bogotássa.
Barbara Lah

Barbara Lah (s. 24. maaliskuuta 1972 Gorizia) on eläkkeelle jäänyt italialainen kolmiloikkaaja, jonka uran paras hyppy oli 14.38 metriä pitkä. Hän hyppäsi sen MM-kilpailuissa 2003 Pariisissa. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on 6.12 metriä.

Saavutukset

Hänen paras saavutuksensa MM-tasolla oli, kun hän oli vuoden 2003 MM-kisoissa 6. omalla henkilökohtaisella ennätyksellään. Sisähallimaailmanmestaruuskilpailuiden paras tulos hänellä on 13. Hän saavutti sen vuonna 1995.
Global War on Terrorism Expeditionary Medal

Global War on Terrorism Expeditionary Medal (GWOTEM, suom. Maailmanlaajuisen terrorismin vastaisen sodan mitali) on Yhdysvaltain asevoimien kunniamitali, joka perustettiin maaliskuussa 2003 presidentti George W. Bushin asetuksella. Mitalilla palkitaan terrorismin vastaisessa sodassa 11. syyskuuta 2001 jälkeen kunnostautuneet.
Mitalin saadakseen sotilaan täytyy palvelle vähintään 30 päivää yhtäjaksoisesti tai muutoin 60 päivää taistelutehtävissä Yhdysvaltain ulkopuolella terrorismin vastaisessa taistelussa. Taisteluissa kuolleille tai haavoittuneille aikavaatimus ei päde.
Nykyisin mitaliin oikeutettuja palveluspaikkoja ovat: Algeria, Bahrain, Bulgaria (Bourgas), Tšad, Kolumbia, Kreeta, Kypros, Diego Garcia, Djibouti, Egypti, Eritrea, Etiopia, Georgia, Guantanamo Bay Kuubassa, Unkari, Iran, Israel, Jordania, Kazakstan, Kenia, Kosovo (vain tietyt operaatiot, jotka eivät oikeuta Kosovon kampanjamitaliin), Kuwait, Kirgisia, Libanon, Mali, Mauritania, Niger, Oman, Pakistan, Filippiinit, Qatar, Romania (Constanţa), Saudi-Arabia, Somalia, Syria, Tadžikistan, Turkki, Turkmenistan, Arabiemiraatit, Uzbekistan, Jemen, Arabianmeri 10° pohjoisella pallonpuoliskolla pohjoispuolella ja 68° länsipuolella, Bab-el-Mandeb, Adeninlahti, Aqabanlahti, Omaninlahti, Suezinlahti, Persianlahti, Punainenmeri, Hormuzinsalmi ja Suezin kanava.
Ensimmäiset operaatiot joista mitali myönnettiin olivat Operaatio Enduring Freedom ja operaatio Iraqi Freedom. Heinäkuun 2005 jälkeen Irakista tai Afganistanista ei ole myönnetty mitaleja, jolloin Irakin ja Afganistanin kampanjamitalit otettiin käyttöön.
Elistvere järv

Maantietoa

Järven pinta-ala on 170 hehtaaria ja se on 2,9 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Sen laskujokena toimii Amme jõgi, joka on samalla sen läpivirtausjoki. Siihen laskevat myös Juula kraavi ja Nava oja, joka on Raigastveren järven ja Soitsjärven yhteinen laskuoja. Järven valuma-alueen laajuus on 171,0 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 3,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0034 kuutiokilometriä eli 3,4 miljoonaa m³. Järven rantaviivan pituus on 7,6 kilometriä.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei mataluutensa vuoksi lämpötilakerrostu (viroksi keskmise karedusega kihistumata veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (viroksi makrofüüdijärv tai suurtaimerikas järv, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Carl Fredrik Adelcrantz

