google/wiki40b huggingface dataset:
Hyrkanos II

Hyrkanos II oli juutalaisten ylin pappi vuosina 79 eaa. – 40 eaa. Hänen vanhempansa olivat Makkabien hallitsijasuvun kuningas Aleksanteri Jannaios ja Salome Aleksandra. Isän kuoleman jälkeen hallitsijana Aleksandra nimitti Hyrkanoksen seuraajakseen. Hyrkanos ehti hallita vain lyhyen ajan ennen kuin hänen veljensä Aristobulos II kaappasi vallan.
Herodes Suuren isä Antipatros liittoutui Hyrkanoksen kanssa, ja vuonna 63 eaa. Rooman suuri sotapäällikkö Pompeius päätti myös tukea Hyrkanosta tämän veljeä vastaan. Antipater ja Pompeius pitivät kummatkin Hyrkanosta heikkona hallitsijana, ja uskoivat että häntä olisi helpompi käyttää hyväksi kun Aristobulosta. Roomalaisten avustuksella Aristobulos syrjäytettiin ja Judea liitettiin Rooman valtakuntaan. Hyrkanosta ei kuitenkaan nimitetty Judean kuninkaaksi, vaan hän sai tyytyä ylimmän papin virkaan. Julius Caesar nimitti kuitenkin Hyrkanoksen Judean etnarkiksi. Todellinen valta oli kuitenkin Antipaterin käsissä. 
Vuonna 40 eaa. Aristobuloksen poika Antigonos syrjäytti Hyrkanoksen parthialaisten avustuksella. Antigonos julistettiin Judean kuninkaaksi ja ylimmäksi papiksi. Antigonos antoi leikata Hyrkanoksen korvat pois jotta tämä ei voisi tulevaisuudessa päästä kuninkaaksi tai papiksi. Hyrkanos vietiin vangiksi Babyloniin, mutta hänet päästettiin palaamaan Jerusalemiin sen jälkeen kun Herodes oli päässyt Judean kuninkaaksi. Herodes ei kuitenkaan luottanut Hyrkanokseen, vaan antoi surmata tämän.
Danny Mwanga

Tausta

Mwangan isä, joka toimi Zairen presidentin Mobutu Sese Sekon neuvonantajana, katosi ja oletetaan kuolleen ensimmäisessä Kongon sodassa vuonna 1997. Sodan seurauksena myös hänen äitinsä joutui pakenemaan maasta ja jättämään Mwangan ja hänen sisaruksensa isovanhempiensa hoiviin. Vuonna 2006 Mwanga muutti Yhdysvaltain Oregoniin, jossa perhe palasi jälleen yhteen.

Ura

Mwanga kävi Portlandin Jefferson High Schoolia ja pelasi jalkapalloa Westside Metrosin juniorijoukkueissa ennen yliopistouraansa Oregon State Universityssä. 29 ottelussa 18 maalia Oregon State Beaversille tehnyt Mwanga valittiin kaudella 2008 Pacific-10-konferenssin vuoden tulokkaaksi ja kaudella 2009 vuoden pelaajaksi.
Mwanga herätti kiinnostusta muun muassa ranskalaisseuroissa Auxerre, Lille ja Strasbourg, mutta teki toisen yliopistokautensa jälkeen Generation Adidas -sopimuksen Major League Soccerin kanssa. Vuoden 2010 MLS SuperDraft -varaustilaisuudessa liigan tulokasjoukkue Philadelphia Unionin varasi hänet koko tilaisuuden ensimmäisenä. Ammattilaisdebyyttinsä Mwanga teki 25. maaliskuuta 2010 MLS-kauden avausottelussa Seattle Soundersiä vastaan. Mwanga aloitti kauden vaihtopelaajana, mutta touko–kesäkuussa maali kolmessa peräkkäisessä esiintymisessä nosti hänet avauskokoonpanon pelaajaksi. Koko kauden aikana hän teki seitsemän maalia, mikä oli tulokaspelaajista eniten. Mwanga oli ehdolla liigan vuoden tulokkaaksi, mutta palkinto meni lopulta D.C. Unitedin Andy Najarille.
Kesken kauden 2012 Mwanga siirtyi Portland Timbersiin ja kauden 2013 kynnyksellä edelleen Colorado Rapidsiin.
Simon Pettersson

