google/wiki40b huggingface dataset:
Merkintöjä Jerusalemista

Juoni

Kanadalainen Guy Delisle muuttaa asumaan Jerusalemiin kumppaninsa työkomennuksen johdosta. Kirjassa Delisle matkustaa ympäri Israelia ja palestiinalaisalueita tavaten matkansa varrella monenlaisia ihmisiä. Delisle tekee kirjassa paljon havaintoja ympäristöstään ja ihmisistä ympärillään: Jerusalem on pyhä kaupunki niin juutalaisille, kristityille kuin muslimeillekin.

Vastaanotto

Merkintöjä Jerusalemista on monien Delislen aikaisempia teoksia lukeneiden mielestä tämän parhaita teoksia.
James Keith

James Francis Edward Keith (11. kesäkuuta 1696 Inverugie, Skotlanti – 14. lokakuuta 1758 Hochkirch, Saksi) oli skotlantilaissyntyinen sotamarsalkka.

Elämäkerta

Lakiopintojensa ohessa Edinburghin yliopistossa James Keith opiskeli myös kirjallisuutta ja historiaa.  Vuonna 1715 Skotlannin jakobiitit nousivat kapinaan Englantia vastaan ja Keithin perhe päätti paeta mantereelle. James Keith muutti Pariisiin, josta hän joutui lähtemään 1719. Hän pestautui ensin Espanjan armeijaan palkkasoturiksi ja päätti siirtyä myöhemmin palvelemaan Venäjälle Pietari II:ta. Hyvän koulutuksen saaneena hänen toimenkuvaansa Venäjällä kuului sotilaalliset ja hallinnolliset tehtävät.
Venäjän miehittäessä Pikkuvihan aikana Suomen, Keith muutti asumaan Turkuun, porvari Grubbin taloon. Grubbin taloa vastapäätä asui Turun silloinen pormestari, Carl Merthen lapsineen. James Keith tutustui Merthenin perheeseen ja hänestä tuli tuttavalliset pormestarin tyttären Eva Merthenin (1723–1811) kanssa. Carl Merthen kuoli keväällä 1743 lyhyen sairastelun seurauksena ja Merthenien lapset jäivät orvoiksi. Kenraaliksi ylennetty Keith pyysi Eva Mertheniä muuttamaan luokseen ja emännöimään kutsuilla. Vaikka Keith ja Merthen eivät olleet naimisissa, silti Keith esitteli kutsuillaan Eva Merthenin aina puolisokseen.
Turun rauhan solmimisen jälkeen Keith määrättiin komennukselle Tukholmaan, jonka jälkeen hän lähti takaisin Pietariin. Keisarinna Elisabeth palkitsi Keithin suorittamastaan palveluksesta kaksinkertaisen palkan lisäksi kunniamiekalla ja Andreaan suurristillä. Keisarinna lahjoitti Keithille myös asuinpalatsin Pietarista ja Liivinmaalla sijaitsevan maatilan. Eva Merthen muutti asumaan Keithin luo Pietariin, Keithin toimiessa uudessa virassaan Tallinnan ja Riian käskynhaltijana. Keith joutui pian juonittelujen kohteeksi ja hän päätti pestautua kuningas Fredrik II:n palvelukseen Berliiniin. Siellä hänet ylennettiin sotamarsalkaksi. Eva Merthen jäi asumaan Pietariin. James Keithille ja Eva Merthenille syntyi useita lapsia, mutta heitä ei voinut merkitä asiakirjoihin Keithin aatelistaustan vuoksi. Pari kuitenkin avioitui 1750-luvulla. Heidän avioliittoaan kutsuttiin morganaattiseksi avioliitoksi, koska heidän olisi täytynyt pyytää avioitumiseen lupaa Keithin suvun klaanilta ja Englannin ja Skotlannin kuninkaalta. James Keith määräsi testamentissaan varallisuutensa vaimolleen ja lapsilleen.
Preussin ja Itävallan välillä syttyi sota ja Keith johti Preussin armeijaa yhdessä Fredrik II:n kanssa. Itävalta hyökkäsi Saksin Hochkirchissä 14. lokakuuta, 1758, johon Preussin armeija oli leiriytynyt. Keith kuoli luodeista saamiinsa vammoihin. Hänet haudattiin sotilaallisin menoin Hochkirchin kirkkoon. Sodan päätyttyä 1763, Keithin arkku siirrettiin Potsdamin varuskuntakirkkoon Fredrik II:n määräyksestä. Vuonna 1786 Berliinin Wilhelmplatzille pystytettiin patsas Keithin muistolle.
Merthen on Zachris Topeliuksen historiallisen romaanin Suomen herttuatar aiheena.
Tankki täyteen