Carl Fredrik Adelcrantz (30. tammikuuta 1716 Tukholma, Ruotsi – 17. maaliskuuta 1796 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen arkkitehti ja vapaaherra. Hänen vanhempansa olivat Göran Josuæ Adelcrantz ja Anna Maria Köhnmann. C. F. Adelcrantz tunnetaan keskeisenä vaikuttajana varhaiskustavilaisessa arkkitehtityylissä.
Työuransa C. F. Adelcrantz aloitti isän toivomuksesta virkamiehenä. Vasta isänsä kuoltua 1739, lähti hän Ranskaan ja Italiaan neljäksi vuodeksi opiskelemaan taiteita. Tultuaan takaisin valvoi hän yhdessä Carl Hårlemanin kanssa, Nicodemus Tessin nuoremman suunnitteleman, Tukholman kuninkaallisen linnan rakennustöiden loppuunsaattamista.
Seuraavina vuosina C. F. Adelcrantzin ura lähti jyrkkään nousuun. Vuonna 1750 hänestä tuli hovi-intendentti, vuonna 1757 yli-intendentti ja vuonna 1766 hänet korotettiin vapaaherraksi.
C. F. Adelcrantzin merkittävimpiä luomuksia ovat Drottningholmin linnateatteri (1766), Kiinalainen paviljonki (1769), Aadolf Fredrikin kirkko (1774) ja Kustaa III:n aikana rakennetteu Ruotsin kuninkaallinen ooppera (1782), joka kuitenkin purettiin 1891 nykyisen tieltä. Suomeen hän on myös suunnitellut Vaasan hovioikeuden talon (1786), joka muutettiin Vaasan palon jälkeen Mustasaaren kirkoksi.
Tupavuoren kalliomaalaus

Sijainti

Maalaus sijaitsee Vuohijärven luoteisosassa rannan lähellä olevassa Hevossaaressa, joka on noin 3 kilometriä pitkä. Maalaus on saaren lounaisrannassa Pyssysaarta vastapäätä Tupavuoren lähellä olevassa pystykalliossa noin 3−3,5 metrin korkeudella vedenpinnasta. Kallio aukeaa länsilounaaseen ja putoaa suoraan veteen.
Maalaus on aiemmin maalattu lähempänä vedenpintaa, ellei suoraan vedestä käsin veneessä tai järven jäällä seisten. Kivikaudella järven pinta on ollut selvästi korkeammalla, kuten voidaan huomata myös Kapasaaren kalliomaalauksesta.

Maalaus

Kalliopinta on hioutunut jääkaudella kaarille ja tarjoaa hyvän maalauspinnan. Maalauskentästä erottuu paikoin enää oranssin väristä punaväriä (kuin keltaokraa). Aikaisemmat kuviot ovat haalistuneet pois. Kaksi kuviota kuitenkin erottuu alueen keskellä: eläin ja ihmishahmoin sivuprofiili. Eläin, joka katsoo vasemmalle, on yleisesti tulkittu hirveksi, mutta myös peuraa on ehdotettu. Eläimen pituus on 17 senttimetriä. Pekka Kivikäs ehdottaa vielä heikosti näkyvää vinoristiä hirvieläimen lantion päälle.
Ihmisen pituus on 23 senttimetriä. Sillä on polvi hieman koukussa ja vartalo etukenossa. Käsivarsi on ojennettuna eteenpäin ja käsi osoittaa ylöspäin pään korkeudelle. Eläimen lapakorkeus ylettyy ihmishahmoa hartioiden korkeudelle.
Muitakin kuviopareja, joissa ihminen seisoo hirven tai peuran takana hyvin lähellä, tunnetaan Suomen lisäksi Ruotsista ja Venäjältä. Tällaisia kalliomaalauskohteita ovat esimerkiksi Salmenvuoren kalliomaalaus, Kotojärven Haukkavuoren kalliomaalaus, Jyrkkävuoren kalliomaalaus, Vierunvuoren kalliomaalaus, Saraakallion kalliomaalaukset, Åbosjönin kalliomaalaus, Skärvångenin kalliomaalaus, Nämforsenin kalliopiirrosalue ja Tom-joen kalliopiirrosalue Venäjällä.
Eräät ovat huomanneet kallion muodossa ja lohkeamissa antropomorfisia piirteitä. Kalliossa muutaman metrin korkeudella katsovat suuret kasvot veneilijöitä.
Tauno Jussila

Tauno Jussila (s. 26. syyskuuta 1943) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1961–1968 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Jussila pelasi SM-sarjassa yhteensä 20 ottelua, joissa hän teki neljä maalia ja istui jäähyllä kuusi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Tampereen Tapparan joukkueessa vuonna 1964.
Aryeh Eldad