Simon Pettersson (s. 3. tammikuuta 1994) on ruotsalainen kiekonheittäjä. Hänen ennätyksensä lajissa on 66,39 metriä, jonka hän heitti Växjössä syyskuussa 2019.
Pettersson sijoittui viidenneksi alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän oli yhdestoista Lontoon MM-kilpailuissa 2017, neljäs Berliinin EM-kilpailuissa 2018 ja yhdeksäs Dohan MM-kilpailuissa 2019.
Kanervakimalainen

Koko ja ulkonäkö

Kanervakimalainen on keltamusta kimalaislaji. Kuningattarilla ja työläisillä on keskiruumiin etu- ja takaosa ovat kirkkaankeltaiset. Joskus myös koko takaruumiin tyviosa. Takaruumiin kärki on aina valkoinen. Koirailla myös naama tuntosarvien välistä aluetta lukunottamatta on keltainen ja takimmaisen raajaparin reidet kokonaan mustakarvaiset. Kuningattaret ja työläiset ovat väritykseltään hyvin samankaltaisia tarhakimalaisten kanssa, mutta kanervakimalaisen pää ei ole muodoltaan yhtä pitkulainen. Koiraat muistuttavat erittäin paljon uralinkimalaisen koiraita. Laji on pienikokoinen. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 9–14 mm. Kuningattaret ovat pituudeltaan 15–18 mm.

Levinneisyys

Euroopassa kanervakimalaisen levinneisyys painottuu pohjoiseen, missä se myös on yleisimpiä kimalaislajeja. Sitä tavataan myös Islannissa. Etelä-Euroopassa kanervakimalainen on harvinainen ja paikoittainen vuoristolaji. Idässä levinneisyysalue ulottuu Venäjän Tyynenmeren rannikolle ja edelleen Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Suomessa sitä tavataan koko maassa, mutta laji yleistyy pohjoista kohti.
IUCN on luokitellut kanervakimalaisen uhanalaisuden puutteellisesti tunnetuksi, sillä vaikka Euroopan ja Pohjois-Amerikan populaatiot ovatkin elinvoimaisia, lajin levinneisyyttä ja uhanalaisuutta Aasiassa ei tunneta.

Elinympäristö ja elintavat

Kanervakimalaista tavataan kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta tyypillisimmin sen tapaa kangasmetsästä. Myös merenrannat ovat lajille mieleen. Se kuuluu harvoihin kimalaislajeihin, joka viihtyy korkealla tunturimaastossa. Kimalaiset käyvät erityisesti kanervan ja mustikan kukilla, koiraat myös kultapiiskuilla ja maitohorsmilla. Pesä on maan pintakerroksissa ja siihen kuuluu yleensä 50–120 yksilöä.
Vahanin kieli

Vahanin eli vahin kieli (vahaniksi x̌ik zik) on Pamirin ylängöllä puhuttava iranilainen kieli.
Kielen puhujat asuvat Tadžikistaniin kuuluvalla Vuoristo-Badahšanin autonomisen alueella (Pandžjoen yläjuoksu), Afganistanissa, Pakistanissa (itäinen Hindukuš) ja Kiinassa. Tadžikistanissa heitä arvioidaan olevan noin 20 000 henkeä, Afganistanissa 15 000–18 000, Pakistanissa 8 000 ja Kiinassa 15 000. ”Vahanin käytävän” kautta kulki idän ja lännen yhdistänyt muinainen Silkkitie. Vahanit mainitaan erillisenä kansana mm. kiinalaisissa 1.–8. vuosisadan lähteissä.
Vahan kuuluu pamirilaisten kielten ryhmään. Se jakautuu ylä- ja alamurteeseen, joiden erot ovat melko vähäisiä.
Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Kirjakielenään puhujat käyttävät tadžikkia, daria, paštua, uiguuria ja jossain määrin myös kiinaa. 1930-luvulla Neuvostoliitossa tehtiin epäonnistunut yritys vahanin kirjakielen luomiseksi. Viime aikoina kieltä varten on laadittu kyrilliseen (Tadžikistan) ja latinalaiseen (Pakistan) kirjaimistoon perustuvat kirjoitusjärjestelmät.
Bathurstin 12 tunnin ajo 2016

