google/wiki40b huggingface dataset:
Johann Tobias Beck

Johann Tobias Beck (22. syyskuuta 1804 Balingen – 28. joulukuuta 1878 Tübingen) oli saksalaisen Tübingenin yliopiston systemaattisen teologian professori, joka tunnetaan niin sanotun raamatullisen eli biblisistisen suunnan perustajana. Beckin opillisena lähtökohtana oli Raamattu kokonaisuudessaan jumalallisena ilmoituksena, joskin hän hyväksyi eri kirjoittajien persoonallisuuden ja epätarkkuuden pienissä merkityksettömissä yksityiskohdissa. Raamattu on hänen mukaansa kirja kirjalta, jopa sana sanalta, luotettava esitys Jumalan ilmoituksesta eri vaiheissa. Suhteessa luterilaisiin tunnustuskirjoihin ja kirkon oppiin Beck oli riippumaton ja katsoi, että opillisia asioita on arvioitava yksin Raamatun perusteella. Omaa opillista näkemystään hän kehitti kirkon käsityksistä riippumatta tarkoituksenaan saada aikaan parempaa. Beckin mukaan ihmisen siveellinen toiminta on jumalallisuuden tunnusmerkki. Vanhurskautus on Jumalan lahja, jonka jälkeen ihminen elää pyhitettyä "uutta elämää".
Kansainvälisesti Beckin teologialla on ollut vaikutusta ennen muuta Suomessa ja sen lisäksi jonkin verran Sveitsissä, lähinnä Baselissa.
Suomessa Beckin teologiaan pohjautuva ns. beckiläisyys tai raamatullisuus muodosti autonomian aikana ainoan yhtenäisen teologisen koulukunnan. Beckin teologian toi Suomeen herännäisyyden hajaannuksen aikaan 1800-luvun puolivälissä herännäispappi Alfred Kihlman. Beckin teologiasta viehättyivät muun muassa Lars Stenbäck, C. G. von Essen ja erityisesti A. W. Ingman. Yhteiskunnallisesti vaikutusvaltaisia beckiläisiä Suomen kirkossa olivat arkkipiispat T. T. Renvall (1817–1898) ja Gustaf Johansson (1844–1930) sekä professori ja piispa Otto Immanuel Colliander,
Kuppikivi

Kuppikivet ovat muinaisjäännöksiä, kiviä tai kalliopintoja, joissa on yleensä useita suhteellisen pyöreitä uurrettuja koloja. Kivien pinnassa on usein kymmenkunta, toisinaan yli satakin pientä patamaista ja keinotekoista kuppia. Kuppien halkaisija on tavallisesti 5–6 senttimetriä.

Suomen kuppikivet

Suomen kuppikiviä pidetään pääasiassa rautakautisina, mutta osin ehkä myös keskiaikaisina. Suomessa kuppikivet ovat yleensä lähellä viljelysmaita tai polttokenttäkalmistoja. Niiden käyttö on jatkunut historialliseen aikaan, syrjäisillä paikoilla 1900-luvulle. Tällöin niiden käyttö on liittynyt esimerkiksi sairauksien parantamiseen.
Nykyisen Suomen alueelta tunnetaan yli 350 kuppikiveä ja Karjalasta 26. Kuppikivet sijaitsevat Lounais-Suomessa, Etelä-Hämeessä, Etelä-Savossa, Pohjanmaalla ja Karjalankannaksella. 
Kivien kuoppien merkityksestä on useita oletuksia ja suomalaisia kansanperinteitä. Usein kivet ovat uhripaikkoja. Uhreja, kuten viljaa, jätettiin kiven koloihin suvun vainajille, haltijoille tai maahisille sato- ja pyyntionnen toivossa. Jotkut uskoivat, että kuoppiin jääneellä sadevedellä on parantava vaikutus. Loitsuissa myös kipuja ja vaivoja karkotetaan kiven reikiin. Kuppikivet mainitaan muinaisrunoissa monessa yhteydessä.
Pääkaupunkiseudun ja samalla Suomen saaristoalueiden ainoa tunnettu kuppikivi sijaitsee Korkeasaaressa. Sen sijainti ja korkeus merenpinnasta viittaavat pronssikauteen, mahdollisesti 3500 vuoden taakse. 2010-luvulla Suomen tiedotusvälineissä oli näkyvästi esillä myös Hämeenlinnan Uhrikivi.

