google/wiki40b huggingface dataset:
Hannes Suominen

Hannes Suominen (s. 1981 Salo) on suomalainen elokuva- ja teatterinäyttelijä. 
Suominen valmistui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2004. Tätä ennen hän oli ehtinyt näytellä sivuroolin Jarmo Lampelan ohjaamassa ja Tove Idström käsikirjoittamassa elokuvassa Eila (2003), josta hän oli myös ehdokkaana parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon saajaksi. Tuona vuonna palkinto meni kuitenkin Juha Mujeelle elokuvasta Raid (2003).
Vuoden 2003 jälkeen Suominen on esiintynyt muun muassa pääosassa Matti Ijäksen tv-elokuvassa Tuulikaappimaa (2003) ja sivuosissa Auli Mantilan elokuvassa Ystäväni, Henry (2004) ja Ilkka Vanteen elokuvassa Lupaus (2005) .
Elokuvaroolien lisäksi Suominen on myös tunnettu teatterinäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa Tampereen työväen teatterissa näytelmässä Siunattu hulluus (2004) ja Helsingin kaupunginteatterissa näytelmissä Beljakovin talvi (2007), Manillaköysi (2007), Ivanov (2008) ja Myyrä (2009). Turun Linnateatterissa Suominen esiintyi näytelmässä Taikatalvi. Halikon Rikalamäen kesäteatterissa hän debytoi ohjaajana Neil Hardwickin ja Jussi Tuomisen samannimiseen tv-sarjaan perustuvassa näytelmässä Tankki täyteen kesällä 2009. Hannes Suominen on mukana vuoden 2017 Aku Louhimiehen ohjaamassa Tuntematon sotilas -elokuvassa sotamies Vanhalana.
Suominen sijoittui toiseksi Tanssii tähtien kanssa -tanssiohjelman 11. tuotantokaudella syksyllä 2018.
Hanneksen isoveli on Joonas Suominen, joka on esiintynyt useissa elokuvissa, mainoksissa, ohjannut teatterinäytöksiä ja ääninäytellyt piirretyissä ja peleissä.
Kazakstanin kansan yhtenäisyyden puolue

Kazakstanin kansan yhtenäisyyden puolue on Kazakstanin kansan yhtenäisyyden liiton perusteella 1995 perustettu puolue.
Minä (ego)

Minä (latinaksi ego) on psykoanalyysin näkemyksessä yksi persoonallisuuden osa. Se on ihmisen psyyken keskimmäinen kerros viettipohjan (lat. id) ja yliminän (superego) välissä. Tietoista toimintaa ohjaileva ego tasapainottelee viettipohjan vaistonalaisuuden ja yliminän järjen välillä. Ristiriitatilanteissa se ottaa käyttöön puolustusmekanismit.
Minä kehittyy, kun lapsen kognitiivinen kehitys etenee ja kun hän saa ympäristöstä palautetta. Ihminen kokee minänsä minähavaintona. Minän toiminnot ovat suurelta osin tietoisia.
Pandemonium

Pelaaminen

Pandemoniumissa pääosassa ovat hovinarri Fargus ja Nikki, joka vahingossa tekee loitsun joka tuhoaa heidän kaupunkinsa. Pelin päämäärä on päästä Wishing Enginelle (toivomuskoneelle), jossa he voivat toivoa kaupungin takaisin normaaliksi. Pelaaja voi valita joka tason välillä Farguksen ja Nikin välillä. Fargus osaa pyörähdyshyökkäyksen ja Nikki osaa tuplahypyn. Pelissä ovat tärkeässä osassa erilaiset interaktiiviset objektit, kuten vesimelonit, pilvet, hämähäkin seitit ja tukit. N-Gage -versiossa on 11 tasoa, muissa versioissa on 18.
PlayStation ja Saturn-versioissa ei tallenneta muistikortille vaan käytetään vanhempaa salasanasysteemiä.
Pelin japanilaisessa versiossa on tehty muutoksia tarinaan, hahmoihin ja välivideoihin.
Tomskin alue

Maantiede

Tomskin alue kuuluu Länsi-Siperian alankoon. Merkittävimmät joet ovat Ob ja sen lisäjoet Tom, Tšulym ja Vasjugan. Yli puolet alueen pinta-alasta on metsää.

