google/wiki40b huggingface dataset:
Raatokärpäset

Ulkonäkö

Aikuisilla on usein metallinhohtoinen, sini- tai vihreänkiiltoinen pinta. Ne ovat tukevarakenteisia ja usein karvapeitteisiä. Toukat ovat valkeita ja matomaisia.

Elinympäristö

Raatokärpäset viihtyvät aurinkoisilla paikoilla ja asutuksen lähellä. Ne lentävät usein sisälle rakennuksiin ja laskeutuvat ruokaan. Ne ovat tavallisia myös kaatopaikoilla ja tunkioilla.
Raatokärpäset munivat tuoreeseen tai kypsään lihaan tai ulosteisiin. Jotkut lajit munivat eläviin eliöihin ja linnunpesiin. Kuoriuduttuaan toukat syövät raatoa tai isäntäänsä. Aikuiset käyttävät ravinnokseen kukkia ja muita kasvinosia sekä hajoavaa kasvi- ja eläinainesta.
Kärpästen on havaittu noudattavan tiettyä järjestystä raadon syömisessä. Raatokärpäset ovat yleensä ensimmäisinä tuoreella raadolla. Kun pilaantuminen alkaa, seuraavat eräät sukaskärpässuvut. Raadon hajoamisen loppuvaiheessa, kun jäännökset ovat muuttuneet nestemäiseksi, sitä tulevat syömään mahla- ja hedelmäkärpäset.
Eräät kasvit, mm. raatokukat (Stapelia), houkuttelevat kärpäsiä raadontuoksulla.
Kuopion Sanomat (1880–1882)

Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1880–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Piirilääkäri Anders Edvin Nylanderin julkaisema ja toimittama Kuopion Sanomat oli vuonna 1880 ajankohtaisen liberaalisen puolueen äänenkannattaja, jonka takana olivat kaupungin ruotsinkielinen virkamieskunta ja liikemiehet. Sen julkaiseminen kaatui Kuopion suomenmielisten lehtien Savon ja Tapion kilpailuun.
Kuopion Sanomat ilmestyi vuonna 1881 kerran ja vuonna 1882 kahdesti viikossa. Loppuvaiheessa A. F. Andersinin julkaiseman lehden levikki oli vain 300 kappaletta.
Mandinguen ylänkö

Mandinguen ylänkö (ransk. plateau Mandingue) on luonnonalue Malin lounaisosassa. Se koostuu useista rikkonaisista hiekkakiviylängöistä, joita erottavat Bafingin ja Bakoyen jokilaaksot ja tasangot. Alue rajoittuu lännessä Faléméjoen yllä kohoavaan Tambaouran kalliorinteeseen. Idässä Nigerjoen vasemmalla rannalla kohoaa ylängön korkein osa Mandinguevuoret. Pohjoisessa alue jatkuu Kaartan ylänkönä kohti Hodhin alankoa.
Ylänkö kuuluu pääosin Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä vaihtelee koillisen 550 millimetristä lounaan 1400 millimetriin. Kasvillisuus on metsä- ja puusavannia.
Margareeta II

