google/wiki40b huggingface dataset:
Konijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 6 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,5 metriä mpy.
Kanta-Hämeen maakunta

Maantiede

Kanta-Hämeen maisemakuvassa on melko paljon Järvi-Suomen piirteitä. Maakunta kuuluu miltei kokonaisuudessaan Kokemäenjoen vesistön alueeseen. Suurin järvi on Vanajavesi, johon laskee kaakosta päin vesiä Lammin, Hausjärven, Lopen ja Janakkalan seuduilta. Maakunnan koillisosa kuuluu niin kutsuttuun Hauhon reittiin, jonka vedet laskevat Pälkäneen ja Valkeakosken kautta Vanajaveteen. Tämän seudun suurimpia järviä ovat Vanajaveden ohella Kuohijärvi, Hauhon Pyhäjärvi, Iso Roinevesi, Hauhonselkä ja Ilmoilanselkä sekä Lehijärvi Hattulassa. Maakunnan lounaisosasta Tammelan ja Forssan alueilta saa puolestaan alkunsa Loimijoki, joka virtaa Loimaan ja Huittisten kautta Kokemäenjokeen. Hämeen lounaisosan suurin järvi on Tammelan Pyhäjärvi, josta Loimijoki saa alkunsa. Sen sijaan Riihimäellä ja Lopen eteläosassa sijaitsevat etelään Suomenlahteen laskevan Vantaanjoen latvapurot.
Kanta-Hämeessä sijaitsevat Torronsuon ja Liesjärven kansallispuistot, molemmat maakunnan lounaisosassa Tammelassa.

Liikenne

Kanta-Hämeen kautta kulkevat Helsingin ja Tampereen välinen rautatie sekä valtatie 2 Helsingistä Poriin, valtatie 3 Helsingistä Tampereelle ja valtatie 12 Kouvolasta Tampereelle. Poikittaisväyliä ovat valtatie 10 Hämeenlinnasta Turkuun ja kantatie 54 Forssasta Lahteen. Muita keskeisiä teitä ovat kantatie 53 Hämeenlinnan Tuuloksesta Padasjoelle, jossa tie yhtyy valtatie 24:ään, sekä kantatie 57, joka seuraa valtatie 3:n vanhaa reittiä Hämeenlinnasta Pälkäneen kautta Tampereelle. Maakunnan läntisintä osaa sivuavat Humppilassa Turun ja Toijalan välinen rautatie sekä Turun ja Tampereen välinen valtatie 9.
Runomitta

Runomitta eli metrumi kuvaa mitallisessa runoudessa käytettävän kielellisen muodon. Runomittoja käsittelevää oppia sanotaan metriikaksi. Runomitat voidaan jakaa muun muassa poljennollisiin ja poljennottomiin runomittoihin.
Poljennollinen runomitta perustuu runojalan sisältämien nousujen ja laskujen suhteeseen sekä runojalkojen määrään yhdessä säkeessä. Kielestä riippuen nousuja ja laskuja edustavat painolliset ja painottomat tavut tai pitkät ja lyhyet tavut tai molemmat. Runojaloilla tarkoitetaan nousujen ja laskujen säännöllisiä yhdistelmiä, ja ne sisältävät tavallisesti yhden nousun ja yhden tai kaksi laskua. Erilaisten tavujen vaihtelusta syntyy runomitan rytmi, poljento. Poljennollisissa runomitoissa on yleensä 4–8 runojalkaa säkeessä, jonka mukaan niitä kutsutaan kreikkalaisin lukusanoin tetra-, penta-, heksa-, hepta- tai oktametreiksi. 
Poljennottomat runomitat voivat perustua esimerkiksi tavujen määrään säkeessä ja säkeiden määrään säkeistössä sekä loppusointuun.
Runomitat ovat erityisen olennaisia musiikkilyriikassa, jossa poljento liittyy kiinteästi musiikin tahtiin.
Vares – Uhkapelimerkki

