google/wiki40b huggingface dataset:
K. N. Rantakari

Ura

Rantakarin vanhemmat olivat ratamestari Kaarle Kustaa Grönqvist ja Eeva-Liisa Koivisto. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1897 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1910. Rantakari toimi päätoimittajana useissa eri maakuntalehdissä vuosina 1901–1905 ja oli Suomalaisen puolueen puoluesihteerinä vuosina 1905–1911. Rantakari oli käytännönläheinen organisaattori ja pyrki luomaan Suomalaisesta puolueesta kansallismielisen massapuolueen.
Vuosina 1911–1916 Rantakari oli Turussa ilmestyvän Uusi Aura -sanomalehden päätoimittajana ja onnistui nostamaan lehden levikkiä huomattavasti. Rantakari ajoi myös suomenkielisen yliopiston perustamista Turkuun, mikä toteutuikin Suomen itsenäistymisen jälkeen.
Vuonna 1916 Rantakari valittiin eduskuntaan Suomalaisen puolueen edustajana ja samana vuonna hän siirtyi Turusta Viipuriin Savo-Karjalan Osakepankin pääjohtajaksi. Suomen sisällissodan jälkeen Rantakari toimi Viipurin poliisimestarina ja Suomen ja Venäjän rajamaan komendanttina 1918–1919. Vuonna 1924 Rantakari erotettiin Savo-Karjalan Osakepankin pääjohtajan virasta sen jälkeen kun pankki oli kärsinyt miljoonien markkojen luottotappiot ja hän eli syrjässä julkisesta elämästä koko 1920-luvun lopun terveydellisten ongelmien takia.
Rantakari teki paluun politiikkaan presidentti P. E. Svinhufvudin kaudella erityisesti T. M. Kivimäen hallituksen taustavoimana. Hän oli ulkoministeriön sanomalehtiosaston palveluksessa vuosina 1932–1939. Skandinaavista suuntausta kannattanut Rantakari vastusti 1930-luvun alussa oikeistoradikalismia ja Lapuan liikettä ja hänet karkotettiin Kokoomuksesta tämän vuoksi 1932. Vuonna 1936 Rantakari valittiin Kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäseneksi J. K. Paasikiven painostuksen ansiosta, mutta jatkossa hänelle ei enää ollut politiikassa sellaista vaikuttajan roolia kuin vielä 1930-luvun alkupuolella. Rantakari toimi kuitenkin taustavaikuttajana laajojen suhteidensa ja hyvien tietolähteittensä ansiosta. Esimerkiksi Etsivän keskuspoliisin  päällikkö Esko Riekki informoi Rantakaria säännöllisesti.
1930-luvun loppupuolella Rantakari kannatti saksalaismielistä politiikkaa ja pyrki lisäämään Saksan vaikutusvaltaa Suomessa. Rantakari avusti muun muassa Saksan pyrkimystä saada laivastotukikohta Petsamosta. Hänet kutsuttiin Hitlerin 50-vuotissyntymäpäiville Berliiniin vuonna 1939. Vuoden 1939 jälkeen Rantakari toimi vapaana toimittajana ja Saksan lähetystön tiedottajana.
Hän toimi myös 1937 perustetun Suomen Saunaseuran johtokunnassa.
Rantakari oli kahdesti naimisissa: 1910–1931 Liisa Maria Danielson-Kalmarin (1883–1931) kanssa ja 1940–1948 Liisa Kyllikki Karjalaisen (1912–1995) kanssa.
Kaljuunakalat

Taksonomia

Kaljuunakaloihin kuuluu kaksi tai kolme lajia yhdessä suvussa. Lajeja ovat kaljuunakala (Dichistius capensis) ja raitakaljuunakala (Dichistius multifasciatus). Monien muiden ahvenkalaheimojen tavoin kaljuunakalojen sukulaisuussuhteet muihin lahkonsa heimoihin ovat osittain epäselvät. Heimon lajit ovat melko läheistä sukua muun muassa hammasahvenille (Sparidae) ja ruoriahvenille (Kyphosidae), joihin ne on aikaisemmin luokiteltu. Kaljuunakalojen on uudemmissa tutkimuksissa esitetty olevan myös melko läheisiä sukulaisia lepakkokaloille (Ephippidae) ja levykaloille (Drepaneidae).

