google/wiki40b huggingface dataset:
Saamelaiskäräjien vaalit 2015

Saamelaiskäräjien vaalit 2015 järjestettiin 7. syyskuuta – 4. lokakuuta 2015. Niissä valittiin yhteensä 21 edustajaa ja neljä varaedustajaa vuosien 2016–2019 saamelaiskäräjille. Kyseessä olivat järjestyksessään kuudennet Suomen saamelaiskäräjien vaalit.
Enontekiön, Inarin, Sodankylän ja Utsjoen kunnista valittiin kustakin kolme edustajaa ja yksi varaedustaja. Lisäksi äänimäärän perusteella valittiin yhdeksän edustajaa. Koska Sodankylästä oli vain kaksi ehdokasta, valittiin kunnan kolmanneksi edustajaksi Magreta Sara Inarista. Ehdokkaita vaaleissa oli yhteensä 38 ja äänioikeutettuja 5 795. Heistä 483 oli Saamelaiskäräjien vaalilautakunnan hyväksymiä uusia äänestäjiä, joista vajaat 300 on täysi-ikäisiksi tulleita edellisten vaalien äänioikeutettujen lapsia.
Saamelaiskäräjien vaaleissa annettiin yhteensä 3 035 ääntä. Äänestysprosentiksi muodostui 51,6, kun se neljä vuotta aikaisemmin oli 49,6. Vaalien ääniharava oli 205 ääntä saanut inarilainen Anu Avaskari.

Kiistat

Vuoden 2015 saamelaiskärjäien vaalit aiheuttivat myös kiistoja, kun Korkein hallinto-oikeus hyväksyi 93 henkilöä saamelaisiksi vastoin saamelaiskäräjien omaa päätöstä. Maaliskuussa 2015 saamelaiskäräjien puheenjohtajan tehtävästä eronnut Klemetti Näkkäläjärvi kutsui KHO:n päätöstä osoitukseksi Suomen valtion rasismista, koska se ei hänen mukaansa tunnusta saamelaisuuden olevan oma kulttuurinsa, vaan saamelaiset pyritään sulauttamaan suomalaisiin. Päätöksen johdosta Näkkäläjärvi pyysi samalla eroa saamelaiskäräjien vaaliluettelosta. 
Myös YK:n alkuperäiskansa-asioiden pysyvän foorumin varapuheenjohtaja virolainen Oliver Loode kritisoi KHO:n päätöstä ja kehotti harkitsemaan vaalien keskeyttämistä, koska tulevat saamelaiskäräjät eivät enää nauti kaikkien saamelaisten luottamusta. Looden näkemyksen mukaan Suomi on KHO:n päätöksen myötä rikkonut YK:n alkuperäiskansojen oikeuksien julistusta. Toronton yliopiston apulaisprofessori Rauna Kuokkanen puolestaan kehotti saamelaisia jättämään äänestämättä vaaleissa.
Kaksoislaskutus

Kaksoislaskutus tarkoittaa sitä, että valekaupalla alennetaan tullattavan tavaran tullausarvoa. Tavara ostetaan vapaasti varastossa myyjämaassa ja myydään kuormaamisen jälkeen matkalla rajalle veroparatiisissa olevalle yhtiölle tappiolla.
Näin saadaan alempi tullausarvo, millä säästetään valmisteveroa, tullia sekä myös tämän perusteella määräytyvää arvonlisäveroa tuontimaassa. Tappiolla peiteyritykselle halvemmalla myyneen yrityksen jatkuvat tappiot katetaan myynti- ja ostomaan ohittavilla rahansiirroilla.
Kaksoislaskutuksessa tullimaksuja kierretään muuttamalla tavaran arvo laskussa ennen Venäjän rajaa. Venäjän lain mukaan se on rikollista. EU ei ole menettävä puoli. Kaksoislaskutuksessa Suomeen perustettu venäläisyhtiö ostaa EU-maasta tavaraa. Lasku maksetaan veroparatiisissa. Tavarat jaetaan eri varastoihin uusilla laskuilla, jotka näytetään Venäjän tullille. Mukaan liitetään halvempaa tavaraa.

