google/wiki40b huggingface dataset:
Richard Mastracchio

Koulutus

Mastracchio suoritti alemman korkeakoulututkinnon Connecticutin yliopistossa vuonna 1982 pääaineenaan sähkötekniikka ja tietojenkäsittelytiede. Hänellä on kaksi ylempää luonnontieteellistä korkeakoulututkintoa. Sähkötekniikan pääaineopinnot hän suoritti 
Rensselaerin teknillisessä instituutissa vuonna 1987. Lisäksi hän valmistui Houstonin yliopistosta vuonna 1991 luonnontieteet pääaineenaan.

Astronauttiura

Mastracchio valittiin astronautiksi vuonna 1996. Sitä ennen hän työskenteli Johnsonin avaruuskeskuksessa insinöörinä kehittäen muun muassa sukkulalento-ohjelmistoja. Lisäksi hän on toiminut sukkulalentoavustajana ja lennonvalvojana 17 tehtävässä.
Ensimmäisen sukkulalentonsa Mastracchio lensi Atlantiksen kyydissä vuonna 2000 (STS-106). Tuolla lennolla hänen toimenkuvaansa tehtäväspesialistina kuuluivat toiminta sukkulan laskeutumisinsinöörinä, robottikäden ohjaajana sekä lastin siirtäjänä sukkulasta Kansainväliselle avaruusasemalle. Avaruudessa Mastracchio on viettänyt 283 tuntia ennen lentoa STS-131. STS-118 -sukkulalennolla Mastracchio toimii toisena tehtäväspesialistina. Hänet laukaistiin 5. huhtikuuta 2010 lennolle STS-131.
Davao Occidental

Davao Occidental on Filippiinien Davaon alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Malita. Provinssin naapureita ovat pohjoisessa Davao del Sur ja lännessä Sarangani. Se irrotettiin omaksi provinssikseen Davao del Surista vuonna 2013. Provinssin asukasluku oli 316 342 vuonna 2015.
Ruona (yritys)

Ruona Oy oli suomalainen Raahessa vuosina 1918–1952 toiminut metallialan yritys, jolla oli konepaja, valimo ja laivatelakka. Yhtiön perustaja oli teknikko ja liikemies Juhan Wilhelm Järvinen. Ruona Oy toimi aluksi levy- ja korjauspajana ja se valmisti 1920-luvulla erilaisia peltituotteita (muun muassa maidonkuljetusastioita, työntökärryjä ja puutarha- sekä öljykannuja). Vuonna 1920 Ruona Oy rakensi oman telakan, jossa oli tilaa 10 laivalle ja myöhemmin yhtiö aloitti hinaajien höyrykattiloiden, varppausveneiden, säiliöiden ja erilaisten nosto- ja kuljetuslaitteiden valmistuksen.
Kun yhtiön johtajaksi tuli vuonna 1936 diplomi-insinööri Emil G. Oesch, Ruona Oy alkoi siirtyä raskaan teollisuuden ja laivanrakennuksen piiriin. Yhtiön tuotantolaitoksia laajennettiin niin, että vuonna 1938 valmistui koneistamo ja viilaamo, vuonna 1939 levyosaston laajennus, vuonna 1942 rauta- ja teräsvalimo sekä paja ja vuonna 1946 nostotelakka. Valtaosan Ruona Oy:n tuotannosta muodostivat sotavuosina puolustusvoimien tilaukset ja sotien jälkeen 1940-luvun lopulla taas sotakorvaustoimitukset. Tuotannon arvo oli vuonna 1947 noin 200 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli noin 700. Vuonna 1945 aloitti toimintansa myös Ruonan oma ammattikoulu.
Ruona Oy:n toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1952 Oeschin kuoltua lokakuussa 1952. Ruona Oy:n konkurssi oli aikanaan Suomen suurin; alihankkijat mukaan luettuna noin 1 000 henkilöä menetti työpaikkansa Raahen seudulla. Yhtiön toimintaa jatkamaan perustettiin 1953 Raahe Oy. Uuden yhtiön pääomistaja oli Heikki H. Herlin. Raahe Oy jatkoi Ruona Oy:n teräsvalimon toimintaa Raahessa. 1970-luvulle tultaessa Raahe Oy:n omistus siirtyi kokonaan Herlinien Kone Osakeyhtiölle. Teräsvalimoa laajennettiin 1970-luvulla muun muaassa pientavaran kaavaus- ja valulinjalla sekä uudella malliverstaalla. Tehtaalle perustettiin myös pyöräosasto, joka valmisti lähinnä pyöriä Kone Oy:n tuottamia satamanostureita varten. Raahe Oy:n konepaja ja valimo fuusioitiin Kone Oy:n nosto- ja siirtolaiteryhmään vuonna 1979. Vuonna 1983 toteutettu suomalaisten teräsvalimoiden toimialarationalisointi johti siihen, että Kone Oy keskittyi pieniin ja keskisuuriin teräsvaluihin. 
Vuonna 1987 Kone Oy myi Raahen konepajatoimintansa raahelaiselle Miilukangas Oy:lle. Teräsvalimo myytiin 1995 viidelle Koneen palveluksessa olleelle henkilölle ja sen toiminta jatkui aluksi Raahen Teräsvalimo Oy:n nimellä ja sitten Keycast Oy:n nimellä, kun vuonna 1999 tehty yrityskauppa synnytti pohjoismaisen teräsvaluihin keskittyneen konsernin. Raahelainen Miilukangas Oy osti Keycast-konsernin Raahen teräsvalimon liiketoiminnan vuonna 2013 ja valimo toimii nykyisin Miilucast Oy:n nimellä.
Liissilä