Elämäkerta

Margareeta syntyi Amalienborgin linnassa Kööpenhaminassa kuningas Fredrik IX:n ja tämän puolison, Ruotsin prinsessa Ingridin tyttärenä. Koska Tanskan kuningas oli myös Islannin hallitsija, prinsessa sai islanninkielisen kolmannen nimen Þorhildur.
Margareeta ei ollut syntyessään kruununperijä, sillä silloisen Tanskan perustuslain mukaan vain mies saattoi nousta valtaistuimelle. Koska hänellä ei ollut veljiä, otaksuttiin, että Fredrik IX:n nuorempi veli Knud nousisi valtaistuimelle kuninkaan kuoleman jälkeen. Kun Elisabet II nousi Yhdistyneen kuningaskunnan kuningattareksi 1952, Tanskassakin alettiin keskustella naishallitsijan mahdollisuudesta. 27. maaliskuuta 1953 järjestettiin kansanäänestys perustuslain muutoksesta. Voittaneen äänestystulostuksen mukaan nainen voi nousta valtaistuimelle, mutta vain jos hallitsijalla ei ole miespuolisia jälkeläisiä.
18-vuotispäivänään vuonna 1958 Margareeta sai paikan valtakunnanneuvostossa (Statsrådet), jota hän johti kuninkaan poissa ollessa. Noustuaan valtaistuimelle 14. tammikuuta 1972 Margareeta II:sta tuli ensimmäinen uuden perimyslain mukainen monarkki.
Margareeta nai 10. kesäkuuta 1967 ranskalaisen diplomaatin, kreivi Henri de Laborde de Monpezatin (1934–2018), joka sai Tanskan prinssin arvonimen kruununperijän puolisona. Pariskunnalla on kaksi lasta: kruununprinssi Frederik André Henrik Christian (s. 1968) ja prinssi Joachim Holger Waldemar Christian (s. 1969).
Tanskan kuninkaallisella perheellä on myös oma linna Cahorsissa, Ranskassa.
Margareetaa pidetään yhtenä Euroopan moderneimmista hallitsijoista. Hän sallii avoimesti televisiohaastattelut ja esiintyy arkivaatteissa. Kuningatar on kriitikkojenkin kehuma taidemaalari ja on järjestänyt useita näyttelyitä. Hänen pseudonyymillä Ingahild Grathmer tehtyä kuvitustaan käytettiin tanskankielisessa Taru sormusten herrasta -käännöksessä 1977 ja uudessa painoksessa 2002. Hänen sanotaan myös osallistuneen kirjan käännökseen. Kuningatar on suunnitellut myös vaatteita.
Kauhukeittiö (kausi 8)

Kauhukeittiö on yhdysvaltalainen televisioformaatti, jossa Gordon Ramsay etsii uutta ravintolapäällikköä tulevaan ravintolaansa. Kaudella 8 ohjelman voittaja pääsi johtamaan losangelesilaista miljardin dollarin LA Market -ravintolaa JW Marriott Hotel -luksushotelliin. Kausi esitettiin Yhdysvalloissa FOX-kanavalla 22. syyskuuta – 15. joulukuuta 2010.

Kilpailijat

Kilpailijat jaettiin joukkueisiin sukupuolen mukaisesti.

Muuta

Kilpailun voittanut Nona Sivley on työskennellyt voittonsa jälkeen LA Market-ravintolan lisäksi myös vuodesta 2013 lähtien oppi-isänsä Kerry Simonin Pork & Beans -ravintolassa Las Vegasissa.
Terho A. Könönen

Terho Aimo Antero Könönen (21. elokuuta 1920 Kouvola – 13. maaliskuuta 1998 Joensuu) oli joensuulainen kunnallispoliitikko, historioitsija ja lauluntekijä. Koulutukseltaan hän oli upseeri ja filosofian maisteri. Hänen isänsä oli Joensuun lyseon rehtori ja kaupunkineuvos Aulis V. A. Könönen.

Elämänvaiheita

Terho Könönen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1939. Hän suoritti sodan takia välillä keskeytyneen Kadettikoulun kurssin 25 vuosina 1941 ja 1945. Könönen erosi Puolustusvoimien palveluksesta kapteenin arvossa vuonna 1949. Sen jälkeen hän oli Rauma-Repola Oy:n palveluksessa eri tehtävissä, mm. historioitsijana. Hän kirjoitti useita teollisuushistoriikkeja. Könönen oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1984 ja valtuuston puheenjohtaja 1977–1980. Myös Joensuu-seuran puheenjohtajana Könönen toimi 1969–1981. Everstiluutnantiksi Könönen ylennettiin vuonna 1978. Könönen oli naimisissa Eevi Lappalaisen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.

