google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Fredrik Richter

Carl Fredrik Richter (1782–1858) oli suomalainen virkamies, vuodesta 1836 todellinen valtioneuvos. Hän aloitti virkamiehenä Turun hovioikeudessa 1803, senaatin oikeusosaston jäsen hän oli 1820–1822 ja 1831–1834, kansliatoimikunnan päällikkö 1822–1831 ja 1834–1840. Turun hovioikeuden presidentti hän oli vuodesta 1840. Häntä on pidetty 1830-luvun lopulla senaatin vaikutusvaltaisimpana jäsenenä.
Saksan Grand Prix 1961

Saksan Grand Prix 1961 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. elokuuta 1961 Nürburgringin radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden toinen.
Alex Dimitriades

Alex Dimitriades (s. 28. joulukuuta 1973) on kreikkalais-australialainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan elokuvasta Aavelaiva (2002).
International Typeface Corporation

International Typeface Corporation eli ITC oli vuonna 1970 perustettu kirjaintyyppejä valmistava yritys, joka oli ensimmäisiä alallaan, jolla ei ollut taustaa metallikirjakkeiden aikakaudelta. ITC:n perustivat Aaron Burns, Herb Lubalin ja Ed Rondthaler. ITC saavutti mainetta uudentyyppisillä, mainostarkoituksiin soveltuvilla kirjasintyypeillä. ITC:n kirjaintyypit levisivät 1970- ja 1980-luvuilla lisenssioikeuksien avulla tehokkaasti valoladontalaitteisiin ja siirtokirjainarkkeihin. Osa ITC:n kirjaintyypeistä edusti uusjugendia, joka oli nimensä mukaisesti saanut vaikutteita jugendista. Tällaisia kirjaintyyppejä ovat ITC Souvenir ja ITC Korinna, joiden taustalla ovat 1900-luvun alussa julkaistut saksalaiset jugend-kirjaintyypit. Edward Benguiatin suunnittelema ITC Benguiat puolestaan on saanut vaikutteita ranskalaisista art nouveau -kirjaintyypeistä. ITC myös julkaisi uudelleentulkintoja muutamista klassisista kirjaintyypeistä. Nämä uudet versiot ilmentävät kuitenkin enemmän oman aikansa muotivirtauksia kuin alkuperäisten esikuviensa henkeä. Näihin uudellentulkintoihin lukeutuvat ITC Garamond ja ITC Kabel.
ITC:n fonttivalikoimaan kuuluu nykyisin yli 1000 alkuperäistä kirjasintyyppiä, joista tunnetuimpia ovat ITC Avant Garde, ITC Benguiat ja Slipstream ja ITC Souvenir. Vuonna 2000 Agfa-Monotype osti ITC:n, ja sittemmin ITC:n kokoelma on siirtynyt Monotype Imagingin omistukseen.
Pentti Syrjä