Henkilöhahmot

Sarjan keskipiste on Emilia ja Sulo Vilénin (Sylvi Salonen ja Tauno Karvonen) huoltoasema, jossa ei juuri käy asiakkaita, koska uudelta ohikulkutieltä ei enää ole pääsyä huoltamolle. Sulo Vilénin vakiovastaus huoltamon ja monen muunkin hiukan epäonnistuneen ostoksen suhteen on aina ”kun sai niin halvalla”, tämä on myös vähän tarttunut Sulon poikaan Juhanaan.
Vilénien aikamiespoika Juhana (Ilmari Saarelainen), niin ikään naimaton baariapulainen Ulla (Tuire Salenius), rovasti (Erkki Siltola) ja kantavieras, kyläpoliisi Artturi Reinikainen (Tenho Saurén) kuuluvat sarjan keskeisiin hahmoihin. Konstaapeli Reinikainen oli niin suosittu, että sai myöhemmin oman nimikkosarjansakin Reinikainen. Tämä oli suomalaisen television ensimmäisiä spin-off-sarjoja.
Sarjan käsikirjoittivat Neil Hardwick ja Jussi Tuominen. Sarjan ohjasi Esko Leimu yhdessä Neil Hardwickin kanssa. Tuominen on luonnehtinut Juhana Viléniä hänen ja Hardwickin yhteiseksi alter egoksi.

Sijainti

Sarjan ulkokuvissa esiintyvä huoltamo oli 1980-luvun lopulla purettu Kesoil-huoltoasema, joka sijaitsi Ylöjärven keskustassa Vaasan- ja Kuruntien risteyksen länsipuolella noin 100 metriä Kuruntien sillasta Vaasaan päin. Sarjan kuvausten aikana huoltamon baariosassa asui romaniperhe, jonka hevostallina oli korjaamopuoli. Paikalle on nykyisin rakenteilla kerrostaloasutusta. Huoltamo oli valmistunut vuonna 1960 Tampereen ja Porin seuduilla toimineelle Autori-huoltoasemaketjulle ja siirtynyt Kesoilin väreihin vuonna 1964.

Esitykset

Viimeisin uusinta esitettiin kesällä 2011 TV2:lla, jolloin sarjasta esitettiin leikattua versiota. Sarjasta esitettiin Orimattilan paikallisessa kesäteatterissa jaksoista 1–6 koottu teatteriversio, jonka ensi-ilta oli 4. heinäkuuta 2008. Myös Kauhajokinen Teatteri Kajo esitti kesinä 2009 ja 2010 ensimmäistä tuotantokautta musiikilla höystettynä ja vuonna 2012 toisen tuotantokauden. Teatteri Eurooppa Neljän tekemä musiikkiteatteriversio sai ensi-iltansa Sappeen kesäteatterissa 15. kesäkuuta 2011.
Johan Sundsten

Johan Sundsten (1743 – 8. huhtikuuta 1813 Turku) oli muurarimestari, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina. 
Sundstenin vanhemmista ei ole tietoa. Hänen tiedetään toimineen tykkimiehenä, mutta 26-vuotiaana hänet mainitaan muurarin oppirenkinä ja 1772 kisällinä. Mestarinnäytteensä Sundsten antoi 1775, se oli muunnelma jo 20 vuotta aiemmin julkaistuista piirustuksista. Kokemäen kirkon muurarimestariksi Sundstenin mainitaan tulleen keväällä 1784.  Vuonna 1793 hän piirsi kaksi porttia Turun tuomiokirkon kehämuuriin ja teki korjauksia kirkossa. Paraisten kirkossa hän työskenteli 1797 ja vuosisadan lopulla hän pidensi Halikon kirkkoa.  Sundstenin esitykset Eurajoen ja Liperin kirkoiksi ja Hämeenlinnan kirkon torniksi hylättiin, mutta 1807 hän laati piirustukset Turun hovioikeuden uutta rakennusta varten. Samana vuonna hän alkoi rakentaa Carlos Bassin piirustusten pohjalta Wiurilan kartanon päärakennusta Halikossa, se valmistui 1811. Sundsten piirsi 1808 Laitilan kirkon kellotapulin, joka rakennettiin 1814 ja purettiin 1840-luvulla.  Muurarimestareiden ammattikunnan oltermanniksi hänet valittiin 1809. Seuraavana vuonna hän rakensi Kiskon kirkon Tukholmassa laadittujen piirustusten mukaisesti. 
Sundstenin ensimmäinen puoliso oli Ulrica Oudar (1755–1809) ja toinen vuodesta 1811 Lovisa Cajalin (s. 1774).
Kosti Veltheim