Juoni

Jussi Vares rakastuu salaperäiseen kaunottareen Sole Sulaveteen vain menettääkseen tämän kammottavalla tavalla. Murhan tutkimukset polkevat paikallaan, kunnes Vares erehtyy ottamaan selvitettäväkseen toimittaja Ruuhion saamien sekavien ilmiantokirjeiden taustoja. 
Palkkamurhaaja Stahanov ottaa vastaan merkillisen toimeksiannon Turun suunnalta. Solen veli yllättää vaimonsa intiimissä tilanteessa väärän miehen seurassa ja lähtee epätoivoiselle odysseialle musta kollikissa kassissaan. 
Jäljet johtavat oudon tuttuihin henkilöihin, eikä uusilta kuolemantapauksilta vältytä. Lopuksi kuitenkin tarinan langat solmiutuvat yhteen, ja silmukka kiristyy kaikkien aikojen puhalluksen ympärillä.
Masa Maijanen

Veli-Matti (Masa) Maijanen (s. 1962 Lauritsala) on suomalainen basisti. Hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa Boycott, Broadcast, Havana Black, Mikko Kuustonen, Kaija Kärkinen & Ile Kallio, Gringos Locos ja Hoedown. Masa Maijanen on toiminut myös sessiomuusikkona.Tällä hetkellä hän soittaa bassoa Ile Kallio Big Rock Bandissä. Hän on Pave Maijasen serkku.
Nathan Lieuwen

WHL

Lieuwen oli 16. varaus 2005 WHL Bantam varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella Kootenay Iceen, Mestaruuskauden jälkeen Abbotsford Hawks Bantam AAA team-seuran kanssa. Lieuwen johti Hawksit Länsi-Kanadan mestaruuteen ja ansaitsi parhaan maalivahdin palkinnon.
Hänet lähetettiin kotiin toipumaan, kun Calgaryn pelaaja taklasi hänet ja hän löi päänsä maalitolppaan. Hän palasi pian sen jälkeen ja asiat olivat kääntymässä. Ice eivät päässeet kovin pitkälle pudotuspeleissä ja Lieuwen teki  koko kesän paljon töitä päästäkseen takaisin siihen kuntoon, missä oli ollut 3 vuotta ennen. Palatessaan 19-vuotiaana, Lieuwen todisti olevansa joukkueensa paras maalivahti. Mutta hänen mahdollisuuksiaan tulla tähdeksi epäiltiin vielä. Hän myöhemmin todisti, että hän pystyi viemään joukkueensa pitkälle pudotuspeleissä, kolmella nollapelillä ja 11 voiton putkella ja lopulta saavuttamalla WHL:n mestaruuden.

NHL

4. toukokuuta 2012 Lieuwen teki sopimuksen Buffalo Sabresien kanssa. 16. maaliskuuta 2014 hänet kutsuttiin AHL:n's Rochester Americanseihin korvaamaan loukkaantunut Michal Neuvirth ja hän teki samana iltana NHL-debyyttinsä, kun hän korvasi loukkaantuneen Jhonas Enrothin pelissä Montreal Canadiensia vastaan.
Lieuwen teki ensimmäisen NHL-starttinsa Calgary Flamesia vastaan 18. maaliskuuta 2014. Hän voitti ensimmäisen NHL-ottelunsa kotijäällä 1.4.2014 New Jersey Devils-seuraa vastaan. Lieuwen koki toisen aivotärähdyksen kilpailuissa 6. huhtikuuta 2014, mikä lopetti hänen kautensa.
Abrogans