Pentti Heikki Syrjä (14. lokakuuta 1919 Teisko – 25. elokuuta 2002 Kuopio) oli suomalainen upseeri, kenraalimajuri ja kirjailija. Hän toimi aktiivipalvelusaikanaan mm. Reserviupseerikoulun rehtorina.
Pentti Syrjä tuli ylioppilaaksi vuonna 1939 ja aloitti varusmiespalveluksensa juuri talvisodan edellä. Hän toimi jatkosodan aikana joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Karjalan kannaksella sekä Lapin sodan aikana komppanianpäällikkönä. Hän haavoittui Kannaksella jatkosodan loppuvaiheissa. Käytyään Kadettikoulun hän toimi opetusupseerina ja esikuntatehtävissä eri joukko-osastoissa, Karjalan Jääkäripataljoonan komentajana vuosina 1965–1968, Reserviupseerikoulun johtajana vuosina 1968–1972 (virkavapaana 1971−1972) ja Savo-Karjalan sotilasläänin esikuntapäällikkönä vuosina 1972–1975 sekä komentajana vuosina 1975–1979, minkä jälkeen hän siirtyi eläkkeelle. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 1975. Sotilasuransa aikana ja sen jälkeen Pentti Syrjä toimi aktiivisesti Sotainvalidien Veljesliitossa.
Pentti Syrjä nostatti vuonna 1986 kohun muistelmateoksellaan Gruppa Finljandija, jossa hän kuvasi kahden muun suomalaisen upseerin kanssa Frunzen sotilasakatemiassa Neuvostoliitossa viettämäänsä opiskeluvuotta 1971–1972. Pääesikunta oli yrittänyt estää teoksen julkaisemisen jo ennen sen ilmestymistä, koska sen katsottiin sisältävän sellaisia Neuvostoliittoon liittyviä tietoja, jotka olisi Suomen ja Neuvostoliiton naapurisuhteiden vuoksi ollut pidettävä salassa. Kirjan tultua julkisuuteen presidentti Mauno Koivisto esitti asiasta voimakkaan julkisen paheksuntansa sanoen mm., että "maan edun parasta ymmärtämättömällä kenraalilla ei puolustusvoimien reservissä voi olla käyttöä". Pentti Syrjä puolustautui sanoen kaikkien kirjassaan esittämiensä asioiden tulleen julki eri yhteyksissä jo aiemmin ja tulkitsi valtiovallan jyrkän reaktion osoitukseksi poliitikkojen ja puolustusvoimien yliherkkyydestä idänsuhteissa. Kirjamarkkinoilla Gruppa Finljandija nousi yhdeksi syksyn 1986 myyntimenestyksistä.
Myös kahdessa muussa kirjassaan Pentti Syrjä käsitteli Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden kannalta jossakin määrin arkoja aiheita: suomalaisten sotavankien kokemuksia Neuvostoliitossa sotien aikana ja Suomen armeijassa jatkosodan aikana palvelleiden suomensukuisten neuvostosotilaiden vaiheita.
Kastanjaselkätyranni

Koko ja ulkonäkö

Kastanjaselkätyranni on pienikokoinen lintu, jonka pituus on 11,5–12,5 senttiä. Lajin lyhyt nokka sekä jalat ovat mustat. Jalan takakynsi on hyvin pitkä. Koiraiden höyhenpuku on musta, lukuun ottamatta selässä olevaa selvästi erottuvaa kastanjanruskeaa laikkua. Naaraat ovat selvästi eri värisiä. Niiden pää ja kaula ovat ruskehtavanharmaat ja selkä haalean punaruskea. Siivet ovat pääosin mustat ja niissä on myös juovia. Vatsapuoli vaaleantuhkanharmaa. Nuoret linnut ovat hyvin samanvärisiä kuin naaraat, mutta niiden selkä on punaruskeampi.
Kastanjaselkätyranni muistuttaa ulkonäöltään ruskoselkätyrannia, mutta kastanjaselkätyrannit ovat pienempiä. Lisäksi niiden naarailla vatsapuoli on haaleampi, niillä on näkyvät siipikuviot ja pyrstön reunat ovat valkoiset. Naaraat voidaan sekoittaa myös pahtamaatyranneihin, joiden selästä puuttuu kuitenkin kastanjaselkätyranninaaraille ominainen punaruskea häivähdys.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kastanjaselkätyrannin pesintäalue ulottuu Keski-Chilestä ja Keski-Argentiinasta Tulimaahan. Talveksi ne muuttavat pohjoiseen Argentiinaan Pohjois-Chileen, Etelä-, ja Itä-Boliviaan, Paraguayhin, Uruguayhin, ja Brasilian kaakkoiskärkeen. Harhailijana lajia on tavattu myös Falklandinsaarilla ja Antarktiksen alueella.
Lajin elinympäristöä ovat avoimet maat, joilla kasvaa lyhyttä ruohoa tai on paljasta maata. Sen elinpaikat ovat lähellä marskimaita, rannikkolaguuneja, soita, rannikkoa tai järvenrantoja. Kastanjaselkätyrannin elinympäristö on yleensä alle 1 000 metrin korkeudessa merenpinnasta, mutta sitä on tavattu jopa 2 000 metrin korkeudessa.

