google/wiki40b huggingface dataset:
Rover P6

Historiaa

Rover-yhtiössä alettiin 1950-luvun keskivaiheilla suunnitella seuraajaa Rover P4 -mallille, kohderyhmänä nuoret uraansa rakentavat ammattilaiset. Suunnitteluryhmää johtivat Robert Boyle, Peter Bashford, Spencer King ja yhtiötä johtaneen Wilksin veljessarjan edustaja Peter Wilks. Päämuotoilijana toimi David Bache, joka on kertonut saaneensa P6:een vaikutteita futuristisesta Citroën DS -mallista. Moottoriksi valittiin kaksilitrainen nelisylinterinen bensiinimoottori. P6-mallin eli Rover 2000:n esitteli yleisölle vuonna 1963 Roverin uusi toimitusjohtaja William Martin-Hurst, joka oli tullut Spencer Wilksin seuraajaksi. Auto valittiin kaikkien aikojen ensimmäiseksi Vuoden autoksi 1964.
Vuosien myötä P6 sai kaksi muuta moottorivaihtoehtoa: vuonna 1968 V8 mallissa Rover 3500 ja hieman yli kaksilitraiseksi porattu nelisylinterinen mallissa Rover 2200 (ei siis 2,2-litraiseksi, kuten mallinimestä voisi päätellä). P6-sarjaa valmistettiin vuoteen 1977 saakka.
Helsingin Sanomien autotoimittaja Matti Jansson kuvaili vuonna 1973 esiteltyä Rover 2200 -mallia ”herrasmiehen autoksi”: mukavaksi, kevyeksi käsitellä ja hiljaiseksi, muttei rakettimaiseksi menijäksi.
Myllyjärvi (Jämsä, Sammallahti)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,4 metriä mpy.
Päiväsakko

Suomalainen päiväsakkojärjestelmä

Käräjäoikeus tuomitsee päiväsakkorangaistuksen, jos se pitää rikosta niin lievänä, ettei ankarampi seuraamus ole tarpeen. Sakko voidaan laissa säädetyin edellytyksin määrätä myös poliisin kirjoittamalla rangaistusvaatimuksella, jonka kihlakunnansyyttäjä vahvistaa rangaistusmääräysmenettelyssä.
Päiväsakot tuomitaan kappaleittain. Esimerkiksi kunkin päiväsakon asettuen 10 euroon, 20 päiväsakkoa tuottaa määrät kerrottaen 200 euron kokonaissakon. Mitä moitittavammasta teosta on kysymys, sitä suurempi on rangaistukseksi määrättävien päiväsakkojen lukumäärä. Lain sallima suurin päiväsakkojen lukumäärä on 120 tai, jos syyksi luettuja rikoksia on useita, yhteisenä sakkorangaistuksena 240 kpl.
Yhden päiväsakon määräytymisperusteena toimivat tuomitun ansiotulot, pääomatulot sekä eräät vero­vapaat tulot. Aikaisemmin vaikutti myös varallisuus. Suurituloisen henkilön päiväsakon rahamäärä on pienituloisen henkilön päiväsakon rahamäärää suurempi, koska tarkoitus on, että rangaistus koskisi henkilön suhteelliseen taloudelliseen asemaan samalla tavoin tuloista riippumatta.
Päiväsakon rahamäärä lasketaan nettotuloista. Nettotulo on se rahamäärä, joka henkilölle jää käteen, kun kuukausituloista vähennetään verot, pakolliset vakuutusmaksut ja työttömyysvakuutusmaksu. Nettotuloista vähennetään perusvähennys 255 euroa. Saatu rahamäärä jaetaan 60:lla. Jokainen alaikäinen lapsi vähentää lisäksi päiväsakon määrää 3 eurolla. Pienin päiväsakko on 6 euroa.
Ellei syytetty osaa selvittää tulojaan ja varallisuuttaan sakon määräämistä varten, sen tekee käräjäoikeus. Mikäli henkilö hankkiakseen itselleen taloudellista hyötyä antaa viranomaiselle sakon määräämistä varten tuloistaan, elatusvelvollisuudestaan tai muusta maksukykyynsä vaikuttavasta seikasta olennaisesti totuudenvastaisen tai harhaanjohtavan tiedon, hän syyllistyy sakkovilppiin, josta voidaan rikoslain mukaan tuomita sakkoon, tai vankeuteen enintään kolmeksi kuukaudeksi.
Ellei sakkoa makseta vapaaehtoisesti, se siirretään ulosottoon pakolla täytäntöönpantavaksi. Jos sakkoa ei sittenkään saada ulosmitattua, käräjäoikeus voi muuntaa sen vankeudeksi, jolloin yksi vankeuspäivä vastaa kolmea päiväsakkoa. Tätä sakon muuntorangaistusta voidaan nykyään kuitenkin soveltaa vain tuomioistuimen määräämiin sakkoihin. Aiemmin myös poliisin rangaistusmääräysmenettelyssä määräämiin sakkoihin sovellettiin aika ajoin samaa prosessia.
Päiväsakkojärjestelmä otettiin Suomessa käyttöön vuonna 1921.