Ruotsin kuppikivet

Ruotsissa kuppikivien katsotaan olleen käytössä jo kivi- ja pronssikaudella. Niiden on oletettu liittyneen auringonpalvontaan ja hedelmällisyysmenoihin, myöhemmin myös vainajien palvontamenoihin.

Viron kuppikivet

Virosta tunnetaan noin 1 750 kuppikiveä, ja siellä ne ajoittuvat pronssikaudelta esiroomalaiselle kaudelle. Kuten Ruotsissa ja Suomessakin, saattavat Viron kuppikivien kupit sijaita myös pystypinnoilla.
Grit Šadeiko

Grit Šadeiko (s. 29. heinäkuuta 1989 Tallinna) on virolainen moniottelija.
Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005 Šadeiko oli seitsenottelussa seitsemäs pistein 5271. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2008 hän saavutti pronssia 5765 pisteellä. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 18:nneksi. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 Šadeiko voitti kultaa uusilla ennätyspisteillään 6134. Samana vuonna Šadeiko oli Daegun MM-kilpailuissa 24:s pistein 5190. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui 6013 pisteellä 21:nneksi. Moskovan MM-kisoissa 2013 Šadeiko keskeytti viiden lajin jälkeen. Zürichin EM-kisoissa ja Pekingin MM-kisoissa 2015 hän oli 15:s. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän keskeytti. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 13:nneksi ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 12:nneksi.
Grit Šadeikon nuorempi sisar, Grete Šadeiko, kilpailee myös seitsenottelussa.
Oliver Setzinger

Ura

Setzinger aloitti jääkiekkouransa 8-vuotiaana EC Stadlau Wienin junioreissa. Hän siirtyi jo seuraavaksi vuodeksi toiseen wieniläisseuraan, Wiener EV:hen. 16 -vuotiaana Itävallan juniorimaajoukkueissa pelanneena Setzinger muutti uusien haasteiden perässä Suomeen pelaamaan Tampereen Ilveksessä. Ilveksen aikana hän pelasi pääosin A-junioreissa, mutta pääsi myös näyttämään osaamistaan miesten SM-liigassa, jossa tuli 25 ottelun aikana tehot 1+1.
Vuonna 2000 pelatuissa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Setzinger valittiin 1. divisioonan parhaaksi hyökkääjäksi. Näiden suoritusten siivittämänä Nashville Predators varasi hänet NHL:ään 2001 kolmannella kierroksella (yhteensä 76. varaus). 
Kaudella 2001–2002 Setzinger pelasi Ilveksen lisäksi myös Mestiksen Vaasan Sportissa, jossa hän kokosi mukavat tehot (8 ottelua, 5+2). Vaasan keikan jälkeen Setzinger palasi loppukaudeksi takaisin kotimaahaansa EHC Linziin. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Lahden Pelicansin riveihin. Pelicansissa hän myös aloitti kauden 2003–2004. Pelicans-ajan tehoiksi Setzingeriltä jäi heikossa joukkueessa kohtalaiset 9 maalia ja 18 maaliin johtanutta syöttöä 76 ottelussa. Kyseisellä kaudella (2003–2004) hän pelasi lisäksi KalPassa, joka pelasi tuolloin vielä Mestistä, sekä HPK:ssa, jossa Setzingerille löytyi hyvä rooli myös seuraavalle kaudelle. 
HPK-aikana 67 ottelussa pisteet 18+21 rohmunnut Setzinger palasi kotimaansa pääsarjaan Vienna Capitalsiin kahdeksi seuraavaksi kaudeksi, joina hän kokosi käsittämättömiä tehoja (sarjan taso ei tosin ollut aivan Euroopan kärkeä, kuten Suomessa). 
Kesällä 2007, varauksesta huolimatta, Setzinger teki Nashvillen kanssa sopimuksen vapaana agenttina (varaus oli ehtinyt raueta kolmessa vuodessa NHL-sääntöjen mukaan). Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan yhtään NHL-ottelua. Setzinger siirtyi kesken kauden Sveitsiin SCL Tigersiin, josta vaihtoi syksyllä 2009 jälleen kesken kauden saman sarjan HC Davosiin. 
Setzinger on edustanut Itävaltaa MM-kisoissa kuudesti, joista viisi kertaa ylimmällä tasolla. Hän on edustanut maataan myös olympiatasolla, Itävallan jääkiekkomaajoukkueen päästyä karsintojen kautta pelaamaan vuoden 2014 talviolympialaisiin.
Musta torni

