google/wiki40b huggingface dataset:
Satakunnan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Historia

Opiskelijakunnan toiminta käynnistyi 1. elokuuta 2005, jolloin aiemmin opiskelijakunnan tehtäviä ammattikorkeakoulussa hoitaneen Satakunnan ammattikorkeakoulun opiskelijat SAMMAKKO ry:n toiminta siirrettiin opiskelijakunta SAMMAKKOlle. SAMMAKKO ry on alun perin perustettu jo 27.11.1996, jolloin opiskelijakunnankin toiminnan voidaan katsoa varsinaisesti saaneen alkunsa. Vuodesta 1992 SAMMAKKO ry:n perustamiseen asti ammattikorkeakoulussa toimi rekisteröimätön opiskelijaedustajisto, johon kuului kaksi opiskelijaa jokaisesta ammattikorkeakoulun silloisissa yksiköissä toimineista opiskelijayhdistyksistä.

Jäsenyys

Opiskelijakunnan jäsenyys on vapaaehtoinen. Jäseneksi voivat liittyä kaikki Satakunnan ammattikorkeakoulussa tutkintoon opiskelevat opiskelijat, jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla ammattikorkeakoulun toimintapaikkakunnilla eli Porissa, Raumalla, Kankaanpäässä ja Huittisissa. Jäseneksi liittyvä saa opiskelijakortin, joka oikeuttaa opiskelija-alennuksiin. Yhteensä opiskelijakunnalla on jäseniä n. 3000.

Toimisto ja organisaatio

Opiskelijakunnan toimistot sijaitsevat Porin kampuksella osoitteessa Satakunnankatu 23 sekä Rauman kampuksella osoitteessa Satamakatu 26. Porin toimistolla työskentelee opiskelijakunnan pääsihteeri ja tuutoroinnin sekä liikunnan asiantuntija. Raumalla puolestaan työskentelee viestinnän ja edunvalvonnan asiantuntija.
Ylintä valtaa opiskelijakunnassa käyttää jäsenten joka syksy vaaleilla valitsema edustajisto. Edustajisto nimittää hallituksen, joka huolehtii käytännön toimintaan liittyvistä päätöksistä ja asioiden hoitamisesta yhdessä työntekijöiden kanssa. 
Opiskelijakunta on Suomen opiskelijakuntien liitto SAMOK ry:n sekä Opiskelijoiden liikuntaliitto OLL:n jäsen.

Luettelo SAMMAKKOn edustajiston ja hallituksen puheenjohtajista vuosien varrelta

1.1.2015 - 31.12.2015 Edustajiston puheenjohtaja Taavi Tingander // Hallituksen puheenjohtaja Jaakko Lehtonen
1.1.2016 - 31.12.2016 Edustajiston puheenjohtaja Karam Al-Murani // Hallituksen puheenjohtaja Nuppu Strandberg 
1.1.2017 - 31.12.2017 Edustajiston puheenjohtaja Maiju Mikkonen // Hallituksen puheenjohtaja Marko Grönlund
1.1.2018 - 31.12.2018 Edustajiston puheenjohtaja Jaakko Mäkimattila // Hallituksen puheenjohtaja Tuomas Saarnilahti
1.1.2019 - Edustajiston puheenjohtaja Kristiina Jussila // Hallituksen puheenjohtaja Juho Paavola
Transienttisuojadiodi

Transienttisuojadiodit tai ylijännitesuojadiodit ovat elektroniikan nopeasti toimivia puolijohdekomponentteja, jotka toimivat ylijännitesuojina. Ne suojaavat elektronisia laitteita ja piirejä suurilta ja tuhoavilta jännitteiltä. Ylijännitesuojadiodeja on yksi- ja kaksisuuntaisia. Yksisuuntaisissa ylijännitesuojadiodeissa on toiseen suuntaan PN-diodirajapinta. Transzorb ja Transil ovat ylijännitesuojadiodien tuotenimiä. Puhekielessä ylijännitesuojadiodeja kutsutaan usein suomeksikin "transzorbeiksi".
Lorenzo De Silvestri