Maantiede ja asutus

Liissinän kunnan pinta-ala on 997,645 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tusinan piirin Vornasuon , idässä Tusinan ja Lupanan, etelässä Novgorodin alueen Tjosovo-Netylskin ja Lugan piirin Jam-Tjosovon sekä lännessä Hatsinan piirin Viiritsan ja Susaninan kuntiin. Kunnan alueella sijaitsee Liissilän rauhoitusalue.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 16 kylää ja asutusta: Ala-Sytti (ven. Nižnije Sjutti), Fedosjino, Joklina (Joglino), Kastenskaja, Kivikko (Kamenka), Kummola (Gummolovo), Malinovka, Määsinä (Mašino), Peri, Peräsaari (Konetški), Radofinnikovo, Riikala (Griškino), Turova (Turovo), Tuupoviika (Dubovik), Ylä-Sytti (Verhnije Sjutti) ja Zverinets.

Historia

Vatjan viidenneksen Inkeren pogostaan kuulunut Liissilän ortodoksinen kirkko mainitaan vuoden 1612 tarkastuskirjassa. Ruotsalaisaikana 1600-luvulla perustettiin Liissilän luterilainen seurakunta.
Kunnan keskustaajama on syntynyt vuonna 1834, jolloin valtion omistaman kartanon alueelle perustettiin Venäjän ensimmäinen opetuskäyttöön tarkoitettu metsänhoitoalue. Metsänhoitajakoulun lisäksi siellä toimi keisarillinen metsästysmaja. Vuonna 1918 lakannut metsäoppilaitos aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1934.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarista Novgorodiin johtava rautatie sekä Kemppaalan ja Hattulan välinen R-40-maantie. Paikallisista elinkeinoista tärkein on metsätalous. Keskustaajamassa on metsäoppilaitos ja Liissilän metsänhoitoalue toimii Pietarin metsäteknisen akatemian harjoitusalueena. Palveluihin kuuluu kaksi lastentarhaa ja koulua, kulttuuritalo ja kirjasto.