Väestö

Tomskin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 1 047 394. Suurimmat kaupungit ovat Tomsk (546 049 as.), Seversk (108 590 as.) ja Streževoi (42 219 as.). Pienempiä kaupunkeja ovat Asino (25 618 as.), Kolpaševo (24 124 as.) ja Kedrovyi (2 451 as.). 
Aiemman, vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan väestöstä 90,8 % on venäläisiä, 1,9 % tataareja ja 1,6 % ukrainalaisia. Alueella asuu jonkin verran myös pohjoisia alkuperäiskansoja: selkuppeja (1 800 henkeä), hanteja (900), evenkejä (100) ja kettejä (100).

Hallinto

Tomskin alue on yksi Venäjän federaation jäsenistä eli subjekteista. Sen pääkaupunki on Tomsk. Aluehallinnon johdossa on kuvernööri  sekä alueduuma. Vuoden 2013 alussa kuvernöörinä oli Sergei Žvatškin.
Vuoden 2013 alussa voimassa olleen jaon mukaan Tomskin alue on jaettu paikallishallinnon ylemmällä tasolla neljään kaupunkipiirikuntaan ja 16 piiriin. Paikallishallinnon alemmalla tasolla on 3 kaupunkikuntaa ja 115 maalaiskuntaa. Alueella on kaikkiaan kuusi kaupunkia, joista yksi eli Seversk on luonteeltaan suljettu kaupunki (ZATO).

Talous

Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Tomskin alue tuotti vuonna 2010 yhteensä 284,3 miljardia ruplan osuuden eli 0,76 % Venäjän federaation bruttokansantuotteesta. Jokaista alueen asukasta kohti BKT:tä kertyi vuodessa 271,4 tuhatta ruplaa eli noin 6 649 euroa. Tämä on 104 % Venäjän keskiarvotasosta.
Alueella harjoitetaan öljyn tuotantoa ja –jalostusta. Tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus, metallinjalostus, sähkötekniikka, metsä-, puunjalostus-, kemian- ja elintarviketeollisuus. Maatalous on keskittynyt karjanhoitoon sekä viljan, vihannesten ja pellavan viljelyyn. Lisäksi harjoitetaan kalastusta sekä turkistarhausta ja –metsästystä.
Alueen pääkaupungista on rautatieyhteys Siperian radalle.
Johannes Bengs

Johannes Bengs (2. toukokuuta 1877 Mustasaari – 11. lokakuuta 1936 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Bengs valittiin eduskuntaan vaaleissa 1922 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän toimi kansanedustajana syyskuusta 1922 huhtikuuhun 1924 ja oli jäsenenä eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös Mustasaaren kunnallislautakunnan ja kunnanvaltuuston jäsenenä sekä molempien puheenjohtajana.
Bengs syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin ammatiltaan maanviljelijä, jona hän työskenteli Mustasaaressa vuodesta 1898. Hän toimi myös lautamiehenä ja sai herastuomarin arvonimen. Koulutukseltaan hän oli ylioppilas, joksi hän valmistui vuonna 1896.
Bengs oli naimisissa Edla Maran kanssa. He avioituivat vuonna 1900. Bengs kuoli lokakuussa 1936, 59 vuoden iässä.
Yrjö (Saksi)

Yrjö (8. elokuuta 1832 – 15. lokakuuta 1904) oli Saksan keisarikuntaan kuuluneen Saksin kuningaskunnan kuningas vuosina 1902–1904. Hän oli myös sotamarsalkka Saksan keisarikunnan armeijassa.
Yrjö oli Saksin kuningas Juhanan toinen poika. Hän yleni Saksin armeijassa kenraalimajuriksi ja komensi vuoden 1866 sodassa ratsuväkiprikaatia. Ranskan–Saksan sodassa 1870–1871 hän komensi ensin yhtä saksilaista divisioonaa ja sen jälkeen Saksin armeijasta muodostettua 12. armeijakuntaa veljensä Albertin siirryttyä armeijankomentajaksi. Kun Albert vuonna 1873 kohosi Saksin kuninkaaksi, Yrjö nimitettiin pysyvästi 12. armeijakunnan komentajaksi. Vuonna 1888 hänestä tuli kenraalisotamarsalkka sekä Saksan 3. sotilaspiirin tarkastaja. Albertin kuoltua 19. kesäkuuta 1902 Yrjö seurasi häntä Saksin hallitsijana, mutta ehti hallita vain kaksi vuotta ennen omaa kuolemaansa.
Yrjön puoliso oli vuodesta 1859 Portugalin prinsessa Maria Anna. Yksi heidän pojistaan oli Yrjön seuraajaksi tullut Fredrik August III.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut

Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut ovat yleisurheilun omat ulkoratojen maailmanlaajuiset mestaruuskilpailut, jotka järjestetään joka toinen vuosi. Järjestävänä organisaationa toimii IAAF. Yleisurheilun sisäratojen maailmanlaajuiset pääkilpailut ovat sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut. Yleisurheilun MM-kilpailut ovat monien laskentatapojen mukaan maailman kolmanneksi suurimmat urheilukilpailut, ainoastaan olympialaiset ja jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut ovat niitä suurempia. Kisat järjestettiin aluksi joka neljäs vuosi, mutta vuodesta 1991 lähtien ne on järjestetty joka toinen vuosi.

Historiaa

Yleisurheilun arvokilpailut järjestettiin pitkään olympialaisten yhteydessä, mutta olympialaisten lajikirjon kasvaessa tunnettiin tarvetta järjestää omat MM-kilpailut. IAAF hyväksyi omien maailmanmestaruuskilpailujen järjestämisen valtuustonsa kokouksessa Puerto Ricossa 1976. Vuonna 1978 päätettiin, että ensimmäiset MM-kisat järjestettäisiin vuonna 1983 ja maaliskuussa 1980 ensimmäiseksi kisaisännäksi valittiin Helsinki. Myös vuoden 2005 MM-kisat järjestettiin Helsingissä. Tuolloin Lontoo, jolle kisat oli jo myönnetty, ei voinut taata stadioninsa valmistumista ajoissa.
Suomi on kerännyt yleisurheilun MM-kisoista yhteensä seitsemän kultaa, kahdeksan hopeaa ja seitsemän pronssia eli 22 mitalia.
Johanna Hulkko

Johanna Hulkko (s. 1969 Oulu) on suomalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja kirjoittamisen ohjaaja.
Koulutukseltaan Hulkko on filosofian maisteri. Hän on kirjoittanut kaksi aikuisten romaania ja geokätköilyyn liittyvää Geoetsivät-lastenkirjasarjaa. Hulkko on myös käsikirjoittanut Uusi päivä -televisiosarjaa.
Vuonna 2009 Hulkko sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon romaanistaan Säkeitä Pietarista. Vuonna 2014 hän sai Arvid Lydecken -palkinnon Geoetsivät-kirjasarjan ensimmäisestä osasta Geoetsivät ja rahakäärön arvoitus (2013). Kirjasarjan toinen osa Geoetsivät ja vaeltava aave (2013) oli Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuonna 2014.
Hulkko asui Oulussa vuoteen 1989 ja Tampereella vuosina 1989–1999. Vuodesta 1999 hän on asunut Nokialla. Hulkko on harrastanut lastenkirjojensa aiheena olevaa geokätköilyä vuodesta 2004.
Tanja Eteläaho

Tanja Eteläaho (o.s. Tuomela) (s. 23. elokuuta 1979) on suomalainen lentopalloilija Hän kuuluu Naisten A-maajoukkueeseen, jossa hän on pelannut vuodesta 2004 lähtien.

Ura

Eteläaho aloitti peliuransa Jymy-Jussien väreissä 1-sarjassa kaudella 1998-1999. Kauden päätteeksi Jymy-Jussit nousi SM-liigaan, mutta Eteläaho teki sopimuksen Euran Raikun kanssa. Raikussa hän voitti SM-hopeaa sekä Suomen Cupin hopeaa kaudella 2000-2001. Hän pelasi Raikussa aina kauteen 2007 asti, kunnes palasi synnyinkaupungiinsa Seinäjoelle, ja alkoi pelaamaan lähialueen liigajoukkueessa Laihian Lujattarissa.

A-maajoukkue

Ensimmäisen A-maaottelunsa Eteläaho pelasi vuonna 2004 Itävaltaa vastaan MM-karsinnoissa. Hän on edustanut Suomea MM-karsinnoissa sekä EM-karsinnoissa vuosina 2004, 2005, 2006 sekä 2008.

Muuta

Eteläaho on ammatiltaan opettaja, sekä hän on naimisissa ja asuu miehensä kanssa Nurmossa.

