google/wiki40b huggingface dataset:
Villa Fridhäll

Villa Fridhäll (puhekielessä Ukkokoti) oli arkkitehti Werner von Essenin suunnittelema, Helsingin Meilahden huvila-alueen itäosassa sijainnut jugendtyylinen kivirakennus. Se sijaitsi nykyisen Lastenklinikan pohjoispuolella.
Rakennuspaikan mäen mukaan nimetty Villa Fridhäll valmistui vuonna 1912 ja se toimi vähävaraisten vanhusten vanhainkotina Föreningen Gubbhemmet -yhdistyksen pyörittämänä aina 1960-luvulle saakka, jolloin se purettiin. Paikalla on nykyisin Meilahden sairaalan rakennuksia.
Ensimmäisen maailmansodan aikana rakennuksessa toimi Punaisen Ristin sotasairaala.
Jussi Jalonen

Jussi Jalonen (s. 1975 Rauma) on suomalainen historioitsija ja tietokirjailija. Hän toimii tutkijana Tampereen yliopistossa.
Jalonen on julkaissut muun muassa jääkärieversti Eino Polónin elämäkerran sekä kirjoittanut artikkelin suojelupoliisin ja puolustusministeriön rahoittamaan tutkimukseen, joka on ilmestynyt Suomi, terrorismi, Supo -nimisenä kirjana. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän oli keskustan ehdokkaana Tampereella. Hän sai 31 ääntä eikä tullut valituksi.
Vuonna 2018 Tieteentekijöiden liitto valitsi Jalosen Vuoden tieteentekijäksi.
Antti Reenpää

Antti Reenpää (s. 1957) on diplomi-insinööri, joka toimi Otavan kirjaryhmän johtajana 2000–2010. Hän on ollut aiemmin Otavan merkittävä keulakuva yhdessä vaimonsa Leena Majander-Reenpään kanssa, ja he ovat yhdessä vaikuttaneet Otavan julkaisulinjaan.
Antti Reenpää jätti tehtävänsä maaliskuun alusta 2010, ja ilmoitus herätti kohua niin kirjapiireissä kuin julkisuudessakin.
Antti Reenpään isä on Otavan hallituksen puheenjohtaja Olli Reenpää.
Doug Patey

Ura

Patey pelasi junioriliiga OMJHL:n (nyk. OHL) Sault Ste. Marie Greyhoundsissa vuosina 1974–1976. Kaudella 1974–1975 hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 31 osumallaan ja kaudella 1975–1976 Greyhoundsin kolmanneksi paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 45+65=110. Patey sijoittui sekä kymmenenneksi sekä OMJHL:n maali- että syöttöpörssissä.
Washington Capitals varasi Pateyn 73. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1976. Samana kesänä hänet varasi myös WHA-joukkue Phoenix Roadrunners. Patey siirtyi Capitalsin organisaatioon jo seuraavaksi kaudeksi 1976–1977 ja teki joukkueessa NHL-debyyttinsä pelattuaan 37 runkosarjaottelua tehopistein 3+1=4. Noin puolet kaudestaan hän pelasi IHL-joukkue Dayton Gemsissa. Kauden 1977–1978 Patey pelasi lähes kokonaan AHL-joukkue Hershey Bearsissa, jonka paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 27+33=60. Patey pelasi kauden aikana myös kaksi NHL-ottelua. Kaudella 1978–1979 hän oli 22 osumallaan Bearsin kolmanneksi paras maalintekijä. Patey pelasi kauden aikana kuusi NHL-ottelua.
Edmonton Oilers varasi Pateyn omassa NHL:n laajennusvaraustilaisuudessaan 15. pelaajana kesällä 1979. Hän pelasi kauden 1979–1980 kuitenkin CHL:ssä Cincinnati Stingersin ja Houston Apollosin joukkueissa. Kaudella 1980–1981 Patey pelasi I-divisioonajoukkue Savonlinnan Pallokerhossa tehden 12 ottelussa tehot 12+6=18. SaPKo jäi hänen viimeiseksi seurakseen.