Nähtävyydet

Paikallisia nähtävyyksiä ovat Nikolai Benois’n Liissilän keskustaajamaan suunnittelemat jääkäriopiston rakennus (1855), keisarillinen metsästysmaja (1860) ja kirkko (1862).
Jänikset (suku)

Ulkonäkö ja koko

Jäniksillä on yleisesti ottaen pitemmät korvat, pitemmät takajalat ja hiukan pitempi häntä kuin muilla jäniseläimillä. Suvussa on kaksi mustaa lajia, muiden väritys on tyypillisesti "agouti", eli selästä harmaanruskea ja vatsapuolelta hyvin vaalea. Pohjoisen ja vuoristoalueiden lajit vaihtavat väriä talvisin valkoiseksi.
Tyypillisesti jänikset ovat suurempia kylmemmässä ilmastossa siten että pohjoiset lajit painavat noin 5 kg, lauhkean ilmaston jänikset noin 3 kg ja päiväntasaajan seudun jänikset noin 2 kg. Suvun pienin laji on  kuitenkin lumikenkäjänis, joka on 36-52 cm pitkä ja painaa noin 1,3 kg. Suurimpiin lajeihin kuuluu napajänis, joka voi kasvaa 68 cm pitkäksi ja painaa jopa 7 kg.

Levinneisyys ja elinympäristö

Jäniksiä tavataan kaikkialla Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa, Grönlannissa ja Pohjois-Amerikassa. Useimmat lajit viihtyvät aukeissa maisemissa. Perinteisen maanviljelyn aukeat maisemat ovat sopineet niille hyvin, mutta tehomaaviljelyn käyttämät aineet ovat haitaksi.

Ravinto ja käyttäytyminen

Jänikset ovat lähes poikkeuksetta kasvinsyöjiä. Ne nöpöttävät päiväsaikaan piilossa pensaikossa ja juoksevat pakoon avoimelle alueelle vaaran uhatessa, toisin kuin kanit jotka pakenevat koloihin.
Useimmat jänisnaaraat saavat vuodessa noin kymmenen poikasta, mutta pohjoisessa on tyypillisempää että syntyy muutamia suurehkoja poikueita, kun taas etelässä poikaset syntyvät yksi tai kaksi kerrallaan.
Mikki Ketelä

Mikko (Mikki) Ketelä (1876 – 1957) oli suomalainen yleisurheilija. Palomiehenä työskennellyt Ketelä voitti Suomen ensimmäisen urheilukuninkuuden vuonna 1902. Käsitteenä laji yleisurheilu oli vielä tuntematon ja puhuttiinkin ”yleisestä urheilusta”, lisäksi kilpailujen viimeinen laji, johon selvisi kaksi parasta kilpailijaa, oli paini. Vuoden 1903 kilpailuihin Ketelä lähti myös mukaan, mutta keskeytti epäonnistuttuaan kiekonheitossa.
Syyskuussa 1906 Ketelä ryösti helsinkiläisten työläisaktivistien kanssa Yhdyspankin Hakaniemen konttorin. Miehet pakenivat Tukholmaan, jossa heidät myöhemmin pidätettiin. Ketelän lisäksi joukkioon kuuluivat muun muassa Karl Gustaf Konrad Nyman ja Kaarlo Luoto. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, ja senaatti hylkäsi Ketelän armonanomuksen tammikuussa 1908.
Ketelä muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Gallia Transalpina

Gallia Transalpina oli Rooman valtakuntaan kuuluvan Gallian osa, joka oli Roomasta katsottuna Alppien toisella puolella. Sen alue ulottui pohjoisessa Pohjanmerelle, lännessä Atlantille, etelässä Välimerelle ja idässä Alpeille eli Gallian toisen osan Gallia Cisalpinan rajalle. Gallia Transalpina jaettiin edelleen kolmeen osaan: Gallia Aquitania, Gallia Narbonensis ja Gallia Lugdunensis.
Pablo Neruda