Musta torni on Stephen Kingin kahdeksanosainen fantasiasarja. Innoituksen sarjaan King sai Robert Browningin runosta Childe Roland to the Dark Tower Came. Kingin tarkoituksena oli yhdistää fantasiakirjat kuten Taru sormusten herrasta sekä Sergio Leonen ohjaamat spaghettiwesternit.

Tarina lyhyesti

Gileadin revolverimies Roland Deschain seuraa Mustiin puettua miestä, jonka kiinni saatuaan tämä kertoo Rolandille Mustasta tornista. Roland lähtee pelastamaan tarunhohtoista Mustaa tornia, joka toimii maailmojen välisenä akselina. Ajalle on tapahtumassa jotain. Musta torni uhkaa tuhoutua, sillä Purppurakuningas on kerännyt Murtajia tuhoamaan Mustaa tornia pystyssä pitäviä Säteitä, jotta Tornin luhistumisen myötä Purppurakuninkaan ruumiillinen olemus vapautuisi ja maailmankaikkeus kohtaisi loppunsa. Roland ei kuitenkaan selviä yksin, vaan joutuu kulkemaan eri maailmoihin ja aikoihin johtavista ovista saadakseen liittolaisia, kasatakseen ka-tetin (Rolandin maailman kielessä joukkoa, jolla on sama kohtalo/päämäärä, tässä tapauksessa Mustan tornin löytäminen) ja matkatakseen Säteen polkua pitkin Loppu-Maailmaan Mustan tornin luokse. Ka-tetiin liittyvät Jake Chambers (11-vuotias poika New Yorkista, vuodesta 1977), Eddie Dean (heroiinin ”Vanki” New Yorkista, vuodesta 1987), Susannah Dean (”Varjojen Leidi”, New Yorkista vuodesta 1964) sekä Oi-mäyriäinen. Matkassa ilmenee kuitenkin paljon edesottamuksia, joihin lukeutuvat muun muassa kohtaamiset kieroutuneen Blaine-junan, alhaismiesten, demonien ja Mustiin puetun miehen eli Walter Padickin kanssa.

Elokuva

Ensimmäinen elokuvasovitus Musta torni ilmestyi 4. elokuuta 2017. Ohjaajana toimi tanskalaissyntyinen Nikolaj Arcel (Miehet jotka vihaavat naisia, Kuningatar ja henkilääkäri, Fasandræberne). Revolverimies Rolandin roolissa nähdään Idris Elba (Luther, Avengers: Age of Ultron, Viidakkokirja, Star Trek Beyond) ja Matthew McConaughey näyttelee Walter Padickia, mustiin puettua miestä. Elokuvasta tosin ei tullut kriitikoiden ylistämä eikä se myöskään menestynyt lipputulollisesti. Suunnitelmat jatko-osasta tuntuvat toistaiseksi kariutuneen.