Lorenzo De Silvestri (s. 23. toukokuuta 1988 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija. De Silvestrin seura on Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa pelaava roomalaisseura SS Lazio.
De Silvestrin yleisin pelipaikka on oikea puolustaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös keskikentällä. Syntyperäisenä roomalaisena De Silvestri ei ole ainakaan toistaiseksi edustanut muita seuroja. Miehen debyytti Lazion ykkösjoukkueessa tapahtui 17-vuotiaana vuoden 2005 heinäkuussa Intertoto cupin kolmannella kierroksella toisessa osaottelussa vieraissa Tampere Unitedia vastaan Ratinan stadionilla hänen tullessaan loppuhetkillä vaihdosta kentälle Christian Manfredinin tilalle.
Ensimmäistä kertaa Italian liigassa De Silvestri pääsi kentälle vuoden 2007 huhtikuussa kotipelissä ACF Fiorentinaa vastaan hänen korvattuaan toisella puoliajalla Manuel Bellerin. De Silvestri pelasi heti kuin vanha tekijä ja oli jopa lähellä maalintekoa ensimmäisellä kosketuksellaan, mutta Fiorentinan maalivahti Sebastien Frey torjui hänen yrityksensä.
Syksyllä 2007 De Silvestri nousi vakituiseksi näyksi Lazion edustusjoukkueessa osittain puolustuksen lukuisten loukkaantumisten johdosta. De Silvestri kiitti päävalmentaja Delio Rossin luottamuksesta ja pelasi erittäin vakuuttavasti ikäänsä nähden. Valon Behramin kuntouduttua De Silvestri joutui kuitenkin useimmiten tyytymään vaihtopenkillä istuskeluun. Joulukuussa 2007 De Silvestri teki ensimmäisen maalinsa Lazion paidassa Italian cupissa SSC Napolia vastaan laitettuaan reboundin vapaapotkun jälkitilanteesta sisään. Maalin jälkeen De Silvestri lähetti terveiset kohti taivasta kuukausi aiemmin poliisin harhaluotiin menehtyneelle hyvälle ystävälleen ja Lazion kannattajalle Gabriele Sandrille.
Kevätkaudella 2008 De Silvestri valloitti paikan avauskokoonpanossa ja piti siitä kiinni koko loppukauden. Nykyään De Silvestri on saavuttanut niin suuren luottamuksen sekä Delio Rossin, että kannattajien keskuudessa, että avauskokoonpanon paikan pitäisi jatkossakin olla selviö. De Silvestrin nykyinen sopimus Lazion kanssa kattaa vuoteen 2010 asti.
De Silvestri pelasi Italian joukkueessa Pekingin kesäolympialaisissa.
Seepramureena

Ulkonäkö ja koko

Seepramureena on valkean ja mustan tai tummanruskean raidallinen, mistä se on saanut nimensä. Se kasvaa noin 50 cm pitkäksi. Sillä on pyöreähkö nokka ja tiivis rivi kovakuorisen ravinnon murskaamiseen sopivia tylppiä hampaita. Tässä se poikkeaa muista mureenoista, joiden hampaat ovat terävät piikit.

Levinneisyys ja elinympäristö

Seepramureena on kotoisin Indopasifiselta merialueelta. Se elää trooppisissa vesissä 3-50 metrin syvyydessä.