Elintavat

Kastanjaselkätyranni on hyvin aktiivinen lintu. Se liikkuu lähinnä maassa, mutta sitä näkee usein myös istumassa matalissa pensailla ja aidoilla sekä kivillä ja kummuilla. Pesintäajan ulkopuolella se liikkuu pieninä, löyhinä ryhminä. Ravinto koostuu hyönteisistä, joita se saalistaa maassa juosten, ja tekee usein pyrähdyksiä ilmaankin nappaamaan niitä.
Lisääntymisaika ulottuu syyskuulta tammikuuhun. Etelässä pesivät kastanjaselkätyrannit lisääntyvät myöhemmin kuin pohjoisen lajitoverit. Koiraat tekevät soitimella 10–15 metrin pyrähdyksiä ylös ilmaan. Kuppimainen pesä rakennetaan varvuista, pienistä oksista, juurista, ja heinästä. Se sijaitsee usein ulkonevan kasvillisuuden alla, kallionkielekkeellä, marskimaan heinikossa tai matalassa pensaassa. Naaras munii pesään kahdesta neljään munaa. Koiras ei osallistu poikasten hoitoon millään tavalla, joten työ jää kokonaan naaraan vastuulle. Kun poikaset ovat tulleet lentokykyisiksi ja pystyvät lentämään pitkiä matkoja, ne muuttavat emonsa kanssa pohjoiseen.
Iso Mustasaari

Iso Mustasaari (ruots. Stora Östersvartö) on itäisin Suomenlinnan saarista Helsingissä. Se on Suomenlinnan saarista tiheimmin asuttu, ja siellä sijaitsevat myös Suomenlinnan kirkko sekä saariryhmän ainoa kirjasto, koulu ja kauppa. Myös Suomenlinnan lautan laituri on Ison Mustasaaren pohjoisrannalla. Saarelta johtavat sillat Pikku-Mustaan ja Susisaareen. Isossa Mustasaaressa olevien rakennusten osoitteet alkavat "Suomenlinna C", minkä jäljessä on rakennuksen numero.
Ison Mustasaaren vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta, Augustin Ehrensvärdin ajalta, samoin kuin saaren eteläosan rannoilla olevat muurit. Tämän aikakauden rakennuksista huomattavimpia ovat Kruunulinna Ehrensvärd sekä sen läheisyydessä oleva, Suomen vanhimpiin kuuluva kerrostalo, Noakin arkki. Alkuperäisen suunnitelman mukaan nämä olisivat olleet osia saaren keskelle jäänyttä suurta aukiota ympäröivästä rakennusryhmästä, joka kuitenkin jäi tuolloin keskeneräiseksi.
Isossa Mustasaaressa on myös joukko Venäjän vallan ajalta peräisin olevia rakennuksia. Nykyinen Suomenlinnan kirkko oli alkujaan venäläinen, ortodoksinen varuskuntakirkko, mutta muutettiin Suomen itsenäistymisen jälkeen luterilaiseksi kirkoksi, jolloin myös sen ulkoasua suuresti muutettiin. Venäjän vallan ajalta ovat myös monet saaren asuinrakennukset sekä lauttalaiturin läheisyydessä oleva Rantakasarmi, jonka läpi johtaa porttikäytävä rantatieltä saaren keskiosaan.
Isossa Mustasaaressa aivan Susisaareen johtavan sillan vieressä sijaitsee Suomenlinnan opastuskeskus ja sen yhteydessä Suomenlinna-museo.
Ison Mustasaaren eteläkärjessä on korkeiden muurien ympäröimänä Suomenlinnan vankila.
Saaren pohjoisrannassa, Kasinopuistossa lähellä lauttarantaa on Marja Kanervon suunnittelema ympäristöteos Suomenlinnan vankileirin muistopaikka (2004).
Sveavägen

Sveavägen on katu Ruotsin pääkaupungin Tukholman Vasastadenin ja Norrmalmin kaupunginosissa. Se alkaa Sergelin torilta ja johtaa pohjoiseen Sveaplanille, jossa se tekee lähes 90 asteen mutkan länteen ja päättyy Norrtulliin. Katu on noin 2500 metrin pituinen. Se on kantanut nykyistä nimeään vuodesta 1885 lähtien. Hagastadenin rakennushankkeen yhteydessä liikennejärjestelyjä Norrtullin luona aiotaan muuttaa, ja myös Sveavägen saa siellä uuden linjauksen.