Suhmuran Santra

Könösen  tunnetuin sävellys ja sanoitus on Suhmuran Santra, joka kertoo tarinaa Könösen lapsuudenmaisemista Pyhäselästä.
Könönen kertoo Suhmuran Santra -laulun synnystä: Apu-lehdessä 48/1966, s. 35-35.
"Kyllä Santra aikoinaan tavattiin. Kävin usein Hammaslahden seurojentalolla tansseissa kesäisin - meillä oli näet huvila siellä aseman seuduilla. Kerran todella sattui niin, että yhtä tyttöä saatolle pyytäessäni hän varoitteli jotain siihen päin, että 'Voi tokkiinsa, jalkojas siästä'. Tyttö näes asui Suhmurassa... ja meidän huvilamme oli taas aivan päin vastaiseen suuntaan. Joten siinä olisi tullut nelisenkymmentä kilometriä saattomatkaa... Moinen pikkutapaus jäikin mieleen niin, että sitten asemasodan aikoihin muistui laulunaiheeksi. 1951 se sai julkisuutta radiossa ja pikkuhiljaa pääsi koko kansan tietoisuuteen."
Santran ensimmäinen valtakunnallinen esitys tapahtui radiossa. Esitys nauhoitettiin Yleisradion studiossa Joensuun kaupungintalolla joulukuussa 1951, ja nauhoitus esitettiin tammikuussa 1952. Kappaleen lauloi Könönen itse.
Laulu on käännetty ainakin ruotsiksi, saksaksi, englanniksi ja latinaksi.

Sotainvalidi

Könönen toimi aktiivisesti sotainvalidien toiminnassa. Hän haavoittui sodassa kahdesti, vuonna 1941 Tyrjässä ja vuonna 1944 Vuosalmella.
Hän oli pääosassa Yle TV2:n ohjelmassa Huonosti tapettu. Se esitettiin 8.12.1993. Dokumentin toimitti Pertti Hintikka.
Bessie Head

Bessie Head (1937 − 1986) oli eteläafrikkalainen kirjailija. Bessie Head syntyi valkoisen naisen ja mustan miehen liitosta. Hän varttui osittain kasvatusäitien hoidossa, osittain lastenkodissa. Hän kävi lähetyskoulua ja opiskeli opettajaksi, mutta toimi myös journalistina. Vuonna 1963 Head muutti poliittisena pakolaisena Botswanaan. Head etsi innoitusta ja esikuvia eurooppalaisesta kirjallisuudesta, mutta hänen teostensa henkilöt ja teemat ovat afrikkalaisia. Hän halusi antaa äänen arkipäivän kokemukselle, näyttää ”tavallisessa” piilevän kauneuden ja poikkeuksellisuuden.
Bessie Head on itse sanonut tunnetuimmasta teoksestaan Maru: "Koko eteläafrikkalaisen kokemukseni pohjalta halusin kiihkeästi kirjoittaa kestävän romaanin rotuennakkoluulojen mielettömyyksistä. Halusin kuitenkin kirjan olevan niin kauniin, taianomaisen ja vastustamattoman, että minä kirjailijana haluaisin lukea sen yhä uudelleen."   
Vaikka Maru tekijänsä sanoin käsittelee rasismia, teoksessa ei ole raivoa, vihaa, syytöksiä eikä valitusta. Rasismi on kuvattu  yksinkertaisesti naurettavana typeryytenä, yhtenä inhimillisen ahdasmielisyyden muotona. Tarkoituksellisesti Head ei kirjoita valkoisten mustiin kohdistamasta rotusorrosta. Hän kirjoittaa siitä, miten mustat tšuaanat sortavat bušmanneja, masarwoja. Näin Head osoittaa, että mikään ihmisryhmä ei ole rasismista vapaa, sortoa on kaikkialla.
Luhtakastikkahitukoi

Koko ja ulkonäkö

Luhtakastikkahitukoi on hyvin pieni, tumma perhonen. Etusiivissä on kaksi paria vaaleita täpliä, ja keskivyön ulkopuolella on muuta siipeä tummempaa kehnää. Takasiivet ovat kauttaaltaan tummat. Naaraiden kuviointi on koiraita selkeämpää. Siipiväli on 8–10 mm.