Käyttäytyminen

Seepramureenat elävät hiekka- ja kivipohjalla ja koralliriuttojen ulkoreunoilla. Ne syövät pääasiassa Xanthidae-heimon taskurapuja, mutta myös muita äyriäisiä, simpukoita ja merisiilejä.
Seepramureena sopii akvaarioon paremmin kuin muut mureenalajit, sillä se jää pienemmäksi kuin useimmat muut, eikä se syö toisia kaloja kunhan muut kalat ovat tarpeeksi isoja ja mureenaa ruokitaan säännöllisesti - nuorena kaksi kertaa viikossa, aikuisena kerran viikossa.
Diesen Wood

Diesen Wood Company Oy oli norjalaisessa omistuksessa ollut suomalainen vuonna 1910 perustettu metsäteollisuusyhtiö joka toimi Itä-Suomessa 1910-, 1920- ja 1930-luvuilla. Yhtiön perustaja norjalainen Christopher Ditlev Diesen (1874–1957) oli tullut Suomeen 1907 perustaen muiden norjalaisten liikemiesten kanssa Temola Ab-yhtiön joka osti maatiloja Viipurin seudulta Saimaan kanavan varrelta sekä vuokrasi Juustilan sahan. Temola Ab osti sitten tämän sahan ja rakensi sen 1914 uudelleen nelikehäisenä jatkaen sahaustoimintaa vuoteen 1918 saakka. Diesen päätti siirtää yrityksensä toiminnan Laatokan ympäristöön ja osti tätä varten Richard Bergströmin omistaman Ladoga Trävaru Ab:n Kotkaniemen sahan Salmin Lunkulansaaresta 1914 ja sen jälkeen 1916 Pitkärannan rautakaivoksen teollisuuslaitoksineen. Kaivoksen mukana Diesenin haltuun siirtyi noin 3000 hehtaaria maata. Aunuksen puolelta Diesen osti Tulemajärven rautatehtaan metsäalueineen. Tässä vaiheessa Temola Ab:n nimeksi muuttui  Diesen Wood Co Ab. Myöhemmin ostettiin myös venäläisen Gromoff ja Kumppanin liiketoiminnat joihin kuului sahalaitoksia Nurmisaaressa. Päämarkkina-alueena oli tässä vaiheessa Venäjä. Pitkärannassa malminlouhinta ja -jalostus jatkui vuoteen 1921 saakka jolloin Diesen oli jo aloittanut puunjalostustoimintojensa siirtämisen Juustilasta Pitkärantaan. 
Diesen Wood rakensi Pitkärannan Pusunsaarelle (nimi myöhemmin Nurmisaari) 28 000 tonnin vuosituotannon omanneen sulfaattiselluloosatehtaan 1920 ja osti samana vuonna lähellä sijainneen sahan. Yhtiöllä oli tämän jälkeen 3 070 työntekijää ja omia metsiä 56 000 hehtaaria. Vuonna 1926 valmistui Pitkärantaan myös klooritehdas. Valmiit tuotteet kuljetettiin Nevan kautta Koivistolle edelleen laivattaviksi. Diesen Woodilla oli kuljetuksia varten neljä lastihöyrylaivaa, kahdeksan hinaajaa ja 25 proomua ja niiden huoltoa varten telakka Koirinojalla. Omien laivojen käyttö väheni 1930-luvulla sen jälkeen kun rautatie valmistui Pitkärantaan. Yhtiö vähensi samaan aikaan myös sahatavaran tuotantoa ja lisäsi sellun tuotantoa. 1930-luvulla yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin valuuttakurssitappioiden takia ja siirtyi 1931 sitä rahoittaneen Kansallis-Osake-Pankin hallintaan. Yhtiön nimeksi muutettiin 1935 Pitkäranta Oy kun Diesen Wood ja Pitkäranta Bruk Ab sulautettiin yhteen. Uuden yhtiön toimitusjohtajana oli Aarne Koskelo.
Diesen Wood rakennutti 1920–1921 Pien-Jukakosken ja Suur-Jukakosken voimalaitokset Salmin Tulemajoen samannimisiin koskiin jotka yhtiö oli vuokrannut Suomen valtiolta 50 vuodeksi. Voimalaitokset tuottivat sähköä yhtiön Pitkärannan tuotantolaitoksille ja Salmin kunnan kylille.
Talvisodan jälkeen yhtiön Pitkärannassa olleet laitokset jäivät Neuvostoliiton haltuun. Pitkäranta Oy poistettiin osakeyhtiörekisteristä 1948. Tehdas toimii edelleen nimellä Tselljuloznyi zavod "Pitkäranta".
Christopher Diesenin poika Andreas Diesen (1906–1997) oli vuodesta 1933 G. A. Serlachius Oy:n palveluksessa ja oli viimeksi yhtiön varatoimitusjohtajana.
Sukkuladiplomatia