Televisiosarja

Elokuvalle oli myös suunniteltu esi-osana toimiva TV-sarja, mutta huono menestys muutti suunnitelmia. Sarja on nyt päätetty tehty täysin puhtaalta pöydältä Amazonin tuottamana. Nyt sarjaan on palkattu näyttelijöiksi Sam Strike esittämään Rolandia ja Jasper Pääkkönen esittämään Walteria.
Lassenin piirikunta

Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 66,1 prosenttia on valkoisia, 18,4 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 8,79 prosenttia mustia. 17,1 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 95,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,4 vuotta.
Halfdan Kjerulf

Halfdan Kjerulf (17. syyskuuta 1815 Kristiania, Norja – 11. elokuuta 1868 Kristiania) oli norjalainen pianisti ja säveltäjä. Häntä pidetään merkittävimpänä norjalaisena romantikkona ajalta ennen Edvard Griegiä.

Elämä ja ura

Kjerulf opiskeli musiikkia kristianialaisten musiikinopettajien Lars Roverudin ja Otto Wetterstrandin johdolla. Hän opiskeli pianonsoittoa ja luultavimmin Roverudin johdolla musiikinteoriaa. Kjerulfin tarkoituksena ei ollut kuitenkaan ammattimuusikon ura, vaan hän opiskeli myös lakia tähtäimenään virkamiehen ura isänsä tavoin. Virkamiesuran katkaisi kuitenkin vakava sairaus 1839, juuri ennen loppututkintoa.
Kjerulf matkusti Pariisiin toipilasmatkalle kesällä 1840, millä oli suuri merkitys häen uralleen. Kaupungin vilkas musiikkielämä ja konsertit antoivat hänelle vaikutteita ja hän kuuli myös Hector Berliozia matkallaan.
Talvella 1840 ja keväällä 1841 Kjerulfin sisar, isä ja veli kuolivat muutaman kuukauden sisällä ja sisarusparven vanhimpana Halfdan jäi vastaamaan heidän elatuksestaan. Hän sai toimen Den Constitutionelle -lehden ulkomaantoimittajana. Hän ei kuitenkaan luopunut musiikista ja syksyllä 1841 hän julkaisi ensimmäiset sävellyksensä, kuusi romanssia sisältävän vihkon. Hän jatkoi myös sävellyksen opiskelua omin päin koko 1840-luvun ajan. Vuonna 1845 hän jätti toimittajantoimensa ja siirtyi musiikinopettajaksi sekä Studentersangforeningen -kuoron johtajaksi.
Kjerulf oli tyytymätön säveltäjäntaitoihinsa, mutta opetusta ei ollut liiemmälti tarjolla. Tilanne korjautui 1848 Carl Arnoldin muutettua Kristianiaan, jolloin Kjerulf meni välittömästi hänen oppiinsa. Arnold järjesti hänelle myös stipendin ulkomaille vuosiksi 1849–1851. Ensin Kjerulf opiskeli Kööpenhaminassa Niels Gaden johdolla, jonka jälkeen hän matkusti Leipzigin musiikkikonservatorioon muun muassa Ernst Friedrich Richterin oppilaaksi. Hän sai täten pätevän konservatoriokoulutuksen vasta 35-vuotiaana.
Palattuaan Kristianiaan 1851 Kjerulf jatkoi musiikinopettajana. Pianonsoitonopettajana hän koulutti kokonaisen sukupolven ja vaikutti aktiivisesti Kristianian musiikkielämään, etenkin kuorolaulun alueella. Hänellä oli muun muassa oma Kjerulfs kvartet -lauluyhtye. Häntä arvostettiin myös kriitikkona ja kirjoittajana.
Hänen sävellyksensä eivät saaneet tunnustusta kuin hänen elämänsä loppupuolella. Hänelle myönnettiin Littris et atribus -mitali 1863 ja hänet kutsuttiin Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi 1865. Hän kuoli pitkällisen sairauden murtamana 1868 Grefsenin kaupunginosassa Kristianiassa.

