Liberaalidemokraatit (Yhdistynyt kuningaskunta)

Historia

Nykyinen Liberaalidemokraattinen puolue syntyi vuonna 1988 Liberaalipuolueen jäänteiden ja Työväenpuolueesta vuonna 1981 eronneen Sosiaalidemokraattisen puolueen (SDP) yhdistyessä. Puolueet olivat muodostaneet ennen virallista yhdistymistä yhteisen vaalilistan vuodesta 1981. Ensimmäisissä vaaleissaan 1983 Liberaalipuolueen ja SDP:n yhteinen allianssi sai noin 25 % äänistä.
Vuoden 1987 vaalien jälkeen puolueet alkoivat neuvotella yhdistymisestä, mutta esimerkiksi uuden nimen löytäminen aiheutti kiistelyä. Neuvottelujen jälkeen puolueet yhdistyivät 3. maaliskuuta 1988 ja ottivat käyttöön nimen Sosiaali- & Liberaalidemokraatit (The Social & Liberal Democrats). Heinäkuussa Paddy Ashdown valittiin sen ensimmäiseksi johtajaksi. Uuden puolueen alkuvaiheet olivat vaikeat yhdistymiseen liittyneiden sisäisten kiistojen vuoksi. Vuoden 1989 europarlamenttivaaleissa Sosiaali- & Liberaalidemokraatit jäivät neljännelle sijalle saaden vain noin kuusi prosenttia äänistä. Lokakuussa 1989 puolue otti käyttöön nykyisen Liberaalidemokraatit -nimensä.
Alkuvaikeuksista huolimatta Liberaalidemokraatit onnistui kuitenkin pysymään pinnalla Paddy Ashdownin johdolla. Liberaalidemokraatit toipuvat hiljalleen ja vuoden 1992 parlamenttivaaleissa puolue keräsi 18 prosenttia äänistä ja sai 20 paikkaa alahuoneeseen.

Hallituskausi (2010–2015)

Liberaalidemokraattien vuoden 2010 vaalikampanjaan kuului muun muassa vaaliuudistuksen ajaminen, jolla Britannian vaalijärjestelmä muutettaisiin suhteellisemmaksi, jolloin puolueiden saamat paikkamäärät vastaisivat tarkemmin niiden kannatusta. Toinen uudistus oli kiinteän mittaiset vaalikaudet, jolloin pääministeri ei voi yksipuolisesti valita, milloin vaalit järjestetään.
Kiistanalainen vaatimus oli laittomille maahanmuuttajille järjestetty armahdus, josta puolue sittemmin luopui hallitusneuvotteluissa. Veropuolella liberaalidemokraatit puolestaan vastustivat konservatiivien ajamaa perintöveron verovapaan rajan nostoa, ja kannattivat alle 10 000 punnan ansiotulojen verovapautta, mikä maksettaisiin nostamalla varallisuusveroa. Liberaalidemokraatit vastustivat myös konservatiivien ajamia verohelpotuksia aviopareille. Liberaalidemokraatit on pyrkinyt etsimään Britannian ydinaseistukselle muita vaihtoehtoja ja ehkä luopumaan Trident-ohjuksista.
Nick Cleggin kaudella liberaalidemokraattien kannatus nousi kyselyissä ajoittain yli 20 prosentin ja toukokuussa 2009 jopa työväenpuolueen ohi. Huhtikuun 2010 vaaliväittelyiden jälkeen puolueelle mitattiin jopa johtavan puolueen asemaa.
Vaaleissa tulos jäi kuitenkin 23 prosenttiin, jossa oli yksi prosenttiyksikkö nousua, mutta puolueen paikkamäärä väheni viidellä 57 paikkaan. Tulos johti siihen, että mikään puolue ei saanut yli puolta paikoista (niin kutsuttu hung parliament), ja päädyttiin hallitusneuvotteluihin. Konservatiivien kanssa liittoutuneet liberaalidemokraatit saivat hallitukseen viisi ministerinpaikkaa. Varapääministerin aseman saaneen Cleggin lisäksi hallitukseen nousivat Vince Cable, David Laws, Danny Alexander ja Chris Huhne. David Lawsin eron jälkeen ministeriksi nousi Michael Moore.

Oppositiossa (2015–)

Vuoden 2015 parlamenttivaaleissa liberaalidemokraatit menetti 48 paikkaa, jolloin sille jäi vain kahdeksan paikkaa alahuoneeseen. Vaalituloksen myötä Nick Clegg ilmoitti eroavansa puoluejohtajan paikalta, jolloin puolueen puheenjohtajaksi tuli Tim Farron.
Vuoden 2017 parlamenttivaaleissa liberaalidemokraattien saama äänimäärä aleni noin puolella prosentilla, mutta sen ehdokkaista pääsi silti parlamentin jäseniksi neljä enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Tim Farron luopui tällöin liberaalidemokraattien johdosta, minkä jälkeen Vince Cable valittiin hänen seuraajakseen puolueen johtajaksi. Cablen aikana liberaalidemokraatit pääsi hyödyntämään Brexit-vastaisuutta ja saavutti parhaimmat kannatuslukunsa sitten vuoden 2010, minkä lisäksi puolue pärjäsi hyvin vuoden 2019 paikallisvaaleissa ja eurovaaleissa. Cablen seuraajaksi liberaalidemokraattien johtajana valittiin heinäkuussa 2019 Jo Swinson.
Liberaalidemokraattien parlamentin alahuoneen edustaja Stephen Lloyd erosi puolueesta joulukuussa 2018 voidakseen äänestää liberaalidemokraattien vastustaman Theresa Mayn Brexit-sopimuksen puolesta, jolloin liberaalidemokraateille jäi 11 edustajaa alahuoneeseen. Vuoden 2019 aikana puolueeseen on puolestaan loikannut yhteensä kuusi alahuoneen edustajaa, mukaan lukien entinen konservatiivien ministeri Sam Gyimah. Cable on syyskuussa 2019 spekuloinut, että puolueeseen saattaa loikata edustajia vielä enemmänkin. Jotkin mielipidekyselyt ovat myös ennustaneet liberaalidemokraateille merkittävää suosion lisäystä seuraavissa parlamenttivaaleissa.