Levinneisyys ja lentoaika

Luhtakastikkahitukoi on endeeminen Perämeren rannikolle ja sen esiintymiä tunnetaan ainoastaan Ruotsin ja Suomen pohjoisosien rannikoilta. Suomessa merkittävimmät esiintymät ovat Hailuodossa. Aikuiset perhoset lentävät kesäkuun lopulla.
Suomen uhanalaisarvioinnissa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.

Elinympäristö ja elintavat

Laji elää lähellä rantaviivaa ja on toukan ravintokasviin sidoksissa. Perhonen lentää vain lyhyenä ajanjaksona auringonlaskun aikoihin, naaraita löytyy useammin istumassa lehdillä varhain aamulla. Yksilöt lentävät nopeasti ja mutkitellen ja viettävät ilmeisesti muun ajan syvällä heinämättäiden seassa. Toukka elää lehtimiinaajana ravintokasvin lehtien sisällä.

Ravintokasvi

Toukka on monofagi ja syö luhtakastikkaa (Calamagrostis stricta).
Beretta M1934

Ominaisuudet

Edeltäjänsä tapaan ase oli massasulkulukkoinen, sekä ampui lyhyttä patruunaa, jotta kaasunpaine pysyisi turvallisella alueella. Useimmissa kappaleissa lipas on varustettu kaarevalla jatkeella, joka auttaa isokätistä ampujaa saamaan paremman otteen.
Benomyyli

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa benomyyli on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin. Liukoisuus on kohtalainen etanoliin ja dimetyyliformamidiin ja hyvä asetoniin, kloroformiin ja ksyleeniin. Kasveissa ja maaperässä benomyyli hydrolysoituu karbendatsiimiksi, joka on varsinainen aktiivinen fungisidinen yhdiste. Karbendatsiimi on hyvin laajakirjoinen fungisidi ja tehoaa useisiin sieniin.
Benomyyli ei ole erityisen myrkyllistä eläimille, mutta saattaa olla mutageenista.

Valmistus ja käyttö

Benomyyliä valmistetaan karbendatsiimin ja butyyli-isosyanaatin välisellä reaktiolla.
Benomyyli on yleisesti käytetty fungisidi muun muassa sitrusviljelmillä sekä muiden hedelmien ja marjojen homeiden ja muiden sienitautien torjuntaan ja hoitoon. Sitä käytetään myös viljan siemenien peittaukseen homehtumisen ehkäisemiseksi ja jalavan sienitautien ehkäisyyn. Yhdiste tuli markkinoille vuonna 1968.
Megaliitti

Megaliitti on iHM
isen pystyttämä suuri kivi, jota on käytetty neoliittisen kauden ja varhaisen pronssikauden monumenteissa. Nimitys on peräisin kreikan sanoista megas ’suuri’ ja lithos ’kivi’. Suuret kivet saattavat olla yksittäisiä pystykiviä tai hyvinkin mutkikkaiden rakennelmien osia. Megaliittirakennelmissa ei ole yleensä käytetty laastia eivätkä ne useinkaan ole patsaista poiketen esittäviä. Vaikka megaliittikivet ovat yleensä vain osittain työstettyjä, ne voivat joskus olla huolellisesti viimeisteltyjä ja hiottuja. Suurin osa megaliiteista tehtiin kivikaudesta pronssikauteen ulottuvalla ajalla, jolloin vallitsi varhainen maanviljelykulttuuri. Tunnetuimmat megaliitit tehtiin noin 1800–1500 eaa. Länsi-Euroopassa. Näitä ovat Ranskan menhirit, Irlannin käytävähaudat ja Stonehengen kaltaiset kivikehät.
Niin sanottujen korkeakulttuureiden kivitöitä ei kutsuta megaliiteiksi. Megaliitteja on hajallaan monilla maailman alueilla, muun muassa Intiassa ja Koreassa. Suomessa Perämeren rantamilla sijaitsevia, yleensä suorakaiteen muotoisia kivisiä jätinkirkkoja pidetään megaliittien tyyppisinä rakennelmina.