Historia

Kadulla on eri aikoina ollut useita nimiä, ja myös sen leveyttä ja pituutta on useita kertoja muutettu. Sen vanhin tunnettu nimi on ollut 1600-luvulla Roslagsgatan ("Roslageninkatu"), mutta myöhemmin se sai nimen Badstugatan ("Kylpyläkatu"). Paremmin se tunnettiin imellä Stora Badstugatan ("Suuri kylpyläkatu"), sillä sen länsipuolella kulki Rådmansgatanin ja Markvardsgatanin välisellä osuudella myös Lilla Badstugatan ("Pieni kylpyläkatu"). Toisinaan käytettiin 1600- ja 1700-luvuilla myös nimeä Krutbrännargatan ("Ruudinpolttajankatu"). Nämä vanhat nimet jäivät pois käytöstä, kun katua jatkettiin ja levennettiin ja se sai nimen Sveavägen.
Odengatan ylitti 1900-luvun alkuun saakka Sveavägenin Sveabron-nimistä siltaa myöten. Sillan rakenteet on katujen risteyksen alla yhä jäljellä.

Suunniteltu eteläinen jatke

Useissa yhteyksissä mainitun mutta virheellisen tiedon mukaan kuningas Kustaa III olisi ehdottanut rakennettavaksi suurta ja leveää esplanadin luontoista puistokatua, joka olisi johtanut Tukholman linnan luota Brunnsvikenille saakka, jolloin sen päätteenä olisi lahden takana näkynyt Stora Haga slott. Viimeksi mainittu linna, jota ei tule sekoittaa nykyiseen Hagan linnaan, jäi kuitenkin keskeneräiseksi, mutta sen rauniot ovat yhä näkyvissä Hagan puistossa. Käsityksen, että Kustaa III olisi kaavaillut tällaista valtakatua, on esittänyt muun muassa Albert Lindhagen, joka vuonna 1866 laati Tukholman pohjoisosille tunnetun asemakaavaehdotuksen nimeltä Lindhagenplanen. Todennäköisesti Lindhagen väitti virheellisesti, että eräs Jean de la Valléen esittämä suunnitelma olisi ollut Kustaa III:n ideoima.
Kun Norrmalmin uudelleenjärjestelyä 1930-luvulla alettiin suunnitella, kaupungin rakennusviraston johtajana 1928–1944 toiminut arkkitehti Albert Lilienberg olisi pitkään halunnut Lindhagenin esittämän ajatuksen mukaisesti jatkaa Sveavägeniä etelään Norrbrolle saakka. Poliitikkojen, liikenneteknikkojen ja arkkitehtien käymän pitkän ja ankaran keskustelun jälkeen vuonna 1945 hyväksyttiin suunnitelma, jota myös ryhdyttiin toteuttamaan. Sen mukaan hieman Brunkebergstorgin pohjoispuolelle päätettiin rakentaa kokonaan uusi tori, Sveaplatsen, joka myöhemmin sai nimen Sergels torg. Ajatus Sveavägenin jatkamisesta suoraan Norrbrolle hylättiin. Sen sijaan Sveavägenin liikenne päätettiin johtaa tunneila, Klaratunnelnia pitkin Tegelbackenin alitse Centralbronille.

Tapahtumia

Olof Palme murhattiin 28. helmikuuta 1987 Sveavägenin ja Tunnelgatanin risteyksessä. Nykyisin paikalla on muistolaatta. Sveavägenin länsipuolella oleva osa Tunnelgatania sai myöhemmin uuden nimen Olof Palmes gata.
Kyynärpää