Aksel Konrad Konstantin (Kosti) Veltheim (22. joulukuuta 1874 Tampere – 14. marraskuuta 1951 Jyväskylä) oli insinööri, joka työskenteli öljyteollisuuden palveluksessa Venäjällä ja ase- ja patruunatehtaiden johtajana kotimaassa.
Kosti Veltheimin vanhemmat olivat lasitehtaan johtaja Ernst Friedrich Heinrich Veltheim ja Amanda Allenius ja puoliso vuodesta 1916 Aina Rosenberg (k. 1949). Veltheim tuli ylioppilaaksi 1898 ja valmistui diplomi-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1902. Hän teki opintomatkoja Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan 1926 ja 1928. Veltheim toimi Veljekset Nobelin Nafta-yhtiön piirustuskonttorin palveluksessa Pietarissa 1902–1904, yhtiön Siperian ja Transbaikalin alueiden teknillisenä johtajana 1905–1920 sekä rautateiden palveluksessa Oulu-Nurmes -radan rakentamisessa 1924 ja konepajalla Viipurissa 1925. Valtion patruunatehtaan johtaja Lapualla Veltheim oli 1928–1929 ja Valtion kivääritehtaan johtajaa Jyväskylässä kahteen otteeseen, 1926–1927 ja 1929–1941. Eläkkeelle hän jäi 1941.
Liikennepolitiikka

Liikennepolitiikalla tarkoitetaan eri tahojen toimenpiteitä, joilla pyritään huolehtimaan liikennepalvelujen tuottamisesta ja hankinnasta tai vaikuttamaan niihin.
Käytännössä sillä tarkoitetaan julkisen vallan keinoja ja toimenpiteitä, jotka koskevat muun muassa liikenneverkkojen rakentamista, niiden kunnossapitoa ja käyttöä, liikennevälineitä ja niiden käyttöä, liikennekäyttäytymistä, liikenteeseen kohdistuvia tariffeja, maksuja ja erityisverotusta, sekä kuljetusyrityksiä ja laitoksia.

Liikenteen kulkutapaosuudet Suomessa

Useimmissa Suomen kaupungeissa autoilu on pääliikennemuoto. Pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Turussa joukkoliikenteen osuus on suurempi ja sitä kehitetään aktiivisesti. Pääkaupunkiseudulla vuonna 2005 joukkoliikenteen osuus tehdyistä matkoista oli 38 %. Helsingin sisäisistä keskustaan suuntautuneista matkoista 63 % tehtiin julkisella liikenteellä vuonna 2007.
Kolme sydäntä epätahdissa

Tuotanto

Kolme sydäntä epätahdissa kuvattiin tuotantoyhtiö MGM:n studioilla Kalifornian Culver Cityssä vähän yli 1,4 miljoonan dollarin budjetilla syys-joulukuussa vuonna 1943. Elokuvan työniminä olivat Two Sisters and a Sailor ja The Tale of Two Sisters.

Julkaisu ja vastaanotto

Kolme sydäntä epätahdissa sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 27. huhtikuuta vuonna 1944. New Yorkin ensi-ilta oli 14. kesäkuuta 1944, jonka jälkeen elokuva pääsi maanlaajuiseen teatterilevitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 15. helmikuuta vuonna 1946. Tuotantoyhtiö MGM oli myös elokuvan levittäjänä Yhdysvaltain lisäksi myös maailmanlaajuisesti.
MGM:n merkintöjen mukaan Kolme sydäntä epätahdissa tuotti Yhdysvaltain ja Kanadan alkuperäisen teatterilevityksen aikana 2 852 000 dollaria. Ulkomailla, lähinnä Euroopassa, elokuva tuotti 1 724 000 dollaria. Kolme sydäntä epätahdissa toi MGM:lle 1 726 000 dollarin verran voittoja. Kolme sydäntä epätahdissa julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:nä 20. huhtikuuta vuonna 2009.
Arthrocereus