Sukkuladiplomatiaksi sanottiin Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin aikana ulkoministeri Henry Kissingerin pyrkimyksiä luoda suhteet Kiinan kansantasavaltaan ja siten irrottaa Yhdysvallat Vietnamin sodasta sitä häviämättä.
Tämän edellytyksenä oli se, että Kiinan kansantasavallan antama tuki Vietnamin demokraattiselle tasavallalle (Pohjois-Vietnam) lakkaisi. Vastineeksi Yhdysvallat auttoi Kiinaa saamaan YK:ssa samanlaisen veto-oikeuden YK:n turvallisuusneuvoston päätöksiin kuin mikä Yhdysvalloilla, Britannialla, Ranskalla ja Neuvostoliitolla oli.
Kissingerin ponnistelujen tuloksena Kiinan kansantasavallalle siirrettiin oikeus Kiinan tasavallan (Taiwan) pitämään turvallisuusneuvoston pysyvän jäsenen paikkaan 25. lokakuuta 1971 päätöksellä numero 2758. Yhdysvallat puolestaan epäonnistui pyrkimyksissään irrottautua Vietnamin sodasta sitä häviämättä.
Anisaldehydi

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa anisaldehydi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdisteellä on tunnusomainen aniksenkaltainen makea tuoksu. Anisaldehydi liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Anisaldehydin reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille aldehydeille ja se voidaan esimerkiksi hapettaa anishapoksi tai pelkistää anisalkoholiksi. Luonnossa anisaldehydiä esiintyy eteerisissä öljyissä muun muassa aniksessa (0,1–1,4 %), fenkolissa (n. 2%) ja rusotähtianiksessa (0,1–0,5 %).

Valmistus ja käyttö

Vaikka anisaldehydiä esiintyykin useissa eteerisissä öljyissä, sitä tuotetaan pääasiassa teollisesti. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa anetolin hapetuksella esimerkiksi typpihapon, kromiyhdisteiden tai otsonin avulla, metyloimalla p-hydroksibentsaldehydiä tai anisolista Vilsmeier–Haack-reaktiolla.
Anisaldehydiä käytetään hajusteissa tuomaan kukkaismaista hajua esimerkiksi saippuoihin. Sitä voidaan lisätä myös elintarvikkeisiin. Yhdistettä käytetään myös lähtöaineena valmistettaessa muun muassa lääkeaineita. Anisaldehydin etanoliliuosta voidaan käyttää ohutkerroskromatografiassa värjäysreagenssina ja se reagoi kuumennettaessa useiden yhdisteiden kanssa muodostaen erilaisia värillisiä yhdisteitä.
Sauvo Puhtila

Työura

Saukki oli vahva vaikuttaja suomalaisella musiikkialalla. Ennen siirtymistään viihdealalle hän ehti aloittaa opinnot Teknillisessä korkeakoulussa aikomuksenaan valmistua puunjalostusinsinööriksi. Tuona aikana hän myös lauloi Polyteknikkojen Kuorossa.
Uransa aikana Puhtila työskenteli monien suomalaisen viihteen suurnimien, kuten Laila Kinnusen, Jaakko Salon, Annikki Tähden ja Olavi Virran kanssa. Hän vaikutti myös Yleisradiossa toimittajana, nuorten ajanvieteohjelmien päällikkönä ja lopulta viihdepäällikkönä.
Puhtila oli mukana perustamassa Radio- ja televisiotoimittajien liittoa, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi. Puhtila juonsi ensimmäisen Sävel on vapaa -puhelintoivekonserttilähetyksen vuonna 1970.
Toimittuaan noin 25 vuotta musiikkialalla Sauvo Puhtila jäi eläkkeelle Yleisradion viihdepäällikön tehtävästä vuonna 1979. Reino Helismaa -palkinnon Puhtila sai 1999, Juha Vainio -palkinnon 2002 ja Kullervo Linna -palkinnon 2013. Useiden eri nimimerkkien käytön vuoksi hänen työnsä ei aiemmin saanut sille kuulunutta huomiota. Hän myös karttoi julkisuutta omasta halustaan.