Kyynärpää (lat. cubitus) on kohouma käsivarressa. Sen muodostaa olkaluun sekä kyynärluun ja värttinäluun välinen kyynärnivel, jossa kyynärluu koukistuu ja ojentuu olkaluuta vastaan ja värttinäluu kiertyy kyynärluuta vastaan. Kyynärnivel muodostuu kolmesta nivelestä: olka-värttinäluunivel, olka-kyynärluunivel ja ylempi värttinä-kyynärluunivel. Olka-värttinäluunivel yhdistää olkaluun värttinäluuhun, olka-kyynärnivel yhdistää olkaluun kyynärluuhun ja ylempi värttinä-kyynärluunivel yhdistää värttinä- ja kyynärluun proksimaaliset päät.
Kyynärpään liike tapahtuu vain yhdessä tasossa. Nivel onkin melko lailla stabiili rakenne, eikä esim. sijoiltaanmeno ole kovinkaan yleinen tapaturma. Suuri osa kyynärnivelen tapaturmista johtaa erilaisiin murtumiin, joista valtaosa joudutaan leikkaamaan.
Loukkaantumisvaaran takia kyynärpäät suojataan joissain urheilulajeissa erityisillä kyynärpääsuojuksilla. 
Kyynärpään vastaista taivetta kutsutaan kyynärtaipeeksi.
H

Historiaa

H-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta eeta (Η). Sen seemiläinen ja myös vanhin kreikkalainen muoto on ollut , josta myöhemmin muodostui Η.

H suomen kielessä

H on suomen kielessä konsonantti, joka ääntyy glottaalifrikatiivina. Äänne voi olla joko soinniton [h] tai soinnillinen [ɦ] riippuen sen sijainnista sanassa. Tavallisimmin h on melko hälytön, puolivokaalimainen äänne. h:lla on suomessa allofoneja, jollaisia ovat palataalinen [ç] ja velaarinen [x] variantti kuten sanoissa vihje [viçje] ja tuhka [tuxka].
Kaksoiskonsonanttina hh on suomessa hyvin harvinainen. Poikkeuksia ovat sana hihhuli, muutamat lainasanat (kuten wahhabismi) ja eräät onomatopoieettiset ilmaukset (hohhoijaa). Hh esiintyy myös joissakin murteissa kuten savon sanassa rahhoo.

H muissa kielissä

H ääntyy h-äänteenä suomen lisäksi mm. unkarissa ja puolassa.
Monissa kielissä h-kirjain jää usein ääntymättä. Näin on esimerkiksi espanjassa ja portugalissa. Ranskan kielessä h ei tavallisesti äänny lainkaan, mutta ääntyy erityistapauksissa glottaaliklusiilina (jolloin sitä nimitettään harhaanjohtavasti aspiroiduksi h-kirjaimeksi).
Saksan kielessä h ääntyy sanan alussa kuten suomessa. Muutoin se ilmaisee vokaalin pidentymistä paitsi kirjainyhdistelmissä sch ja ch. Esimerkiksi Sahne (suom. "kerma") ääntyy /za:ne/.
H-kirjainta käytetään monien kielten kirjainyhdistelmissä kuvaamaan sellaisia konsonanttiäänteitä, joille ei ole omaa merkkiä: esimerkiksi ch, sh, sch ja th.
Tyttö nimeltä Varpu

Juoni

Tyttö nimeltä Varpu kertoo 12-vuotiaasta Varpusta (Linnea Skog), joka on jo matkalla kohti aikuisuutta, ja äidistä (Paula Vesala), joka ei halua kasvaa isoksi. Varpu asuu kahdestaan äitinsä kanssa eikä ole koskaan tavannut isäänsä. Eräänä iltana Varpu saa tarpeekseen ratsastuskavereistaan ja äidistään. Hän varastaa auton ja ajaa ylös pohjoiseen etsimään isäänsä (Lauri Maijala), josta tietää ainoastaan nimen. Isä ei kuitenkaan ole aivan sellainen kuin hän olisi odottanut. Kohtaaminen isän kanssa laukaisee Varpun ja Sirun elämässä jotakin, mikä saa heidät molemmat ymmärtämään paikkansa suhteessa toisiinsa ja maailmaan.