Joukkueet

1998-99 Seinäjoen Jymyjussit(1st div.)
1999-00 Euran Raiku
2000-06 LiigaEura
2006-07 Lujattaret
2007-08 Lujattaret
Merkkivärinen

Merkkivärinen on varsin yleinen koirien väritys, jossa eumelaniinivärisellä (yleensä mustalla) pohjalla on feomelaniinivärisiä (yleensä punaruskeita) merkkejä "kulmakarvojen" kohdalla, poskissa, kuonon ympärillä ja leuan alla, rinnassa, istuinluilla ja jaloissa. Mustapohjaista merkkiväriä kutsutaan usein englanninkielisellä nimityksellä black and tan, "musta ja vaaleanruskea".
Merkkiväritys on yleinen esimerkiksi dobermannilla, porokoirilla, vetokoirilla ja pinserillä. Laikoilla värin nimitys on karamis. Satulakuvio on yleinen muun muassa saksanpaimenkoiralla ja monilla ajokoiraroduilla.

Periytyminen

Merkkivärityksestä vastaa koiran A-lokuksen alleeli ᵗ, joka on resessiivinen alleelien Aᴬ ja Aʷ suhteen mutta dominoiva alleelin Aᵃ suhteen. Jotta merkkiväritys voidaan nähdä yksilön fenotyypissä, on sen kyettävä tuottamaan eumelaniinia, ja sen genotyypin on E-lokuksen suhteen oltava siis jokin muu kuin ee (resessiivinen keltainen). Toinen merkkivärityksen suhteen epistaattinen genotyyppi on K-lokuksessa dominanttimusta (KᴮK_), joka estää feomelaniinin tuotannon tehden koirasta täysin eumelaniinivärisen. Poikkeus tähän on cockerspanielin harvinainen "soopeliksi" kutsuttu väritys.
Yleisesti ottaen merkkikuvioisen koiran genotyypin on siis oltava [muu kuin EᵉEᵉ] AᵗA_ [muu kuin KᴮK_].

Muunnokset

Merkkivärityksestä tunnetaan useampia muunnoksia, joista yleisin on niin kutsuttu satulakuvio. Satulakuvioinen koira syntyy merkkiväristä muistuttavana, mutta koiran aikuistuessa ruskea kuvio laajenee ja lopulta eumelaniinia on enää niskassa, selässä, kyljillä ja hännän päällä satulaa tai viittaa muistuttavana kuviona. Satulakuvioisilla koirilla on sama aᵗ-alleeli kuin merkkivärsillä koirilla. Väritysten eron saattaa aiheuttaa jossakin muussa geenissä sijaitseva muuntelijageeni.
Grizzle eli domino on merkkivärityksen muunnos, jossa koiran ylälinjalle jää satulamuunnosta muistuttava eumelaniinivärinen "huntu", joka ulottuu otsalle ja ohimoille ja venyy silmien välistä tunnusomaiseksi kapeaksi kärjeksi. Muunnoksen aiheuttaa E-lokuksen alleeli ᴳ. Väritys on varsin harvinainen ja sitä tavataan vain salukilla, afgaaninvinttikoiralla, suomenlapinkoiralla ja alaskanmalamuutilla.
Cockerspanielilla esiintyvä 'soopeli muistuttaa dominoväritystä ulkoisesti erittäin paljon ja on sen tavoin E-lokuksen tekijän muuntama merkkivärikuvio. Värityksen aiheuttaa vastikään tunnistettu E-lokuksen alleeli ʰ.
Dominosta poiketen soopelit cockerspanielit ovat K-lokuksen suhteen KK tai Kk, siis dominanttimustia. kk-genotyypin yksilöt ovat fenotyypiltään "suttuisen punaisia", eivät "soopeleita". Kaikki cockerspanielit ovat A-lokuksen suhteen genotyyppiä AᵗAᵗ eli merkkivärisiä.
Marko Torenius

Marko Torenius (s. 10. helmikuuta 1977 Säkylä) on maalivahtivalmentaja, joka työskentelee tällä hetkellä SKA Pietarissa, KHL:ssä. Työskenteli aiemmin KHL:ssä Sibir Novosibirskissa sekä Espoo Bluesissa SM-Liigassa 2006–2013 joukkueenjohtajana ja maalivahtivalmentajana. Hän on valmentanut mm. Bernd Bruckleriä, Iiro Tarkkia, Mikko Koskista ja Riku Heleniusta. Saavuttanut 2 kertaa KHL:ssä Gagarin cup mestaruuden sekä 2 SM-Liiga hopeaa. 
Torenius on aiemmin valmentanut Ilveksen ja Tapparan juniorijoukkueissa. Pelaajaurallaan hän edusti pääasiassa Tapparaa.
Anttoni Jakobsson