Anatomia

Kaljuunakalat kasvavat suurimmillaan 30–80 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeita ja litteitä, suomut ovat melko pienikokoisia. Selkäevän etuosassa on piikikkäitä ruotoja ta takaosassa harjanne. Peräevässä on kolme piikkiä ja pyrstöevä on hieman haarautunut. Hampaat ovat kaljuunakaloilla pienet, uloimpien rivien hampaat ovat käyrät.

Levinneisyys ja elintavat

Kaljuunakaloja tavataan Etelä-Afrikan ja Madagaskarin rannikkojen läheisyydestä. Ne elävät kivikkoisilla ja hiekkaisilla pohjilla sekä murtovedessä että suolaisessa merivedessä. Kalojen ravintoon kuuluvat nilviäiset ja muut selkärangattomat eläimet sekä levä. Sekä kaljuunakala että raitakaljuunakala ovat arvostettuja ruokakaloja eteläisessä Afrikassa että suosittuja urheilukalastuksen kohteita.
László Tisza

László Tisza (7. heinäkuuta 1907 – 15. huhtikuuta 2009) oli unkarilainen fyysikko, jonka erikoisaloja olivat kvanttimekaniikka ja termodynamiikka. Hänen tunnetuimmat tutkimuksensa liittyvät heliumiin supranesteanä.  
Tisza syntyi Budapestissa ja opiskeli Budapestin yliopiston lisäksi Göttingenissä ja Leipzigissä. Hän väitteli vuonna 1932, työskenteli Harkovassa ja Collège de Francessa, ja muutti Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan alla vuonna 1941. 
Tisza  opetti Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT) yli 30 vuoden ajan, myös jäätyään muodollisesti eläkkeelle vuonna 1973. Hänen kollegansa ja entiset opiskelijansa julkaisivat hänen 75-vuotisjuhlansa kunniaksi kokoelman Physics as Natural Philosophy: Essays in Honor of László Tisza vuonna 1982.
Tisza oli Yhdysvaltain taiteiden ja tieteiden akatemian jäsenenä vuodesta 1950.
Länsislaavilaiset kielet

Länsislaavilaiset kielet on yksi slaavilaisten kielten ryhmistä.
Länsislaavilaisia kieliä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin, joihin on tarvittaessa lisätty muutamia lisämerkkejä . Länsislaavilaisista kielistä puhujamäärältään suurin on puola. Lisäksi kielikuntaan kuuluvat tšekki, slovakki, kašubi, polabi, sorbin muotoa (alasorbi, yläsorbi) ja keskiajalla kuollut juutalaisväestön knaani .
Karmiel

Maantiede

Karmiel sijaitsee rannikon Akkosta kohti Safedia kulkevan tien varrella. Matkaa Akkoon on noin 45 kilometriä ja Tiberiakseen 22 kilometriä. Kaupungista pohjoiseen kohoavat Pohjois-Galilean vuoret ja etelässä puolestaan Ala-Galilean vuoret. Alueen korkeus merenpinnasta on noin 250 metriä. Alueen ilmastoa on kuvailtu kuivaksi ja miellyttäväksi. Karmelia on maisemoitu voimakkaasti ja kaupungissa sijaitsee useita puistoja ja puutarhoja.

Historia

Karmielin perustaminen oli osa Israelin valtion laajempaa hanketta kehittää Keski-Galilean aluetta. Tarkoitus oli rakentaa lähistön arabi- ja juutalaiskyliä palveleva kaupunkikeskus. Rakennustyöt paikalla alkoivat vuonna 1963 ja ensimmäiset asukkaat saapuivat vuonna 1964. Seuraavana vuonna karmielin asukasluku oli jo 1 740. Kunnan aseman se sai vuonna 1984. Karmiel on sittemmin kasvanut tasaiseen tahtiin. Kasvun myötä sen hallinnollista aluetta on laajennettu ja uusia asuinalueita on rakennettu.

Väestö

Karmielin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 45 919. Noin 60 & paikallisista on syntynyt Israelissa ja loput ovat maahanmuuttajia eri puolilta maailmaa. Erityisen paljon muuttajia on tullut entisen Neuvostoliiton alueelta. Ennen karmielin perustamista alue oli pääasiassa eri vähemmistöjen asuttamaa. Virallisten lukujen mukaan arabit muodostavat noin 2,5 % väestöstä, mutta joidenkin tutkijoiden mukaan oikeampi lukema saattaa olla 10–15 %.
Samuli Toivio

Samuli Tuure Taneli Toivio (8. huhtikuuta 1923 Antrea – 30. maaliskuuta 2011 Helsinki) oli rovasti ja kanslianeuvos, joka muistetaan Suomen kirkollisen väestökirjanpidon kehittäjänä ja Helsingin seurakuntien keskusrekisterin pitkäaikaisena johtajana.