Kritiikki

Suomen päiväsakkojärjestelmää on kritisoitu siitä, että suurituloiset joutuvat maksaman kohtuuttoman suuria sakkoja. Esimerkiksi liikemies Reima Kuisla joutui maksamaan yli 50 000 euroa ajettuaan 103 km/h 80 km/h-alueella. Hänen mukaansa Suomessa rangaistaan menestyksestä. Myös rikosoikeuden professori Matti Tolvanen pitää rangaistusta vakavuuteen nähden liiallisena. Hänen mukaansa sakotuksesta on tullut yksi varakkaiden verotuksen muoto. Suomalainen sakotusjärjestelmä on saanut huomiota myös ulkomailla. Esimerkiksi Washington Times on kutsunut tapausta sodaksi vaurautta vastaan.
Raadelman kartano

Raadelman kartano (ruots. Radelma gård) sijaitsee entisen Piikkiön kunnan, nykyisen Kaarinan kaupungin alueella, Kuusistonsalmen rannalla Varsinais-Suomessa. Kartanoalueen läpi kulkee Suuren Rantatien eli Kuninkaantien historiallinen reitti Turusta Viipuriin. 
Raadelman kartano on taustaltaan keskiaikainen katolisen kirkon tila, joka otettiin Kustaa Vaasan aikana 1500-luvulla kruunun haltuun. Vapaaherra Seved Bååth, maaherra Christoffer Johan Rappe ja suurliikemies Jakob Bremer kuuluvat kartanon 1600–1700 -lukujen omistajiin. Raadelman kartano on ollut valtioneuvos Gabriel Erik von Haartmanin ja kauppaneuvos Fredric von Rettigin sukukartano. 
Keisari Aleksanteri I vieraili Raadelman kartanossa Porvoon valtiopäivien avajaismatkansa yhteydessä vuonna 1809 ja myöhemmin myös tavatessaan Ruotsin kruununprinssi Bernadotten (kruunattiin v. 1818 Kaarle XIV Juhanaksi) vuonna 1812. Vierailun muistona Raadelmaan jäi keisarin rintakuva, jonka tämä itse lahjoitti. 
Vuonna 1792 rakennettua päärakennusta ympäröi 1800-luvun alussa perustettu englantilaistyyppinen maisemapuisto, jota ovat reunustaneet hyötypuutarhan ruutuvyöhykkeet. Päärakennusta on laajennettu 1880-luvulla arkkitehti Frans Anatolius Sjöströmin piirustusten mukaan uusrenessanssityyliin ja nykyiseen klassistiseen ulkoasuun 1930-luvulla.  Kartanoalueella on säilynyt historiallista rakennuskantaa, mm. huvimaja jonka alla on vesisäiliö kuten naapurissa Tuorlan kartanon huvimajassa, sekä tiilinen tupakkamakasiini, jossa toimii vanhainkoti ja päiväkoti.
Vuonna 1890 Fredric von Rettig perusti Piikkiön ensimmäisen meijerin Raadelmaan. Rettigien aikana Raadelmassa toimi myös oma tiilitehdas ja sähkölaitos, ja kartanon puutarhatoimintaa laajennettiin merkittäväksi kauppapuutarhaksi joka tuotti mm. omenoita, leikkokukkia, vihanneksia ja juureksia. Tilalla koeviljeltiin myös tupakkaa.  
Raadelmassa toimi kartanohotelli ja –ravintola vuosina 1968-1983. Nykyisin kartano on yksityiskäytössä.
FK Partizan Minsk