Abrogans tai Codex Abrogans on luultavasti vanhin saksan kielellä kirjoitettu kirja. Se on käsikirjoitettu synonyymisanakirja (tai sanasto tai sanalista) latinasta vanhaan yläsaksaan 700-luvulta (765–775). Useita kopioita tehtiin, mutta vain yksi on selvinnyt nykyaikaan, St. Gallenin luostarin kirjastossa.
Se on saanut nimensä ensimmäisen hakusanan mukaan: abrogans = dheomodi (vaatimaton, nöyrä). Se sisältää noin 3 670 vanhan yläsaksan tärkeintä termiä, noin 14 600 esimerkillä. Työ on joskus yhdistetty itävaltalaiseen prelaattiin Arbeo Freisingiläiseen (k. 783 tai 784), ensimmäiseen tunnettuun saksan kielen kirjoittajaan.
Ung Pirat

Ung Pirat on Ruotsin Piraattipuolueen nuorisojärjestö. Se perustettiin joulukuussa 2006, ja sen puheenjohtaja on Gustav Nipe. Ung Pirat oli ennen vuotta 2010 ja hieman sen jälkeen Ruotsin suurin poliittinen nuorisojärjestö yli 21 000 jäsenen määrällään, mutta nyttemmin jäsenien määrä on vähentynyt alle 6000:een.
Vanløse

Vanløse on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Länsi-Kööpenhaminassa. Vuonna 2016 alueella asui noin 40 tuhatta asukasta. Vanløse rajautuu pohjoisessa Brønshøj-Husumiin, lännessä Rødovren kuntaan, etelässä Valbyhyn, kaakossa Frederiksbergin kuntaan ja idässä Bispebjergiin.
Twelve Girls Band

Twelve Girls Band on kiinalaisten naisten musiikkiryhmä. Ryhmässä oli alun perin nimensä mukaisesti kaksitoista jäsentä, mutta myöhemmin naisten määrä nousi kolmeentoista. Kiinan numerologia antoi yhtyeen perustajalle Jin Jiangille ajatuksen naisten yhtyeestä. Hän tiesi, että kiinalaisen perinteen mukaan naisten yhtyeessä pitäisi olla kaksitoista jäsentä (kaksitoista hiussolkea). Naiset soittavat perinteisiä kiinalaisia soittimia. Yhtye perustettiin vuonna 2001, ja kolmastoista jäsen Zhan Li Jun liittyi siihen vuonna 2003.
Amusement

Juoni

Alkutekstien aikana nähdään kuvia vanhasta vuosikirjasta. Kirjassa on kuvia kolmesta tytöstä, kun he olivat lapsia. Tyttöjen nimet ovat Tabitha Wright, Lisa Swan ja Shelby Ledit. Nämä tytöt todella omaavat potentiaalia - "he ovat menestyneitä ja loistavat." Mutta kirjassa on myös kuva nuoresta nimeämättömästä pojasta, jonka todettiin jo lapsena olleen hyvin psykologisesti häiriintynyt. Jos lukisit viime hetken uutisia, tietäisit hänen olevan myös erittäin vaarallinen ja tällä hetkellä vapaalla jalalla.
Pascal (ohjelmointikieli)

Pascal tänään

Pascal-kielen pohjalta on kehitetty Object Pascal lisäämällä Pascaliin olio-ohjelmointiin liittyviä ominaisuuksia. Lisäksi siihen kuuluvat poikkeukset ja niiden hallinta.

Esimerkkiohjelma

Yleinen esimerkki ohjelmointikielen syntaksista on Hei maailma -ohjelma.
{ Ohjelma tulostaa tekstin "Hei maailma!" }program HeiMaailma(input,output);begin
  WriteLn('Hei maailma!');end.
Kaikki Pascal-ohjelmat alkavat "Program"-avainsanalla ja ohjelmalohkon alku ja loppu merkitään avainsanoilla "Begin" ja "End". Yksittäiset lauseet erotetaan puolipisteellä, ja koko ohjelma loppuu pisteeseen.
Vapaat sisällöt