Ura

Toivio valmistui teologian kandidaatiksi 1950] ja työskenteli seurakuntapappina Metsämaalla, Siikaisissa ja Tuusulassa. Vuosina 1953–1963 hän työskenteli Helsingissä Malmin seurakunnassa, muun muassa vt. kirkkoherrana 1961–1963.
Hänet nimitettiin Helsingin seurakuntien keskusrekisterin apulaisjohtajaksi 1963 ja johtajaksi 1971. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1989. Keskusrekisteri oli perustettu vuonna 1950 tarkoituksella koota Helsingin seurakuntien väestökirjanpito yhteen paikkaan. Sidotut kirkonkirjat säilytettiin keskusrekisterissä, ja päivittäiseen työskentelyyn kehitettiin aakkosellinen kortisto, jolloin jokaisesta seurakuntalaisesta oli kortti sekä keskusrekisterissä että omassa kirkkoherranvirastossa.
Toivio sai rovastin arvonimen 1973 ja kanslianeuvoksen arvonimen 1990.

Perhelehtijärjestelmä väestökirjanpidossa

Toivio kehitti kirkonkirjoihin perustuvasta väestökirjanpidosta perhelehtijärjestelmän, jossa yhdellä A4-kokoisella kortilla on yhden perheen tiedot. Perhelehden perusmuotona oli isä, äiti ja lapset. Lapset pysyivät perhelehdellä myös täysi-ikäisinä niin kauan kuin he olivat naimattomia ja kirjoilla jossakin keskusrekisterin kirjanpitoon kuuluvassa seurakunnassa. Lehdelle merkittiin kirkonkirjan sivunumero, josta tieto oli peräisin. Perhetietojen muutokset merkittiin perhelehdelle ja tarvittaessa tehtiin uusi perhelehti. Näin tehtiin avioliiton solmimisen yhteydessä tai jos perhelehdellä ollut lapsi oli synnyttänyt avioliiton ulkopuolisen lapsen. Uuteen perhelehteen tehtiin viitemerkintä, miltä lehdeltä tiedot oli siirretty. Vanhan perhelehden tiedot jäivät tältä osin niin sanotuiksi passiivitiedoiksi. Jokainen merkintä tai siirto uudelle lehdelle perustui luotettavaan tositteeseen, joita olivat muun muassa syntymätodistus, kuolintodistus tai tuomioistuimen päätös avioerosta.
Järjestelmä otettiin käyttöön koko maassa 1961. Suomessa oli kaksi rinnakkaista väestökirjanpitoa: toisaalta seurakuntien (ja kirkkoon kuulumattomien osalta siviilirekisteritoimistojen) ylläpitämä perhekohtainen ja toisaalta henkikirjoittajien ylläpitämä asuinkuntaan ja kotiosoitteeseen perustuva kirjanpito. Toivion kehittämä järjestelmä otettiin 1960-luvulla käyttöön myös henkikirjoituksessa ja se oli käytössä vuosituhannen vaihteeseen saakka. Sitä ei enää päivitetä, mutta historiatietojen osalta se on käytössä edelleen. Tietoja tarvitaan muun muassa sukututkimuksessa ja perunkirjoituksissa.
Mühlburg

Mühlburg on Karlsruhen kaupunginosa. Sen läpi virtaa Albjoki. Mühlburgissa asukasluku on 15 699 (2006).
Ensimmäiset maininnat Mühlburgista ovat vuodelta 1248. Tuolloin kaupungin nimi oli Mulenberc. Kaupunki sai vuonna 1670 kaupungin oikeudet. Vuonna 1886 Mühlburg yhdistettiin Karlsruheen – tuolloin kaupungin asukasluku oli noin 4 100 ja pinta-ala 2,10 km².
Vuodesta 1901 lähtien Karlsruhen satama Reinissä on sijainnut Mühlburgissa. Mühlburgin kuuluisin asukas on Karl Benz, joka syntyi siellä vuonna 1844.
Urijah Faber