Historia

Seura perustettiin vuonna 1947 Minskin traktoritehtaiden rakentamisen aikana rakennustyöntekijöiden ja myöhemmin paikallisten tehdastyöntekijöiden urheiluosastoksi, johon kuului myös saksalaisia sotavankeja. Tämä urheiluosasto muuntui ammattimaiseksi jalkapallojoukkueeksi jo seuraavana vuonna. Vuonna 2002 seura yhdistyi RIPOn kanssa ja uudeksi nimeksi tuli MTZ-RIPO. Talvella 2010 seura sai nykyisen nimensä.
Nykyään seuran omistaa liettuanvenäläinen liikemies ja pankkiiri Vladimir Romanov, joka omistaa myös Skotlannin valioliigan Heartsin sekä Liettuan A-Lygan FBK Kaunasin.
Lentävä matto (huvipuistolaite)

Lentävä matto on huvipuistolaite, joka sijaitsee monissa huvipuistoissa ympäri maailmaa. Se on yleensä neljän varren päässä oleva taso, jossa on istuimia. Matto liikkuu ympäri varsien avulla. Suomessa on ollut kaksi lentävää mattoa, mutta nykyään ei yhtään. Pisimpään toiminnassa olleen laitteen nimi oli Aikamatto ja se sijaitsi Särkänniemessä Tampereella vuosina 1983–2014. Kauden 2014 päättymisen jälkeen Aikamatto romutettiin huonokuntoisuuden vuoksi. Toinen laite oli Powerparkissa Alahärmässä, ja se oli huvipuiston ensimmäinen laite. Laitteen nimi oli Tapis Volant ja se poistui käytöstä vuonna 2005.
Kalevalakylä

Kalevalakylä on Kuhmoon rakennettu kalevalainen rakennuskokonaisuus, joka on yksi Kuhmon matkailunähtävyyksistä. Kalevalan kankaalla toimii myös talvisotamuseo ja luontokeskus Petola.
Natalie Paley

Natalie Paley, alkujaan ruhtinatar Natalia Pavlovna Paley (ven. Наталья Павловна Палей) (5. joulukuuta 1905 – 27. joulukuuta 1981) oli venäläinen aatelisnainen, sittemmin malli ja elokuvanäyttelijä.
Natalia Paley syntyi Olga Paleyn tyttärenä Pariisissa. Hänen isänsä oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanov, keisari Aleksanteri II:n poika. Natalialla oli kaksi täyssisarusta: ruhtinas Vladimir Pavlovitš Paley (1897–1918) ja ruhtinatar Irina Pavlovna Paley (1903–1990). Vuonna 1915 aiemmin tsaarin epäsuosiossa ollut perhe muutti takaisin vanhempien kotimaahan Venäjälle.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Natalia Paley pakeni äitinsä ja sisarensa Irinan kanssa vuonna 1920 Suomeen. Bolševikit olivat murhanneet hänen isänsä Pavel Aleksandrovitšin Pietari-Paavalin linnoituksessa 1919 ja veljensä Vladimirin Alapajevskissa 1918. Suomesta Natalia, Irina ja Olga muuttivat Ranskaan, jossa Olga kuoli vuonna 1929.
Vuonna 1927 Natalia Paley nai Lucien-Camille Lelongin, kuuluisan ranskalaisen muotisuunnittelijan. Paley oli Lelongilla mallina ja hän esiintyi monesti aikakauslehti Voguessa. Hän ryhtyi myös näyttelemään; näyttelijänä hänet tunnetaan yleisimmin nimellä Natalie Paley. Hän esiintyi monissa eurooppalaisissa elokuvissa, kuten Marcel L'Herbierin L'Épervierissä (1933) ja Alexander Kordan Don Juanin yksityiselämässä (1934). Ranskasta hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän jatkoi näyttelemistä. Hänestä tuli Katharine Hepburnin pitkäaikainen ystävä.
Vuonna 1937 Natalie Paley erosi miehestään Lelongista ja nai samana vuonna teatteriohjaaja John Chapman Wilsonin. Pariskunta asettui Manhattanille, jossa Natalie työskenteli muotisuunnittelija Mainbocherin liikkeessä. Natalie Paley kuoli vuonna 1981 New Yorkissa.
Elsa Tilkanen