Vapaat sisällöt ovat mitä tahansa teoksia, taideteoksia tai muuta luovaa sisältöä, joka ei merkittävästi rajoita ihmisten vapauksia käyttää sisältöä, jakaa sen kopioita, muokata tai jakaa muokattuja teoksia. Vapaat sisällöt poikkeavat avoimista sisällöistä siten, että niitä voi aina muokata. Avoimissa sisällöissä ei välttämättä ole tätä oikeutta.
Vapaa sisältö kattaa kaikki vapaasti yleisessä käytössä olevat (eli public domainissa olevat) teokset, sekä ne tekijänoikeuden alaiset teokset, joiden lisenssi kunnioittaa yllä mainittuja vapauksia. Koska tekijänoikeuslaki antaa tekijälle tai tekijänoikeuden haltijalle yksinoikeuden teostensa käyttöön, tekijänoikeuden alaiset sisällöt on nimenomaisesti julistettava vapaiksi, yleensä viittaamalla tai liittämällä teokseen lisenssitiedot.
Ollin oppivuodet (elokuva)

Juoni

Koivumäen patruunan hemmoteltu Olli-poika päättää karata kotoaan saatuaan selkäsaunan isältään sen jälkeen, kun hän oli tapellut kartanon voudin pojan Pentin kanssa. Karkumatkalla Olli tapaa serkkunsa Kaarlen, joka majoittaa Ollin luokseen ränsistyneeseen Harmaalan taloon ja uskottelee hänelle, että Pentti on kuollut tappelussa. Kaarle päättää hankkiutua eroon Ollista saadakseen itselleen perinnön, jonka patruuna on testamentissaan määrännyt Ollille. Hän lähettää Ollin Tukholmaan kieron suutari Simolinin luokse. 
Simolin kohtelee Ollia huonosti. Olli ystävystyy Ränni-Pelle-nimisen pojan kanssa ja karkaa hänen kanssaan laivalla takaisin Suomeen. Turussa Olli työskentelee suutari Jokelan oppipoikana. Suomeen saapunut Simolin lavastaa Ollin syylliseksi varkauteen, ja Olli joutuu kasvatuslaitokseen. Meriltä palannut Ränni-Pelle auttaa Ollin taas pakoon, ja pakomatkalla Olli päättää poiketa vielä kerran kotonaan. Täällä hänen vanhempansa ovat jo uskoneet Ollin kuolleen. Myös Pentti on elossa, ja näin Kaarle-serkun juonittelu paljastuu.

Kuvausaika ja -paikat

Ollin oppivuodet kuvattiin kesällä 1920. Kuvauspaikat sijaitsivat nykyisen Helsingin alueella. Koivumäen kartanoa esitti Degerön kartano Laajasalossa, Harmaalan kartanoa puolestaan Herttoniemen kartano. Tukholman ja Turun laitakatuja esittivät Hermannin kadut. Lisäksi kuvattiin Sörnäisten satamassa ja nykyisen Pasilan rautatieaseman paikkeilla. Ollin lähtö Tukholmaan kuvattiin Hangon matkustajasatamassa. Studiona toimi Vironkadun studio Helsingissä.

Arviot

”Ollin oppivuodet on filmi, jota katsellessa jokaisen suomalaisen sydän suopenee ja joka ehdottomasti kannustaa meitä yhä suurempiin ja korkeampiin pyrkimyksiin”, Karjala-lehden kriitikko arvioi elokuvaa. Iltalehti piti elokuvan kokoonpanoa ”rikkaana ja vaihtelevana”. 
Ollin oppivuodet nähtiin televisiossa ensi kerran 15. marraskuuta 1971. Tuolloin se sai yli miljoona katsojaa. Televisioesityksen yhteydessä Helsingin Sanomien Paula Talaskivi arvioi elokuvan ”viehättäväksi ja jopa mukaansatempaavaksi”. Vuonna 1987 julkaistussa teoksessaan Kuviteltuja lapsia (Valtion painatuskeskus, 1987) Jukka Sihvonen nosti elokuvan suomalaisen lastenelokuvan klassikoksi. Lapsinäyttelijöiden työtä pidettiin luontevana ja pingoittumattomana; erään kriitikon mukaan samalle tasolle päästiin vasta nelisenkymmentä vuotta myöhemmin Mikko Niskasen klassikkoteoksessa Pojat.