Elämä ja ura

Neruda syntyi rautatietyöläisen ja opettajan perheeseen. Hän muutti vuonna 1921 Chilen pääkaupunkiin Santiagoon opiskelemaan yliopistossa ranskan kielen opettajaksi. Hän kuitenkin keskeytti opinnot pian ja keskittyi ensisijaisesti tärkeimpään harrastukseensa, runoihin. Nerudan esikoiskokoelma Crepusculario ilmestyi 1923 ja vuotta myöhemmin Veinte poemas de amor y una canción desesperada, josta oli tuleva hänen tunnetuin teoksensa. Molemmat kokoelmat saivat hyviä arvosteluja. Kirjailijanimensä hän otti tšekkiläisen runoilijan Jan Nerudan mukaan. Vuosina 1927–1935 Neruda pääsi maineensa ansiosta kunniakonsuliksi useisiin maihin ja asui muun muassa Burmassa, Colombossa, Buenos Airesissa ja Barcelonassa. Tämä aikana hän kirjoitti muun muassa surrealistisia runoja.
Espanjan sisällissota ja Nerudan ystävän García Lorcan murha saivat Nerudan lähestymään poliittisesti ensin tasavaltalaisia ja sitten kommunistisia liikkeitä. Toimittuaan erilaisissa konsulintehtävissä muun muassa Ranskassa ja Meksikossa Neruda palasi 1943 Chileen, ja hänet valittiin 1945 kommunistipuolueesta Chilen senaattiin. Vuonna 1947 Neruda joutui presidentti González Videlan epäsuosioon ja piileskeli maan alla, kunnes pääsi 1949 pakenemaan Chilestä. Elettyään useissa Euroopan maissa ja Neuvostoliitossa hän palasi Chileen 1952, ja hän eli lopun elämäänsä Chilessä vauraana ja arvostettuna. Hänelle myönnettiin 1953 Stalin-palkinto. Palattuaan Chileen Neruda osallistui muun muassa Salvador Allenden vaalityöhön. Tämän aikakauden julkaisuista suuri osa on poliittista.
Neruda sai 1971 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Ennen Nerudaa Nobelin kirjallisuuspalkinto oli myönnetty viidelle espanjankieliselle ja kahdelle latinalaisamerikkalaiselle kirjailijalle.

Kuolema

Virallisten tietojen mukaan Neruda kuoli eturauhassyöpään 23. syyskuuta 1973 , sairaalassa Santiagossa vain pari viikkoa vastustamansa Chilen sotilasvallankaappauksen jälkeen. Neruda oli suunnitellut pakoa Meksikoon, jossa hän olisi johtanut vastarintaa Pinochetin hallinnon kaatamiselle.
Myöhemmin useat henkilöt, muun muassa Nerudan entinen autonkuljettaja, ovat kuitenkin väittäneet, että todellisuudessa Neruda murhattiin. Niinpä huhtikuussa 2013 hänen jäänteensä kaivettiin ylös haudasta kuolinsyyn selvittämistä varten. Tutkimus suoritettiin Pohjois-Carolinan yliopistossa Yhdysvalloissa, ja siinä tarkistettiin, löytyykö Nerudan jäänteistä viitteitä myrkytyksestä. Viitteitä myrkytyksestä ei löytynyt. 
Kansainvälinen oikeuslääketieteilijöiden asiantuntijaryhmä ilmoitti vuonna 2017 uusista tutkimuksista, joiden mukaan Neruda ei kuollut eturauhassyöpään. Ruumiista löydettiin tuntematonta bakteeria, jonka alkuperää tutkitaan. Tutkijat eivät toistaiseksi pysty määrittelemään murhattiinko Neruda. Neruda kuoli santiagolaisessa sairaalassa, jossa kuoli myös entinen presidentti Eduardo Frei, mikä osaltaan vaikutti epäilyksiin murhasta.
Spinozismi

Spinozismilla tarkoitetaan Baruch Spinozalle ominaista filosofiaa. Sillä viitataan usein ennen kaikkea Spinozan panteismiin, joka määritteli "Jumalan" yhdeksi itseriittoiseksi substanssiksi, ja sekä aineen että ajattelun tämän substanssin ominaisuuksiksi. Spinozan mukaan kolmas tiedon laji, intuitiolla saavutettu tieto, oli korkein saavutettavissa oleva totuus.
Spinozismissa henkilökohtaisella jumalasuhteella tarkoitetaan näin sitä, että ihminen on osa ääretöntä "organismia", jonka osat ovat keskinäisessä riippuvuussuhteessa. Spinozismia voidaan löytää muun muassa G. E. Lessingin ja Arthur Schopenhauerin ajattelusta.