Elsa Vilhelmiina Tilkanen (o.s. Saarelainen, 26. syyskuuta 1896 Pöytyä – 5. joulukuuta 2006 Pöytyä) oli ennen kuolemaansa Suomen vanhin elossa oleva asukas. Hän on Suomen historian kuudenneksi vanhimmaksi elänyt ihminen, jonka ikä on varmuudella todistettavissa. Pöytyällä, ennen kuntien yhdistymistä Karinaisissa, asuneesta 110-vuotiaasta Tilkasesta tuli Suomen vanhin asukas, kun sillä hetkellä vanhin, ahvenanmaalainen Anna Hagman kuoli 110 vuoden ikäisenä huhtikuussa 2006. 
Tilkanen kuoli 110-vuotiaana 5. joulukuuta 2006. Hänen kuoltuaan Suomen vanhimman asukkaan tittelin sai Aarne Arvonen (1897–2009).
Helmikirjoahven

Koko ja ulkonäkö

Helmikirjoahven on vankka kala, joka kasvaa noin 25 cm pitkäksi. Poikaset ovat ruskeankirjavia, aikuinen on punertavan harmaa ja sen kyljissä on sinisen-, kullan ja vihreänsävyisenä hohtelevia "helmiä". Aikuisen koiraan evissä on pitkät liehukkeet, naaraan evät ovat lyhyemmät. Kalan pohjaväri vaihtelee sekä ympäristön että mielentilan mukaan: ne ovat vaaleita stressaantuessaan ja eläessään vaaleapohjaisessa ympäristössä.

Alkuperä

Helmikirjoahven on kotoisin Jukatanilta ja Keski-Amerikasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Helmikirjoahven puolustaa reviiriään voimakkaasti varsinkin kutuaikana. Ne kaivavat pesäkuopan mutta kutevat mieluiten kiinteälle tasaiselle alustalle kuten laakealle kivelle tai kukkaruukun palalle.

Vesiolot ja ravinto

Helmikirjoahven on akvaariokalaksi erittäin suuri, joten se tarvitsee paljon tilaa. Se on kaikkiruokainen ja hyvin ahnas. Sen vuoksi altaassa täytyy olla tehokas suodatus, ja se on siivottava usein.  Sopiva lämpötila on 22-30 C, pH noin 7 ja kovuus 10-20 GH.
Korla

Energiateollisuus

Alueella on öljy- ja kaasuteollisuutta. Öljynetsinnän ja poraamisen vuoksi kaupungin väkiluku kasvaa voimakkaasti. Tarimin altaalta kulkee noin 3 000 km pitkä maakaasuputki Shanghaihin.

Maatalous- ja elintarviketeollisuus

Korlassa kasvatetaan vientiin kiinalaisia valkeita päärynöitä (kiinaksi bai li ja tieteelliseltä nimeltään Pyrus bretschneideri). Se eroaa kuitenkin alkuperäisestä Korlan päärynästä. Kaupungissa toimii Xinjiang Korla Pear Co Ltd, joka on julkisesti noteerattu yhtiö (numero 600540), joka harjoittaa päärynöiden kasvinjalostusta, niiden viljelyä, jalostamista ja myymistä.