Megaliittialueet

Megaliittialueet ovat seutuja, joilla megaliitteja eli suurista kivistä tehtyjä rakennelmia esiintyy. Eri megaliittikulttuuriin liittyvät perinnetyypit (kivikehät, koristelu jne.) näyttävät levinneen eri keskuksista käsin.
Megaliitteja on löydetty eniten Länsi-Euroopasta nimenomaan Atlantin rannikolta noin vuosilta 4800–2600 eaa. Megaliitteja alettiin rakentaa tänne pian maanviljelyn saapumisen jälkeen neoliittisen ajan alussa. Tuon ajan yhteiskunnat olivat päällikkökuntia, joissa monta kylää oli liittynyt yhteen.
Megaliitteja on Englannissa, Irlannissa, Ranskassa, Pohjois-Saksassa, Puolassa, Tanskassa, Ruotsissa, Espanjassa, Portugalissa, Maltalla, Korsikalla, Sardiniassa, Italiassa ja Sisiliassa. Niitä on myös Gibraltarinsalmen eteläpuolella Afrikassa esimerkiksi Tunisiassa ja itäisessä Algeriassa. Myös Mykenen kulttuurin rakennelmia on tehty suurista kivistä. Megaliitteja löytyy muualtakin kuin Euroopasta, esimerkiksi Palestiinasta, Intiasta ja Kolumbiasta. Tunnettuja suuria kivitöitä ovat Pääsiäissaaren patsaat.
Tuulikki Kuorikoski

Tuulikki Maria Kuorikoski (21. lokakuuta 1944) on suomalainen näyttelijä. Lähinnä kaakkoisen Suomen teatterilavoilla työskennellyt Kuorikoski on uransa aikana tehnyt useita roolitulkintoja musiikkinäytelmien subrettiosissa.

Elämä ja ura

Kuorikoski aloitti ammattiuransa Mikkelin Teatterissa, jossa hän näytteli vuosina 1973–1977. Ura jatkui Savonlinnan Teatterissa 1977–1979. Vuodesta 1979 Kuorikoski on ollut kiinnitettynä Kotkan kaupunginteatteriin.
Kuorikosken näyttämötöitä ovat muun muassa Kalevalan Aino sekä Kolmen sisaren Irina ja Masha. Hänellä on ollut rooleja myös klassikkonäytelmissä Nummisuutarit ja Juurakon Hulda. Näytelmässä Suomisen perhe hänellä oli Hildan osa. Kuorikoskella on niin ikään ollut lukuisia laulutehtäviä opereteissa ja musikaaleissa.
Valkokankaalla Tuulikki Kuorikoski on nähty kahdesti. Vuonna 1982 hänellä oli sivuosa Mikko Niskasen ohjaamassa elokuvassa Ajolähtö. Vuonna 1989 hänet nähtiin Anna Jäppisen roolissa Visa Mäkisen farssissa Ruuvit löysällä.
Cristiano Lupatelli

Ura

Lupatelli aloitti ammattilaisuransa Serie B:ssä Fidelis Andrian joukkueeseen vuonna 1998. Yhden kauden jälkeen Lupatelli siirtyi AS Roman joukkueeseen varamaalivahdiksi, jossa hän pelasi ensimmäisen Serie A ottelunsa 25. maaliskuuta 2000. Toisella kaudella hän oli voittamassa Italian mestaruutta, jonka jälkeen Roma siirsi Lupatellin Chievoon yhteisomistuksella. Chievossa Lupatelli oli joukkueen selkeä ykkösmaalivahti kahden kauden ajan, jonka jälkeen Roma hankki pelaajan takaisin joukkueeseensa Ivan Pelizzolin varamaalivahdiksi kaudelle 2003–2004. Kauden päätyttyä Lupatelli siirtyi kesällä 2004 vapaalla siirrolla Fiorentinaan. Hän oli joukkueen ykkösvahtina kaudella 2004–2005, mutta joukkueen hankittua Sébastien Freyn vuonna 2005, sekä myöhemmin Bogdan Lobonțin ja Vlada Avramovin, Lupatelli jäi varamaalivahdin rooliin. Hän vietti kauden 2005–2006 lainalla Parmassa ja Palermossa vähäisellä peliajalla. Palattuaan takaisin Fiorentinaan Lupatellin peliaika oli entistä vähäisempi.
Kesällä 2008 hän siirtyi Cagliariin, jossa hän on sittemmin toiminut kakkosmaalivahtina. Heinäkuussa 2010 Lupatelli siirtyi vapaana pelaajana Bolognaan.
Trifylia