Natura naturans ja natura naturata

Natura naturans ja natura naturata ovat keskiajalla kehitettyjä latinankielisiä termejä, joiden tunnetuin käyttäjä Spinoza on ollut. Ne ilmaisevat Jumalan ja luonnon, jotka Spinoza samaisti, kahta puolta.
Termi natura naturans tarkoittaa ”luonto luovana”, eli ”luova luonto”. Spinozan filosofiassa tämä viittasi Jumalaan aktiivisena, elävänä ja muuttuvana luojana, luovana toimintana. Latinankielisessä ilmaisussa on kyse preesensin partisiipista.
Termi Natura naturata tarkoittaa ”luonto luotuna”, eli ”luotu luonto”. Spinozalla tämä viittasi Jumalaan passiivisena, sellaisena jossa asiat ovat jo luotuja, eli samana kuin luonnonoliot. Latinankielisessä ilmaisussa on kyse imperfektin partisiipista.
Kaan Kairinen

Muuta

Hänellä on suomalainen äiti ja hänen edesmennyt isänsä oli Turkista kotoisin.
Kulttuurintutkimus

Kulttuurintutkimus on monitieteistä ja ensisijaisesti länsimaisen nykykulttuurin tutkimukseen keskittyvää humanistis-yhteiskuntatieteellistä tutkimusta. Siinä on juonteita muun muassa sosiologiasta, kirjallisuustieteestä, mediatutkimuksesta, elokuvateoriasta, naistutkimuksesta, filosofiasta ja taidehistoriasta.
Kulttuurintutkimus käyttää oppialarajat ylittäviä teorioita ja metodeja. Tutkimuksen kohteena ovat monentyyppiset kulttuuriset käytännöt (post)modernissa globaalistuvassa maailmassa: niin erilaiset kulttuuriset tekstit kuin jokapäiväisen elämän eri puolet, yhtä hyvin sekä omat kuin vieraatkin kulttuurit ja taiteet. Eräs keskeinen tutkimuskohde ovat erilaiset alakulttuurit. Kulttuurintutkimukselle on tyypillistä kehittää kriittisiä välineitä suhteessa kulttuurin tarkasteluun, valtaan, merkitysten tuottamiseen ja levittämiseen. Lisäksi kiinnitetään huomiota itsereflektioon ja -kriittisyyteen sekä uusien, innovatiivisten kysymysten esittämiseen. Kulttuurintutkimus sisältääkin myös tieteenfilosofisia juonteita ja tieteen kritiikkiä.
Gustav Strömsholm

Gustav Strömsholm (15. marraskuuta 1945 – 8. huhtikuuta 2008) oli suomalainen toimittaja, yhteiskuntatieteiden maisteri ja teologian tohtori. Toimittajan uransa hän aloitti vuonna 1967 Vasabladetissa. Vuonna 1979 hän siirtyi Yleisradioon, toimien muun muassa Radio Österbottenin toimituspäällikkönä. Strömsholm toimi myös usan vuoden ajan sosiologian tuntiopettajana Åbo Akademissa. Vapaa-ajallaan hän harrasti jalkapalloa ollen muun muassa VIFK:n kuuluttaja.
Vuonna 1997 julkaistussa väitöskirjassaan hän analysoi vuoden 1993 suomalaista keskustelua homoseksuaalisuudesta ja kristinuskosta. ja esitti, että homoista oli tullut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon poliittisen valtapelin pelinappuloita.
A. E. Koskenniemi