Tuntomerkit

Arthrocereus-kaktukset ovat pensasmaisia, suhteellisen pienikokoisia, haarovia tai haarattomia, pystykasvuisia tai suikertavia. Varret ovat liereitä ja nivelikkäitä. Niissä kussakin on 10–18 harjua. Areolit ovat pieniä, ja ohuita piikkejä on paljon.
Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä, ovat muodoltaan pitkän suppilomaisia ja avautuvat levälleen. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on villakarvoitusta, karvamaisia piikkejä ja muutama teräväkärkinen suomu. Hedelmä on pallomainen tai käänteisesti päärynämäinen, vihreä, ohutseinäinen, avautumaton. Sen pinnalla on suomuja ja karvamaisia piikkejä. Valkoisessa mallossa on vinosoikiomaisia siemeniä, jotka ovat himmeän mustia ja muhkuraisia.
Prisma (optiikka)

Prisma on optinen laite, jolla voidaan taittaa tai heijastaa valoa ja taittamisen yhteydessä myös hajottaa valoa valospektrin väreihin, esimerkiksi auringon valkoista valoa sateenkaaren väreihin. Prisma on usein muodoltaan geometrinen prisma.
Valon taittuminen aineen rajapinnassa riippuu valon aallonpituudesta ja väliaineen taitekertoimesta. Valo, joka sisältää useita aallonpituuksia, taittuu rajapinnassa siten, että pidemmät aallonpituudet (punaiset) taittuvat vähiten ja lyhyimmät (violetti) eniten. Prisman kolmiomuoto korostaa tätä aallonpituuksien erottumista, kun valo kulkee molempien rajapintojen läpi. 
 
Kiikarien ja kaukoputkien prismoja käytetään usein kääntämään valoa 90 tai 180 astetta, jos esimerkiksi optisen laitteen pituus halutaan pitää lyhyenä. Tällöin käytetään hyväksi kokonaisheijastusta 90 asteen kulmaan valmistettujen Porro-prismojen sisällä ja valo ohjataan sisään suoraan rajapintoja vasten, jolloin vältetään valoa hajottava ilmiö. Kokonaisheijastuksella saavutetaan lähes 100 % heijastus, kun parhaimmatkin metallipeilit  heijastavat vain noin 95 % niihin osuvasta valosta. Samaan kokonaisheijastukseen perustuvat valokuidut ja valojohteet sekä kameroissa (SLR) yleisesti käytetty kattopentaprisma.
Ragnhild Kåta

Ragnhild Tollefsen Kåta (23. toukokuuta 1873 – 12. helmikuuta 1947) oli tunnettu norjalainen kuurosokea tyttö. Hän oli Norjassa ensimmäinen, joka kyseisestä kaksoisaistivammasta huolimatta sai kunnollisen koulutuksen. Kuurosokeudestaan huolimatta hän oppi puhumaan ja inspiroi Helen Kelleriä tekemään saman.

Lapsuus

Kåta syntyi Kåtaeietissä, Vestre Slidressä, Opplandin läänissä ja hän oli syntyessään täysin terve lapsi. Kåta menetti näkö-, kuulo-, haju- ja makuaistinsa kolmen ja puolen vuoden iässä mahdollisesti tulirokon seurauksena.

Koulutus

Halvard Bergh tapasi Kåtan vuonna 1887 ja kirjoitti hänestä sanomalehteen. Kuuro Lars A. Havstad luki jutun, ja Kåta pääsi opiskelemaan Havstadin langon Elias Hofgaardin johtamaan kuurojen-instituuttiin. Kun Hofgaard suostui ottamaan Kåtan koulunsa oppilaaksi, valtio maksoi kulut. Koulussa Kåta oppi puhumaan, kirjoittamaan ja lukemaan Braillea eli pistekirjoitusta.
Kun Hofgaard alkoi opettaa Kåtaa puhumaan, hän järkeili, että kuurosokea lapsi hyötyisi eniten puhekyvystä, kuin pelkistä viittomakielen sormiaakkosten opettelusta. Hofgaard opetti Kåtan ensin ääntämään kirjaimia, seuraavaksi yksittäisiä tavuja ja lopulta monitavuisia sanoja, ennen kuin opetti tälle niiden todellisen merkityksen. Siksi harjoitusten kohdalla toimittiin aluksi kuin kyseessä olisi ollut uusi, monimutkainen peli. Ensimmäiset opetetut ja käytetyt sanat olivat ur (kello TAI katsoa), fot (jalka) ja bord (pöytä). Kesällä 1889 Kåta kykeni sanomaan jo yksinkertaisia lauseita.
Myöhemmin tunnettu kuurosokea Helen Keller sai tietää, kuinka Kåta oli oppinut puhumaan, ja yritti opetella itse puhumaan samalla tavalla. Helen ei tosin ollut ihan yhtä menestyksekäs, vaan tämän "suullinen kieli" jäi melko epäselväksi ja vain läheiset ystävät ymmärsivät häntä.