Anttoni Jakobsson (s. 16. huhtikuuta 1998 Vaasa) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa kaudella 2017 Koskenkorvan Urheilijoita. Jakobsson on edustanut Koskenkorvan Urheilijoita kaudesta 2016 alkaen. Jakobssonin kasvattajaseura on Vaasan Maila. Jakobssonin edellisiä seuroja ovat Vähänkyrön Viesti, ja Jalasjärven Jalas.
Eilenbergin–Steenrodin aksioomat

Eilenbergin–Steenrodin aksioomat ovat kokoelma ominaisuuksia, jotka topologisten avaruuksien tutkimiseen käytettävien homologiateorioiden on toteutettava. Nämä ominaisuudet toteuttavat teoriat tuottavat samat keskeiset tulokset ja samat homologiset ominaisuudet samoille topologisille avaruuksille.
Aksioomien tuoma hyöty on kahtalainen: Ennen kuin Samuel Eilenberg ja Norman Steenrod tunnistivat ja kokosivat aksioomat, erilaisia homologiateorioita oli paljon, eikä perusteellisesti ymmärretty miksi ne tuottavat samat tulokset. Toisaalta erilaisia teorioita (kuten simpleksihomologia, singulaarinen homologia ja Čechin homologia) tarvitaan koska kaikkia topologisia avaruuksia ei voida - eikä kannata - analysoida samoilla homologiateorioilla, ja aksioomien toteutuminen takaa että jos jokin avaruus voidaan analysoida kahdella eri homologiateorialla, ne tuottavat samat tulokset.
Perhospuutarha

Perhospuutarha on perhosia houkutteleva puutarha-alue, jonne perhoset poikkeavat ruokailemaan. Perhoset voivat olla peräisin laajalta alueelta.
Monet perhoslajit ovat vähentyneet perinnemaisemien harvinaistuessa, koska yleensä juuri ketojen ja niittyjen kukkaset houkuttelevat perhosia. Perhospuutarhoilla voidaan auttaa uhanalaisten perhoslajien säilymistä. Samoin jos sinne valitaan lähiseudun luonnonkasveja ja erityisesti harvinaistuneita lajeja, niin puutarha auttaa myös niiden säilymistä.
Perhosten ruokavalion tärkeä osa on kukkien mesi. Perhospuutarhaa suunniteltaessa sinne kannattaa valita eri aikaan kukkivia mesikasveja, niin perhosiakin riittää paikalle pidemmän ajan. Kukkivia kasveja tulisi olla kaikkina aikoina kasvukaudesta. Erityisesti keväällä ja syksyllä, kun kukkivia luonnokasveja on vähän, puutarha tarjoaa perhosille ruokaa. Tosin kukinnan pääpainon pitäisi olla keskikesällä ja alkusyksyllä, jolloin perhosia on eniten. Yöllä ja päivällä liikkuville perhosille tulisi myös olla omat vaihtoehtonsa. Esimerkiksi näsiä, olkikukka, siankärsämö ja alppiasteri houkuttelevat perhosia. Huonosti niitä houkuttelevat taas esimerkiksi kielo ja varjoisassa kasvavat alppiruusut. Samoja kukkia kannattaa istuttaa samaan kohtaan suurempi ryhmä, että perhoset havaitsevat ne paremmin.
Koska useimmat perhoslajit tarvitsevat aurinkoa, on puutarhalle järkevintä valita aurinkoinen paikka. Sen olisi myös hyvä olla mahdollisimman suojassa tuulelta. Sopivat olosuhteet saadaan suojaavien rakenteiden sijoittelulla: pohjoispuolella olisi hyvä olla esimerkiksi tuulensuojaistutuksia, kun taas etelä- ja länsipuolilla ei saisi olla mitään varjostavaa.
Ville Nousiainen

Yksityiselämä

Ville Nousiainen oli naimisissa hiihtäjä Mona-Liisa Nousiaisen (o.s. Malvalehto) kanssa tämän kuolemaan asti. Pariskunnalla on vuonna 2010 syntynyt tytär.
ORP Sęp (1938)