Trifylia (m.kreik. Τριφυλία, lat. Triphylia) oli antiikin aikainen alue Eliin maakunnassa Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla Kreikassa. Se käsitti maakunnan eteläisimmän osan Messenian rajalla.

Maantiede

Trifylia käsitti Joonianmeren rannikolla olevan tasangon Kyparissionlahden rannalla. Trifylia oli pienin Eliin alueista, ja sen pinta-alaksi on arvioitu noin 600 neliökilometriä. Trifylian pohjoispuolella sijaitsi Pisatis, itäpuolella Arkadia vuorineen ja eteläpuolella Messenia. Pisatiin ja Trifylian rajana pidettiin myöhempinä aikoina Alfeios-jokea, mutta varhaisempina aikoina Pisatis oli ulottunut myös Alfeioksen eteläpuolelle, vaikkakin kaikki sen tärkeimmät kaupungit sijaitsivat joen pohjoispuolella. Trifylian ja Messenian rajajokena toimi puolestaan Neda.
Trifylian vuoria olivat Ossa pohjoisempana lähellä Olympiaa, Lapithas keskemmällä ja Minthe eteläosissa. Näistä Minthe, joka oli korkein, oli Haadeen kulttipaikka. Vuorelle nimensä antanut minttu oli pyhitetty Persefonelle.

Historia

Trifylian alkuperäisiksi asukkaiksi mainitaan paroreatait ja kaukonit. Kreikkalaisen perinteen mukaan alueen asuttivat mykeneläisen kauden lopulla minyalaiset, jotka doorilaiset karkottivat Lakoniasta niin kutsutun doorilaisvaelluksen aikaan. Nämä perustivat alueelle kuusi kaupunkia, ja onnistuivat säilyttämään itsenäisyytensä myös Messenian asuttaneita doorilaisia vastaan.
Trifylian käsite vaikuttaa syntyneen kuitenkin vasta 300-luvulla eaa., eikä se näin esiinny vielä Herodotoksella tai Thukydideellä. Kreikkalaisessa mytologiassa alue sai nimensä arkadialaisesta heeros Trifyloksesta. Antiikin aikana alueen nimi, ”Kolme heimoa”, selitettiin myös niin, että se viittasi aluetta asuttaneisiin kolmeen heimoon, jotka Strabonin mukaan olivat epealaiset, minyalaiset ja elisläiset. Trifylian asukkaista käytettiin etnonyymiä Trifylios.
Eliin kaupunkivaltio valtasi Trifylian, samoin kuin Pisatiin alueen, viimeistään 700-luvulla eaa. Tämän jälkeen kummatkin alueet olivat Eliin perioikialuetta. Toisessa messenialaissodassa trifylialaiset ja pisatislaiset kapinoivat Elistä vastaan ja avustivat messenialaisia, siinä missä Elis sai apua Spartalta. Myöhempinä aikoina trifylialaiset eivät enää juurikaan esiinny omana heimonaan. 
400-luvulla eaa. alueen kaupungit kapinoivat jälleen Elistä vastaan, nyt menestyksekkäästi Spartan avustuksella. Elis sai alueet takaisin Spartan heikennyttyä Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa. Myöhemmin Eliin liityttyä Aitolian liittoon trifylialaiset kaupungit liittyivät sen vihollisen Akhaian liiton puolelle. Rooman voitettua Akhaian liiton alue tuli muun Peloponnesoksen tavoin Rooman vallan alle.
Nykyinen, samalla seudulla sijaitseva Messenian alueyksikön osa Trifylían kunta on ottanut nimensä antiikin aikaisesta alueesta.
Salomo Pulkkinen