Perhe

Puhtilan puoliso vuodesta 1956 oli toimittaja, kirjailija ja sanoittaja Kirsti Puhtila (1929–2006) ja pojat toimittaja Matti Puhtila (1958–2005) sekä sanoittaja-sarjakuvapiirtäjä Petri (Putri) Puhtila.
Sauvo Puhtila kuoli Helsingissä Kustaankartanon vanhainkodissa marraskuussa 2014. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon kortteliin 1.

Saukki ja Oravat

Puhtila muistetaan myös Saukista ja Pikkuoravista; Pikkuoravien osat lauloi Eino Virtanen. Nauhoitettaessa hän lauloi hitaasti, ja nauhaa nopeammin toistettaessa saatiin oravaääni. Virtasen äänen tunnistaa laitettaessa 45 kierroksen levyn soimaan 33 nopeudella. Vaikka levytysten kohdalla useimmiten puhutaan Pikkuoravista, etiketeissä esittäjät olivat muodossa Saukki ja Oravat. Saukin ja Pikkuoravien ensimmäinen levytys "Pikkuoravien joululaulu" tehtiin vuonna 1959 ja viimeinen "Pikkuoravien hyppyrilinko" vuonna 1978. Saukin ja Pikkuoravien ensimmäinen EP-levy ("Jöröjukka-rock", "Saukki-sedän lastentunti", "Elmerin humppa", "Pikkuoravien tuutulaulu") nousi Suomen myydyimpien EP-levyjen listalla vuonna 1961 kahdeksanneksi. Kråklund Records julkaisi kaikista esityksistä CD-levyn vuonna 1999.
Jalmari Kauppala

Hjalmar (Jalmari) Kauppala, sukunimi vuoteen 1919 saakka Wainio (13. maaliskuuta 1883 Hausjärvi – 23. tammikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen opettaja, helluntaiherätyksen saarnaaja ja uskonnollinen kirjailija.

Henkilötiedot

Kauppalan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho (Johan) Kauppala ja Loviisa Kauppala. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon yhteiskoulusta 1903 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian preliminääritutkinnon 1906. Kauppala oli naimisissa Henni Paanasen kanssa. Pariskunnan poika, automyyjä Martti Tapani Gabriel (s. 1914), kaatui talvisodassa reservin vänrikkinä Kannaksen Hatjalahden Jääkärikodinniemessä 5. helmikuuta 1940 vihollisen suorasuuntaustykin täysosumasta.
Ruuhijärvi (Kuhmoinen)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Erämaajärvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,2 metriä mpy. Siihen on johdettu Sydänmaansuon kuivatusoja ja sen laskuoja virtaa metsäojien kautta 1,9 kilometrin päähän Pitkäveden rantaan Ojastenkulmalla.
Karisto (Lahti)

Karisto on pääosin omakotitaloista koostuva asuinalue ja sen lähelle sijoittuvien kaupallisten palvelujen keskittymä Lahden Kolavan ja Järvenpään kaupunginosissa Kymijärven länsirannan tuntumassa.