Kaksoislaskutus ja idänkauppa

Venäjälle maahantuodun tavaran arvo on tilastollisesti alhaisempi kuin sinne viedyn tavaran arvo kaksoislaskutuksesta johtuen. Suomen Pankin Venäjän-tutkija Simon-Erik Ollus arvioi Talouselämän artikkelissa tammikuussa 2007, että Suomen ja EU-maiden itäviennistä kolmasosa kaksoislaskutetaan. "Virallisissa tullitilastoissa Venäjän ja Suomen tilastojen ero viennin arvosta revähti vuonna 2005 lähes 60 prosenttiin. Vilunkipelin osuus siitä on kuitenkin vain kolmannes. Esimerkiksi kun tuote tuodaan vaikka Saksan kautta Suomeen ja viedään täältä edelleen Venäjälle, kirjaa Suomen tulli sen tuonniksi Suomeen ja vienniksi Venäjälle. Venäjän tullille tämä on kuitenkin pelkästään tuontia Saksasta."

Kaksoislaskutuksen estäminen

Asiaan pyritään puuttumaan tarkkailemalla tilannetta puolivuosittain tullihallintojen kesken ja kehittämällä tarkastusta. Edelleen kaksoislaskutusta voidaan yrittää vähentää sähköisellä tullauksella. Käytännössä sähköinen tullaus tarkoittaa sitä, että ilmoitus tavarasta kulkee suojatussa it-järjestelmässä. Sähköiseen tullausjärjestelmään on rikollisten ja erilaisten muiden toimijoiden paljon vaikeampi soluttautua kuin perinteiseen tullaukseen. Näin tavaran arvo ei matkalla pääse muuttumaan.
Venäjä ei ole ollut valmis siirtymään sähköiseen tullaukseen, joka lopettaisi välistä vedot. Suomalaisyritysten mukaan rehellisesti toimivat eivät pärjää hintakilpailussa kaksoislaskuttajan kanssa.
Maipún taistelu

Tausta

José de San Martín oli syntynyt Espanjalaiseen perheeseen nykyisessä Argentiinassa ja matkusti myöhemmin Espanjaan, jossa hänestä tuli Espanjan armeijan eversti. Hän osallistui taisteluihin Pohjois-Afrikassa ja Pyreneiden niemimaan sodassa Napoleonia vastaan. Napoleonin kukistettua Espanjan kuningaskunnan San Martín palasi kotimaahansa, jossa oli kahta vuotta aiemmin syttynyt kapina Espanjan valtaa vastaan. Valistusaatteiden innoittamasta ennen kuningaskuntaa kannattaneesta San Martínista tuli Etelä-Amerikan maiden itsenäisyyden kannattaja. Hän liittyi Argentiinan armeijaan muodostaen Andien armeijan Mendozassa lähellä Espanjan hallitsemaa Chileä. Chile kävi omaa itsenäisyyssotaansa kenraali Bernardo O’Higginsin johdolla ja helmikuussa 1817 San Martínin Andien armeija marssi tämän avuksi Chileen voittaen nopeasti espanjalaiset Chacabucon taistelussa. Espanjalaiset vetäytyivät kohti etelää ja San Martín vapautti Santiagon kaupungin.
Keväällä 1818 Espanja lähetti joukkojensa avuksi vahvistuksia ja kenraali Manuel Osorion johdolla 4 600 sotilasta alkoivat edetä jälleen pohjoiseen espanjalaisvallan palauttamiseksi. He ottivat voiton O’Higginsin komentamista joukoista edeten kohti Santiagoa. San Martínin johtamat joukot kohtasivat heidät lähellä Maipún kaupunkia Maipojoen pohjoispuolella. Komennossaan San Martínilla oli 5 400 ratsu- ja jalkaväen sotilasta, joista jälkimmäisten suuren osan muodostivat vapautetut mustat orjat.

Taistelu

San Martínin usein käyttämä taktiikka oli omaksuttu Aleksanteri Suurelta. Hän oli sijoittanut ratsuväkensä joukkojensa oikealle siivelle ja jalkaväen keskustaan ja vasemmalle. Näiden joukkojen takana oli vielä ratsuväen reservi. Ratsuväen tarkoitus oli tehdä viistorintamahyökkäys vihollisen vasenta siipeä vastaan reservin hyökätessä samalla näiden selustaan. Taistelu alkoi 5. huhtikuuta ja San Martínin krenatöörien onnistui murtaa useiden rynnäkköjen jälkeen espanjalaisten vasen siipi. Oikea siipi piti kuitenkin puolensa ja aiheutti Andien armeijalle suuret tappiot. San Martín määräsi kolme pataljoonaa tekemään hyökkäyksen oikeaa siipeä vastaan, joka sekin murtui lopulta. Espanjalaisia komentanut Osorio pakeni ja muut espanjalaiset olivat nyt piiritettyinä. Suurin osa sai surmansa tai otettiin vangeiksi.