Liikenne

Korlaan valmistui rautatie Turfanista vuonna 1984. Korlan lentoasemalta China Southern Airlines lentää yli 37 Kiinan sisäistä lyhyen matkan lentoa viikoittain. China Southern Airlines lentää Korlasta Qiemon lentoasemalle ja Ürümqi Diwopun kansainväliselle lentoasemalle ATR 72-500:lla.
Korlan itäpuolella on suuri Bostenjärvi.

Matkailu

Korla valittiin 16. lokakuuta 2006 yhdeksi Kiinan kymmenestä viehättävimmästä kaupungista yli kuudensadan Kiinan kansantasavallan kaupungin joukosta. Korla sai kunniamaininnan ainoana Luoteis-Kiinan kaupungeista.
Alue sijaitsee Silkkitien läheisyydessä.
Javier Ontiveros

Seurajoukkueura

Marbellasta kotoisin oleva Ontiveros liittyi Málaga Club de Fútbolin junioriakatemiaan vuonna 2010, jota ennen hän oli pelannut Vázquez Culturalin ja Real Betisin akatemioissa. 24. kesäkuuta 2015 hänet nostettiin suoraan edustusjoukkueen harjoituskaudelle ilman esiintymisiä seuran reservijoukkueessa.
Ontiveros pelasi ensimmäisen ottelunsa reservijoukkueessa 22. elokuuta 2015 CD Comarca del Mármolia vastaan maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Ensimmäisen maalinsa hän teki 13. syyskuuta 2015 ottelussa CD Rincónia vastaan.
21. marraskuuta 2015 Ontiveros teki debyyttinsä edutusjoukkueessa vierasottelussa Espanyolia vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä pääsarjakaudellaan edustusjoukkueessa vain neljä ottelua, mutta onnistui maalinteossa 11 kertaa reservijoukkueen puolella.
31. tammikuuta 2018 hän siirtyi kauden loppuun kestävällä lainasopimuksella Valladolidiin.
Satu Vasantola

Satu Vasantola (s. 1965) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Helsingin Sanomissa. Aiemmin hän on toiminut muun muassa Tehyn järjestölehden sekä Meidän perhe- ja Hyvä Terveys -lehden päätoimittajana. Vuonna 2018 Tammi julkaisi hänen esikoisromaaninsa En palaa takaisin koskaan, luulen. Romaani voitti Tiiliskivi-palkinnon.
Eteläpohjalainen Vasantola suoritti yhteiskuntatieteiden maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa sukunsa ensimmäisenä akateemisesti koulutettuna. Hän on opiskellut myös Illinois’n yliopistossa Yhdysvalloissa sekä Helsingin Sanomien stipendillä Oxfordin yliopiston yhteydessä toimivassa Reutersin journalismi-instituutissa Englannissa.
Vuonna 2011 Aikakausmedia palkitsi Vasantolan vuoden parhaasta aikakauslehtipääkirjoituksesta.
Suu- ja leukakirurgia

Suu- ja leukakirurgialla tarkoitetaan purentaelimen ja siihen liittyvien kudosten sairauksien, tapaturmien ja puutosten diagnostiikkaa sekä niiden kirurgista ja siihen liittyvää muuta hoitoa.
Leukakirurgia oli Suomessa aikaisemmin kirurgisten tautien suppea erikoisala. Säännöt koskivat ennen 1.7.1966 laillistettuja lääkäreitä, ja ne edellyttivät lääketieteen lisensiaatin tutkinnon lisäksi kirurgisten tautien spesialiteettia sekä kahden vuoden lisäkoulutusta sen jälkeen.
Suukirurgia on Suomessa ollut hammaslääketieteen erikoisala vuodesta 1975. Koulutuksen aloittamisen edellytyksenä oli toimiminen hammaslääkärinä kahden vuoden ajan laillistamisen jälkeen. Erikoistumisaika oli 4 vuotta. Suukirurgia muuttui leukakirurgian tapaan suu- ja leukakirurgiaksi vuonna 1999. 
Kansainvälisen suosituksen mukaan suukirurgian ja leukakirurgian erikoisalat yhdistettiin suu- ja leukakirurgiaksi Suomessa vuodesta 1999. Suu- ja leukakirurgia on asetusten mukaan sekä lääketieteen että hammaslääketieteen erikoisala. Koulutusaika on kuusi vuotta.
Juhani Orrenmaa