Asuinalueen tavoitteita

Kariston tarkoituksena on mahdollistaa Lahdelle kyky tarjota runsaasti pientalotontteja. Aikaisempina vuosikymmeninä Joutjärveltä itään Nastolan Villähteelle päin ei kaavoitettu, vaan huomattava osa pientalotonttien kysyjistä siirtyi Hollolaan, jonka kasvu on ollut voimakasta Kukkilan ja Kalliolan alueilla.
Kariston suurimmaksi mahdolliseksi asukasluvuksi on arvioitu 1 000 asukasta, mikä on saman verran kuin Hollolan kuntakeskus Salpakankaalla. Näin on ajateltu muodostuvan 1 500 työpaikkaa Karistoon. Lahden kaupungin väkiluvun kasvu on kuitenkin erittäin hidasta.

Kariston alueen palveluja

Karistossa sijaitsee muun muassa syksyllä 2010 avannut Kariston palvelukeskus, jossa toimivat Kariston päiväkoti ja Kariston koulu. Lisäksi alueella on yksityinen päiväkoti (Touhula Karisto). Myös seurakunta on järjestänyt kerhotoimintaa alueella. 
Ennen Kariston palvelukeskusta lähin alakoulu oli 1973 avattu Joutjärven koulu, joka palveli Tonttilaa ja Kokkokalliota. 
Järvenpään kaupunginosan luoteisosassa sijaitsee kauppakeskus Karisma, jonka ytimenä on K-Citymarket Karisto.
Valko-otsatapakulo

Esiintyminen

Valko-otsatapakulot elävät Andien rinteillä Perun Cuzcosta Bolivian keskiosiin Cochabambaan noin 37 000 neliökilometrin laajuisella alueella.

Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Johnny Hates Jazz

Historia

Johnny Hates Jazz nimettiin yhtyeen jäsenten ystävän mukaan, joka vihasi jazzia. Trion ensimmäisen singlen ”Me and My Foolish Heart” julkaisi RAK Records yhtyeen perustamisvuonna 1986. Johnny Hates Jazz halusi levytyssopimuksen suuren levy-yhtiön kanssa ja sen jälkeen, kun he olivat soittaneet jazzklubilla vuoden 1986 lopulla, he pääsivät allekirjoittamaan levytyssopimuksen Virgin Recordsin kanssa. Johnny Hates Jazzin esikoissingle uudella levy-yhtiöllä nimeltä ”Shattered Dreams” teki yhtyeen kuuluisaksi. Kappale sijoittui Britannian singlelistan viidennelle sijalle ja Yhdysvaltain singlelistan toiselle sijalle. Johnny Hates Jazzin esikois-LP Turn Back the Clock julkaistiin vuonna 1988 ja myi moninkertaista platinaa niin Englannissa kuin Yhdysvalloissakin. 
Johnny Hates Jazzin seuraavat singlet eivät enää menestyneet Yhdysvalloissa, mutta yhtyeen kotimaassa ne menestyivät. Britanniassa kappaleista ”I Don’t Want to Be a Hero,” ”Turn Back the Clock,” ”Heart of Gold,” and ”Don’t Say It’s Love” tuli hittejä. Menestyksestä huolimatta Datchler lähti yhtyeestä vuoden 1988 kesällä ja aloitti soolouran. Hayes ja Nocito korvasivat Datchlerin tuottajalla Phil Thornalleylla Johnny Hates Jazzin vuoden 1991 albumilla Tall Stories. Albumi ei menestynyt ja yhtye hajosi. Johnny Hates Jazz palasi takaisin yhteen alkuperäisellä triolla vuonna 2009 ja julkaisi vuonna 2013 albumin Magnetized.
Gergonnen piste

Gergonnen piste on geometriassa eräs kolmion merkillinen piste, joka ja se on luetteloitu Kimberlingin pisteiden luetteloon tunnuksella   Kun kolmion sisään piirretään suurin ympyrä (sisäympyrä), mikä sinne mahtuu, sivuaa se kolmion sivuja sen sisäpuolelta. Kun sivuamispisteet, joita kutsutaan myös kantapisteiksi, yhdistetään ceviaaneilla sivujen vastaisiin kärkiin, leikkaavat nämä toisensa pisteessä, jota kutsutaan Gergonnen pisteeksi.
Arjeplogin kunta

Kuntajaon kehitys

Arjeplogin pitäjä erotettiin vuonna 1640 Arvidsjaurin pitäjästä. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjästä tuli Arjeplogin maalaiskunta. Pohjois-Ruotsin harvaanasutuilla alueilla kunnat olivat jo valmiiksi suuria, joten Arjeplogin rajoja ei muutettu kuntauudistuksissa vuosina 1952 ja 1971. Siitä huolimatta kunta on Ruotsin neljänneksi suurin.