Varhainen elämä

Faber varttui Lincolnissa, Kaliforniassa vanhempiensa Theo ja Suzanna Faberin kanssa. Faberilla on kaksi sisarusta, vanhempi veli Ryan ja nuorempi sisko Michaella.
Martha Gellhorn

Martha Gellhorn (8. marraskuuta 1908 – 15. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän  oli 1900-luvun kuuluisimpia kirjeenvaihtajia, joka raportoi lähes kaikista 60 vuotta kestäneen uransa aikana tapahtuneista merkittävistä konflikteista eri puolilla maailmaa. Hän oli naimisissa kirjailija Ernest Hemingwayn kanssa vuosina 1940–1945.

Ura ja elämä

Gellhornin kuuluisien reportaasien sarja alkaa Yhdysvaltain lamakaudesta 1930-luvulla. Sen jälkeen hän kirjoitti Espanjan sisällissodasta, Adolf Hitlerin noususta ja Tšekkoslovakian valtauksesta. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Suomen talvisodasta, Hongkongista, Burmasta, Singaporesta ja Isosta-Britanniasta käsin. Myöhemmin hän kirjoitti Vietnamin sodasta, Kuuden päivän sodasta ja Keski-Amerikan sisällissodista. 1960-luvulla hän vietti paljon aikaa Afrikassa, osti talon Keniasta ja asui vuoroin siellä, vuoroin Lontoossa. 81-vuotiaana hän matkusti Panamaan ja kirjoitti Yhdysvaltain interventiosta. 
Gellhorn julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia, jotka usein liittyivät hänen raportoimiinsa paikkoihin ja tilanteisiin. 
Gellhorn ystävystyi toisen tunnetun toimittajan John Pilgerin kanssa. Gellhorn oli vaikuttunut Pilgerin Vietnamin sodasta kertovista kirjoituksista ja kirjoitti Pilgerille kirjeen, jossa kertoi mielipiteensä. He tapasivat kuitenkin vasta kolme vuotta kirjeen lähettämisen jälkeen. On sanottu että jo ensitapaamisessa Pilger ja Gellhorn olivat samaa mieltä lähes kaikesta, paitsi Israelin ja Palestiinan konfliktista. Gellhorn tunnettiin voimakkaana Israelin puolustajana ja Pilger ohjasi keskustelun muihin aiheisiin.
Gellhorn teki itsemurhan 89-vuotiaana, taisteltuaan pitkään syöpää ja sokeutumista vastaan.

Martha Gellhorn Prize

Gellhornin nimeä kantava journalismipalkinto luovutetaan toimittajalle, joka haastaa vakiintuneet käytännöt ja yleisesti hyväksytyt olettamukset. Palkinnon ovat saaneet mm. Hala Jaber (Sunday Times), Michael Tierney (Glasgow Herald), Robert Fisk (The Independent), Ghaith Abdul Ahad (The Guardian), Patrick Cockburn (The Independent), Chris McGreal (The Guardian), Geoffrey Lean(The Independent) ja Nick Davies (The Guardian).

Populaarikulttuurissa

Gellhornin ja Hemingwayn suhteesta kertoo HBO:n tuottama draama Hemingway & Gellhorn (2012), jonka päärooleissa ovat Nicole Kidman Gellhornina ja Clive Owen Hemingwayna.
Walter Matthau