Seuraukset

Espanjalaiset olivat menettäneet noin 2 000 miestä kuolleina ja 2 000 vankeina. Andien armeijan tappiot olivat yhteensä noin 1 000 miestä. Chile vapautui siirtomaavallasta, mutta San Martín kyllästyi myöhemmin poliittiseen juonitteluun. Neljä vuotta Maipún taistelun jälkeen hän erosi tehtävistään armeijan komentajana ja osittain vapauttamansa Perun hallituksesta. Hän matkusti Eurooppaan vuonna 1824 ja kuoli Boulognessa vuonna 1850. Sittemmin häntä on kuitenkin pidetty sankarina niin Chilessä, kuin muissa Etelä-Amerikan maissakin.
Vyöhyketerapia

Tutkimukset

Lohjalla vuonna 2018 toteutetussa tutkimuksessa kartoitettiin vanhempien kokemuksia vyöhyketerapiasta osana vauvan koliikin hoitoa. Mukana oli 35 vauvaa, ja näistä viidentoista koliikkioireilu loppui kokonaan. Lopuista vauvoista useimmilla oireilu lieveni. Lisäksi havaittiin levottoman liikehdinnän ja jännitystilojen lievenemistä. Verrokkiryhmää ei ollut. Tutkimus toteutettiin  Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin, Metropolia Ammattikorkeakoulun ja Lohjan kaupungin yhteistyönä, ja se on hyväksytty julkaistavaksi pohjoismaisessa tiedelehdessä. 
Myös vuonna 2018 Turkissa tehdyssä tutkimuksessa vyöhyketerapia lievitti vauvojen koliikkia. 64 vauvan tutkimusjoukosta noin puolet oli vertailuryhmää, joka ei saanut hoitoa. Monia oheismuuttujia pyrittiin kontrolloimaan. Kokeen päättyessä koliikkioireet olivat hoidettavalla ryhmällä merkittävästi lievemmät kuin vertailuryhmällä.
Vuonna 2009 julkaistussa katsauksessa todetaan, että olemassa olevat todisteet eivät osoita vyöhyketerapian sopivan minkään sairauden hoitamiseen.
Vihreät (Venäjä)

Vihreät (venäjäksi Зелёные, Zeljónye [zʲɪˈlʲɵnɨje]) on ympäristöpuolue Venäjällä. Vihreiden puheenjohtajana on toiminut sen perustamisesta lähtien Anatoli Panfilov.

Edustajat

Vuonna 2013 Vihreillä oli edustajia Kabardi-Balkarian tasavallan ja Jaroslavlin alueen lainsäädäntökokouksissa. Paikallisissa itsehallintoelimissä edustajia oli Baškortostanin tasavallassa, Taka-Baikalian aluepiirissä sekä Vladimirin, Moskovan, Penzan ja Sverdlovskin alueella. Kunnallistasolla puolueella oli yksi edustaja Belgorodin kaupungin valtuustossa.

Historia

Syyskuussa 1993 venäläinen ympäristöliike Kedr piti kokouksen, joka johti Kedr-nimisen ympäristöpuolueen perustamiseen marraskuussa 1994. Vuonna 2002 puolue muutti nimensä Vihreiksi.
Vuoden 2003 parlamentin alahuoneen duuman vaaleissa Vihreät sai 0,42 prosenttia äänistä. Puolue ei osallistunut joulukuun 2007 duuman vaaleihin. Se päätti vetäytyä myös maaliskuun 2008 presidentinvaaleista, koska omaa ehdokasta pidettiin epäkäytännöllisenä. Vihreät asettui kannattamaan varapääministeri Dmitri Medvedeviä, joka toimi myös valtion energiayhtiö Gazpromin johtokunnan jäsenenä.
Vihreät suhtautui myönteisesti Nord Stream -kaasuputken rakentamiseen Itämeren pohjaan sillä edellytyksellä, että ympäristösopimuksia noudatetaan. Puolueen Leningradin alueen johtaja Leonid Glovatski sanoi vuonna 2008, että hanke jopa tukee Itämeren tutkimusta, koska reitin tutkimukseen käytetään kymmeniä miljardeja dollareita ja se tuottaa paljon lisätietoa Itämeren tilanteesta.
Frank Gehry