Taajamat

Kunnassa on 1 taajama, jonka osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 62,5 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 184 asukasta. Kunnan ainoa taajama on sen keskustaajama Arjeplog, jossa oli 1 977 asukasta.

Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Arjeplogin piiri.

Nähtävyyksiä

Arjeplogin kirkko on puinen ristikirkko (G. Pettersson, 1899). Alueelta on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja. Arjeplogissa on hopeamuseo.
Ruotsin syvin järvi Hornavan on 226 metriä syvä. Järven yläpäässä oleva Jäckvikin kylä on Lars Levi Laestadiuksen syntymäpaikka ja sinne on pystytetty hänelle muistokappeli. Kunnassa sijaitsee myös Pieljekaisen kansallispuisto.
Herajärvi (Sastamala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 4,7 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järven tulo-ojia on kaksi ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa kolme kilometriä pitkä laskuoja. Se yhtyy Ekojärvenkanavaan heti Ekojärven entisen luusuan alapuolella.
Järven rantaviiva on 0,87 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven itärannan loma-asunnoille kulkee tie 12987, joka johtaa Ekojärven kylästä Vammalaan.
Ivan Hašek

Ura pelaajana

Peliurallaan Hašek edusti 13 vuoden ajan AC Sparta Prahaa kotimaasaan. Hän oli voittamassa seuralle viittä Tšekkoslovakian mestaruutta. Hän kuului Spartan avainpelaajiin ja valittiin vuosina 1987–1988 kahdesti Tšekkoslovakian vuoden pelaajaksi. 
1990 hän siirtyi Ranskaan, jossa pelasi RC Strasbourgissa neljä kautta. Uransa viimeiset vuodet Hašek pelasi Japanissa palaten vielä vuosiksi 1996-1998 Sparta Prahaan. 
Tšekkoslovakian maajoukkueessa Hašek pelasi 1984–1993 kaikkiaan 55 maaottelua ja onnistui maalinteossa viidesti. Hän oli mukana Jozef Venglošin valmentamassa 1990 MM-ryhmässä, joka hävisi puolivälierissä Saksalle 1–0.