Aikuisuus

Kåta sai konfirmaation kesäkuussa vuonna 1897. Hänet kuvattiin huumorintajuiseksi, iloluontoiseksi, puheliaaksi ja vahvasti uskovaiseksi ihmiseksi. Kåta kuoli vuonna 1947 saatuaan keuhkoputkentulehduksen.
Emergency (humanitäärinen apujärjestö)

EMERGENCY on riippumaton, puolueeton ja epäpoliittinen italialainen järjestö. EMERGENCYn tavoitteena on järjestää maksutonta ja korkeatasoista terveydenhuoltoa, etenkin kirurgisia palveluja, sotien, maamiinojen ja köyhyyden siviiliuhreille.
EMERGENCY perustettiin 1994. Sen kotipaikka on Milano, Italia. Sen johtaja on kirurgi Gino Strada. EMERGENCYn ensimmäinen missio vei kirurgista sairaanhoitoa Irakin Kurdistaniin. Vuonna 2008 EMERGENCYllä oli sairaaloita Kambodžassa, Afganistanissa, Irakissa, Sierra Leonessa ja Sudanissa.

Lisää aiheesta

http://www.emergency.it/
Texasin moottorisahamurhat (vuoden 1974 elokuva)

Juoni

Joukko nuoria, Sally (Marilyn Burns), hänen ystävänsä Pam (Teri McMinn), Jerry (Allen Danziger) ja Kirk (William Vail) sekä invalidiveljensä Franklin (Paul A. Partain), matkustavat Sallyn ja Franklinin isoisän (John Dugan) hylätylle maatilalle Texasin syrjäkylille. Matkalla he poimivat kyytiinsä oudon liftarin (Edwin Neal), joka alkaa kiusata Franklinia ja vahingoittaa itseään puukolla. Tämän takia nuoret heittävät hänet ulos autosta. Myöhemmin maatilalla Pam ja Kirk lähtevät etsimään uimapaikkaa, mutta päätyvätkin katsomaan naapuritaloa. Pian nuoret alkavat kuolla, kun liftarin veli Leatherface teurastaa heidät yksi kerrallaan, köyttämällä heidät ja pilkkomalla moottorisahalla ja lihakirveillä.

Tuotanto

Aluksi elokuvan nimenä oli "Headcheese", mutta se muutettiin viime hetkillä. Muut vaihtoehtoiset elokuvan nimet olivat "Leatherface" ja "Stalking Leatherface". Alkuperäinen nimi oli kirjoitettu julisteisiin 'Chain Saw', kahtena sanana, mutta muissa elokuvissa nimi on kirjoitettu yhteen.