Muuta

Pateyn isoveli Larry pelasi omalla urallaan yli 700 NHL-ottelua.
Muiston pysyvyys

Muiston pysyvyys (esp. La persistencia de la memoria, suom. myös Pehmeät kellot ja Ajan kuluminen), on espanjalaisen taidemaalari Salvador Dalín tunnettu maalaus. Kooltaan 24×33 senttimetriä oleva surrealistinen öljyvärimaalaus on tehty vuonna 1931.
Maalauksessa pääosassa on kolme taskukelloa, jotka näyttävät sulavan. Etualalla on kiinteä kello, joka kuhisee muurahaisia, jotka Dalín tuotannossa symboloivat lahoamista. Maalauksessa kaikki ihmisen luoma on katoavaista, ainoaa pysyvää on taustalla kohoavat rantakalliot, missä muiston todellinen pysyvyys on. Kellot näyttävät eri aikaa, sillä Dalín unimaailmassa lakkaamatta etenevällä ajalla ei ole merkitystä. Cap Creusin kallioiden ikuisuuden rinnalla ajan tekninen mittaaminen on loppujen lopuksi joutavaa ja merkityksetöntä. Samat Cap Creusin kalliot esiintyvät toistuvasti Dalín maalauksissa. 
Muiston pysyvyys asetettiin näytteille vuoden 1932 alussa Julien Levyn galleriassa New Yorkissa, ja se oli alkusysäys Salvador Dalín menestykselle Yhdysvalloissa. Maalaus on ollut vuodesta 1934 asti ollut New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmassa.
Seija Ridell

Seija Ridell on suomalainen professori. Hän toimii Turun yliopiston viestinnän professorina mediatutkimuksen oppiaineessa. Lisäksi Ridell on toiminut dosenttina Tampereen yliopistossa.
HMS Zubian

Valmistus

HMS Nubianin keula tuhoutui yöllisessä taistelussa 26.–27. lokakuuta 1916 Folkestonen edustalla Saksan keisarillisen laivaston torpedoveneen laukaiseman torpedon osumasta. Vaurioitunut alus hinattiin matalikolle Doverin lähistölle. HMS Zulun perä tuhoutui 8. marraskuuta 1916 Dunkerquen lähistöllä miinan räjähdyksessä. Vaurioitunut alus hinattiin Calais'hen. Kumpikin hylky hinattiin Chathamin telakalle, jossa HMS Zubian koottiin liittämällä osat yhteen. Haasteena oli alusten leveyksissä ollut 3,5 tuuman (89 millimetrin) ero.

Palvelus

HMS Zubian palveli sodan loppuun ja se upotti 4. helmikuuta 1918 Essexin rannikolla syvyyspommein ja lopulta törmäämällä Saksan keisarillisen laivaston miinanlaskussa olleen sukellusveneen UC-50. Alus myytiin romutettavaksi 9. joulukuuta 1919 Fryerille Sunderlandiin.
Birkenhead

Liikenne

Birkenheadiin rakennettiin Euroopan ensimmäinen katuraitiotie, joka avattiin 29. elokuuta 1860. Raitiovaunujen voimanlähteenä olivat tällöin vielä hevoset. Vanha entisöity raitiovaunu on nykyisin nähtävillä Woodsiden lauttaterminaalissa.
Birkenhead ja Liverpool olivat ensimmäiset Luoteis-Englannin taajamat, joiden välille rakennettiin maanalainen rautatielinjasto. Kaupunkeja yhdistävä, Merseyjoen alittava Mersey Railway -tunneli avattiin 1886. Nykyisin linjasto on osa Merseyrailin Wirral Linea. Kaupunkeja yhdistää myös 1934 avattu Queensway-maantietunneli.

Esikaupunkialueet

Bidston, Claughton, Noctorum, Oxton, Prenton, Rock Ferry, Tranmere, Woodchurch ja Woodside
Edward Maya

Edward Maya (oik. Eduard Marian Ilie, s. 29. kesäkuuta 1986 Bukarest, Romania) on romanialainen musiikkituottaja, säveltäjä ja muusikko. Ollessaan vasta 19-vuotias hän sävelsi yhdessä Eduard Carcotan kanssa Mihai Trăistariun Tornero-kappaleen, joka oli Romanian edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2006. Lisäksi hän on tehnyt lukuisia kappaleita Akcent-yhtyeelle. Mayan lopullinen läpimurto oli hänen ensimmäinen omissa nimissään julkaisema singlensä Stereo Love vuodelta 2009.
Rankijärjestelmä

Rankijärjestelmä tai rankijärjestys oli virkojen hierarkkinen järjestys, jolla selvisi eri alojen virkamiesten keskinäinen arvoasema toisiin virkamiehiin verrattuna. Se oli voimassa useissa maissa, muun muassa Ruotsissa ja Venäjällä. Järjestelmän nimitys tulee ranskan sanasta rang, jolla viitataan virka-arvoon tai yhteiskunnalliseen arvoon.