Bathurstin 12 tunnin ajo 2016 oli moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajettiin 7. helmikuuta 2016 Mount Panorama Circuitin moottoriradalla Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa.
Kilpailun voitti McLarenilla ajaneet Álvaro Parente, Shane van Gisbergen ja Jonathon Webb.
Siionin lasten Jeesuksen Kristuksen kirkko

Siionin lasten Jeesuksen Kristuksen kirkko (engl. Church of Jesus Christ of the Children of Zion) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuulunut yhteisö. Sen jäseniä kutsuttiin kirkon perustajan Sidney Rigdonin mukaan myös rigdonilaisiksi (engl. Rigdonites).
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon perustajan, profeetta Joseph Smithin saatua surmansa kiihtyneen väkijoukon käsissä 27. kesäkuuta 1844 kirkko joutui kriisiin. Useat Smithin läheiset työtoverit katsoivat olevansa hänen laillisia seuraajiaan. Sidney Rigdon, joka oli ollut Smithin aikana kirkon pääasiallinen teologinen ajattelija, oli ainoa hengissä selvinnyt kirkkoa johtaneesta ensimmäisestä presidenttikunnasta. Tämän perusteella Rigdon katsoi olevansa MAP-kirkon itseoikeutettu johtaja. Toisaalta kahdentoista apostolin koorumin johtaja Brigham Young katsoi, ettei kirkolle tulisi ensi alkuun valita johtajaa lainkaan, vaan kahdentoista apostolin koorumin tulisi johtaa sitä kollektiivisesti.
Sidney Rigdon alkoi koota ympärilleen kannattajia, ja esimerkiksi entinen apostoli William E. M'Lellin ilmoitti kannattavansa häntä kirkon johtoon. Rigdonin kannattajat alkoivat järjestäytyä joulukuussa 1844, ja 6. huhtikuuta 1845 hänet valittiin virallisesti Siionin lasten Jeesuksen Kristuksen kirkon johtoon. Rigdon järjesti kirkon Smithin ajan mallin mukaan, valiten sille ensimmäisen presidenttikunnan, kahdentoista apostolin neuvoston, seitsenkymmenten neuvoston ja johtavan piispakunnan. Rigdon teki useita puhujamatkoja niiden Smithin seuraajien luokse, jotka eivät olleet seuranneet Youngia tämän vaellukselle länteen, kohti Suuren suolajärven laaksoa, nykyistä Utahia. Rigdonin kirkon keskuspaikka oli Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Rigdon vastusti ennen muuta Smithin käyttöön ottamaa ja Youngin jatkamaa moniavioisuuden periaatetta.
Keväällä 1846 Rigdon ilmoitti kirkkonsa ottavan käyttöön Smithin jonkin aikaa kokeileman "pyhityksen lain" eli omaisuuden yhteyden. Hän kehotti seuraajiaan muuttamaan "Adventure Farm" -nimiselle maatilalle lähelle Greencastlea Pennsylvaniassa ja perustamaan siellä omaisuuden yhteyteen perustuvan kommuunin. Kuten monet muutkin vastaavanlaiset yritykset, Rigdonin yritys epäonnistui. Vain pieni osa hänen seuraajistaan suostui muuttamaan maatilalle. William E. M'Lellin erosi Rigdonista ja perusti yhdessä David Whitmerin kanssa uuden kirkon, Kristuksen kirkon (whitmeriläiset). Eräs toinen hänen seuraajistaan, William Bickerton, perusti hänkin oman kirkon, Jeesuksen Kristuksen kirkon.
Keväällä 1847 Adventure Farm oli ajautunut hajaannukseen, eikä kevättöitä enää saatu alkuun. Sidney Rigdon hylkäsi lauumansa ja muutti sukulaistensa elätettäväksi New Yorkin osavaltioon. Hänen johtamansa kirkko kuitenkin jatkuu Bickertonin Jeesuksen Kristuksen kirkossa.
Inca Roca