Tuotanto

Elokuva kuvattiin Uudellamaalla ja Oulussa marras–joulukuussa 2015.
Philip Webb

Philip Speakman Webb (12. tammikuuta 1831 – 17. huhtikuuta 1915) oli englantilainen arkkitehti ja muotoilija. Webb etsi innoitusta työlleen englantilaisesta maalaisarkkitehtuurista ja etääntyi aikakauden akateemisista ihanteista. Hänet tunnetaan parhaiten William Morrisin punatiilisen The Red House -talon arkkitehtina. Talo valmistui vuosina 1859–1860.
Lehmäsaari (Helsinki)

Lehmäsaari (ruots. Koholmen) on pieni saari Helsingissä sotilasalueella Santahaminan pohjoisrannan edustalla. Saaren pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Venäläiset rakensivat saarelle linnoituslaitteita 1870-luvun lopussa. Ennen sitä, 1700-luvulta lähtien, saaressa oli seudun vanhin kalastajatorppa. Saaren ympärillä avautuu Lehmäsaarenselkä-niminen vesialue. Tuolle selälle Aleksanteri III:n keisarillinen laivastosaattue ankkuroi vuosina 1887 ja 1889, ja siksi venäläiset ryhtyivät kutsumaan selkää keisarin huvijahdin nimen mukaan ”Jahti Tsarevnan rediksi”.
Sandvika

Sandvika on hallinnollinen keskus Bærumin kunnassa Norjassa. Se sijaitsee noin 15 km länteen Oslosta.
Prince Johnson

Prince Yormie (tai Yeomi) Johnson (s. 6. heinäkuuta 1952) on liberialainen poliitikko ja entinen sotaherra. Hänet valittiin toimimaan senaattorina Liberian kongressissa vuoden 2005 historiallisissa vaaleissa.
Johnson on entinen sotaherra ja Gio-heimon johtaja. Prince ei ole arvonimi vaan Liberiassa tavanomainen miesten etunimi.
Johnson oli ehdokkaana 11. lokakuuta 2005 pidetyissä vaaleissa ja voitti paikan senaatissa edustaen Nimban piirikuntaa, vaikka hänellä on tilillään useita ihmisoikeusrikoksia Liberian sisällissodan ajoilta.
Johnson pyrki myös maan presidentiksi vuoden 2011 vaaleissa, mutta jäi ensimmäiselle kierroksella kolmanneksi ja siirtyi tukemaan istuvaa presidenttiä Ellen Johnson Sirleafiä.
Michael Leonard von Blom

Michael Leonard von Blom (21. syyskuuta 1856 Hamina – 19. elokuuta 1919 Pietari) oli suomalainen kenraalimajuri ja senaattori.
Von Blomin vanhemmat olivat kuvernööri, kenraaliluutnantti Otto Leonard von Blom ja Carolina Theresia Strauch. 
Von Blom kävi Pietarin keisarillisen paasikoulun 1874 ja Nikolain yleisesikunnan akatemian 1879–1882. Hän palveli henkikaartin Preobraženskin rykmentissä 1874–1882 osallistuen Turkin sotaan 1877–1878, yleisesikunnassa 1882–1907 ja oli Suomen sotilaspiirin esikunnassa vanhemman adjutantin apulaisena 1882–1884, Venäjän pääesikunnan sotatieteen komitean nuorempana sihteerinä 1884–1888, Venäjän sotilasasiamiehenä Ruotsissa ja Tanskassa 1885–1896 sekä Suomen sotilasasiain esittelijänä Venäjän sotaministeriössä 1896–1900. Hän ylennettiin kamaripaasiksi ja vänrikiksi 1874, luutnantiksi 1877, kapteeniksi 1882, everstiluutnantiksi 1884, everstiksi 1889 ja kenraalimajuriksi 1899. Hän erosi sotapalveluksesta 1907.
Von Blom oli senaatin talousosaston jäsenenä eli senaattorina 1900–1905 ja toimi senaatin sotilastoimituskunnan päällikkönä 1900–1903. Von Blom joutui vuonna 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen bolsevikkien vangitsemaksi ja hän kuoli vankeudessa. 
Von Blom oli naimisissa vuodesta 1884 Katarina Basilovin (1862–1944) kanssa.
Jane X. Luu