Rankijärjestelmä Venäjällä

Venäjän keisarikunnassa rankijärjestelmä (ven. Табель о рангах, Tabel o rangah) oli käytössä vuosina 1722–1917. Se oli virkamiesten 14-portainen arvoastetaulukko, jossa siviilivirkanimikkeet ja hovin virkanimikkeet rinnastettiin sotaväen upseerinarvoihin. Rankijärjestelmän otti käyttöön Pietari Suuri, ja se oli käytössä lähes kaksi vuosisataa, keisarikunnan hajoamiseen saakka.

Aateluus

Kuuteen ylimpään arvoon (I – VI) liittyi aina myös perinnöllinen aateluus. Henkilökohtainen aateluus liittyi jo alimpaan arvoasteeseen.
 Rankiluokat yksitoista (XI) ja kolmetoista (XIII) jäivät pois käytöstä 1880-luvulla.

Suomi

Suomen suuriruhtinaskunnan hallinnossa ei sovellettu venäläistä arvoastejärjestelmää sellaisenaan. Eräs syy tähän oli se, ettei Ruotsin kuningaskunnasta periytynyt virkalainsäädäntö tuntenut henkilökohtaisen tai automaattisesti myönnettävän perinnöllisen aateluuden käsitteitä. Ruotsalaisen järjestelmän säilyttäminen suojasi Suomen autonomiaa, koska näin venäläinen virka-aateluusjärjestelmä ei vaikuttanut aatelissäädystä valittaviin säätyvaltiopäivien valtiopäiväedustajiin eikä suuriruhtinaskunnan autonomiseen päätöksentekoon.
Siviilivirkamiesten univormut tehtiin kuitenkin sellaisiksi, että ne vastasivat vastaavantasoisten venäläisten viranhaltijoiden virkapukuja. Myös virkamiesten palkkaluokka- ja arvojärjestys muistutti venäläistä. Suomen itsenäistyttyä arvojärjestelmästä luovuttiin lopullisesti.

Heijastukset nykyaikaan

Arvojärjestelmän jäänteenä esiintyy hallintobyrokratiassa neuvoksen nimike. Ministeriöiden korkeita virkamiehiä kutsutaan neuvoksiksi ja virka-arvoon liittyy aina jokin ministeriön toimialaan liittyvä nimike tai arvonimi, näitä ovat muun muassa finanssineuvos, hallitusneuvos, maatalousneuvos jne. Presidentti Tarja Halosen puolisoa Pentti Arajärveä puhuteltiin ennen hänen tohtoriksi väittelyään virkanimikkeellään valiokuntaneuvos, joka oli ollut hänen virka-asemansa aiemmin.
Nykyiset suomalaiset arvonimet on jaettu 16 ryhmään. Ylimpään ryhmään kuuluvat valtioneuvos ja vuorineuvos, alimpaan director cantus ja director musices. Osa arvonimistä on luonteeltaan ensisijaisesti virkanimikkeitä, jotka voidaan myöntää alalla ansiokkaasti toimineelle entiselle tai alemmalle virkamiehelle (esimerkiksi ministeri, opetusneuvos). Osa on puolestaan arvonimiä, joita vastaavia virkoja ei ole olemassa (pitäjänneuvos, arkkiatri).
Kevätpörriäinen