Anton Einari Koskenniemi, aik. Lindgren (12. tammikuuta 1881 Padasjoki – 11. elokuuta 1957 Turku) oli suomalainen rovasti, evankelisen herätysliikkeen vaikuttaja ja Martti Lutherin teosten suomentaja.
Koskenniemen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Adam Lindgren ja Ida Maria Slöör. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1899 ja suoritti teologian erotutkinnon 1905 sekä pastoraalitutkinnon 1919. Koskenniemi vihittiin papiksi 1906. 
Koskenniemi oli Elimäen vt. kirkkoherrana 1906 ja sitten Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen palveluksessa 1906–1920 matkasaarnaajana ja lähetyskoulun opettajana sekä vuosina 1907–1912 lähetyssaarnaajana Japanissa. Hän toimi Helsingin kuritushuoneen saarnaaja-apulaisena 1915–1920, Turun tuomiokirkkoseurakunnan 4. kappalaisena 1920–1923 ja Turun Martin seurakunnan kappalaisena 1923–1953. Lisäksi Koskenniemi opetti musiikin historiaa Turun Kirkkomusiikkiopistossa 1924–1928, uskontoa muutamissa Turun oppikouluissa sekä pikakirjoitusta Turun kauppaopistossa ja Turun kauppakorkeakoulussa. Koskenniemi sai rovastin arvon 1938.
Koskenniemi oli naimisissa 1906–1954 Ruth Hilja Enrothin (1882–1954) kanssa.
Giánnis Anastasíou

Ura pelaajana

Anastasíou aloitti jalkapallouransa Prevezassa vuonna 1990. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi Ethnikosiin, jossa pelasi viiden kauden ajan. Anastasíou pelasi seurassa yli 120 ottelua joukkueen vaeltaessa Kreikan Superliigan ja Beta Ethnikin välillä. Vuosina 1996–1999 hän edusti OFI Kreeta. Ulkomaille Anastasíou siirtyi vuonna 1999 ja seurana oli RSC Anderlecht. Hän pelasi belgialaisseurassa vain yhden kauden voittaen maan mestaruuden.
Kesällä 2000 Anastasíou siirtyi Rodaan, jossa pelasi neljä Eredivisie-kautta tehtaillen 48 maalia. Hyvät esitykset Rodassa toivat kreikkalaiskärjelle sopimuksen AFC Ajaxiin. Peliaika suurseurassa jäi kuitenkin vähiin, eikä hän pelannut Alankomaiden cupin finaalissa keväällä 2006, kun Ajax voitti mestaruuden. Ajax-kausien jälkeen hän edusti vielä Alankomaissa Sparta Rotterdamia ja Almere Cityä, kunnes lopetti uransa vuonna 2008.

Ura valmentajana

Anastasíou aloitti valmennusuransa Panathinaikosin apulaisvalmentajana kesäkuussa 2008. Hän toimi Henk ten Caten apuvalmentajana ja joutui jättämään tehtävänsä joulukuussa 2009. Tammikuussa 2011 hän palasi valmentajaksi AFC Ajaxin organisaatioon, jossa toimi juniorivalmentajana kesäkuun loppuun 2012 saakka.
Tammikuussa 2013 Anastasíousta tuli englantilaisseura Readingin apulaisvalmentaja. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä Anastasíou sai päävalmentaja Brian McDermottin tavoin potkut jo maaliskuussa.
Toukokuussa 2013 Anastasíou nimettiin Panathinaikosin päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan Anastasíou luotsasi seuran Kreikan cupin mestariksi neljän vuoden tauon jälkeen. Kreikan Superliigassa Panathinaikos sijoittui Anastasíoun alaisuudessa neljänneksi. Kaudella 2014/15 joukkue oli liigassa toisena, mutta hävisi mestaruuden vieneelle Olympiakosille peräti 12 pistettä. Europeleissä Panathinaikos eteni kaudella 2014/15 Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen, mutta 2015/16 pelit katkesivat jo karsintoihin, kun azerbaidžanilainen Qəbələ FK pudotti Anastasíoun miehistön 2–2 vierastasapelillä. Seura purki Anastasíoun sopimuksen marraskuun alussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Anastasíousta tuli Eredivisiessä pelanneen Rodan päävalmentaja. Kausi sujui heikosti ja Roda sijoittui hänen alaisuudessaan Eredivisien toiseksi viimeiseksi ja joutui sarjakarsintoihin. Seurajohto erotti Anastasíoun ennen kahta viimeistä karsintaottelua.
Huhtikuun lopulla 2017 Anastasíou allekirjoitti sopimuksen belgialaisen KV Kortrijkin kanssa ja siirtyy seuran valmentajaksi kaudeksi 2017/18. Joukkueen kausi lähti liikkeelle kangerrellen ja juuttuminen liigan häntäpäähän johti Anastasíoun potkuihin marraskuun alussa 2017.
Martti Kirsitie