Inca Roca oli inkakavaltion kuudes hallitsija eli Sapa Inca. Hän oli ensimmäinen hallitsija, josta ryhdyttiin käyttämään arvonimeä inka. Nimi oli aluksi varattu vain hallitsijalle, mutta yleistyi myöhemmin tarkoittamaan kaikkia inkavaltion ylhäisön jäseniä.  Inca Roca oli ensimmäinen Hananin dynastiaan kuulunut hallitsija. Hän hallitsi noin 1348–1378.
Pituusleikkaus

Pituusleikkaus on paperinvalmistuksen jälkikäsittelyvaihe, jossa paperikoneesta tulevat suuret konerullat leikataan ja kelataan kapeammiksi ja pienemmiksi asiakasrulliksi pituusleikkurilla. Asiakasrullien koon määrää kunkin paperintilaajan antamat tiedot siitä, minkä levyistä paperia ja minkä kokoisissa rullissa heidän painokoneessaan tai muussa paperinjalostusprosessissa (pakkauskone, kopiokone tms.) käytetään. Jos paperi toimitetaan arkkipainokonetta käyttävälle asiakkaalle, pituusleikkurilla oikeaan leveyteen leikattu paperi katkotaan vielä halutun mittaisiksi paperiarkeiksi arkituskoneessa.
Pituusleikkauksen yhteydessä poistetaan vialliset paperirainan osat ja jatketaan katkot niin että raina on yhtenäinen.
Yleisimmät pituusleikkurityypit ovat kantotelaleikkuri sekä keskiörullain. Kantotelaleikkurissa asiakasrullat muodostuvat kahden kantotelan varaan, minkä ansiosta se soveltuu isojen ja raskaiden asiakasrullien tekoon. Asiakasrullia ei voida pyörittää niiden keskiöstä, koska ne ovat vieri vieressä. Keskiörullainta käytettäessä rullat muodostuvat leikkurin molemmin puolin sijaitseville asemille. Keskiörullain eliminoi ajettavan rullan oman painon vaikutuksen rullaukseen, ja sitä käytetään erityisesti superkalanteroidun paperin (SC) ja kevytpäällysteisen paperin (LWC) pituusleikkauksessa.
Pituusleikkauksen jälkeen rullat pakataan tai arkitetaan eli leikataan arkeiksi arkituskoneessa.
Viipurin merkinantokomppania

Toiminta

Viipurin merkinantokomppania perustettiin vajaat kaksi viikkoa sisällissodan alkamisen jälkeen 8. helmikuuta 1918. Se oli Helsingin ja Valkeakosken naiskaartien ohella ensimmäisiä sisällissodan aikana perustetuista noin 20 naiskaartista. Komppaniaan liittyi noin 150 työläisnaista, jotka saivat koulutusta muun muassa aseiden käsittelyssä sekä erilaisissa viestitehtävissä. Sen jäsenet toimivat aluksi vartiopalveluksessa ja tekivät myös kaupungin ulkopuolelle suuntautuneita tiedusteluretkiä. Myöhemmin Viipurin merkinantokomppanian naiset osallistuivat Antrean rintaman ja Viipurin taisteluihin.
13. huhtikuuta Antreassa käydyssä Pullilan taistelussa kaatui kahdeksan komppanian naista. Lisäksi useita teloitettiin Viipurin valtauksen jälkeen toukokuussa. Jotakin antautui valkoisille, mutta suurin osa merkinantokomppanian jäsenistä onnistui pakenemaan Neuvosto-Venäjälle. Siellä heitä liittyi Toini Mäkelän kokoamaan Pietarin suomalaiseen naiskomppaniaan, joka muun muassa osallistui taisteluihin suomalaista Aunuksen retkikuntaa vastaan kesällä 1919.
Frances Densmore