Lapsuus ja muutto Yhdysvaltoihin

Jane Luu syntyi Etelä-Vietnamissa vuoden 1963 heinäkuussa. Hän oli toinen lapsi perheessä jossa oli hänen lisäkseen iso-sisko ja kaksi nuorempaa veljeä. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet Etelä-Vietnamiin pohjoisesta vuonna 1955. Hänen isäsä opetti hänelle ranskaa. Vuonna 1975 Etelä-Vietnamin hallitus romahti ja he muuttivat perheineen Yhdysvaltoihin. Siellä he muuttivat vaihtelevien majoituspaikkojen jälkeen Paducahiin, Kentuckyssa jossa asuivat vuoden, jonka jälkeen he muuttivat Kalifornian Venturaan jossa hänen isänsä oli silloin kirjanpitäjänä.

Opiskelu ja tutkimus

Jane Luu meni lukion (high school) jälkeen Stanfordin yliopistoon jossa suoritti fysiikan kandidaatin tutkinnon (BA) vuonna 1984. Sen jälkeen hän oli Jet Propulsion Laboratoryssä joka johdatti hänet planeettatieteen pariin. Vuonna 1986 kesällä hän oli ylempään tutkintoon tähtäävässä koulutuksessa (graduate studies) Nepalissa Massachusetts Institute of Technology (MIT) planeettatieteellisen laitoksen tutkimuksissa. Hän tapasi siellä David Jewittin joka toimi hänen ohjaajanaan.
Vuosina 1986–1990 hänellä oli huoletonta aikaa koulutuksessa kun hän pystyi tutkimaan kaikkea joka häntä kiinnosti vailla suurempia velvollisuuksia. He tekivät yhteistyötä Jewittin kanssa monissa projekteissa joissa tutkittiin aurinkokunnan komeettoja, asteroideja, sekä pikkuplaneettoja. Vuonna 1987 he aloittivat tutkimuksen jossa tutkittiin että ovatko aurinkokunnan uloimmat osat niin tyhjiä kuin näyttivät oleva ja tässä työssä kului 20 vuotta. Jewittin lopetti MIT:ssä vuonna 1988 ja siirtyi Havaijin yliopistoon jonne myös Jane Luu muutti koska halusi työskennellä hänen kanssaan. Hän ei kuitenkaan lopettanut MIT:issä jossa suoritti tohtorin tutkinnon (Ph.D.) vuonna 1990. Syksyllä 1990 hän jätti Hawaijin ja siirtyi jatko-opiskelemaan Harvard-Smithsonian Astrofysiikan keskukseen Cambridgeen Massachusettiin. Jane Luu löysi Jewittin kanssa 30. elokuuta 1992 Hawaijin yliopiston 2,2-metrisellä kaukoputkella Mauna Keassa kohteen QB1. Se sai myöhemmin nimekseen (15760) 1992 QB₁. Se oli ensimmäinen Kuiperin vyöhykkeen transneptuninen kohde. Syksyllä 1994 Jane Luusta tuli Harvardin yliopiston tähtitieteen osaston professori.

Hnkilökohtainen elämä

Jane Luu on naimisissa Leidenin yliopistossa  tapaamansa Ronnie Hoogerwerfin kanssa ja heillä on tytär Eliot.
Chagasin tauti

Chagasin tauti eli amerikkalainen trypanosomiaasi on Trypanosoma cruzi -alkueläimen aiheuttama tappava trooppinen tauti, joka yleisimmin siirtyy ihmiseen ja muihin eläimiin Triatoma-suvun luteiden välityksellä, mutta se voi levitä myös esimerkiksi verensiirrossa, elinsiirrossa tai äidinmaidossa.
Taudin oireet riippuvat sen vaiheesta. Ensimmäisessä, akuutissa vaiheessa oireet ovat hyvin lieviä. Taudin edetessä oireita ovat sydänongelmat ja suoliston epämuodostumat. Tautia esiintyy vain Amerikassa, erityisesti Meksikon ja Keski- sekä Etelä-Amerikan köyhillä kaupunkialuiella, mutta tautia on myös, joskin harvoin, esiintynyt myös eteläisessä Yhdysvalloissa. Tauti on nimetty brasilialaisen lääkärin Carlos Chagasin mukaan. Hän kuvaili ensimmäisen kerran taudin oireet vuonna 1909. Tautia sairastaa (vuodesta 2008 laskien) 16-18 miljoonaa ihmistä, ja siihen kuolee noin 20 000 ihmistä vuosittain.
Chagasin tautia on tavattu myös Euroopassa, etenkin Etelä-Euroopassa. On arvioitu, että matkailijat ovat tuoneet sitä mukanaan Etelä-Amerikasta. 
Chagasin tautia hoidetaan nifurtimoksilla ja bentsnidatsolilla. Lääkkeillä on kuitenkin huomattavia sivuvaikutuksia.
Hannu Karttunen