Huomioita

Ollin oppivuodet seurailee Swanin alkuperäisteosta melko tarkasti. Juonta tosin yksinkertaistettiin hieman, ja eräitä henkilöhahmoja jätettiin pois. Alfred Idström oli Suomen Kansallisteatterin lähetti. Myöhemmin hän suomensi nimensä Antti Iivokseksi ja toimi Suomi-Filmin järjestäjänä 1930-luvulla. Elokuvasta annettiin kutsuvierasesitys 19. joulukuuta 1920 Helsingissä, paikalla oli muun muassa tasavallan presidentti K. J. Ståhlberg. Elokuva sai suhteellisen hyvän yleisömenestyksen, mutta jäi noin 50 000 markkaa tappiolle.
Elokuva kuuluu Yleisradion viiden elokuvan Mykkä valo -sarjaan, johon Yle on tilannut uuden musiikin. Tähän elokuvaan musiikin on säveltänyt Harri Vuori.
Forbas (Rodos)

Forbas (muinaiskreikaksi Φόρβας) oli kreikkalaisessa mytologiassa Lapitheen ja Orsinomen poika ja Perifaan veli. Kun Rodos joutui vitsauksen uhriksi, jossa maa täyttyi käärmeistä, saaren asukkaat kutsuivat oraakkelin neuvosta Forbaan vapauttamaan heidän saarensa käärmeistä. Forbaan suoritettua tehtävänsä rodoslaiset kunnioittavat häntä sankarina. Jotkut pitivät häntä tämän vuoksi Apollonin taivaalle nostamana Käärmeenkantajan tähdistönä.
Forbas saattoi olla sama Thessalian flegyanialainen prinssi, joka nai Hyrminan ja vaani pyhiinvaeltajia Fokiin ja Delfoin välisellä tiellä. Vanhukset ja lapset hän vangitsi lunnaiden toivossa, mutta muut hän haastoi erilaisiin kilpailuihin, jotka voitettuaan hän katkaisi näiltä päät ja ripusti ne tammeen roikkumaan. Lopulta Apollon sai tarpeekseen, koska pyhiinvaeltajat eivät voineet tulla suorittamaan uhrejaan hänen temppeliinsä. Apollon saapui Forbaan luo nuorukaisen hahmossa ja haastoi hänet nyrkkeilyotteluun, jossa Forbas sai surmansa.
Rodtsenko-seura