Elämäkerta

Lapsena Densmore kuuli lähellä elävien siouxintiaanien musiikkia ja oppi arvostamaan sitä. 1900-luvun alussa hän opetti musiikkia intiaaneille ympäri maan. Työnsä ohella hän tutustui intiaanien musiikkiin, tallensi ja transkriboi sitä ja näin dokumentoi musiikin käyttöä intiaanien kulttuurissa. Tuohon aikaan valkoiset uudisasukkaat pyrkivät sulauttamaan intiaanit valtakulttuuriin, mutta Densmore auttoi heitä säilyttämään oman kulttuurinsa ja suojelemaan sitä.
Densmore alkoi virallisesti tallentaa musiikkia Smithsonian-instituutin Yhdysvaltain etnologian viraston palveluksessa vuonna 1907. Monia näistä tallenteista säilytetään nykyään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa. Useimmiten Densmore tallensi musiikkia vahasylintereille. Niistä monet on tallennettu uudestaan eri muodossa ja sijoitettu muihinkin arkistoihin, joissa tutkijat ja intiaaniedustajat voivat tutkia niitä. Densmore kirjoitti useita artikkeleita American Anthropologist-julkaisuun.
Nicola (peruna)

Jatkojalostus

Nicolan pohjalta on kehitetty mm. Annabelle (2001), Cecile (2003), Leontine (2007) ja Marilyn (2006).
Miswak

Miswak (miswaak, siwak, sewak, Arabiaksi: سواك‎ tai مسواك) on Salvadora persica -puun (tunnetaan nimellä arak Arabiassa) juurista tai oksista tehty hampaidenpuhdistustikku. Perinteisenä ja luonnollisena vaihtoehtona modernille hammasharjalle sillä on pitkä, hyvin dokumentoitu historia, ja se on tunnettu lääketieteellisistä hyödyistään. Miswakin on kuvattu olevan antibakteerinen, avuksi plakin muodostumisen kontrolloimisessa, halpa, saatavilla, ja varustettu monilla lääketieteellisillä ominaisuuksilla. Sillä on myös keskeinen paikka islamilaisessa hygieniasäännöstössä.
Miswak on yleinen muslimimaissa. Sitä käytetään Arabian niemimaalla, Afrikan sarvessa, Pohjois-Afrikassa, Intiassa, Keski-Aasiassa ja Kaakkoins-Aasiassa. Malesiassa miswak tunnetaan nimellä Kayu Sugi ('purutikku').

Tutkimuksia

Vuonna 2003 laadittu tutkimus vertasi miswakia hammasharjaan ja päätyi siihen, että tulokset olivat selkeästi miswakin puolella, sillä edellytyksellä, että käyttäjiä oli kunnolla ohjeistettu sen käytössä. Otoksen koko oli kuitenkin vain 15 henkeä. Toinen tutkimus, joka keskittyi miswakin kariesta estäviin vaikutuksiin vrt. hammasharjaan, tehtiin 2004 otoskoon ollessa 40 henkeä. Miswak todettiin vaikutuksiltaan voimakkaammaksi ja hyödyllisemmäksi. Jälleen eräs vertaileva tutkimus tuli siihen johtopäätökseen, että "verrattuna harjaukseen, miswakin käytöstä aiheutui merkittäviä vähennyksiä plakin (p < 0,001) ja ientulehduksen (p < 0,01) indekseissä". WHO suositteli miswakin käyttöä 1986 ja 2000 kansainvälinen oraalihygienian konsensusraportti päätteli, että lisää tutkimusta miswakin vaikutuksista tarvitaan. Tällaista tutkimusta on sittemmin tehtykin, esim. 203 hengen populaatiolle, jonka tuloksena todettiin, että "miswak-käyttäjien parodontologinen tila tässä Sudanilaisessa populaatiossa on parempi kuin hammasharjan käyttäjien". Toinen vertaileva tutkimus, joka tehtiin 480 saudiarabialaisen aikuisen otoksella, totesi, että "näytteessä esiintynyt parodontologisen hoidon tarve on matala verrattuna muissa maissa tehtyjen samankaltaisten tutkimusten lukemiin. Miswakin ahkera käyttö assosioitui madaltuneeseen hoidon tarpeeseen".
Tri. Rami Mohammed Diabi tutki miswakin terveysvaikutuksia yli 17 vuotta, erityisesti sen antiaddiktiivisia vaikutuksia tupakoijiin (parantavia ja estäviä puolia). Hänen viimeisin julkaisunsa on "Miswak Medicine Theory".  
Miswak on myös osallisena aavikoitumisen vastaisessa työssä, joten sillä on myös ympäristö- ja ilmastovaikutuksia.