Elämäkerta

Gehry syntyi juutalaiseen perheeseen Kanadan suurimmassa kaupungissa Torontossa. Perheen sukunimi oli alun perin Goldberg, mutta he muutattivat sen vuonna 1947, jolloin he muuttivat Kanadasta Yhdysvaltain Kaliforniaan. 
Gehry opiskeli Los Angeles City Collegessa (LACC). Sen jälkeen hän suuntasi Etelä-Kalifornian yliopiston arkkitehtuurin oppilaitokseen, josta hän myös valmistui. Valmistuttuaan Gehry vietti aikaansa työskentelemällä lukuisissa eri työpaikoissa. Hän aloitti myös kaupunkisuunnittelun opinnot Harvardin yliopiston muotoilun laitoksessa, mutta keskeytti opinnot.
Gehry ehti työskennellä perinteisen arkkitehtuurin parissa arkkitehtitoimistoissa Pereira and Luckman, Victor Gruen Associates ja Andre Remondet ennen kuin hän vuonna 1967 perusti ensimmäisen oman toimistonsa, Frank O. Gehry and Associates. Hänen nykyinen toimistonsa, Gehry Partners, LLP muodostettiin vuonna 2002.
Gehry vaalii yksityisyyttään eikä anna lehdistölle tarkkoja tietoja elämästään. Hän on nykyisin Yhdysvaltain kansalainen, ja hän asuu edelleen Kalifornian Los Angelesissa.

Gehryn arkkitehtuuri

Gehry tunnetaan veistoksellisista rakennuksistaan. Massoittelu on vapaata ja monimuotoista. Julkisivupinnat ovat usein kaarevia kahteen suuntaan, materiaalina heijastava metallipinta. Gehryn tyyli polveutuu myöhäisestä modernismista, hänen teostensa katsotaan edustavan modernin arkkitehtuurin dekonstruktivismin suuntaa. Gehryn luomuksista on tullut suosittuja nähtävyyksiä, ja tunnetuimpiin kuuluvat  Bilbaon Guggenheim-museo ja Los Angelesin Walt Disney Concert Hall. 
Sydney Pollackin ohjaamassa Gehryn elämäkertadokumentissa Sketches of Frank Gehry (2005) Gehry mainitsee Alvar Aallon olleen hänen suurin inspiraation lähteensä.
Ratkaistakseen monimuotoisten rakennustensa suunnitteluongelmat Gehry on toimistossaan kehittänyt oman suunnittelusovelluksen. Järjestelmän pohjana toimii Catia, jonka päälle ohjelmistoyhtiö Gehry Technologies on kehittänyt rakennusmallinnusohjelmiston Digital Project. Aikaisemmin ainoastaan Gehryn toimistojen omassa käytössä ollut ohjelmisto julkaistiin vuonna 2005.
Markku Salminen (kirkkoherra)

Markku Salminen (s. 31. joulukuuta 1961 Kuusankoski) on vuodesta 2009 toiminut Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana.
Salminen on suorittanut pappiskandidaatin tutkinnon Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa vuonna 1988, jona vuonna hänet myös vihittiin papiksi, ja teologian maisterin tutkinnon Joensuun yliopistossa vuonna 2004. Hän on toiminut Tukholman suomalaisen ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1992–1997 ja Helsingin ortodoksisen seurakunnan toisena pappina vuosina 1997–2008, jolloin hän vastasi seurakunnan diakoniatyön johtamisesta. Salminen on kouluttautunut myös työnohjaaksi ja hänellä on myös merkonomin koulutus.
Salminen on toiminut Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajana 10 vuotta ja kirkollishallituksen kollegion jäsenenä kolme vuotta (vuoteen 2008 mennessä). Hän on myös hoitanut useita keskeisiä luottamustehtäviä kirkollisissa järjestöissä.
Isä Markku on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Ullan kanssa kolme lasta.
Kefar Kanna

Maantiede

Kefar Kanna sijaitsee Israelin pohjoisosassa Galileassa noin 6 kilometriä Nasaretin kaupungista koilliseen.