Kevätpörriäinen on vuosittain keväällä julkaistava Helsingin ala-asteiden (ennen peruskoulu-uudistusta kansakoulujen) oppilaiden keväisiä tarinoita ja kuvia sisältävä lehti. Lehteä julkaisee Helsingin luokanopettajat ry. Lehden perusti kansakoulunopettaja Valle Ojaniemi vuonna 1949 Helsingin opettajayhdistyksen Onni Laukaman ehdotuksesta. Ojaniemi myös toimi lehden ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1949–1958.
Tarinoiden aihepiirit vaihtuvat vuosittain, mutta käsittelevät yleensä lehden nimikkoampiaisen, Pörrin, seikkailuja erilaisissa ympäristöissä. Aiheina on usein myös ajankohtaisia asioita. Koululaisten lähettämistä tarinoista ja kuvista lehden toimitus valitsee julkaisuun sopivimmat, jotka päätyvät lehteen täysin alkuperäisessä muodossaan. Tarinat ovat usein lyhyitä ja mukana on joka vuosi myös vitsi- ja tehtäväosiot. Koululaiset myyvät lehteä itse kiertämällä lähiseudun taloissa. Myynnistä saadut rahat menevät usein luokan rahastoon leirikoulua tai stipendejä varten.
Uutisvuoto-ohjelmassa on ajoittain käytetty Kevätpörriäinen-lehteä kysymysten lähteenä. Kevätpörriäinen maksoi vuonna 2000 noin 1,70 euroa, vuonna 2010 lehti maksoi 4 euroa.
Villa Baumgartner

Villa Baumgartner oli arkkitehti Lars Sonckin suunnittelema kaupunkihuvila Helsingin Kaivopuistossa, osoitteessa Itäinen Puistotie 17.
Villa Baumgartner valmistui vuonna 1906. Bamgartnerin suvulle se siirtyi vuonna 1918. Kymmenen vuotta myöhemmin sekä kotina että konttorina toimineessa rakennuksessa tehtiin suuri remontti. Tämän seurauksena valtaosa rakennuksen jugendiin viittaavista elementeistä poistettiin.
Rakennus vaurioitui venäläisten ilmapommituksissa 26.–27. helmikuuta 1944, mutta sodan jälkeen se kunnostettiin ja suojeltiin merkittävänä rakennustaiteellisena muistomerkkinä.
Britannian suurlähetystö osti huvilan ja puratti sen syksyllä 1972. Suomen erään kuuluisimman arkkitehdin luomuksen purkaminen aiheutti jonkinasteisen skandaalin. Tontille nousi uusi, englantilaisen arkkitehti Steven Quinlanin suunnittelema lähetystötalo vasta vuonna 1990.

Villa Baumgartner populaarikulttuurissa

Rakennus esittää vuorineuvoksen huvilaa Matti Kassilan vuoden 1953 elokuvassa Tyttö kuunsillalta.
Neustadt-palkinto

Neustadt-palkinto eli Neustadtin kansainvälinen kirjallisuuspalkinto (engl. Neustadt International Prize for Literature) on joka toinen vuosi myönnettävä kirjallisuuspalkinto. Sitä pidetään yleisesti maailman arvostetuimpana kirjallisuuspalkintona heti Nobelin kirjallisuuspalkinnon jälkeen. Palkinto myönnetään elämäntyöstä, ei yksittäisestä teoksesta.
Neustadt-palkinto on kaikkein mittavin Yhdysvalloista peräisin oleva kansainvälinen kirjallisuuspalkinto. Palkinnon saajaa ei ole rajattu esimerkiksi proosan, lyriikan tai näytelmäkirjallisuuden alueeseen, vaan hän voi edustaa mitä tahansa kaunokirjallisuuden lajia. Palkinnon perusti 1969 Books Abroad -kirjallisuuslehden päätoimittaja Ivar Ivask nimellä Books Abroad International Prize for Literature. Se nimettiin myöhemmin uudelleen nimelle Books Abroad/Neustadt Prize, ja nykyisen nimensä Neustadt International Prize for Literature se sai 1976.
Palkinto muodostuu kunniakirjasta, hopeisesta kotkansulasta ja nykyään 50 000 dollarin suuruisesta rahapalkinnosta. Palkinnon jatkuvuuden varmistaa Ardmoressa Oklahomassa sijaitseva Walter ja Doris Neustadtin lahjarahasto, ja palkinto on nimetty tämän perheen mukaan. Myös Oklahoman yliopisto ja sen kirjallinen julkaisu World Literature Today osallistuvat palkinnon rahoitukseen.
Ehdokkaat valitse lautakunta, johon kuuluu vähintään seitsemän erikielistä jäsentä eri puolilta maailmaa. Pudotuspelinä toimitettavan äänestysmenetelmän on kehittänyt Kai Laitinen, joka oli tutustunut palkinnon luoneeseen virolaissyntyisen Ivaskiin tämän viettäessä kesiään Suomessa.
Palkinto myönnettiin 1984 suomalaiselle Paavo Haavikolle, jonka puolestapuhujana lautakunnassa toimi Bo Carpelan. 11 ehdokkaasta Haavikon rinnalle ratkaisevalle äänestyskierrokselle ylsi Jorge Luis Borges. Haavikko oli ensimmäistä kertaa ehdokkaana jo 1972, tuolloin puhemiehenään Kai Laitinen. Haavikon lisäksi ainoana suomalaisehdokkaana on ollut runoilija Mirkka Rekola 2000, kun Kirsti Simonsuuri kuului valintalautakuntaan.
Knut Posse