Ura valmentajana

Valmennusuransa Hašek aloitti Sparta Prahassa 1999. Hän luotsasi seuran kahteen Tšekin mestaruuteen 2000 ja 2001. Menestys poiki tarjouksia ulkomailta ja 2001 hän siirtyi tutun RC Strasbourgin peräsimeen. Hän nosti debyyttikaudellaan seuran takaisin pääsarjaan. Hän jätti tehtävänsä kesällä 2003 luotsattuaan Strasbourgin Liguessä sijalle 13.
Ranskasta Hašek siirtyi ensin Japaniin ja sitten Arabiemiirikuntiin, joissa hän toimi Vissel Koben ja Al-Wasl Clubin päävalmentajana. Kaudeksi 2006/07 hän palasi Ranskaan ja luotsasi AS Saint-Étiennen liigassa sijalle 11.
Joulukuussa 2007 hän siirtyi arabiemiraattilaisen Al-Ahly Dubain päävalmentajaksi.  Hän jätti seuran heinäkuussa 2009 ja siirtyi Tšekin maajoukkueen päävalmentajaksi.  Hänestä tuli jo Tšekin kolmas päävalmentaja MM2010-karsintojen aikana. Häntä edelsivät Petr Rada ja entinen maajoukkuekaveri Frantisek Straka. 
Hašek ei onnistunut kuitenkaan nostamaan Tšekkiä kisakoneeseen, vaan se jäi kolmanneksi Slovakian ja Slovenian taakse. Karsinnat päättäneen 0–0 tasapelin Pohjois-Irlantia vastaan hän ilmoitti jättävänsä maajoukkuevalmentajan tehtävät. 
Vuonna 2009 Hašekista tuli Tšekin jalkapalloliiton puheenjohtaja.  Hän jätti tehtävänsä kesäkuussa 2011 ja palasi Al-Ahly Dubain päävalmentajaksi.  Hašekin toinen pesti jäi lyhyeksi, sillä hän sai potkut marraskuun alkupuolella 2011 joukkueen hävittyä Gulf Champion Club's Cupin finaalissa Al-Shabaabille. 
Tammikuussa 2012 Hašekista tuli saudiarabialaisen Al-Hilalin päävalmentaja.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, kun Hašek sai potkut jo toukokuun lopussa 2012. Hänen johdollaan seura ei onnistunut voittamaan Saudi-Arabian mestaruutta, eikä seuran menestys Aasian Mestarien liigassa pelastanut tšekkivalmentajan työpaikkaa. 
Kesäkuussa 2014 Hašekista tuli Qatar Stars Leaguessa pelanneen Qatar SC:n päävalmentaja. Menestys ei tyydyttänyt seurajohtoa ja Hašek sai syyskuussa potkut seuran ollessa liigassa yhdeksäntenä. Joulukuussa 2014 hän palasi valmennustehtäviin Al-Fujairahin peräsimessä. Seura säilytti hänen johdollaan paikkansa Arabiemiraattien liigassa, mutta suurempaa menestystä Hašek ei onnistunut seuraan tuomaan. Hän sai potkut maaliskuussa 2016 seuran vajottua putoamiskamppailuun.
Joulukuussa 2016 Hašekin ura jatkui Emirates Clubin päävalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut tehtävistään lokakuussa 2017.
Peridiscaceae

Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat puita, joihin kerääntyy alumiinia. Lehdet sijaitsevat tavallisesti kahdessa rivissä, joskus kierteisesti, ja ovat ehyt- tai hammaslaitaisia, kourasuonisia ja korvakkeellisia. Ruodissa voi olla turvonnut pulvinus. Kukinto on lehtihankainen ja terttumainen tai kukat sijaitsevat ryhmissä. Kukat ovat pieniä, ja niissä on 4-7-lehtinen kehä. Heteitä on paljon, ja ne ovat miltei täysin erillisiä. Mesiäinen on kookas, rengasmainen, toisinaan karvainen. Suvun Medusandra kukassa on kuitenkin erikseen verhiö ja teriö, viisi terävastaista hedettä ja viisi pitkää, karvaista ja verhovastaista joutohedettä; mesiäinen puuttuu. Sikiäin on heimossa kolmen tai neljän emilehden yhteenkasvettuma, yksilokeroinen ja toisinaan enemmän tai vähemmän mesiäiskehrään uponnut. Luotit ovat pieniä. Siemenaiheita on sikiäimessä kuudesta kahdeksaan, ja ne riippuvat kärki-istukassa. Hedelmä on luumarja tai kota, jota laajentunut verhiö toisinaan ympäröi. Siemeniä on yksi, se on kookas ja kuoreltaan tanniinipitoinen, ja siinä on runsas ja kova siemenvalkuainen sekä pieni alkio.

Levinneisyys

Heimo kasvaa Etelä-Amerikassa ja trooppisessa Länsi-Afrikassa.

Luokittelu

Peridiscaceae käsittää neljä sukua ja 11 lajia. Aikaisemmin ne on sisällytetty entiseen Flacourtiaceae-heimoon (ks. Malpighiales), ja Medusandra-sukua on joskus pidetty santelikasvien (Santalaceae) sukulaisena. Muut suvut ovat Peridiscus, Whittonia ja Soyauxia.