Aryeh Eldad (hepr. ‏אריה אלדד‎‎, s. 1. toukokuuta 1950) on israelilainen plastiikkakirurgi ja poliitikko. Hän edustaa knessetissä Kansallista uskontopuoluetta.
Eldad on väitellyt lääketieteen tohtoriksi Tel Avivin yliopistosta. Hän oli Israelin puolustusvoimien ylilääkäri vuosina 1997–2000.
Warren Weaver

Warren Weaver (17. heinäkuuta 1894 Reedsburg, Wisconsin, Yhdysvallat — 24. marraskuuta 1978 New Milford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen matemaatikko ja konekääntämisen uranuurtaja.
Weaver opiskeli Wisconsinin yliopistossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain ilmajoukoissa. Sodan jälkeen hän suoritti Wisconsinissa tohtorintutkinnon vuonna 1921 ja opetti siellä matematiikkaa vuosina 1920–1932. Tutkimustyönsä ohella Weaver hoiti useita luottamustehtäviä mm. Rockefeller-säätiössä, Sloan–Kettering-instituutissa ja Amerikan tieteenedistämisseurassa.
Weaverin keskeisiin tutkimusaloihin kuuluivat todennäköisyys, informaatioteoria ja tilastotiede. Yhdessä Claude Shannonin kanssa hän kehitti viestinnän matemaattista teoriaa. He julkaisivat klassisen teoksensa The Mathematical Theory of Communication vuonna 1949. Weaver kehitteli myös konekääntämisen teoriaa: digitaalisilla tietokoneilla voitaisiin kääntää tekstiä luonnollisesta kielestä toiseen.
Weaver oli myös käännöstutkimuksen edelläkävijä. Hän keräili Liisan seikkailut ihmemaassa -romaanin käännöksiä ja tarkasteli tutkielmassaan Alice in many tongues: The translations of Alice in Wonderland (1964) käännösten historiaa sekä pyrki vertailemaan eri käännösmenetelmiä tieteellisesti.
Tie 14 (Viro)

Kantatie 14 on Kosen ja Hagudin välinen tie Keski-Virossa. Tie kulkee kantatieltä 12 Habajan ja Juurun kautta kantatielle 15.

Tien kulku

Kantatie 14 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Mark Hildreth

Ura

Hildreth aloitti uransa lapsinäyttelijänä 7-vuotiaana ja opiskeli myöhemmin näyttelemistä The National Theater Schoolissa Kanadassa. Valmistumisensa jälkeen hän esiintyi television lisäksi myös teatterissa.
Televisiossa Hildreth on esiintynyt vuodesta 1985 lähtien ja teki ensimmäisen ääniroolinsa kolme vuotta myöhemmin piirrossarjassa Beany and Cecil. Sarjassa hän toimi Beanyn äänenä ja on tämän jälkeen tehnyt urallaan näytelmäroolien lisäksi useita äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin.

Muusikkona

Hildreth liittyi vuonna 2003 Davis Trading -yhtyeeseen kosketinsoittajaksi ja laulajaksi, mutta erosi yhtyeestä vuoden jälkeen perustaakseen oman yhtyeen kitaristi Jory Neal Grobermanin ja rumpali Amrit Basin kanssa.  Hildreth sanoittaa ja laulaa kaikki omat kappaleensa, jotka kuulostavat samankaltaiselta kuin Elton Johnin ja Steve Wonderin kappaleet. Hänen ensimmäisen albuminsa nimi on Complex State of Attachment.
Nestori L. Eskola