Historia

Bysantin valtakunnan kaudella nykyisen kylän paikalla oli juutalaista asutusta ja paikalta on löydetty esimerkiksi synagogan jäänteet. Kefar Kanna on jo pitkään liitetty Raamatussa esiintyvään paikannimeen Kanna. Yhteydestä kirjoitti esimerkiksi Franciscus Quaresmius 1600-luvulla. Paikka mainitaan myös useissa pyhiinvaeltajien matkakertomuksissa. Raamatullisen yhteytensä takia kylään rakennettiin kirkkoja.

Väestö

Kefar Kannan asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 21 967. Vuonna 1968 vastaava luku oli 4 550 ja vuonna 2002 16 100. Kefar Kannan asukkaat ovat arabeja. Kristityt muodostivat vielä vuonna 1968 kylän asukkaiden enemmistön, mutta nykyisin asukkaiden enemmistö on muslimeja. Kristityt jakautuvat ortodokseihin, katolisiin ja kreikkalaiskatolisiin.
Kiptšakit

Kiptšakit olivat muinainen turkinsukuinen kansa. Läntisiä kiptšakkeja on kutsuttu myös kumaaneiksi.
Kiptšakit olivat alkuaan Irtyš-joen alueelta. He valtasivat eteläisen Venäjän 900-luvulla ja perustivat paimentolaisvaltion Mustanmeren aroille. He valloittivat myös Moldovan, Valakian ja osan Transilvaniaa 1000-luvulla ja tekivät näiltä alueilta käsin ryöstöretkiä Bysanttiin ja Unkarin kuningaskuntaan. Vuonna 1089 heidät voitti Unkarin kuningas Ladislaus I Pyhä, 1100-luvulla Kiovan Venäjän ruhtinas Vladimir Monomah ja lopullisesti Mongolivaltakunta 1241. Mongolivaltakunnan hajoamisen jälkeen kiptšakit olivat osa Kultaista ordaa, jota onkin kutsuttu myös kiptšakkien kaanikunnaksi. Mamelukkien ensimmäisen dynastian jäsenet olivat kiptšakkeja.
Turkkilaisten kielten luoteishaara on nimetty kiptšakkien mukaan. Kiptšakit muodostavat osittain useiden tataariväestöjen esi-isät.
Tasmanianpikkumesikko

Levinneisyys

Tasmanianpikkumesikkoa tavataan Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Raimo Tiilikainen

Raimo Taisto Johannes Tiilikainen (s. 13. huhtikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen upseeri ja kansanedustajana toiminut poliitikko. 
Tiilikainen toimi kansanedustajana ajalla 24. maaliskuuta 1995 – 23. maaliskuuta 1999 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja kuului Ruotsalaiseen eduskuntaryhmään. Suuren yleisön tietoisuuteen Tiilikainen tuli johtaessaan M/S Estonian pelastustöitä Saaristomerellä vuonna 1994. 
Tiilikainen toimi Merivoimien sukeltajakurssin koulutusupseerina ja johtajana vuosina 1962–1967, Miinalaiva Keihässalmen päällikkönä vuosina 1967–1970, opiskeli Sotakorkeakoulussa vuosina 1970–1973 suorittaen yleisesikuntaupseerin tutkinnon, työskenteli toimistopäällikkönä Merivoimien esikunnassa vuosina 1974–1977, miinalaivueen komentajana vuosina 1977–1980, toimistopäällikkönä Rajavartiolaitoksen esikunnassa vuosina 1980–1988 ja Saaristomeren merivartioston komentajana vuosina 1988–1994. Sotilasarvoltaan hän on kommodori. 
Viron presidentti Lennart Meri palkitsi Tiilikaisen Marianmaan ritarikunnan I luokan kunniamerkillä eli suurristillä vuonna 1995.  Vuonna 1997 Suomen Meripelastusseura nimesi Tiilikaisen kunniameripelastajaksi.
Pääjärvi (Ikaalinen)