Walter John Matthau (alkujaan Walter John Matthow,  1. lokakuuta 1920 New York Yhdysvallat – 1. heinäkuuta 2000 Santa Monica) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai Oscar-palkinnon elokuvasta Onnenonkijat. Hänen tunnetuin roolinsa oli ”Oscar Madison” elokuvassa Parittomat kaverukset (The Odd Couple). Muita elokuvia muun muassa Ville Vallaton ja Earthquake. Ystävänsä Jack Lemmonin kanssa hän teki useita elokuvia kuten Etusivu uusiks', Äksyt vanhat herrat ja Äksymmät vanhat herrat.
Matthow syntyi New York Cityssä Lower East Sidessa. Hänen äitinsä oli Rose Berolsky oli liettuanjuutalainen, joka työskenteli makeiskaupassa, ja hänen isänsä Milton Matthow oli ukrainanjuutalainen sähkömies, joka oli kotoisin Kiovasta, Ukrainasta . Perheen alkuperäinen nimi oli Matušanskajaski.
Matthau tunnettiin ohjaajien parissa järkähtämättömän ammattitaitoisena: kunhan käsikirjoitus oli kunnollinen, sai ohjaaja rauhassa vaikka torkkua. Matthau kehitteli tilanteita virtuoosimaisesti improvisoiden, eikä hänen ottojaan tarvinnut yleensä uusia. Vain hänen pitkäaikaisen ystävänsä Jack Lemmonin mukana olo samassa filmissä vaati kriitikoiden mukaan tarkkaavaisuutta: Markku Tuulen ja Antti Alasen mielestä Lemmonin hysteerisyys saattoi ajoittain olla niin päälle tunkevaa, että Matthaunkin normaalisti järkkymätön käynti saattoi horjahdella.
Matthau sai 1970-luvulla sydänkohtauksen, jolloin hän lopetti ketjutupakoinnin ja alkoi kävellä viisi mailia päivässä. Hän kuoli sydänkohtaukseen sairaalassa Santa Monicassa 79-vuotiaana 1. heinäkuuta 2000.
Villafranca-vaihe

Villafranca-vaihe (lat. Villafranhcium, engl. Villafranchian) oli nisäkäsfossiilien perusteella määritelty geologinen ajanjakso noin 3–1 miljoonaa vuotta sitten plioseenikauden lopussa ja pleistoseenikauden alussa Euroopassa. Se on saanut nimensä luoteisitalialaisen kylän Villafranca d'Astin kylän mukaan. 
Villafranca-vaiheessa kehittyi nopeasti useita uusia nisäkäslajeja. Vaihe on merkittävä myös siksi, että silloin elivät varhaisimmat sellaiset hominidit, joista myöhemmin kehittyi nykyihminen (Homo sapiens).
Damien Brunner

Ura

Brunner on Klotenin kasvatti. Kaudella 2005–2006 hän kävi A-juniorivuosiensa jälkeen Sveitsin 1. Ligan EHC Winterthurissa. Seuraavalla kaudella Brunner teki NLA-debyyttinsä Klotenin paidassa. Hän jatkoi Klotenissa myös kaudella 2007–2008 ja pelasi 12 ottelua vielä seuraavallakin kaudella, kunnes siirtyi NLB:n Thurgaun kautta Zugiin, jossa teki loppukauden aikana 35 ottelussa 26 pistettä.
Kaudella 2009–2010 Brunner teki 47 ottelussa 58 pistettä ja sai kutsun myös MM-kisoihin, joissa hän pelasi Sveitsin paidassa seitsemän ottelua tehden viisi pistettä. Seuraava kausi ei ollut aivan yhtä hyvä (40 ottelussa 46 pistettä), mutta kaudella 2011–2012 hän voitti ensimmäisenä sveitsiläisenä 30 vuoteen oman maansa pääsarjan pistepörssin tehtyään 45 ottelussa 60 pistettä. Edellinen sveitsiläisvoittaja oli Guido Lindemann kaudella 1981–1982.
Brunner teki kesällä 2012 sopimuksen NHL-seura Detroit Red Wingsin kanssa. NHL:n työsulun takia hän kuitenkin palasi pelaamaan Zugiin. Työsulku päättyi tammikuussa 2013 ja Brunner teki lyhennetyllä NHL-kaudella 26 pistettä 44 runkosarjaottelussa sekä yhdeksän pistettä 14 pudotuspeliottelussa. Hän oli pudotuspeleissä Detroitin paras maalintekijä viidellä osumalla.
Syyskuussa 2013 Brunner solmi kaksivuotisen sopimuksen NHL-seura New Jersey Devilsin kanssa. Brunner teki 2014 vuoden joulukuussa sopimuksen Luganon kanssa, joka kattaa loppukauden ja seuraavat neljä kautta, koska New Jersey Devils lähetti Brunnerin NHL:ssä siirtolistalle, ja kukaan ei huolinut häntä.
Myskikurjennokka

Ulkonäkö ja koko

Tiheäkarvainen myskikurjennokka kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat 1–1,2 cm leveät, terälehdet ovat väriltään sinipunaiset. Hedelmys on pitkä nokkamainen viisiosainen lohkohedelmä. Nokan kärki on nystykarvainen, toisin kuin läheisesti samannäköisellä peltokurjennokalla (Erodium cicutarium).