Vastaanotto

Elokuvaa pidetään usein slasher-elokuvien prototyyppinä. Hurjasta maineestaan huolimatta se ei kuitenkaan sisällä erityisen kovaa tai rajua graafista väkivaltaa, vaan kauhu perustuu hyvin pitkälti psykologisiin keinoihin. Silti teos herätti aikoinaan runsaasti keskustelua elokuvien väkivallasta. Elokuvan väkivallan uskoteltiin olevan rappioittavaa ja sen annettiin ymmärtää johtavan välittömästi moraaliseen rappioon. Kuitenkin tiedetään, että monikaan tällaisia kommentteja antaneista ei ollut elokuvaa koskaan nähnyt. 
Texasin moottorisahamurhien katsotaan aloittaneen uuden aikakauden kauhuelokuvien saralla. Siinä missä aikaisemmin kauhu oli suuressa mittaluokassa ollut satumaista kummitus-, vampyyri- tai avaruusoliokauhua, käänsi Texasin moottorisahamurhat uuden sivun esitellessään tuntemattoman, ei-yliluonnollisen uhan. Elokuvassa mainitaan että se on tosikertomus. Tämä on kuitenkin tehokeino ja fiktiota.   Elokuva loi hyvin yksinkertaisella tarinallaan kokonaisen joukon jäljittelijöitä ja idean hyväksikäyttäjiä, ja monet nykyään arvostetuistakin kauhuelokuvista ovat myöntäneet velkansa Hooperin klassikolle. Hooper käytti elokuvassaan täysin uudenlaisia, visuaalisia keinoja luodakseen ennennäkemättömän painostavaa tunnelmaa. Elokuvan katsotaankin olleen yksi tämän tehokeinon uranuurtajista ja raivanneen tietä sekä entistä graafisemmalle ja väkivaltaisemmalle että psykologisemmalle kauhulle.
Vaikka elokuva sai suuren kaupallisen suosion, sen tekijät saivat vain pienen osan voitoista. Tämän epäillään johtuneen elokuvan rahoittajista (joilla epäiltiin olevan yhteyksiä mafiaan), jotka onnistuivat kahmimaan itselleen suuren osan voitoista.
Elokuva kiellettiin monessa maassa, kuten Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Intiassa, Romaniassa ja Suomessa. Suomessa kielto kesti ilmestymisvuodesta vuoteen 1996 asti, jolloin elokuva sai ikärajakseen 18 vuotta voimakkaan psykologisen kauhun takia.
Natalija Verboten

Natalija Verboten (s. 12. joulukuuta 1976) on slovenialainen laulaja, jonka ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1996.
Verboten on osallistunut Slovenian Eurovision laulukilpailu -karsintaan vuonna 1997 kappaleella ”Nekdo”, vuonna 2004 kappaleella ”Cry on my shoulders” ja 2006 kappaleella ”SOS”.
Savonlinna (1876–1881)

Savonlinna oli Savonlinnassa vuosina 1876–1881 ilmestynyt sanomalehti.
Maltillisen suomenmielisen Savonlinnan toimittaja oli kansakoulunopettaja Aleksander Ramstedt, joka perusti kaupunkiin myös kirjapainon. Savonlinnan ja lähiympäristön lisäksi lehti levisi myös kauemmaksi Savoon ja Pohjois-Karjalaan. Kerran viikossa ilmestyneen Savonlinnan alkumenestys oli hyvä, mutta jatkossa lehden sisältö köyhtyi ja se lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana. Lehden kirjapainon ostanut kaupunginvouti K. G. Ekman aloitti vuonna 1883 uuden Savonlinna-lehden.
Tube Alloys

Tube Alloys eli niin kutsuttu putkimetalliseosten johtokunta (Directorate of Tube Alloys) oli Iso-Britannian tutkimus- ja kehitysprojekti, jonka tarkoituksena oli luoda ydinase. Projektia edelsi atomipommin toteutusmahdollisuutta tutkivan ns. MAUD-komitean perustaminen keväällä 1940. Komitean tuottama raportti johti Tube Alloys -koodinimellä tunnetun huippusalaisen hankkeen käynnistämiseen. Professori William G. Penneyn vetämän projektin tuloksena suoritettiin Iso-Britannian ensimmäinen ydinkoe Operaatio Hurrikaanissa 1952.
Hilja Jorma

Hilja Jorma, o.s. Sara, vuoteen 1906 Saastamoinen (16. marraskuuta 1885 Kuopio – 1. maaliskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi muun muassa Kansan Näyttämöllä. 
Hilja Jorman vanhemmat olivat vaatturimestari Lauri Johannes Sara ja Emilia Aspholm ja puoliso vuodesta 1910 oopperalaulaja ja näyttelijä Bruno Jorma. Hilja Jorma kävi keskikoulun ja teki useita opintomatkoja Keski-Eurooppaan. Hän esiintyi useissa eri teattereissa vuodesta 1904 ja toimi vuodesta 1931 näyttämötaiteen opettajana eri oppilaitoksissa, samoin kuin Suomen Filmiteollisuuden perustaman filmikoulun johtajana ja opettajana 1938–1940. 
Jorman elokuvaura kesti vuodesta 1921 aina vuoteen 1959 saakka. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui elokuvassa Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa Impi Pontevan roolissa. Tukkipojan morsiamessa (1931) hän esitti tukkilaispoika Erkin äitiä.  Hänen viimeinen roolinsa oli elokuvassa Koulutietä kotitoimiin. Hänellä oli rooli yhteensä kolmessatoista elokuvassa. Jorma käsikirjoitti elokuvan Siltalan pehtoori Olli Nuorron kanssa vuonna 1934. 
Jorma osallistui aktiivisesti alansa järjestötyöhön, toimien muun muassa näyttelijöiden vanhuudenkotisäätiössä, jonka kunniapuheenjohtajaksi hänet kutsuttiin vuonna 1963.
Pedrógãon pato