Knut Jönsson Posse (n. 1440–1500) oli ruotsalainen soturi, joka muistetaan Suomessa Viipurin linnan menestyksekkäästä puolustamisesta venäläisiä vastaan vuonna 1495. Knut Possen kerrotaan myös olleen Viipurin pamauksen kansantarinan tapahtumien takana. Knut Posse oli Jöns Lage Possen ja Märta Knutsdotterin (Tre Rosor) poika. Knut Posse on haudattu Turun tuomiokirkkoon.
Knut Posse otti osaa Brunkebergin taisteluun vuonna 1471 Tukholmassa, jossa ruotsalaisten porvarien onnistui lakkauttaa saksalaisten oikeus puoleen porvarien ja hallintomiesten säätypaikoista valtakunnan kaupungeissa. Knut Possesta tuli valtaneuvos Ruotsissa 1473, ja hän sai Hämeen linnan linnanisännyyden 1474. Knut Posse valloitti valtionhoitaja Sten Sturelle Raaseporin linnan 1487. Knut Posse sai 1499 myös Kastelholman linnan päällikkyyden.

Viipurin linnanisäntä

Knut Posse toimi Viipurin linnan linnanisäntänä vuonna 1495, ja 30. marraskuuta käänsi pakosalle Moskovan suuriruhtinaan Ivanin sotaväen, joka oli juuri valloittamaisillaan Viipurin. Kansantarinoiden mukaan puolustusta johtanut Knut Posse olisi räjäyttänyt yhden linnan torneista. Toisten tarinoiden mukaan kyseessä olisi ollut taivaalla nähty valoilmiö, joka olisi muistuttanut esimerkiksi Pyhän Andreaan ristiä (X:n muotoinen). Muutamaa viikkoa myöhemmin hyökkääjät vetäytyivät pois.
Sota ei kuitenkaan loppunut, vaan jatkui vielä talvella 1496. Venäläiset tekivät retkiä Pohjois-Pohjanmaalle, Karjalaan, Savoon ja Hämeeseen. Seuraavana keväänä Knut Posse purjehti yhdessä Svante Sturen kanssa Ivangorodiin, jossa he polttivat linnan ja ottivat mukaansa ryöstösaalista. Vuoden 1497 maaliskuussa Posse neuvotteli Novgorodissa yli 50 vuotta kestäneen aselevon.
Kuoropojat

Vastaanotto

Turun Sanomien Päivi Valotie kritisoi elokuvaa kovin kaavamaisesta juonesta ja kliseisistä henkilöhahmoista, mutta on kuitenkin valmis katsomaan elokuvan heikkouksia sormiensa läpi sen humaanin perusvireen ja lapsen oikeuksia puolustavan sanoman takia. Helsingin Sanomat kiittää opettajaa esittävän Gérard Jugnot’n ilmeikkyyttä ja sanoo lahjakkainta laulajapoikaa esittävän Jean-Baptiste Maunierin kuin syntyneen filmitähdeksi. Maunier onkin sittemmin esiintynyt monissa elokuvissa.
Viiruselkäpeukaloinen

Levinneisyys

Viiruselkäpeukaloista tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 507 000 km². Lajia on kuvattu yleiseksi ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Chronon