Maantietoa

Järven pituus on 1,6 kilometriä, leveys 1,1 kilometriä ja sen pinta-ala on 85 hehtaaria. Se sijaitsee Kyrösjärven kaakkoispuolella ja Sipsiöjärven länsipuolella. Suuresta koostaan huolimatta siihen laskee vain kahdeksan ojaa. Useimat ojat ovat pieniä metsäojia. Etelästä siihen laskee yksinäisen Päälammen laskuoja. Lännestä järveen laskee Pääjärvenperän peltoaukealta sen johto-oja, johon laskevat myös pohjoispuolen ojitetun suoalueen ojat ja Lepolammen, Heinälammen, Pikkulammen ja Kalatonlammen yhteinen laskuoja. Suurin osa vedestä on kuitenkin peräisin Silmästeenojasta, joka tuo pohjoisesta loput valuma-alueen vesistä Alisen Kivijärven kautta. Silmästeenoja on syntynyt maaperän murrokseen, koska oja ja sen jatkeet ovat pohjois-etelä-suuntaiset. Pääjärven laskujoki on Pääjoki, joka lähtee kaakkoispäästä ja laskee 1,5 kilometrin jälkeen Sipsiöjärveen. Pääjärvellä on suuri selkä, jossa on vain kaksi saarta Isosaari ja Pikkusaari. Rantaviivan pituus on 5,7 kilometriä ja rannasta kolmannes on peltomaata ja kaksi kolmannesta metsämaata. Rannat ovat pääosaltaan loivia, mutta lounaiskulmassa mäki kohoaa yli neljäkymmentä metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järven ympäristössä on kuusi maatilaa ja rannoille on rakennettu noin 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13283, joka kiertää järven pohjoispuolelta, ja vielä yhdystieltä 2764 sekä seututieltä 276.
Qaf

Qaf (arab. سورة ق‎, suom. Q:n suura) on Koraanin 50. suura. Se sisältää 45 säettä.
Åbo Tidning

Åbo Tidning oli Turussa vuosina 1882–1906 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsinmielinen Åbo Tidning perustettiin kielikysymyksessä neutraalin Åbo Underrättelserin kilpailijaksi. 1880-luvulla sen toimitussihteerinä työskenteli kansansivistyspyrintöjä ajanut John Hedberg, joka vaikutti myös julkaisuyhtiön kansanlehden Västra Finlandin perustamiseen. Sortovuosina Åbo Tidning oli linjaltaan perustuslaillinen ja kesällä 1901 se oli kaksi kuukautta viranomaisten lakkauttamana. Åbo Underrättelserin muututtua ruotsinmielisemmäksi lehtien välisestä kilpailusta päätettiin luopua. Åbo Tidning lakkasi ilmestymästä vuoden 1907 alusta ja sen sisarlehdet Västra Finland ja Turun Lehti siirtyivät uuden yhtiön omistukseen.
Aluksi seitsemän ja vuonna 1906 kuusi kertaa viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1500 kappaletta vuonna 1900.
Tahitinviherkaija

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus oli 25 cm ja sen höyhenpuku oli pääosin vihreä. Uloimpien käsisulkien ulkohöyty oli sinivioletti, otsa musta, päälaki vaaleankeltainen ja nokan yläpuolella sekä yläperän molemmilla puolilla olevat laikut olivat oranssit. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat.

Esiintyminen

Tahitinviherkaijat elivät Tahitilla ja Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin toisella matkalla 1773 kerätyt kome näytettä olivat ensimmäiset lajista ja niistä kaksi on sijoitettu Liverpooliin ja yksi Tringin luonnonhistorialliseen museoon. Neljännen näytteen keräsi Amadis 1842 ja se on Perpignanissa. Viides näyte Pariisissa ja sen keräsi luutnantti de Marolles 1844. Lajin häviämisen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien hävittäminen ja tulokaspetojen saalistus olivat pääsyitä.
Victoria Jackson

Victoria Jackson (s. 2. elokuuta 1959) on yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä. Hän esiintyi Saturday Night Live -show’ssa vuosina 1986–1992.
Jackson kasvoi hartaan kristityssä kodissa ja kilpaili nuorena voimistelussa. Saturday Night Liven ulkopuolella hän on esiintynyt muun muassa The Tonight Show Starring Johnny Carsonissa ja useissa elokuvissa.
Vuodesta 2008 Jackson ilmoitti uskovansa, että Barack Obama on kommunisti. Vuonna 2015 hän levitti salaliitoteorioita Obaman uskonnosta, jossa hän ilmoitti  tämän olevansa islamistinen jihadisti, joka kannatti islamilaista valtiota, että hänellä oli muslimiveljeskunnan jäseniä kabinetissaan ja että Obaman tuki abortille ja saman sukupuolen avioliitolle osoitti, ettei  hän ole  kristitty
Kulhia MK 2