Rodtsenko-seura oli taiteilijaryhmä, joka perustettiin Tampereella vuonna 1984. Seuran jäseniä olivat Erik Ahonen, Jouni Hirvonen, Markku Kivinen, Jukka Mikkola ja Jyrki Siukonen. Rodtsenko-seura oli aktiivisimmillaan vuonna 1986, ja toiminta lopetettiin virallisesti vuonna 1990. Siukonen, Hirvonen ja Kivinen toimivat edelleen kuvataiteilijoina loppuryhmän siirryttyä toimittajiksi.
Näyttelyiden ohella Rodtsenko-seuran toimintaan kuului esitelmiä, julkaisuja, performansseja, kannanottoja ja muun muassa mäkiautoperinteen elvyttämistä. Seuran jäsenillä oli yhteinen tausta punk-ajan rock-musiikissa ja pienjulkaisuissa. Parhaiten tunnetaan Siukosen Kollaa kestää -yhtye sekä Pahkasika, jossa Jukka Mikkola oli mukana. Seura esiintyi aina ryhmänä, mikä oli tavallisempaa rock-maailmassa kuin kuvataiteessa.
Rodtsenko-seura harrasti postmodernia historiallista lainailua ja ironista asennetta. Seura hyödynsi usein myös iskulauseita 1920-luvun neuvostotaiteilijoiden tapaan. Porvari hus! oli iskulauseista tunnetuimpia. Seura teki Moskovaan vuonna 1988 installaation 5 000 paperipussista. Pusseihin oli painettu venäjäksi puhallus- ja pamautusohje sekä teksti Tehdään näin: paukku taantumusta päin!. Paukuttelun sijaan yleisö kuitenkin hamstrasi pussit nopeasti käytännön tarpeisiin.
Rodtsenko-seura siirsi julisteinstallaationsa omin luvin 1970-lukulaisten osallistuvien taiteilijoiden järjestön Kiilan 50-vuotisnäyttelyyn Taidehalliin vuonna 1986. Teos oli paikalla sattumalta edellisen näyttelyn jäljiltä. Rodtsenko-seuran ironinen huumori sai enemmän huomiota ja myötämieltä kuin kiilalaisten teokset, joskin rodtsenkolaiset sanoivat halunneensa tehdä kunnianosoituksen Kiilan perinteelle.
Aleksandr Rodtšenkon ohella muukin venäläinen avantgarde kiinnosti seuran jäseniä. Nimeksi valittiin Rodtsenko-seura, koska se kuulosti paremmalta kuin muut vaihtoehdot, kuten Tatlin-seura.
Jussi Pohjakallio

Jussi Pohjakallio (11. joulukuuta 1930 Helsinki – 12. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja valokuvalaboratorioyrittäjä.
Voimistelunopettajaksi kouluttautunut Jussi Pohjakallio pääsi 1950-luvun puolivälissä Yhtyneisiin Kuvalehtiin lehtikuvaajaksi ja erikoistui urheilukuvaukseen. Lehtikuvauksesta Pohjakallio siirtyi mainosvalokuvauksen pariin, kunnes valokuvausuransa kolmannessa vaiheessa erikoistui värivalokuvien ammattitason kehitys- ja vedostuspalveluihin Sonck & Pohjakallio Ky:ssä ja Värilaboratorio Jussi Pohjakallio Oy:ssä. Pohjakallio myi studionsa vuonna 1986 kuultuaan sairastavansa leukemiaa.
Uusi Hollanti

Uusi Hollanti (ven. Но́вая Голла́ндия, Novaja Gollandija) on Pietarin Amiraliteetin piirissä sijaitseva saari ja klassistinen rakennuskokonaisuus.
Kolmion muotoista saarta rajaavat Moika, Krjukovin kanava ja Amiraliteetin kanava. Sen pinta-ala on 7,8 hehtaaria. Saaren keskellä sijaitsee Moikaan yhdistetty satama-allas.
1700-luvun alussa ”Hollanniksi” kutsuttiin Amiraliteetin telakan puutavaravarastoa, jossa käytettiin erityistä hollantilaista varastointimenetelmää. 1730-luvulla se siirrettiin saarelle, jolle vuosina 1760–1780-luvuilla rakennettiin suuret punatiiliset varastorakennukset. Alkuperäisen rakennussuunnitelman laati arkkitehti Savva Tševakinski. 1780-luvulla työtä jatkoi Jean-Baptiste Vallin de la Mothe, joka on suunnitellut satama-altaaseen johtavan kanavan suurenmoisen kaariportin. Vuosina 1828–1829 saarelle rakennettiin Aleksandr Staubertin suunnittelema pyöreä vankilarakennus. Vuonna 1893 kaivettiin allas, jossa laivanrakentaja Aleksei Krylov suoritti kokeitaan. Vuonna 1915 Uuteen Hollantiin perustettiin laivaston radioasema, joka lokakuun vallankumouksen aikana välitti neuvostohallituksen julistuksia, vetoomuksia ja tiedotuksia. Neuvostoaikana saari oli laivaston hallussa. Salaperäisyyden verhoama, karun romanttinen, mutta rapistuva rakennuskokonaisuus oli Leningradin kiehtovimpia nähtävyyksiä.
Saaren uusiokäyttöä ryhdyttiin suunnittelemaan 1980-luvun lopussa. Itämeren laivasto luovutti alueen kaupungille vuonna 2004. Pian sen jälkeen osa rakennuksista vaurioitui tulipalossa. Suojelukohteet sisältävän liike- ja vapaa-ajankeskuksen suunnittelusta julistetun kilpailun voitti brittiläinen arkkitehti Norman Foster. Kesällä 2006 suoritetuissa purkutöissä menetettiin osa saaren historiallisista kohteista: Krylovin koeallas, Dmitri Mendelejevin käyttämä laboratorio ja historiallisen radioaseman rakennus.
Lauantaina 16.07.2011 saari avattiin yleisölle ensimmäistä kertaa 300 vuoteen. Pietarissa järjestettiin laivastoalueen suunnittelukilpailu, jonka miljardööri ja taidekeräilijä Roman Abramovitš voitti. Abramovitš on aikonut sijoittaa saarelle runsaat 300 miljoonaa euroa, jolla saarta kunnostetaan ja sinne rakennetaan muun muassa asuntoja, toimistoja, liiketilaa sekä museo hänen laajalle modernin ja nykytaiteen kokoelmalleen. Museon on määrä aueta vuonna 2016.
Janet Ågren