Heikki Juhani Orrenmaa (s. 27. heinäkuuta 1939 Lapua) on suomalainen opettaja ja poliitikko. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri ja työskennellyt muun muassa matemaattisten aineitten opettajana ja vanhempana lehtorina Kuortaneella ja Seinäjoella, Turun ja Porin läänin koulutoimentarkastajana sekä kehitysyhteistyötehtävissä Keniassa.
Orrenmaa toimi kansanedustajana kahteen otteeseen vuosina 1970–1972 ja 1975–1979. Kansanedustajana hän edusti Vaasan läänin vaalipiiriä ja kuului Liberaalisen kansanpuolueen eduskuntaryhmään. Lisäksi hänet valittiin Seinäjoen kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1978 presidentin valitsijamieheksi.
Vuosina 1958–1966 Orrenmaa kilpaili yleisurheilijana edustaen Kauhavan Wisaa. Hänen päälajinaan oli 110 metrin aitajuoksu. Tässä lajissa hän voitti hopeaa Kalevan kisoissa 1963.
Courier (kirjasintyyppi)

Courier on pääteviivallinen ja tasalevyinen, kirjoituskoneiden kirjasimia muistuttava kirjasintyyppi tai fontti. Se sopii parhaiten taulukkomuotoisen tiedon esittämiseen, teknisiin asiakirjoihin ja tekstinkäsittelyyn. Howard Kettler suunnitteli Courierin alun perin 1900-luvun puolivälissä IBM:lle kirjoituskoneissa käytettäväksi kirjasintyypiksi. Myöhemmin Adrian Frutiger piirsi sen uudelleen IBM Selectric series -valikoimaa varten. Courier on laajasti käytetty, ja se kuuluu useimpien tietokoneiden perusfontteihin.
Sainte-Mère-Église

Toinen maailmansota

Sainte-Mère-Église oli ensimmäisiä vapautettuja kaupunkeja kun Normandian maihinnousu alkoi 6. kesäkuuta 1944. Laskuvarjojääkäri John Steelen laskuvarjo takertui Sainte-Mère-Églisen kirkon torniin, jonne hän jäi roikkumaan useaksi tunniksi. Tämän muistona kirkon tornissa roikkuu laskuvarjojääkäriksi puettu nukke laskuvarjoineen. Tapahtuman kirjoitti kirjailija Cornelius Ryan kirjaansa Atlantin valli murtuu (The Longest Day), josta tehtiin myös saman niminen elokuva.

Kuntaliitokset

1. tammikuuta 2016 neljä kuntaa Beuzeville-au-Plain, Chef-du-Pont, Écoquenéauville ja Foucarville yhdistyivät Sainte-Mère-Églisen kuntaan.
À la carte

À la carte (äännetään ɑlɑkɑrt) on ranskankielinen ilmaus, joka tarkoittaa ruokalistan mukaan. Tässä la carte tarkoittaa ravintolan koko valikoimaa, eli luetteloa ruuista ja ruokalajeista hintoineen. Ranskassa à la carte -valinta tarkoittaa, että asiakas valitsee vapaasti tuosta luettelosta. Sen vastakohta on menu eli keittiömestarin päivälle valitsema otos pitkästä listasta (la carte) tai ateria à prix fixe (ateriakokonaisuus, jonka sisältö ja hinta on sidottu)  .
Myös Suomessa ilmausta à la carte käytetään ravintoloissa tarkoittamaan erikseen tilattavaa annosta, jonka vastakohtana pidetään kiinteämuotoista ja -hintaista ateriaa. Nykyisin ilmaisua käytetään kuitenkin myös laajemmin merkitsemään "hyvää ruokaa"  , mutta myös "yksilöllistä"  tai "omavalintaista" . Suomessa eri alojen toimijat käyttävät myös muita kuin tässä artikkelissa käytettyä ranskankielistä kirjoitusasua.
Anton Webern

Anton Webern (3. joulukuuta 1883, Wien, Itävalta – 15. syyskuuta 1945, Mittersill, Itävalta) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Arnold Schönbergin johdolla. Tämän ja Alban Bergin kanssa hänet luetaan ns. Toiseen Wienin koulukuntaan.