Chronon on ehdotus ajan kvantiksi, joka on epäjatkuva ja jakamaton "yksikkö" aikaa osana hypoteesia, jonka mukaan aika ei ole jatkuva. Fyysikkojen yritykset yhdistää suhteellisuusteoria sekä kvanttimekaniikka tuottaakseen teorian kvanttigravitaatiosta johtivat siihen, että luotiin malli epäjatkuvalle ajalle. Tässä mielessä termin chronon esitteli Robert Lévi vuonna 1927.
Maria Nikolajevna

Maria Nikolajevna (ven. Мария Николаевна; 18. elokuuta (J: 6. elokuuta) 1819 Pavlovsk – 21. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1876 Pietari) oli venäläinen suuriruhtinatar ja keisari Nikolai I:n tytär. Hänen puolisonsa oli Maximilien de Beauharnais, Napoléon Bonaparten ensimmäisen vaimon Joséphine de Beauharnais'n pojanpoika.
Toivo Ryynänen

Toivo Ryynänen on kuhmolainen koneenkuljettaja, joka tunnetaan parhaiten Jaakko Tepon esittämistä kappaleista, joissa Ruikonperällä asuva Toivo "Topi" Ryynänen on usein esiintynyt päähenkilönä. Toisin kuin useimmat Tepon laulujen henkilöt, Toivo Ryynänen on todellinen henkilö, Tepon pitkäaikainen ystävä.
Teatterineuvos

Teatterineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1948. Vuosien 1918–2013 aikana teatterineuvoksen arvonimi on myönnetty 27 henkilölle.
Esa Nummela

Esa Nummela (s. 7. maaliskuuta 1977 Vihti) on suomalainen laulaja, joka osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille vuonna 1998, sijoittuen viiden parhaan joukkoon. Vuonna 2000 Nummela osallistui uudelleen ja sijoittui tangoprinssiksi.
Thomas Hoyer

Thomas Karl Stig Hoyer (s. 1974) on Ruukki Groupin entinen toimitusjohtaja. Hän toimi tehtävässä vuosina 2011–2013. Hän on yksi Helsinki Capital Partnersin perustajaosakkaista.
Koulutukseltaan Hoyer on kauppatieteiden maisteri. Ruukissa hän työskenteli vuodesta 2008. Ennen nimitystään toimitusjohtajaksi toukokuussa 2011 Hoyer oli yhtiön talousjohtaja. Ruukin hallituksessa Hoyer oli 2008–2010 ja uudelleen toukokuusta 2011 alkaen. Ruukin uudistaessa organisaatiotaan hän jätti paikkansa yrityksen johdossa alkuvuonna 2013. Aiemmin Hoyer on työskennellyt muun muassa Allianzissa ja Aldata Solutionissa.
Vuosina 2006–2018 Hoyer oli naimisissa malli Saimi Hoyerin (o.s. Nousiainen) kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Punarevonhäntä

Ulkonäkö ja koko

Punarevonhäntä kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa ulkonäöltään viherrevonhäntää (Amaranthus retroflexus), mutta sen varsi on haaraton tai enintään niukasti haarova. Lajin lehdet ovat 6–15 cm pitkiä, vinoneliömäisen puikeita ja usein punertavia, ainakin punalaitaisia. Punarevonhännän kukinnot sijaitsevat varren latvan pitkissä, kaarevissa, lopulta nuokkuviksi taipuvissa haaroissa. Kukinnon osahaarat voivat olla yli 15 cm pitkiä. Pienten kukkien väri vaihtelee punaisesta violettiin ja joskus kellanvihreään. Kukassa on viisi leveän vastapuikeaa, otakärkistä osin toisiaan peittävää kehälehteä. Punarevonhännän hedelmä on kota, joka on hieman kehää pidempi. Pohjoismaissa kasvaessaan laji kukkii heinä-syyskuussa.
Rautakaarti

Rautakaarti (rom. Garda de Fier) oli Romaniassa ennen toista maailmansotaa toiminut äärioikeistolainen ja fasistisena pidetty puolue. Puolue perustettiin vuonna 1927 nimellä Arkkienkeli Mikaelin legioona ja se toimi toisen maailmansodan alkuvuosiin saakka. Useimmista fasistisista puolueista poiketen Rautakaartin ideologiassa ortodoksinen kristinusko oli keskeisessä asemassa. Puolueen perustajana ja karismaattisena johtajana toimi Corneliu Zelea Codreanu vuoteen 1938 saakka, jolloin Romanian hallitus vangitsi ja surmasi hänet. Rautakaarti otti osaa holokaustiin, mutta hävisi Saksan armeijalle ja Ion Antonescun kannattajille kolmipäiväisessä sisällissodassa tammikuussa 1941, minkä jälkeen liike murskattiin.
Balkan toisessa maailmansodassa