Historia

Mikko Kulhia lähti kehittämään MK 2 -konetta edellisen MK 1b:n vaurioiduttua korjauskelvottomaan kuntoon kevättalvella 1930. Uuden koneen piirustukset valmistuivat talven aikana, ja kone rakennettiin hyvin nopealla työtahdilla koulujen päätyttyä alkukesästä 1930.
MK 2 valmistui kolmessa kuukaudessa, mutta joutui odottamaan ensilentoa aina vuoden 1931 alulle, sillä Kulhia joutui palaamaan koulun penkille syksyllä 1930. Koelentoja harkittiin tehtäväksi Parolasta, mutta ensilentoa lähdettiin lopulta yrittämään vasta tammikuussa 1931 järvien jäädyttyä. Valmistelut veivät aikaa, ja koneella päästiin lopulta ilmaan illan jo hämärtyessä. MK 2 oli edeltäjiinsä nähden huomattavasti nopeampi ja nousukykyisempi. Ensilento päättyi laskutelineen murtumiseen oikean siiven osuttua jäähän laskussa.
Vaurioita ei ehditty korjaamaan enää joululoman puitteissa, ja kone jäi jälleen odottamaan. Seuraavana kesänä veljekset rakensivat koneeseen vaneriset kellukkeet, joiden tilavuus oli 350 litraa ja massa 17 kilogrammaa per kelluke. Anzani-moottori sai myös uudet männät, jotka olivat tosin aiempia raskaammat ja pudottivat näin ollen moottorin huippukierroksia. Pudotuksen seurauksena MK 2:lla päästiin tekemään ainoastaan rullauskokeita.
Mikko Kulhia pääsi opiskelemaan Teknilliseen korkeakouluun, ja seuraavat vuodet kuluivat tiiviisti harjoittelutöiden parissa. Väliin sattui myös toinen maailmansota.

Uudelleenkäyttöönotto 1950-luvulla

Vuosikymmenten tauko ei kuitenkaan vienyt Kulhian kiinnostusta ilmailuun. Hän suoritti kevääseen 1951 mennessä yksityislentäjän lupakirjan ja alkoi samoihin aikoihin suunnitella MK 2 -koneen kunnostamista ja käyttöönottoa.
Hattulaan varastoitu kone tuotiin vuonna 1951 kuorma-autolla Malmille, missä lentokonemekaanikot Vilho Jokinen ja Toivo Hallanranta korjasivat sen iltatöinään. Koneen ohjausvaijerit, polttoainesäiliö ja ohjaajan istuin uusittiin, minkä lisäksi moottori sai perusteellisen huollon ja koko kone uuden maalipinnan. Koneen lujuuslaskelmat toimitettiin ilmailuviranomaiselle, ja kunnostettu kone koekuormitettiin viranomaisen määräyksestä Malmin lentoasemalla. Viranomainen antoi koneen rakenteelle hyväksynnän ja MK 2 sai rekisteritunnuksen OH-MOK.
Kulhia teki MK 2:lla neljä onnistunutta lentoa 16. joulukuuta 1951. Ilo jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä koneen vanha Anzani-moottori hajosi kesken lennon kuusi päivää myöhemmin. Kulhia joutui tekemään pakkolaskun, mikä vaurioitti koneen korjauskelvottomaan kuntoon. Sittemmin kone oli romuna varastossa Hattulassa, mutta sen lopullinen kohtalo on tuntematon.

Rakenne

MK 2:n siipi oli aiempia ohuempi ja pinta-alaltaan pienempi, minkä lisäksi siinä käytettiin yhdysvaltalaista NACA M4 –siipiprofiilia. Siiven rakenne oli pinnoitettu kankaalla johtoreunan vanerista torsiolevyä lukuun ottamatta. Koneen rungossa käytettiin myös ajalle edistyksellistä kuorirakennetta. Rungon sivuilla käytettiin kahden millimetrin vanerilla, päälli- ja alapintojen ollessa millimetrin paksuista vaneria. Pinnoite kiinnittyi neljään pitkittäissuuntaiseen rimaan. Rungon sisällä ei ollut minkäänlaisia vinotukia, vaan rakenteen kantavan osan muodosti pääasiassa vanerinen ulkokuori.