Tuotanto

Kjerulfin sävellyksiä pidetään norjalaisen kansanhengen ilmaisijana, olematta kuitenkaan kiihkonationalistisia. Hänet tunnetaan erityisesti romansseistaan ja kuorolauluistaan, mutta hän tuotti myös paljon pianomusiikkia. Kjerulfin sävellykset heijastavat hänen kiintymystään saksalaiseen romantiikkaan. Erityisesti Robert Schumann ja Felix Mendelssohn olivat merkityksellisiä hänen musiikilliselle tyylilleen. Pianomusiikissa myös Chopinilla lienee ollut merkitystä.
Tunnetun kuoroteos Troubadourenin lisäksi hän sävelsi noin 30 mieskuorolaulua, noin 100 yksinlaulua ja lukuisia kansanlaulusovituksia.
Hopea(II)fluoridi

Ominaisuudet

Hopea(II)fluoridi on sikäli poikkeuksellinen hopeayhdiste, että se on yksi harvoista yhdisteistä, joissa hopean hapetusluku on +II eikä +I. Huoneenlämpötilassa yhdiste on puhtaana väritöntä, mutta epäpuhtauksien vuoksi se on usein ruskeaa tai mustaa. Hopea(II)fluoridi reagoi erittäin voimakkaasti veden kanssa ja liukenee eräisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi kloroformiin ja heksaaniin. Hopea(II)fluoridi reagoi monien hiilivetyjen ja erityisesti halogenoitujen hiilivetyjen kanssa muodostaen fluorattuja johdannaisia. Fluoridi-ionien kanssa hopea(II)fluoridi muodostaa kompleksi-ioneja kuten [AgF₃]⁻ ja [AgF₄]²⁻.
Helppoa soiteltavaa

Helppoa soiteltavaa on YUP-yhtyeen 25. marraskuuta 2004 julkaisema ja Liken kustantama yhtyeen kappaleita sisältävä nuottikirja. Jokaiselta levyltä on mukaan otettu kaksi yhtyeen fanien äänestyksellä valitsemaa kappaletta, joista on täydelliset partituurit lukuun ottamatta kappaleiden lyömäsoitinosuuksia, joiden yhtye sanoo olevan helposti kuultavissa levyiltä. Mukana on myös yhtyeen keulahahmon Jarkko Martikaisen kommentit jokaiseen kappaleeseen muiden jäsenien mielipiteillä ja muisteloilla höystettynä.
Nanni Moretti

Giovanni (Nanni) Moretti (s. 19. elokuuta 1953 Brunico, Bolzano) on italialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -näyttelijä. Hänen elokuvansa Pojan huone voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2001.
Ruisunikko

Ulkonäkö ja koko

Ruisunikko kasvaa 30–60 cm korkeaksi. Varren alaosa on sirottavakarvainen, yläosa myötäkarvainen. Lehdet ovat parijakoisia ja ainakin alimpien lehtien liuskat ovat leveitä ja tylppiä. Punainen, yleensä vailla mustaa pistettä oleva kukka on yksittäin varren kärjessä. Verhiö on kaksilehtinen, mutta verholehdet putoavat varhain. Teriö on nelilehtinen ja noin 5 cm leveä. Emiö on monilehtinen ja yhdislehtinen, heteitä on runsaasti. Ruisunikko kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät pitkänomaisessa, nuijamaisessa kodassa, joka on uurteeton ja kalju. Kotaa peittää tähtimäinen ja monisäteinen luottilevy, jonka alapuolelle avautuvista rei'istä kypsät siemenet varisevat.
Pohjoismaissa ruisunikosta tavataan kahta alalajia, ssp. dubium ja ssp. lecoqii. Lajit erottaa toisistaan erityisesti siitä, että edellisellä valkoinen maitiaisneste mustuu kuivuessaan, kun taas jälkimmäisen maitiaisneste muuttuu tummanpunaiseksi kuivuessaan. Muista unikkolajeista ruisunikko muistuttaa lähinnä silkkiunikkoa (Papaver rhoeas). Sen voi sekoittaa myös hietaunikkoon (Papaver argemone).