Matti Salomo Pulkkinen (15. marraskuuta 1873 Ristijärvi – 2. joulukuuta 1952 Ristijärvi) oli suomalainen maanviljelijä, Maalaisliiton kansanedustaja ja kansankirjailija.
Pulkkisen vanhemmat olivat mäkitupalainen Johan Pulkkinen ja Saara Tolonen. Hän työskenteli metsätyömiehenä Ristijärvellä 1890–1901 ja oli sitten torpparina 1898–1919 ja itsenäisenä maanviljelijänä 1919–1952. Pulkkinen toimi myös Ristijärven osuuskaupan hoitajana 1904 sekä oli sanomalehden kirjeenvaihtaja ja avustaja vuonna 1899.
Pulkkinen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1911–1917 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli myös Ristijärven kunnanvaltuuston jäsen, Maalaisliiton Kainuun piiritoimikunnan puheenjohtaja ja Kajaanin maanviljelysseuran varaesimies.
Salomo Pulkkinen oli naimisissa vuodesta 1896 Elsa Liisa Kinnusen kanssa.
Graafinen suunnittelu

Graafinen suunnittelu eli visuaalinen suunnittelu on ulkoasun suunnittelua. Se on sovellettu taidemuoto, joka auttaa katsojaa tulkitsemaan viestiä. Graafista suunnittelua tarvitaan kaikessa kuvallisessa viestinnässä, jota ovat esimerkiksi ilmoittelu ja muu mainonta, painotuotteet, sähköiset julkaisut, elokuvat, animaatiot, logot ja muut yritystunnukset, pakkaukset, kyltit, merkit ja opasteet. 
Graafisen suunnittelun tavoitteita ovat muun muassa käytettyjen elementtien järjestäminen hierarkkisesti, informatiivisuus, kuvakielen käyttö viestin tukemiseen ja lisäarvon luominen. Graafisen suunnittelun elementtejä ovat värit, symbolit, teksti, typografia, muodot ja kuvat, materiaalit ja joskus myös liike (TV, elokuvat, sähköiset viestimet). Graafinen suunnittelu on 1950-luvulla julkisuuteen tullut termi, joka liitetään kaikkeen painettuun ja sähköiseen informaatioon.
Graafiselta suunnittelijalta vaaditaan visuaalisten suhteiden tajua ja luovaa ongelmanratkaisukykyä, sekä usein jonkin visuaalisen työvälineen syvällistä tuntemusta. Toisinaan graafisen suunnittelijan tehtäviin voi kuulua myös kuvittamista, valokuvaamista, grafiikoiden tekoa tms. 
Henkilö, jonka työtehtäviin kuuluu pääasiassa esitteiden yms. taitto käsillä olevasta kuva ja tekstimateriaalista, ei ole graafinen suunnittelija vaan taittaja. Lähellä graafisen suunnittelijan ammattia on myös AD (Art Director) jolta graafisen suunnittelun lisäksi edellytetään myös tiedonhankinta- ja soveltamistaitoja, kykyä asettua kuluttajan asemaan sekä kaupallista ajattelukykyä. Esimerkiksi pienissä graafisen suunnittelun toimistoissa ja mainostoimistoissa nämä työtehtävät usein sekoittuvat.
Syvänmeren hauta