Nestori Leander Eskola (vuoteen 1890 Krouvila, 18. syyskuuta 1866 Eura – 11. marraskuuta 1937) oli suomalainen liikemies ja rakennusmestari, joka tunnetaan erityisesti rakennusurakoitsijana.
Euran Sorkkisten kylässä syntynyt Eskola valmistui Teollisuuskoulusta vuonna 1895. Hän toimi vastaavana mestarina muun muassa 1902 valmistuneen Kansallisteatterin rakennustyömaalla sekä myöhemmin rakennuttajana ja rahoittajana lukuisissa kohteissa eri puolilla Helsinkiä. Helsingin kaupunginvaltuustoon Eskola kuului vuosina 1912–1915 kokoomuksen edeltäjäpuolueiden edustajana. Hän oli myös Suomen rakennusmestariliiton hallituksen puheenjohtajana 1905–1924. Kunnallisneuvoksen arvonimen Eskola sai vuonna 1915.
Vuonna 1919 Eskola osallistui heimosotiin kuuluneeseen Aunuksen retkeen ja kuului myös valloitettuja alueita hallinneeseen Aunuksen väliaikaiseen hoitokuntaan.
Hänen tyttärensä oli kirjailija Lempi Ahla ja poikansa niin sanottuihin ”ryssänupseereihin” lukeutunut kapteeni Anto Eskola, joka osallistui muun muassa Viron vapaussotaan I Suomalaisen Vapaajoukon mukana. Eskolan toinen tytär Marja oli 1930-luvulla lyhyen aikaa naimisissa taidemaalari Oskari Paatelan kanssa.
Curta

Tyypit ja mallit

Curtalaskimet voidaan jakaa kahteen päätyyppiin niiden laskentakapasiteetin mukaan. Tyyppi-I:n lukurekisteri (kerrottava) on 8 numeroa, kierroslaskuri (kertoja) 6 numeroa ja tuloslaskuri 11 numeroa, kun tyyppi-II:ssa vastaavat ovat 11, 8 ja 15 numeroa. Molemmat tyypit jakautuvat vielä erilaisiin malleihin värin ja materiaalin mukaan.
Gösta Stenbäck

Ernst Gustaf (Gösta) Stenbäck (4. joulukuuta 1865 Vaasa – 24. tammikuuta 1921 Kristiinankaupunki) oli suomalainen oikeusneuvos ja kansanedustaja 1908–1910 ja 1914–1917.
Gösta Stenbäck valmistui filosofian maisteriksi 1890 ja varatuomariksi 1893. Stenbäck työskenteli Vaasan hovioikeudessa 1899–1920 ja korkeimman oikeuden jäsenenä 1920–1921. Hänet valittiin Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajaksi Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä toisissa eduskuntavaaleissa 1908 ja uudelleen 1909 ja 1913. Hän toimi myös Vaasan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Metsäapila

Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen metsäapila kasvaa 20–45 cm korkeaksi. Varret ovat kaarevia tai kohenevia ja harvaan myötäkarvaisia. Tummanvihreät ja laikuttomat lehdet ovat kolmisormisia. Lehtien korvakkeet ovat tasasoukan suikeita, pitkäperäisiä ja ne ovat ruodin kanssa pitkälti yhdiskasvuisia. Lehdykät ovat 2–6 cm pitkiä, soikeita tai suikeita ja lähes ehytlaitaisia. Yksittäin oleva kukinto on pallomainen, pitkäperäinen ja 2–4 cm pitkä. Tummanpunainen teriö on tyveltä yhdislehtinen. Verhiöntorvi on kalju, liuskat ovat karvaisia. Metsäapila kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.
Metsäapila muistuttaa hyvin paljon pyökkiapilaa (T. alpestre), joka ei kuitenkaan kasva Suomessa. Suomessa kasvavista lajeista se muistuttaa jonkin verran puna-apilaa (T. pratense). Suurin ero lajien välillä on, että puna-apilan lehdet ovat laikukkaita.

Levinneisyys

Metsäapila on eurooppalainen laji, joka on levinnyt lähes koko maanosaan. Euroopasta se puuttuu Islannista, Pyreneiden niemimaalta, Etelä-Italiasta ja -Kreikasta sekä pohjoisimmilta arktisilta alueilta. Lajia on tavattu tulokaslajina myös Pohjois-Amerikasta. Suomessa metsäapila on yleinen maan lounais-, etelä- ja kaakkoisosissa, jossa se on alkupeäinen laji. Satunnaisena tulokaslajina sitä kasvaa Etelä-Lappia myöten.

Elinympäristö

Metsäpila kasvaa niityillä, pientareilla sekä puolivarjoisissa lehtomaisissa metsissä ja rinnemetsissä. Laji muodostaa usein tiheitä, suuria kasvustoja.