Uskonnolliset kytkökset

Miswakin käyttöä suositellaan usein hadithissa (profeetta Muhammedin elämään liittyvissä perinteissä). Tilanteita, joissa miswakia suositellaan käytettävän, ovat mm. ennen uskonnollista harjoitetta, ennen kuin menee taloonsa sisälle, ennen ja jälkeen matkanteon, perjantaisin, ennen unta ja herättyä, koettaessa nälkää tai janoa, ja ennen liittymistä mihin tahansa hyvään seurueeseen.
Islamilaisen Profeetta Muhammedin mainitaan usein suositelleen miswakin käyttöä. Hän puhuu sen hyveistä monessa hadithissa.
Synnitön lankeemus

Juoni

Vakoilutarinassa antikvariaatin myyjä Timo harrastaa näyttelemistä. Näytelmäharjoituksissa ohjaaja kehottaa kokematonta miestä harjoittelemaan suutelemista. Timo joutuu kidnappauksen todistajaksi ja joutuu itsekin pahoinpitelyn kohteeksi. Vuokraemäntä kauhistelee hänen kolhittua olemustaan. Hän päätyy esiintymään kidnappauksen kohteeksi joutuneen Ailin sulhasena.

Tuotanto

Elokuvan käsikirjoitustiedoista puuttui alun perin pohjana oleva englantilaisen kirjailijan romaani, joka ilmestyi suomeksi jo seuraavana vuonna nimellä Ihmeellinen viikko Alpo Kupiaisen suomentamana. Käsikirjoituksen nimilehdellä tekijäksi on merkitty Eino Seisjoki, jota Leminen ja Unho olivat käyttäneet edellisessä yhteistyöelokuvassaan. 
Alkuperäisen romaanin tapahtumaympäristö on Lontoossa 1920-luvun lopussa. Elokuvassa tapahtumat siirrettiin Helsinkiin ja lähemmäksi nykyaikaa.

Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvan vastaanotto oli laimea. Toini Aaltonen (Suomen Sosialidemokraatti) paheksuu sitä, ettei alkuteosta ole mainittu. Toinen hänen kritiikkinsä kohde on elokuvan nimi, josta voisi odottaa intohimodraamaa, ja kuitenkin kysymyksessä on ”paroodinen jännityselokuva, josta kaikki synnillisyys on hyvin kaukana”. Vittorio Mantovanin avustama kuvaaja Felix Forsman sai kiitosmaininnan Paula Talaskiveltä (Helsingin Sanomat) ”loisteliaan joustavasti toteutetusta, mielikuvitusrikkaasta ja teknillisesti varmasta kameran käyttelystä, jossa tuntui olevan merkkejä oikean tunnelman tajuamisesta yli ohjaajan”. Samoin hän kiitti Hannes Häyristä, joka ”sai esitykseensä aitoa huumoria”.
FS Suffren (1872)