Levinneisyys

Ruisunikon levinneisyysalue kattaa koko Euroopan lukuun ottamatta Venäjää, Itä-Ukrainaa, Fennoskandian pohjoisosia ja Islantia. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan sekä Egyptissä. Aasian puolella sitä kasvaa Turkissa, Kaukasuksen alueella sekä paikoitellen Irakissa, Iranissa ja Keski-Aasiassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt Australiaan ja Uuteen-Seelantiin sekä Yhdysvaltoihin. Suomessa ruisunikko on kasvanut alkuperäislajina ainoastaan Ahvenanmaalla. Nämä esiintymät on luokiteltu hävinneiksi. Tulokaslajina ruisunikkoa on tavattu useissa Suomenlahden ja Pohjanlahden satamakaupungeissa sekä paikoitellen Etelä-Suomen sisämaassa. Uusia havaintoja lajista on esimerkiksi Oulusta. Suomessa on tavatut ruisunikot kuuluvat lähinnä alalajiin ssp. dubium.

Elinympäristö

Ruisunikko on vanha viljapeltojen rikkakasvi. Suomessa sitä tavataan nykyään satunnaistulokkaana satamissa etenkin painolastikarkulaisena, joskus myös kaatopaikoilla ja tienvarsilla. Laji on toisinaan myös viljelykarkulainen.

Käyttö

Ruisunikkoa viljellään toisinaan myös puutarhakasvina ja se saattaa levitä luontoon niittykasvien siemensekoituksissa.
Kiivi (hedelmä)

Kiivi on yleisnimi laikkuköynnösten sukuun kuuluvien kasvien hedelmälle. Yleisin kiivi on kiiviköynnöksen (Actinidia deliciosa) hedelmä, joka on hieman kananmunaa isompi ruskea, sisältä vihreä hedelmä. Se on soikea, ja sitä ympäröi ohut karvainen kuori. Erittäin makea hedelmäliha on helakanvihreä lukuun ottamatta ydinosaa, jossa se on valkoista. Siemenet ovat pieniä ja hennosti purppuranvärisiä, ja ne ympäröivät valkeaa hedelmälihaa.

Historia

Kiivi on alkujaan lähtöisin Kiinasta. Sieltä kasvin siemenet toi vuonna 1906 Uuteen-Seelantiin Isabel Fraser, joka Wanganui Girls' Collegen rehtorin ominaisuudessa kävi tutustumassa kiinalaiseen koululaitokseen. Siemenet istutti puutarhuri Alexander Allison, ja vasta 1910 köynnöksistä saatiin ensimmäiset hedelmät. Hayward Wright kehitti 1930-luvulla Hayward-lajikkeen, jonka pohjalta vähitellen alkoi lajin kaupallinen tuotanto 1940-luvulla. Uudesta-Seelannista hedelmät tuotiin Eurooppaan, missä niitä on saanut vasta 1970-luvulta lähtien. Nimi juontaa juurensa Uuden-Seelannin kansallislintuun kiiviin. Hedelmän pinta muistuttaa linnun höyheniä. Hedelmä tunnettiin Suomessa ennen myös nimellä kiinankarviainen (käännetty vanhasta englanninkielisestä nimestä Chinese gooseberry).