Palvelus

Alus lähti 1. huhtikuuta 1939 Horteniin Norjaan viimeisiin sukellus- ja nopeuskokeisiin päällikkönään Salamon. Se oli virallisesti edelleen Alankomaiden laivaston alainen ja siten aluksen miehistönä oli kuusi Alankomaiden laivaston jäsentä, kuusitoista telakan työntekijää ja 20 Puolan merivoimien jäsentä. Kokeiden päätyttyä puolalaiset ilmoittivat ottavansa aluksen hallintaansa Puolan laivaston komentajalta kontra-amiraali Swirskiltä saamansa käskyn mukaisesti. Hävittäjä ORP Burza toi 16. huhtikuuta Horteniin täydennystä veneen miehistöön. Samana aamuna kello 10.10 puolalaiset ottivat aluksen hallintaansa ilman vastarintaa. Alankomaalaiset siirrettiin maihin Hortenissa, mistä he siirtyivät muutamassa päivässä takaisin kotimaahansa.
Sęp ja Burza lähtivät kello 22 Oslovuonosta ja ne saapuivat Oksywieen 18. huhtikuuta. Satamaan saapuessa Burza hinasi sukellusvenettä, josta oli loppunut polttoaine Bornholmin kohdalla.
Alus partioi kuitenkin omalla alueellaan sodan alettua Worekin suunnitelman mukaisesti. Alus laukaisi 2. syyskuuta torpedon kohti Saksan laivaston hävittäjä Friedrich Ihniä tuloksetta. Hävittäjä teki vastahyökkäyksen syvyyspommein ja vaurioitti sukellusvenettä. Seuraavana päivänä Sęp joutui uudelleen syvyyspommitukseen ja vaurioitui lisää. Alus vetäytyi Gotlannin lähistölle korjaamaan vaurioitaan.
Alus sai 13. syyskuuta ohjeen siirtyä Britteinsaarille tai internoitua Ruotsiin. Alusten vaurioiden vuoksi se päätettiin internoida, joten se ajoi 17. syyskuuta pinnassa Tukholman edustalle. Alus pyysi lupaa korjausten tekemiseksi satamassa, mutta vikojen ollessa niin suuria se internoitiin. Alus riisuttiin aseista, ja sen koneisto tehtiin toimintakelvottomaksi.
Sodan päätyttyä saapui 23. kesäkuuta 1945 Puolan sotilaslähetystö Ruotsiin järjestelemään internoidun sukellusveneen kotiuttamista. Alus siirrettiin 9. syyskuuta Puolan hallintaan, minkä jälkeen veneen korjaus jatkui Ruotsissa 21. lokakuuta saakka. Alus saapui 25. lokakuuta Puolaan, jossa se liitettiin uudelleen Puolan merivoimiin 30. marraskuuta.
Aluksen aseistus muutettiin käyttämään Neuvostoliittolaisia ampumatarvikkeita 1946. Aluksesta tehtiin 1959 koululaiva ja se säilyi laivaston suurimpana sukellusveneenä vuoteen 1962, jolloin ensimmäinen neljästä Neuvostoliitossa valmistetusta Whiskey-luokan sukellusveneestä saapui. Aluksella oli 1964 vakava tulipalo, jossa sai surmansa kahdeksan miehistönjäsentä. Alusta ei tämän jälkeen korjattu palveluskuntoiseksi, vaan se poistettiin 15. syyskuuta 1969 palveluksesta. Alus romutettiin 1972.
Henri Kivioja