Pedrógãon pato sijaitsee Vidigueiran kunnassa, Alentejossa, Portugalissa. Pato on rakennettu Guadiana-jokeen, noin 27 km Alquevan padon alapuolelle. 
Pato on tehty sähköntuotantoa ja keinokastelua varten. Padon vesivoimalaitoksessa on yksi turbiini, jonka teho on 10 MW. Voimalaitoksen keskimääräinen sähkönvuosituotanto on 45 GWh.
Pedrógãon padon vettä pumpataan takaisin Alquevan patoon kun sähkönkulutus on matalaa. Näin Alquevan padon vesivoimalaitoksen turbiinit saadaan hyödynnettyä parhaiten kulutushuippujen aikana.

Rakentaminen

Padon rakentamisprojekti alkoi vuonna 2002. Pato valmistui vuonna 2005.
Atte Perttu

Ura

Perttu on Panttereiden kasvatti, mutta hän pelasi juniorina myös Pussihukissa, joissa hän saavutti A-nuorten SM-hopeaa kaudella 2008–2009. Hän debytoi Korisliigassa kaudella 2010–2011 Kouvojen joukkueessa. Perttu pelasi tällöin vain kymmenen ottelua, mutta jo kaudella 2011–2012 hän pelasi neljäkymmentä ottelua 5,2 pisteen ottelukohtaisella keskiarvolla. 
Hän edusti Kouvoja vuoteen 2013 asti, minkä jälkeen hän pelasi yhden kauden Lappeenrannan NMKY:ssä. Hän heitti 26. maaliskuuta 2014 ottelussa Namika Lahtea vastaan 36 pistettä. Seuraavan kauden Perttu pelasi Namika Lahdessa.
Kauden 2014–2015 päätteeksi Namika Lahti haettiin konkurssiin, ja Perttu joutui etsimään uuden seuran. Elokuussa 2015 hän siirtyi Joensuun Katajaan kaksivuotisella sopimuksella.
Perttu opiskelee fysioterapeutiksi.
Määrä

Määrä eli kvantiteetti (lukumäärä, lyhenne lkm.) on ominaisuus, joka on lukumääräisesti mitattavissa esimerkiksi kappaleina tai identtisinä mittayksikköinä. 
Mitattavuus on modernin empiirisen luonnontieteen perusta. Määrällisesti mitattavien ominaisuuksien vastaparina pidetään usein laatua eli kvaliteettia.
Nõuni järv

Maantietoa

Järvi on 1,7 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sillä on etelässä 950 metriä pitkä lahti, jota kutsutaan Peräjärveksi. Lahden suu on 130 metriä leveä, mutta lahti on levimillään 230 metrinen. Se suulla sijaitsee asuntoalue. on Järven pinta-ala on 92 hehtaaria. Järveen laskee kymmenen tulo-ojaa, joista huomattavin on Ojasuu kääriin laskeva Mudajärven, Korgejärven, Suurjärven ja Ahvenjärven yhteinen laskuoja. Sen laskuoja on Kinsli oja, joka lähtee Perä järven pohjukasta kohti etelää ja yhtyy siellä Elva jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 6,3 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 6,1 metriä ja suurin syvyys 14,7 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0056 kuutiokilometriä eli 5,6 miljoonaa m³ . Järven rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä ja yli puolet rannoista ovat peltomaata tai asuinauetta ja loput metsää. Suota on vain eteläisessä lahdenpohjukassa. Järven itäranna ohittaa tie 46 eli Tatran ja Otepään välinen maantie.

Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (viroksi Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (viroksi keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (viroksi kalgiveeline miksotroofne tai kalgiveeline segatoiteline, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea. Järven vedellä on samaan aikaa sekä korkeat ravinnepitoisuudet että vedessä on korkea humuspitoisuus. Järven vesi on siksi ruskeavetinen ja rehevöitynyt.
Mrs. Soffel

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvailee elokuvaa tyylikkäästi ohjatuksi mutta tavanomaisuuksiin puutuvaksi romanssiksi. Hän antaa Mrs. Soffelille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.