Myskikurjennokka Suomessa

Suomessa myskikurjennokka on hyvin harvinainen tulokaskasvi, joka on löydetty Helsingistä ja Oulusta.  Uudellamaalla se on vakiintunut laji ja kasvaa nurmikoilla, pensasistutuksissa sekä kaatopaikoilla.
QDOS

QDOS (myös nimellä 86-DOS) oli Seattle Computer Productsin (SCP) kehittämä käyttöjärjestelmä. Yhtiö kutsui käyttöjärjestelmää QDOS:in lisäksi 86-DOS:ksi. 
Yritys oli aikonut käyttää Digital Researchin CP/M-86 käyttöjärjestelmää suoritinkortilla, mutta se ei valmistunut riittävän nopeasti.
Yrityksen Tim Paterson kehitti QDOS:in (engl. Quick and Dirty Operating System). QDOS:in kriteereinä oli tukea CP/M-alustalle tehtyjä ohjelmia. Käyttöjärjestelmän ohjelmointirajapinta oli myös kopioitu CP/M:stä.
27. heinäkuuta 1981 Microsoft osti kaikki oikeudet QDOS/86-DOS:iin. Paterson työskenteli Microsoftille, jossa 86-DOS:sta tehtiin MS-DOS 1.0.
Maaliskuussa 1983 Microsoft julkaisi IBM PC/XT -koneille MS-DOS 2.0:n.
Kassu Halonen

Osmo Väinö Kalervo ”Kassu” Halonen (s. 24. tammikuuta 1953 Säräisniemi)
on suomalainen muusikko, lauluntekijä, urkuri, huilisti, sovittaja, äänilevytuottaja ja laulaja. Hänen levytetty sävellystuotantonsa käsittää yli 1 500 sävellystä, esittäjinä mm. Irwin Goodman, Vesa-Matti Loiri, Jari Sillanpää, Tapani Kansa, Laura Voutilainen ja Arja Koriseva. Yksi sävellettyjen levyjen joukossa on Sillanpään albumi Jari Sillanpää, joka on Suomen musiikkihistorian myydyin levy. Yhteensä Haloselle on myönnetty noin 70 kultalevyä.

Ura

Halonen opetteli lapsena soittamaan tanssimusiikkia korvakuulolta isänsä mandoliinilla. Asepalveluksensa hän suoritti sotilassoittajana Kajaanissa. Varusmiespalveluksen jälkeen alkoi ammattisoittajan ura kaupunginorkesterissa Ruotsin Boråsissa. Soittimena oli tuolloin huilu. Halonen ihaili nuorena blues-kitaristi Freddie Kingia, muusikko Edgar Winteriä ja kappaleista Led Zeppelinin "Black Dogia" sekä "Rock and Rollia".
Ruotsissa Halonen tutustui Kirkaan ja päätyi pian soittamaan urkuja hänen taustabändissään The Islandersissa. Hänen taitonsa huomattiin nopeasti myös levy-yhtiöissä ja erityisesti Toivo Kärki ja Jaakko Salo auttoivat häntä tuolloin eteenpäin. Tuolloin vielä rockiin keskittynyt Halonen tutustui 70-luvun lopulla Kisu Jernströmin ja linja alkoi suuntautua iskelmään päin. Iskelmä palautti myös Kirkan takaisin kansan tietoisuuteen.
Kassu Halonen on säveltänyt suuren joukon suosittuja iskelmiä, pop- sekä rock-kappaleita, joista tunnetuimpia ovat muun muassa  Vesa-Matti Loirin esittämä "Sydämeeni joulun teen", Kirkan esittämä Syksyn sävel -kilpailun 1988 voittokappale "Surun pyyhit silmistäni", Irwin Goodmanin esittämä "Rentun ruusu" ja Jari Sillanpään hitit "Oot täydellinen" ja "Kaduilla tuulee". Kassu Halonen on julkaissut myös viisi soololevyä ja onpa hän tuottanut muun muassa Suomen ensimmäisenä punk-levytyksenä pidetyn Briardin singlen "I Really Hate Ya".
Suurin osa tunnetuimmista Kassu Halosen menestyskappaleista on Vexi Salmen sanoittamia.
Oulujärven Manamansalossa sijaitsee kevyenmusiikin ja taiteen tapahtumapaikka Kassu Halosen taidetalo.
Ykspihlajan Reima