Ura

Kivioja on Iisalmen Peli-Karhujen kasvatti. Kaudella 2001–2002 hän oli IPK:n C-nuorten I-divisioonajoukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 18+6=24. Kivioja siirtyi seuraavaksi kaudeksi HIFK:n B-nuoriin. Hän palasi sieltä kaudeksi 2004–2005 Savoon ja siirtyi Kalevan Pallon A-nuoriin. Kivioja teki debyyttinsä miesten peleissä kaudella 2005–2006, kun hän pelasi II-divisioonaa kasvattajaseurassaan IPK:ssa. Kaudeksi 2006–2007 Kivioja palasi pelaamaan A-nuorten SM-liigaa HIFK:hon. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 17+22=39. 
Kiviojan tultua yli-ikäiseksi A-nuoriin hän haki pelipaikkaa try-outin kautta HIFK:n SM-liigajoukkueesta harjoituskaudella 2007. Kivioja jäi kuitenkin ilman sopimusta ja hän pelasi kauden 2007–2008 Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa. Kivioja pelasi onnistuneen kauden Vantaalla tehden 42 ottelussa tehot 16+18=34, joilla hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Jarmo Jokilan jälkeen. Kivioja valittiin kauden päätteeksi Mestiksen parhaaksi tulokkaaksi. Hän pelasi kauden aikana myös kolme SM-liigaottelua lainalla SaiPan riveissä marras-joulukuun vaihteessa 2007. Kivioja siirtyi kaudeksi 2008–2009 KooKoohon. Hän loukkaantui elokuussa 2008 ja Kiviojan kausi jäi 36 ottelun mittaiseksi. Hän teki pelaamissaan otteluissa tehot 10+12=22.
Kesällä 2009 Kivioja haki kahden vuoden jälkeen taas pelipaikkaa HIFK:n riveistä, mutta jäi tälläkin kertaa ilman sopimusta. Hän siirtyi elokuussa try-outille Mestiksen nousijajoukkue Rovaniemen Kiekkoon. Kivioja sai sopimuksen loppukaudeksi ja hän teki 43 ottelussa tehot 13+12=25. Se riitti joukkueen sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan ja sisäisen maalipörssin toiseen sijaan. RoKin visiitti Mestiksessä jäi vain vuoden mittaiseksi, kun joukkue putosi keväällä 2010 takaisin Suomi-sarjaan. Kivioja teki karsintasarjan 7 ottelussa tehot 2+7=9, joilla hän oli RoKin kolmanneksi paras pistemies Jaakko Järvitalon kanssa sekä joukkueen sisäisen syöttöpörssin voittaja Järvitalon ja Ville Vimparin kanssa.
Toukokuussa 2010 Kivioja teki vuoden mittaisen sopimuksen Jokipoikien kanssa. Hän oli 14 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä.
Kaudeksi 2011–2012 Kivioja palasi takaisin pelaamaan Iisalmen Peli-Karhujen riveihin. Hän voitti Iisalmen Sanomien -pistekisan 16 IS-pisteellä.
Kilpijärvi (Sastamala)

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 150 metriä. Sillä on pari tulo-ojaa ympäröivältä suolta, mutta ei yhtään laskuojaa. Järven rantaviiva on 0,55 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota, mutta myös  moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Metsät ovat hyvin kivisiä. Rannalla on yksi loma-asunto, jonne johtaa metsätie Taipaleen kylästä.
Gianni Rivera

Seurajoukkue

Rivera debytoi Alessandria Calcion riveissä Serie A:ssa 15-vuotiaana 2. kesäkuuta 1959 Internazionalea vastaan. Alessandriassa Rivera pelasi 21 ottelua joissa teki kuusi maalia. 16-vuotiaana hän siirtyi AC Milaniin silloisella ennätyssummalla, 200 000 dollarilla. 1962 Rivera voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa Milanin riveissä. 1962 Rivera voitti Milanin riveissä myös Euroopan Cupin. Kaudella 1967–1968 Rivera voitti Milanossa toisen scudettonsa lisäksi myös Cup-voittajien Cupin. 
Seuraavana vuonna Rivera voitti jälleen Milanin riveissä Euroopan Cupin ja hänet valittiin lisäksi Euroopan parhaaksi pelaajaksi. Vielä 1973 Rivera voitti Milanissa toisen Cup-voittajien cupinsa, ja myös seuraavana vuonna hän pelasi finaalissa. Kolmannen ja viimeisen Italian mestaruutensa Rivera saavutti Milanissa vuonna 1979. Kaikkiaan hän pelasi joukkueessa 501 ottelua ja teki 122 maalia.

Maajoukkue

13. toukokuuta 1962, 18-vuotiaana, hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Italian maajoukkueessa Saksan liittotasavaltaa vastaan 0–0 päättyneessä kamppailussa.
EM-kisoissa 1968 Rivera voitti Italian riveissä EM-kultaa. Vuoden 1970 MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa.
Riveran maajoukkueuran viimeiseksi peliksi jäi MM-kisojen 1974 ottelu Argentiinaa vastaan. Alkulohkon viimeisessä ottelussa Puolaa vastaan Rivera ei enää pelannut ja hävittyään tuon ottelun Italia jäi alkulohkoon. Maajoukkueessa Rivera pelasi 60 ottelua ja teki 14 maalia.

Urheilu-uran jälkeen

Peliuransa jälkeen Rivera on ollut poliittisesti aktiivinen ja istunut myös Italian parlamentissa.