Hannu Karttunen (s. 1952 Liperi) on suomalainen tähtitieteilijä ja tietokirjailija. Karttunen on Turun yliopiston dosentti ja työskentelee Tuorlan observatoriossa. Karttunen on tehnyt useita tähtitiedettä käsitteleviä julkaisuja, tähtitieteen oppikirjoja ja opetusaineistoja sekä kirjoittanut artikkeleita kokoomateoksiin ja tietosanakirjoihin. Hän on myös tuottanut radiolle esitelmäsarjan tähtitieteestä. Vuonna 1998 hän sai Tieto-Finlandia-palkinnon kirjastaan Vanhin tiede: Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin ja vuonna 2007 Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-palkinnon lapsille ja nuorille kirjoittamistaan kirjoista. Hän on aktiivinen Skepsis ry:n ja Ursan jäsen. Ursa nimitti Karttusen 2006 kunniajäsenekseen.  
Karttunen ja Iiro Seppänen ovat kumpikin luvanneet maksaa 2 500 euroa Skepsis ry:n 10 000 euron palkinnosta sille suomalaiselle, joka ensimmäisenä tuottaa valvotuissa olosuhteissa paranormaalin ilmiön.
Tymoli

Ominaisuudet

Tymoli on antiseptinen aine ja sen teho on jopa 30-kertainen verrattuna fenoliin. Tymoli tehoaa useisiin eri bakteereihin ja hiivoihin. Eteeristä timjamiöljyä on käytetty myös ulko- ja sisäloisten häätämiseen. Aineen on todettu myös olevan antioksidantti ja estävän rasvojen ja lipidien hapettumisesta johtuvaa hajoamista.
Sulanut nestemäinen tymoli on helppo alijäähdyttää eli laskea nestemäisen aineen lämpötilaa niin, että se ei kuitenkaan jähmety. Tymolikiteiden lisääminen alijäähtyneeseen tymoliin johtaa kiteytymiseen ja samalla vapautuu lämpöä.

Teollinen synteesi

Tymolia voidaan valmistaa kemiallisella synteesillä alkyloimalla m-kresolia isopropanolilla tai propeenilla. Reaktiossa käytettävät orgaaniset liuottimet ovat usein haitallisia ympäristölle. Ylikriittisen hiilidioksidin käyttäminen orgaanisten liuottimien sijasta on osoittautunut tehokkaaksi.
Tymolia voidaan syntetisoida myös käyttämällä lähtöaineina kymeeniä tai kymidiiniä.

Käyttö

Tymolin antiseptisten ominaisuuksien vuoksi sitä käytetään muun muassa hammastahnoissa ja suuvesissä. Tutkimuksissa tymolin on todettu olevan tehokas tapa hävittää hunajamehiläisyhdyskuntiin pesiytyneet Varroa destructor -punkit, jotka estävät mehiläisten kasvua ja altistavat ne sairauksille. Tymoli vaikuttaa huomattavasti punkkien fysiologiaan, ja tutkimustulokset osoittavat, että aine kykenee hävittämään jopa yli 90 % haitallisista punkeista.
Tymolia käytetään myös tymoliftaleiinin, joka on pH-indikaattori, valmistukseen. Tymoli reagoi happamissa olosuhteissa ftaalianhydridin kanssa muodostaen tymoliftaleiinia.