Huvi- ja Urheiluseura Ykspihlajan Reima on kokkolainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1921. Lajivalikoima on aina ollut monipuolinen vaihdellen sen mukaan miten on harrastajia riittänyt. Nykyisin lajeihin kuuluvat hiihto, triathlon, jalkapallo, voimistelu, salibandy, suunnistus, uinti, pyöräily ja yleisurheilu. 
Salibandyssä miesten joukkue pelaa tällä hetkellä II-divisioonaa kuten myös naiset. Jalkapallossa miesten joukkue pelaa III-divisioonaa kuten myös naiset.
Seuran tunnetuin nykyurheilija lienee triatlonisti Merja Kiviranta ja HJK:n jalkapallomaalivahti "King Kong" Saku-Pekka Sahlgren.

Miehet I

Reiman miesten joukkue pelasi useita vuosia III-divisioonaa. Kausi 2012 ei mennyt mitenkään erityisen hyvin ja joukkue putosi kauden päätteeksi sarjaporrasta alemmaksi. Kaudelle 2013 Reima luopui nelosen sarjapaikasta ja yhdisti I- ja II-joukkueet ja jatkoi yhdellä joukkueella kuutosessa, eli Keski-Pohjanmaan piirin alimmalla sarjatasolla. Joukkue pelasi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kauden 1972 ja kolmanneksi korkeimmalla vuoden 1975.

Naiset

Reiman naisten joukkue oli kaudella 2006-2007 lohkonsa neljäs. Myös kesän 2008 jälkeen joukkue sijoittui sarjassaan neljänneksi.

Futsal

Reima voitti TUL:n futsalmestaruusturnauksen joka pelattiin 18.-19.10.2008 Seinäjoella.

Miehet I

Kaudella 1999-2000 Redy:n miesten edustusjoukkue sijoittui VI-divisioonassa toiseksi ja nousi suoraan IV-divisioonaan, jonka se voitti heti kaudella 2000-2001 ja nousi III-divisioonaan. Kaudet 2001-2004 miehet viettivät III-divisioonan keskikastissa, mutta kaudella 2004-2005 he saavuttivat III-divisioonan lohkonsa voiton ja nousivat ensimmäistä kertaa II-divisioonaan. Ensimmäinen kausi olikin vaikea ja saldona vain kaksi voittoa ja sijoitus sarjassa sen mukainen, eli toiseksi viimeinen. Toinen kausi kakkosessa sujui kuitenkin jo paremmin ja kauden 2006-2007 saldona olikin neljäs sija. Redy on ollut kahdesti mukana TUL Cupissa ja molemmilla kerroilla on joukkue ollut finaalissa, ensin 2003 häviävänä osapuolena ja 2004 voittavana.

Miehet II

Kaudella 2004-2005 joukkue aloitti pelaamaan virallisia Salibandyliiton otteluita, jotka aloitettiin 5-divisioonasta. Sarjasijoitus kaudella ei ollut mainittava, mutta kokemusta kerättiin runsaasti ja yksilöt kasvoivat yhtenäiseksi joukkueeksi. Seuraavalla kaudella 2005-2006 joukkue esittikin jo kypsempiä otteita ja pelasi itselleen paikan sarjaporrasta ylemmäksi 4-divisioonaan. Kauteen 2006-2007 lähdettiin selkeästi altavastaajina, kokemuksia hakien ja uusia tuulia haistellen. Kauden päätyttyä joukkue oli kuitenkin, kaikkien yllätykseksi taistellut itsensä sarjaykköseksi ja nousi suoraan 3-divisioonaan. Kaudella 2007-2008 Redy II pelasi 3-divisioonaa. Joukkue kuitenkin epäonnistui tavoitteessaan säilyttää sarjapaikka ja tippui takaisin 4-divisioonaan.

Naiset I

Kaudella 1999-2000 Redy:n naisten edustusjoukkue aloitti III-divisioonassa, jonka voitti heti ja edessä oli nousu kakkoseen. Kauden 2000-2001 jälkeen oli jälleen nousujuhlat, sillä Redy voitti lohkonsa ilman yhtään tappiota ja nousi naisten I-divisioonaan. Tämän jälkeen Redy on kiikkunut ykkösen keskikastissa.