Elämä

Webern vietti lapsuutensa Wienin lisäksi Grazissa ja Klagenfurtissa. Hän opiskeli pianon- ja sellonsoittoa ja kirjoitti ensimmäiset sävellyksensä ennen vuosisadan vaihdetta. Vuonna 1902 hän aloitti musiikkitieteen opinnot Wienin yliopistossa opettajanaan muun muassa musiikkitieteilijä Guido Adler. Väitöskirjan Webern kirjoitti jo vuonna 1906 alankomaalaisen renessanssisäveltäjän Heinrich Isaacin musiikista.
Schönbergiin Webern tutustui vuonna 1904, ja tästä alkoi tiivis opettaja-oppilas -suhde.  
Hän ystävystyi myös Schönbergin toisen oppilaan Alban Bergin kanssa. Vuonna 1908 valmistunut Passacaglia oli Webernin sävellysopintojen epävirallinen lopputyö. Hän aloitti teatterikapellimestarin työt turvatakseen toimeentulonsa ja työskenteli muun muassa Bad Ischlissä, Wienissä, Teplitzissä, Danzigissa, Stettinissä ja Prahassa.
Webern avioitui helmikuussa 1911 serkkunsa Wilhelmine Mörtlin kanssa. Vuodet 1915–1917 hän palveli armeijassa. Webern asettui kesällä 1918 perheineen Mödlingiin Wienin eteläpuolelle, jossa myös Schönberg noihin aikoihin asui. Webern toimi Wienissä aktiivisesti uuden musiikin puolesta ja auttoi Schönbergiä tämän perustamassa ”Yksityisten musiikkiesitysten yhdistyksessä” (Verein für Musikalische Privataufführungen). Hän johti useita orkestereita Wienissä 1920-luvulla ja työskenteli wieniläiselle Universal Editionille, josta tuli vuonna 1921 hänen sävellystensä kustantaja. Webern tutustui vuonna 1926 runoilija-maalari Hildegard Joneen. Heidän ystävyytensä lujittui, ja Webern sävelsi siitä lähtien kaikki lauluteoksensa Jonen teksteihin. 
Kansallissosialismin nousu vaikutti myös Webernin asemaan: hänen musiikkinsa (kuten esimerkiksi toisen Wienin koulukunnan musiikki ylipäänsä) julistettiin kulttuuribolshevismiksi ja rappiotaiteeksi vuonna 1938. Sodan loppuaikoina 1945 Webern muutti Wilhelminen kanssa tyttärensä luo Mittersilliin lähelle Salzburgia. Samana vuonna 15. syyskuuta, neljä kuukautta saksalaisten antauduttua yhdysvaltalaissotilas ampui hänet vahingossa.

Musiikki

Webernin teokset jaetaan usein kolmeen osaan. Varhaistuotanto (opukset 1–11), joista mainittakoon Passacaglia op. 1, jossa on vielä tonaalisia piirteitä ja Kuusi bagatellia jousikvartetille op. 9, vokaaliteokset (opukset 12–19), jotka olivat ratkaisu ilmaisun tiivistymiseen, sekä myöhäistuotanto (opukset 20–31), jotka noudattavat tiukkaa dodekafoniaa. Hänen teostensa kokonaiskesto vastaa yhtä Richard Wagnerin oopperaa, mikä kertoo hänen tiiviistä ilmaisustaan.
1950-luvulla hänen musiikkinsa löydettiin uudelleen, kun hänestä tuli Darmstadtin koulukunnan esikuva.
Jaakko Pakkasvirta