Luokittelu

Laikkuköynnöksiin kuuluu 94 lajia, joista seitsemää viljellään niiden hedelmien takia.
Hanna Risku

Elämä

Hanna Risku kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Lukiosta vuonna 1986. Risku opiskeli käännöstiedettä 1986–1992 Tampereen yliopistossa pääkielinään englanti ja saksa, ja toimi sen jälkeen siellä myös opettajana. 
Riskun äidinkieli on suomi, minkä lisäksi hänen työkieliään ovat saksa ja englanti. Hän osaa myös sujuvasti ruotsia, sekä tuntee ranskan ja viron perusteet.
Korkeakouluopintojensa aikana Suomessa, Risku työskenteli sijaisopettajana useissa Mikkelin kouluissa. Itävallassa opiskellessaan hän alkoi työskennellä kääntäjänä paikalliselle liikenneturvallisuusvirastolle.
Risku väitteli 1996 filosofian tohtoriksi Wienin yliopistossa. Tohtoriksi väiteltyään Risku työskenteli Wienin yliopistossa luennoitsijana, kunnes hän siirtyi 1996–1999 Ruotsiin Skövden yliopistoon Informaatioteknologian osastolle. Siellä hän toimi myös kielten osaston lehtorina.
Vuosina 2001 – 2005 Risku myös teki freelance -käännöksiä Wienin kaupungille.
Vuosina 1999–2005 Risku toimi Donau-Universität Krems -yliopistossa Itävallassa Zentrums für Wissens- und Informationsmanagementin johtajana, ja työskenteli myös vierailevana professorina Aarhusin yliopistossa, Tanskassa. Donau-Universität Kremsissä hän toimi professorina vuosina 2005–2010, josta vuosina 2007–2008 vararehtorina. 
Vuosina 2011–2017 Risku oli käännöstieteen professori Grazin yliopistossa teoreettisen ja sovelletun käännöstieteen instituutissa ja 2011–2013, sekä 2015–2017 instituutin johtaja.
Risku on tehnyt uransa aikana useita vierailuluentoja erinäisissä yliopistoissa, kuten Granadan ja Germersheimin yliopistoissa, minkä lisäksi hän on opettanut useita kielitieteiden työpajoja.
Syyskuusta 2017 hän on ollut käännöstieteen professori Wienin yliopiston käännöstieteen instituutissa.
Risku valittiin vuonna 2016 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi.
Karsinnat koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2009

Karsintasysteemi

Ensimmäinen karsintakierros pelattiin 20. elokuuta – 20. syyskuuta 2008. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon niin, että kolmessa lohkossa oli neljä joukkuetta ja yhdessä viisi joukkuetta. Jokaisesta lohkosta voittaja pääsi jatkoon. Lisäksi neljän lohkon kolme parasta toiseksi sijoittunutta joukkuetta pääsivät jatkoon. Tästä vaiheesta jatkoon pääsivät Bulgaria, Iso-Britannia, Israel, Latvia, Makedonia, Serbia ja Turkki.
Kuusi seuraavaksi parasta joukkuetta pääsivät jatkokarsintaan, joka pidetään 5. elokuuta – 30. elokuuta 2009. Joukkueet jaettiin kahteen kolmen joukkueen lohkoon, joiden voittajat pelasivat toisiaan vastaan. Pelin voittaja pääsi lopputurnaukseen, joka pidetään 7. syyskuuta – 20. syyskuuta 2009.
Ensimmäisen karsintakierroksen neljä viimeiseksi sijoittunutta joukkuetta pelasivat karsintasarjan, joka pelattiin 5. elokuuta – 20. elokuuta 2009. Sarjan kaksi huonointa joukkuetta putosivat B-divisioonaan.

Jatkokarsinnan joukkueet

Lohkot arvottiin 8. marraskuuta 2008 Varsovassa, Puolassa.