Palvelus

Palvelukseen otettaessa aluksesta tehtiin Cherbourgiin sijoitetun osaston lippulaiva. Alus palautettiin vuonna 1881 reserviin, mistä se palautettiin palvelukseen 23. elokuuta 1884 liitettynä pohjoiseen laivueeseen. Alus siirrettiin vuonna 1888 Välimeren laivueeseen, missä se oli palveluksesta poistoonsa saakka.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1895 ja se poistettiin alusluettelosta 15. heinäkuuta 1897.
(Z)-stilbeeni

Valmistus

(Z)-stilbeeniä voidaan valmistaa synteettisesti kaksivaiheisella reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa fenyylietikkahappo ja bentsaldehydi reagoivat katalyyttien läsnä ollessa, jolloin tuotteena muodostuu cis-2-fenyylikanelihappoa. Happo reagoi edelleen kinoliinin kanssa kuparikromiitin katalysoimana. Tässä reaktiossa muodostuu (Z)-stilbeeniä, joka voidaan erottaa uuttamalla ja puhdistaa sekä kuivata.
Stilbeenejä voidaan valmistaa myös pelkistämällä difenyyliasetyleeniä natriumalumiinihydridillä. (Z)-stilbeeni on vallitseva isomeeri titaaninitridin ollessa katalyyttinä.

Stilbeenejä luonnosta

Suomalaisen metsäkuusen kuoren painosta stilbeenejä on jopa 1-10%. Puut, kuten kuusi, käyttävät näitä antioksidantteja tuholaishyönteisiä ja lahottajasieniä vastaan puolustautumiseen. Stibeenit ovatkin tehokkaita suoja-aineita, ja ne hidastavat kuorikarikkeen lahoa ja kompostoitumista. Suomen ilmasto-olosuhteet, pitkä kesä ja talvi vielä rikastavat stilbeenejä puiden kuoreen keski-eurooppaa huomattavasti korkeampiin pitoisuuksiin.

Ominaisuudet

(Z)-stilbeeni ei ole aivan yhtä stabiili yhdiste kuin (E)-stilbeeni johtuen steerisestä esteestä. (E)-stilbeeni voi isomeroitua (Z)-muodoksi valon vaikutuksesta ja (Z)-stilbeenin muuntumista (E)-isomeerikseen aiheuttaa valon lisäksi lämpö.

Reaktioita

(Z)-stilbeeniä käytetään orgaanisessa synteesissä. Se reagoi hyvin samalla tavoin kuin (E)-stilbeeni, mutta tuotteet voivat erota stereokemiallisilta ominaisuuksiltaan. Esimerkiksi halogenoidessa (Z)-stilbeeniä muodostuu raseeminen seos, kun (E)-stilbeenistä syntyy vastaavassa reaktiossa mesoyhdiste.
(Z)-stilbeeni voi valon vaikutuksesta muuntua dehydrofenantreeniksi, josta voidaan valmistaa fenantreenia.
Äimäruoho

Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen äimäruoho on valkojuurinen, rönsytön vanakasvi, joka kasvaa vain 2–8 senttimetriä korkeaksi. Sen lehtiruusukkeessa on useita liereitä, äimämäisiä ja suippokärkisiä lehtiä. Vanat ovat harvakukkaisia. Kukat ovat pieniä, valkoteriöisiä tai teriöttömiä. Sekä verho- että terälehtiä on neljä kappaletta. Upoksissa kasvavien äimäruohojen kukat ovat aukeamattomia. Suomessa äimäruoho kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kehittyvät lidut ovat 2–4 millimetriä pitkiä, pitkulaisen soikeita, pulleita ja aukeavia.

Levinneisyys

Äimäruohoa tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta sen levinneisyysalue on hajanainen. Euroopassa lajin ydinaluetta ovat Skotlanti, Norja, Ruotsi, Suomi ja Luoteis-Venäjä. Muualla Euroopassa lajia kasvaa paikoitellen Islannissa, Irlannissa, Walesissa ja Tanskassa, sekä Saksasta itään läpi Itä-Euroopan Länsi- ja Pohjois-Venäjälle. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Etelä-Siperiassa sekä Kamtšatkan niemimaalla, josta levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikan puolelle Länsi-Alaskaan. Pohjois-Amerikassa äimäruohon levinneisyysalue seuraa toisaalta Kalliovuoria Alaskasta aina Kaliforniaan saakka, toisaalta sitä tavataan Pohjois- ja Koillis-Kanadassa. Lajia kasvaa myös Länsi-Grönlannissa.
Suomessa äimäruohoa tavataan paikoitellen koko maassa Ahvenanmaata lukuun ottamatta.