Ura

Jaakko Pakkasvirta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 ja suoritti sen jälkeen humanistisia opintoja Helsingin yliopistossa. Elokuvissa hän esiintyi vuodesta 1956 lähtien, aluksi avustajana ja vuodesta 1961 lähtien myös pääosissa lähinnä Maunu Kurkvaaran elokuvissa. Pakkasvirta toimi myös Ylioppilasteatterin johtajana vuosina 1958–1962.
Risto Jarvaan Pakkasvirta tutustui Jarvan Työtä Ylioppilasteatterissa -lyhytelokuvan (1961) suunnittelun yhteydessä. Kun Jarva vuonna 1962 ryhtyi tekemään ensimmäistä kokoillan näytelmäelokuvaansa Yö vai päivä, hän pyysi Pakkasvirran mukaan työryhmään vastaamaan henkilöohjauksesta.
Kaksikon seuraavassa yhteistyöelokuvassa X-Paroni (1964) ohjaajia oli peräti kolme: Jarva, Pakkasvirta sekä Spede Pasanen, joista viimeinen tosin lähinnä vitsien keksijänä. Pakkasvirta näytteli elokuvassa Speden ohella suurehkoa miesosaa, palvelija-hovimestari Jamesia.
Pakkasvirta toimi osakkaana Jarvan ympärille muotoutuneessa Elokuvaosakeyhtiö Filminorissa, ja hän myös osallistui Jarvan elokuvien Onnenpeli (1965) ja Työmiehen päiväkirja (1967) käsikirjoitustyöryhmiin sekä näytteli myös edellisen elokuvan miespääosan. Lisäksi Pakkasvirta osallistui lukuisten Filminorin tekemien informatiivisten lyhytdokumenttielokuvien tekemiseen käsikirjoittajana, leikkaajana sekä selostustekstien lukijana.
Itsenäisenä elokuvaohjaajana Pakkasvirta teki debyyttinsä vuonna 1968 elokuvallaan Vihreä leski. Filmonorin tuottama elokuva perustui Pakkasvirran omaan käsikirjoitukseen ja se ankkuroitui vahvasti suomalaisen elokuvan silloiseen muotisuuntaukseen, osallistuvaan elokuvaan. Vihreä lesken kuvauksen kohteena oli suomalaisen suurkaupungin asumalähiö ja sen lohduton elinympäristö. Elokuvan päähenkilö, nuori perheenäiti tuntee elävänsä tyhjiössä, joka vähitellen käy yhä ahdistavammaksi. Hänen miehensä toimii kauppamatkustajana ja perheen kolme pientä lasta ovat jatkuvasti hänen niskoillaan. Perheenäidin sielunelämä häiriytyy lohduttomista kokemuksista elokuvan edetessä yhä enemmän ja enemmän. Elokuva herätti valmistuttuaan vilkasta keskustelua sekä puolesta että vastaan, ja se sai 70 000 markan suuruisen valtionpalkinnon.
Pakkasvirran työ- ja osakkuussuhteet Elokuvaosakeyhtiö Filminoriin katkesivat vuonna 1970. Tästä eteenpäin Pakkasvirta tuotti elokuviaan itse Filmityö Oy -yhtiönsä nimissä. Myös seuraavat elokuvat Kesäkapina (1970), Niilon oppivuodet (1971) ja Jouluksi kotiin (1975) olivat olemukseltaan tyylipuhdasta osallistuvaa elokuvaa. Sen sijaan elokuvat Runoilija ja muusa (1978) ja Pedon merkki (1981) olivat lähinnä historiallisia spektaakkeleita. Arto Paasilinnan romaaniin pohjautunut elokuva Ulvova mylläri (1982) voitaneen puolestaan luokitella kansankomediaksi. Pakkasvirran viimeinen elokuva Linna (1986) oli aikalaiskritiikkien vaillinaiseksi luonnehtima versiointi Franz Kafkan samannimisestä romaanista. Pakkasvirta oli naimisissa kolme kertaa: vuosina 1959–1965 Saara Pakkasvirran, 1965–1968 Anneli Saulin ja 1969–1983 Titta Karakorven kanssa.