Bulgarian osallistuminen sotatoimiin

Bulgarian hallitus pysyi Balkanin taisteluiden alettua 6. huhtikuuta passiivisena, vaikka se virallisesti olikin akselivaltojen liittolainen. Saksan, Italian ja Unkarin joukkojen hyökättyä Jugoslaviaan ja Kreikkaan Bulgarian joukot pidättäytyivät sotatoimista, kunnes 20. huhtikuuta aloitti joukkojen siirrot Kreikkaan pyrkien palauttamaan ensimmäisessä maailmansodassa menettämänsä Traakian hallintaansa ja samalla saamaan yhteyden Egeanmerelle. Bulgarian joukot myös miehittivät Makedonian itäosat sekä suuren osan Serbian itäosista. Niin sanottu Vardar Banovinan alue jaettiin lopulta Italian ja Bulgarian kesken.

Seuraukset

Kesäkuun alussa 1941 Albania, Jugoslavia ja Kreikka olivat akselivaltojen hallussa. Kreikka oli kolmen maan valvoma ja Jugoslavia lakkautettiin ja sen osista muodostettiin miehittäjien hallinnoimia valtioita. Saksa sai merkittävän strategisen edun päästessään Välimerelle. Liittoutuneet pelkäsivät Kreikan ja erityisesti Kreetan käyttöä hyökkäyksen jatkamiseksi Egyptiin tai Kyprokselle. Saksa kuitenkin luopui suunnitelmasta aloitettuaan hyökkäyksen Neuvostoliittoon (operaatio Barbarossa) 22. kesäkuuta.

Vastarintaliikkeet

Sodan loppuun saakka alueen vastarintaliikkeet kävivät sotaa miehittäjiä vastaan, mikä pakotti pitämään alueella vahvoja tukikohtia ja estäen joukkojen siirrot muille rintamille. Erityisesti vuoden 1943 jälkeen Jugoslaviassa pelko liittoutuneiden maihinnoususta ja vastarintaliikkeen kannatuksen kasvu pakotti koviin otteisiin vastarintaliikkeen toiminnan rajoittamiseksi ja alueelle sijoitettiin muun muassa vuoristojääkäreitä.

Dodekanesia

Vuonna 1943 Italian antauduttua ja liityttyä liittoutuneisiin kävivät Saksa ja Britannia kilpajuoksun Italialle kuuluneen strategisesti merkittävän Dodekanesian miehittämisestä. Saksalaisjoukot riisuivat Rodoksen varuskunnat aseista, mutta britit miehittivät Samoksen, Leroksen ja Kosin. Saksa aloitti ilmavoimien tukeman maihinnousun saarille ja karkottivat liittoutuneet.

Alueen vapauttaminen ja tapahtumat sodan jälkeen

Italian antauduttua Saksa valtasi Italian miehittämät alueet Balkanilla syyskuussa 1943. Saksa vetäytyi Albaniasta ja Kreetalta seuraavana vuonna, mutta Jugoslavia vapautui kokonaisuudessaan vasta sodan päätyttyä 1945.
Neuvostoliitto jäi useaksi vuodeksi miehittämään Romaniaa, Unkaria ja Bulgariaa, sulkien ne siten nk. rautaesiripun taakse. Myös Jugoslaviassa ja sen vaikutuspiiriin kuuluneessa Albaniassa kommunistit nousivat valtaan, mutta maa valitsi pian liittoutumattomuuden. Kreikassa puolestaan syttyi miehittäjien vetäydyttyä sisällissota suuria maa-alueita hallinnoineiden kommunistien ja sotaa edeltänyttä hallintoa edustaneiden kansallismielisten välillä. Useita vuosia kestänyt sisällissota päättyi Yhdistyneen kuningaskunnan tukemien kansallismielisten joukkojen voittoon syksyllä 1949.