Martti Tapio Kirsitie (s. 1943) on suomalainen entinen radiotoimittaja, mainonnan suunnittelija ja mainostoimistojohtaja.
Diplomaatin urasta haaveillut Kirsitie toimi 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa Yleisradion radiotoimittajana ja juonsi muun muassa suosittua viikoittaista Lista-ohjelmaa.
Vuodesta 1972 Kirsitie omisti Fredrikinkadulla sijaitsevan ravintola Angleterren, ennen kuin uusi omistaja Elanto teki siitä englantilaistyylisen pubin 1976. Sittemmin Kirsitie toimi copywriterina ja johtajana mainostoimistoissa, kuten ruotsalaislähtöisessä Anderson & Lembkessä aluksi Helsingissä ja sitten Lontoossa, kunnes 1984 muutti perheineen takaisin Suomeen U.S.P. Helsinki Oy:n toimitusjohtajaksi. Kirsitien ”brittiläisen sivistynyt” kirjoitustyyli teki hänestä yhden 1980-luvun arvostetuimmista ja palkituimmista mainonnan suunnittelijoista, ja hänet palkittiin ansioistaan Platinahuippu-palkinnolla Grafian Vuoden huiput 1989 -gaalassa.
Vuodesta 1991 vuoteen 2008 Kirsitie toimi Farnish & Company Ltd. -mainostoimiston johtajana Lontoossa.
Vuonna 2000 Kirsitie ohjasi Yleisradiolle opetusohjelmasarjan Etälukio: Kansainväliset suhteet.

Yksityiselämä

Martti Kirsitie avioitui vuonna 1970 Miss Maailma -tittelin vuonna 1957 voittaneen Marita Lindahlin kanssa. Kirsitie jäi leskeksi Lindahlin kuoltua 21. maaliskuuta 2017.
Riukupyrstöherttu

Levinneisyys

Riukupyrstöherttua tavataan Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Terassilla tarkenee

Terassilla tarkenee on vuonna 2008 julkaistu Viivi ja Wagner -albumi. Se on albumeista 11. ja siinä on 48 sivua. Takakannessa on Juban maalaus "Taksijonossa". Stripit ovat pääosin vuodelta 2007. Etukannen väri on violetti.
America's Got Talent (3. tuotantokausi)

Koe-esiintymiset

Koe-esiintymiset aloittivat ohjelman mys tänä vuonna. Ensimmäisessä jaksossa näytettiin koeesiintymisiä New Yorkista, Chicagosta ja Los Angelesista. Toiset koe-esiintymiset olivat täsmälleen samoista kaupungeista. Viimeinen jakso ennen Las Vegas Callbackia oli Facebookin ja MySpacen kautta osallistuvien jakso. Jaksoja esitettiin kerran viikossa.

Las Vegas Callbacks

113 esiintyjää selvisi koe-esiintymisistä jatkoon. Ensimmäinen jakso Las Vegasista lähetettiin 5. elokuuta ja toinen 7. elokuuta. Ensimmäisestä jaksosta 60 selvisi toiseen osaan. Toisessa osassa esiintyjät karsittiin siten, että jäljelle jäisi 40 esiintyjää.

Semifinaalit

Ensimmäinen semifinaali esitettiin tv:ssä 9. syyskuuta 2008.

Toinen semifinaali esitettiin tv:ssä 10. syyskuuta 2008.