Syvänmeren hauta on merenpohjassa sijaitseva useita kilometrejä syvä ja satoja kilometrejä pitkä painauma. Syvänne on seurausta laattatektonisista prosesseista: syvänne sijaitsee alityöntövyöhykkeellä, jossa litosfäärilaatta taipuu ja työntyy toisen litosfäärilaatan alle ja vajoaa astenosfääriin. Alityöntövyöhykkeellä on yleensä myös tulivuoria rinnakkaisesti syvänmeren haudan kanssa. 
Syvänmeren haudat ovat valtamerten syvimpiä paikkoja. Yleensä syvänmerenhaudat ulottuvat 3–4 kilometriä ympäröivän merenpohjan alapuolelle. Mariaanien haudassa Tyynellämerellä sijaitsee Maapallon merten syvin kohta, Challengerin syvänne, joka on noin 11 km syvä merenpinnasta mitattuna. Muita syvänmeren hautoja ovat mm. Tongan hauta ja Japanin hauta.
Sana hauta termissä syvänmeren hauta viittaa ensimmäisessä maailmansodassa käytettyihin juoksuhautoihin (engl. trench). Liverpoolin yliopiston professori James Johnstone käytti termiä ensimmäisen kerran vuonna 1923 julkaistussa kirjassaan An Introduction to Oceanography kuvaillessaan pitkiä ja syviä merenpohjan painaumia.
Svetlopoljansk

Svetlopoljansk (ven. Светлополянск) on kaupunkimainen taajama Venäjällä Kirovin alueen Ylä-Kaman piirissä. Se sijaitsee 12 kilometriä Kirsin kaupungista koilliseen. Taajaman kautta kulkee Jarin ja Lesnoin välinen rautatie. Asukkaita on 2 900 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1964 aletusta turvesuon hyödyntämisestä. Turpeentuotantoyrityksen yhteyteen syntynyt Dymnojen asutus sai nykyisen nimensä vuonna 1970 ja vuonna 1982 siitä tuli kaupunkimainen taajama. Svetlopoljanskin kaupunkikuntaan kuuluu myös Fosforitnajan asemataajama.
Nykyään turpeen tuotantoa harjoittaa Vjatkatorf-niminen yritys. Lähistöllä sijaitsee myös äskettäin avattu puunjalostuslaitos.
Maija Skille

Maija Skille (s. 1978) on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on Merikanto-laulukilpailun voittaja vuodelta 2009.
Skille opiskeli Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa vuodesta 2006, opettajanaan Marjut Hannula, ja valmistui maisteriksi vuonna 2009. Hän on opiskellut laulua myös Trondheimin konservatoriossa (vuosina 2000–2003) ja oslolaisessa Barratt-Duen Musiikkikonservatoriossa (vuosina 1998–2000) sekä Susanna Ekenin yksityisopetuksessa Kööpenhaminassa.
Skille esitti Merikanto-laulukilpailun loppukilpailussa 2009 Oskar Merikannon säveltämät  kappaleet "Iltakellot" ja "Laatokka" sekä Aarre Merikannon kappaleen "Pan". Hänet valittiin mäntyharjulaisen Taidekeskus Salmelan järjestämän kilpailun voittajaksi tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Hän on menestynyt myös Kurt Weill -säätiön järjestämässä, New Yorkissa pidetyssä Lotte Lenya -kilpailussa, jossa hän sijoittui jaetulle sijalle kolme vuonna 2008. 
Skille on norjansuomalainen. Hänen äitinsä on kotoisin Impilahdelta.
HC Vipers

HC Vipers Tallinn on virolainen jääkiekkoseura Tallinnasta. Seura on kilpaillut Viron jääkiekon ylimmällä sarjatasolla Meistriliigassa.
Kaudella 2017–2018 joukkue sijoittui runkosarjassa viimeiseksi, eli neljänneksi. Puolivälierissä se hävisi HC Vikingille otteluvoitoin 2–1 ja päätyi pronssiotteluun, jossa se voitti Narva PSK:n maalein 5–6. Joukkueella on pronssimitali myös kaudelta 2001–2002. Kaudella 2016–2017 se ei ottanut osaa Meistriliigaan, kuten ei myöskään kaudella 2018–2019.