Karsintasarja

Sarjan otteluohjelma arvottiin 8. marraskuuta 2008 Varsovassa, Puolassa.
John Langdon-Davies

John Eric Langdon-Davies (18. maaliskuuta 1897 Eshowe, Etelä-Afrikka  – 5. joulukuuta 1971 Shoreham, Kent, Yhdistynyt kuningaskunta) oli brittiläinen kirjailija ja toimittaja, Plan-järjestön perustaja ja pasifisti.
John Langdon-Davies syntyi Etelä-Afrikassa ja muutti kuusivuotiaana Britanniaan. Hän aloitti kirjailijanuransa vuonna 1917. Tuolloin hänet kutsuttiin myös sotapalvelukseen, mutta hän kieltäytyi aseista ja sai lyhyen vankilatuomion.
Langdon-Davies muistetaan erityisesti Espanjan sisällissodan ja talvisodan kirjeenvaihtajana. Hänen talvisotakirjansa Hyökkäys lumessa vuodelta 1941 suomennettiin vuonna 2014.
Langdon-Daviesin aloitteesta ensimmäiset Planin kummit alkoivat tukea Espanjan sisällissodassa orvoksi jääneitä lapsia vuonna 1937.
Rangellin hallitus

Rangellin hallitus oli Jukka Rangellin johtama koalitiohallitus, joka työskenteli 3. tammikuuta 1941 – 5. maaliskuuta 1943 yhteensä 790 päivän ajan. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, Kokoomus, Edistyspuolue, Suomen sosialidemokraattinen puolue, Ruotsalainen kansanpuolue ja Isänmaallinen kansanliike.
Edellinen pääministeri Risto Ryti oli tullut valituksi uudeksi tasavallan presidentiksi joulukuussa 1940 ja hän antoi uuden hallituksen muodostamisen hyvän ystävänsä, Suomen Pankin johtokunnan jäsenen Jukka Rangellin tehtäväksi. Rangellilla ei kuitenkaan ollut sanottavaa poliittista eikä varsinkaan ulkopoliittista kokemusta. Ulkoministerinä jatkoi RKP:n Rolf Witting ja muutoinkin hallitus oli kokoonpanoltaan paljolti edeltäjänsä kaltainen. Suurin muutos hallituspohjaan oli Isänmaallisen kansanliikkeen mukaantulo Helsingin yliopiston taloushistorian professorin Vilho Annalan saadessa toisen kulkulaitosministerin salkun.
Järjestyksessään Rangellin hallitus oli Suomen 25. hallitus. Hallitus joutui heti vaikeuksiin evakkoja koskevan pika-asutuslain ja vastikemaakysymyksen osalta. Vastakkain olivat käytännössä maalaisliitto ja RKP. Koska ratkaisu ei tyydyttänyt RKP:tä, sisäministeri v. Born erosi jo keväällä hallituksesta. 
Hallituksesta tuli jatkosodan hallitus leimautuen vahvasti saksalaissuuntautuneeksi hallitukseksi. Ernst von Bornin tilalle toukokuussa 1941 sisäministeriksi tullut kokoomuksen ammattiministeri Toivo Horelli teki jopa päätöksen Saksan alueilta paenneiden juutalaisten luovuttamisesta saksalaisille. Luovutukset lopetettiin kuitenkin muun muassa sosiaaliministeri Karl-August Fagerholmin painostuksesta.
Kauppa- ja teollisuusministeriksi tuli heinäkuussa 1941 SDP:n vahva mies Väinö Tanner, joka oli elokuussa 1940 joutunut Neuvostoliiton painostuksesta eroamaan edeltäneen Rytin hallituksen kansanhuoltoministerin paikalta. Toukokuussa 1942 Tanner siirtyi Mauno Pekkalan paikalle valtiovarainministeriksi. Tannerin seuraajaksi kauppa- ja teollisuusministerinä tuli OTK:n johtaja Uuno Takki, joka oli siitä lähtien valtioneuvoston jäsenenä yhtäjaksoisesti lähes kahdeksan vuotta maaliskuuhun 1950 saakka.
Hallituksen ero liittyi Rytin presidenttikauden päättymiseen maaliskuussa 1943. Erotessaan Rangellin hallitus oli noussut hallitusten ikätilaston kolmannelle sijalle Kivimäen hallituksen ja Cajanderin kolmannen hallituksen jälkeen.