Semifinalistit

Semifinalistejä oli kolmannella kaudella 20 kappaletta. Heistä 10 pääsee Top 10 jaksoon.

Finaali

Ohjelman finaali järjestettiin 24. syyskuuta 2008.

Tuloslähetys esitettiin vasta 1. lokakuuta 2008.
Sirkka (Kittilä)

Sirkka on 890 asukkaan kylä ja taajama Kittilän kunnassa, Lapin maakunnassa, noin 17 kilometriä kuntakeskuksesta pohjoiseen. Tärkein liikenneyhteys on kylää halkova Rovaniemelle ja Muonioon johtava kantatie 79. Kittilän lentoasemalle on Sirkasta matkaa 13 kilometriä. Kylän keskus sijaitsee Levi- ja Kätkätunturien välissä Immeljärven rannalla. Immeljärvi on saamelaisten pyhä järvi. 
Alueen tärkein elinkeino on matkailu. Levitunturin hiihtokeskuksen hotellit ja suurin osa palveluista sijaitsevat Sirkassa. Kylässä sijaitsevat myös Sirkan päiväkoti, Sirkan ala-aste, jossa on 119 oppilasta, sekä Marian kappeli. Vuonna 2016 Sirkkaan pystytettiin taajaman liikennemerkit.
Olkinainen

Juoni

Tyrannimaisen töykeä miljonäärivanhus (Richardson) palkkaa itselleen kartanoonsa italialaisen sairaanhoitajan (Lollobrigida). Miljonäärin testamentissa koko omaisuus on määrätty hyväntekeväisyyteen, mutta veljenpoika (Connery) keksii juonen saada omaisuudesta siivun itselleen naittamalla vanhan setänsä ja tämän uuden hehkeän hoitajan. Hän tekee naisen kanssa sopimuksen, että saisi myöhemmin osan tämän saamasta perinnöstä. Lomalla Mallorcalla setä tekee uuden testamentin vaimonsa hyväksi. Suunnitelma näyttää kariutuvan, kun vanhus yllättäen kuolee huvipurrellaan ja kuolema osoittautuu myrkytykseksi. Lopulta selviää, että murhaaja on veljenpoika, joka yritti lavastaa setänsä uuden vaimon syylliseksi.

Vastaanotto

Aikalaisarviot elokuvasta olivat varsin tyrmääviä. The New York Timesin Eugene Archer kirjoitti, miten hassulta tuntuu nähdä James Bondina jo kuuluisaksi tullut Sean Connery tässä välityössään, juuri sellaisessa vanhanaikaisessa dekkarissa joita Bond-tarinat parodioivat. Helsingin Sanomien Pertti Avola kirjoitti Olkinaisen tv-esityksen alla 1992 elokuvan olevan Basil Deardenille tyypillisesti sujuvasti ohjattu, mutta kuivakas. Hänen mielestään Dearden saa tarinaan eloa vain silloin kun kuvissa on miljonäärivanhusta esittävä Ralph Richardson. Myös elokuvan loppuratkaisua hän piti kömpelönä.
Paavali Scheel

Paavali Scheel (lat. Paulus Scheel, k. 1516) oli Turun tuomiorovasti. Hän opiskeli Greifswaldin yliopistossa ja Pariisin yliopistossa, josta valmistui maisteriksi 1490. Turussa hän oli kaniikki ja piispa Maunu Särkilahden sihteeri. Hänestä tuli arkkipresbyteeri 1497, arkkiteini noin 1502 ja tuomiorovasti 1513. Hän osallistui Novgorodissa käyneeseen rauhanneuvottelukuntaan. Arkkipresbyteerinä itärajalla ollessaan Paavali menetti räjähteestä vasemman käden peukalonsa ja joutui anomaan Roomasta erivapautta jatkaa papin virassaan vammastaan huolimatta.
Scheelin kirjekokoelma on Kansalliskirjastossa, ja se on Suomen ainoa keskiaikainen yksityiskirjeiden kokoelma.