Elinympäristö

Äimäruohoa tavataan etupäässä makeassa vedessä, mikä selittääkin lajin levinneisyyden painopistettä esimerkiksi Euroopassa. Se viihtyy suojaisilla järvien rannoilla savi-, hiesu- ja liejupohjilla. Tavallisesti se kasvaa matalassa rantavedessä tai vähän vesirajan yläpuolella. Murtovedessä kasvaessaan äimäruohoa esiintyy etupäässä jokisuissa.
Eurybia

Eurybia (muinaiskreikaksi Εὐρύβια) oli kreikkalaisessa mytologiassa Pontoksen ja Gaian tytär. Hän oli myös meren jumalatar, jonka hallitsi valtameriin vaikuttavia ulkoisia ilmiöitä kuten tuulia ja tähtitieteeseen liittyviä luonnonilmiöitä. Puolisonsa titaani Krioksen kanssa heillä oli kolme lasta: Astraios, Perses ja Pallas.
Myös yksi Thespioksen viidestäkymmenestä tyttärestä oli nimeltään Eurybia. Hän sai Herakleen kanssa pojan, Polylaoksen.
Kuovijoki

Kuovijoki (Op. 71) (Curlew River) on ensimmäinen kolmesta Benjamin Brittenin säveltämästä kirkkoparaabelista.  Teos perustuu japanilaiseen no-näytelmään Sumidagawa (Sumida-joki), jonka on kirjoittanut Juro Motomasa (1395–1431).  Britten näki näytelmän matkaillessaan Japanissa ja Kaukoidässä alkuvuodesta 1956. 
Libreton kirjoitti William Plomer, joka muunsi alkuperäisteoksen kristilliseksi paraabeliksi ja sijoitti tapahtumat varhaiskeskiaikaan. Tapahtumapaikaksi hän valitsi fiktiivisen Kuovijoen (Curlew River) Itä-Anglian suomailla. Toiminnan keskipisteessä on roolihenkilö nimeltä Madwoman (hullu nainen). Ulkopuolinen päähenkilö esiintyy lukuisissa Brittenin teoksissa: Peter Grimes, Billy Budd, Ruuvikierre ja Owen Wingrave.
Kuovijoki merkitsi lopullista muutosta säveltäjän tyylissä ja pohjusti hänen tulevia töitään, kuten Owen Wingrave, Kuolema Venetsiassa, ja Kolmas jousikvartetto.
Teos sai ensi-iltansa 13. kesäkuuta 1964. Ohjaaja oli Colin Graham  ja esityspaikka St. Bartholomewsin kirkko Orfordissa Englannissa. Rooleissa olivat muun muassa Peter Pears ja Bryan Drake, jotka ovat esiintyneet monissa Brittenin oopperoissa.
Kerkyon

Kerkyon m.kreik. Κερκύων oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Amfiktyonin tyttären poika. Eräiden lähteiden mukaan hän olisi ollut myös Triptolemoksen velipuoli. Hyginus väittää Kerkyonia Hefaistoksen pojaksi.
Kerkyon oli kotoisin Arkadiasta, mutta eleli Eleusiin ympäristössä, jossa hän haastoi ohikulkijat painimaan kanssaan ja surmasi nämä kamppailussa. Lopulta hän haastoi Theseuksen, joka voitti ja surmasi tämän.
Kerkyonilla mainitaan olleen kaksi lasta, Hippothoon ja Alope, jota kohtaan hän osoitti julmuutta.

Muita saman nimisiä hahmoja

Kerkyon oli myös Agamedeen poika, josta tuli Hippothooksen isä.