Kirjasintyyppi

Kirjasintyyppi eli fontti (myös kirjaintyyppi tai kirjasinlaji) on yhtenäiseen asuun piirretty merkkiryhmä, joka tavallisesti koostuu kirjaimista, numeroista sekä väli- ja erikoismerkeistä. Kirjasintyyppiin sisältyy erilaisia kirjainleikkauksia, kuten kapiteelit, kursiivit ja lihavuudet. Erilaisia kirjasintyyppejä on käytössä tuhansia. Jotkut niistä on suojattu immateriaalioikeuksin, esimerkiksi Arial, Helvetica, Courier ja Times Roman.
Termistössä esiintyy usein epävarmuutta. Toisinaan kirjasintyypistä käytetään lyhyempää nimitystä kirjasin, mikä kuitenkin tarkkaan ottaen viittaa yksittäiseen kirjakkeeseen, esimerkiksi 'A'. Sana fontti (engl. font) on tullut maallikoille laajalti tutuksi mikrotietokoneiden ja tekstinkäsittelyohjelmien yleistyttyä 1980–90-luvuilla. Eräissä ohjelmissa font-sanan suomennoksena on esiintynyt kirjasinlaji. Ainakin Markus Itkonen on puoltanut kirjasintyypin ja kirjasinlajin asemesta käytettäväksi rinnakkaismuotoa kirjaintyyppi. Englannin kielessä font tarkoittaa kuitenkin joko yksittäistä kirjasinta tai, laajemmassa merkityksessä, kirjasintyypin yksittäistä muunnelmaa, kirjasinleikkausta. Esimerkiksi Helvetica, Helvetica Italic, Helvetica Bold ja Helvetica Bold Italic ovat saman kirjasintyypin (engl. typeface) eri kirjasinleikkauksia (engl. font).

Kirjasintyyppien lajittelu

Kirjasintyypit voidaan jakaa useisiin ryhmiin, yksi yleisin lajittelu on pääteviivallisuus tai sen puute. Pääteviivallisia kirjasintyyppejä nimitetään nimellä serif tai antiikva ja pääteviivattomia nimellä sans-serif tai groteski. Pääteviivattomat kirjasintyypit ovat usein helpompia lukea tietokoneen näytöllä kuin pääteviivalliset, mutta paperilla päinvastoin. Pääteviivattomia kirjasintyyppejä käytetään usein otsikoissa myös paperille painetuissa teksteissä.
Esimerkkejä pääteviivattomista eli sans-serif-kirjasimista: Arial, Helvetica, Verdana.
Esimerkkejä pääteviivallisista eli serif-kirjasimista: Courier, Times Roman, Utopia.
Kirjasinleikkaukset jaetaan myös merkkien leveyden mukaan siten, että kirjasimet, joissa kaikki merkit ovat saman levyisiä, ovat suhteuttamattomia (engl. non-proportional) tai tasalevyisiä (engl. monospaced), ja muut kirjasinlajit ovat suhteellisia (engl. proportional). Suhteuttamattomia kirjasimia käytettiin aikaisemmin kirjoituskoneissa, koska niiden latominen on yksinkertaisempaa: kirjoituspää liikkuu saman verran joka merkin kohdalla, kaikilla riveillä on sama määrä merkkejä, ja samassa sarakkeessa olevat merkit osuvat joka rivillä päällekkäin. Suhteuttamattomia kirjasimia käytetään edelleen pääte-emulaattoreissa, ASCII-grafiikan tuottamiseen tai ohjelmakoodin kirjoittamiseen, koska se helpottaa ohjelmakoodin ja komentojen luettavuutta. Niitä käytetään myös julkaisutoiminnassa; useimmat kustantajat suosittelevat käsikirjoituksien lähettämistä suhteuttamattomilla kirjasimilla kirjoitettuna, koska se helpottaa tekstin sana- ja merkkimäärän arvioimista. Yleisimpiä suhteuttamattomia kirjasimia ovat Courier ja X-ikkunoinnin fixed-perhe. Normaalisti tekstiä käsitellessä ja Web-sivuja luettaessa käytetään kuitenkin suhteutettuja kirjasimia, jotka ovat useimpien tekstilajien kohdalla helppolukuisempia.
Kirjasinperhe on laajin kategorointi, serif ja sans-serif ovat itsessään kirjasinperheitä, muita perheitä ovat muun muassa gothic ja fraktuura.
Epäjärjestyksessä olevia kirjakkeita ja sokioita sanotaan sekuliksi eli sviibeliksi.

Kirjasimet tietotekniikassa

Alun perin tietokoneiden graafisissa käyttöliittymissä käytettiin näytöllä pikseleinä määriteltyjä ja käsin piirrettyjä ns. bittikarttafontteja.
Kehittyneissä lasertulostimissa alettiin käyttää fontteja, joiden muodot on määritelty vektorigrafiikalla erilaisilla käyrillä, joiden sisus täytetään 'musteella' (ns. outline font). (PostScript Type 1 -fonteissa neliöllisiä Bézier-käyriä, TrueType-fonteissa neliöllisiä B-spline-käyriä).
Näiden vektorifonttien piirto ruudulle on ongelmallista näytön pienen tarkkuuden vuoksi. Siksi vektorifonteissa käytetään ns. vihjeistystä (hinting) joka parantaa jälkeä matalan resoluution laitteilla. Jotkut vektorifontit sisältävät myös käsin piirretyt tai parannetut versiot kirjaimista näytöllä näytettäväksi. Renderöinnin työläyden vuoksi näytölle piirrettäessä tarvittavat fontit tyypillisesti renderöidään vain kerran ja tallennetaan välimuistiin esim. näytönohjaimen tekstuurimuistiin.
Laadun ja luettavuuden parantamiseksi esim. TrueType-kirjasimissa käytetään virtuaalikonetta joka ajaa kirjasinten mukaan pakattua tavukoodia. Näytöillä kirjasinten renderöinnissä käytetään mm. reunanpehmennystä ja pienemmän kuin pikselin tarkkuuden tekniikoita (esim. ClearType).