Janet Ågren (s. 6. huhtikuuta 1949 Landskrona, Ruotsi) on entinen ruotsalainen näyttelijä, joka esiintyi enimmäkseen italialaisissa eksploitaatioelokuvissa. Hän teki nuoruudessaan mallintöitä Roomassa ja kävi Alessandro Fersenin näyttelijäkoulua. Vuonna 1972 hän näytteli pienissä rooleissa Michael Cainen tähdittämässä elokuvassa Pulp ja Billy Wilderin ohjaamassa elokuvassa Avanti!, jonka pääosaa esitti Jack Lemmon. Samana vuonna Ågren näytteli myös Ettore Scolan komediassa La più bella serata della mia vita.
Ågren esiintyi uransa aikana yhteensä 57 elokuvassa, joista tunnetumpia ovat City of the Living Dead (1980), Red Sonja (1985) ja Bud Spencerin komediaelokuva Konnat kehään (1986). Vuonna 1975 hän näytteli pääosaa Rai-televisioyhtiön tuottamassa minisarjassa Carinin paronittaren katkera kohtalo, joka on esitetty myös Suomen televisiossa (MTV). Italiassa sarja saavutti miljoonayleisön, ja siitä tehtiin uusversio vuonna 2007, jolloin pääosan esitti Vittoria Puccini. Sarja perustuu 1500-luvulla eläneen paronitar Laura Lanzan murhamysteeriin, mutta käsikirjoituksessa tapahtumat on siirretty 1800-luvun alkuun.
1990-luvulla Ågren muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän on työskennellyt sisustusarkkitehtina ja tekstiilitaiteilijana.
Jay Epae

Jay Epae, oikealta nimeltään Nicholas Epae (1932 Uusi-Seelanti – 8. syyskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen poplaulaja, joka tuli vuonna 1961 tunnetuksi Pohjoismaissa kappaleestaan Putti Putti. Hän syntyi Uudessa-Seelannissa, ja hänen isänsä oli havaijilainen ja äitinsä maori. Isänsä kautta hän tutustui havaijilaiseen musiikkiin. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1957. Hän aikoi ryhtyä ammattinyrkkeilijäksi, mutta ranteen murtuminen katkaisi uran, ja hän ryhtyi muusikoksi. Hän esiintyi aluksi yökerhoissa, josta levy-yhtiö Mercury löysi hänet. Hänen ensimmäinen levynsä oli hänen oma sävellyksensä Putti Putti, joka levytettiin New Yorkissa. Levy ei menestynyt USA:ssa, mutta Pohjoismaissa siitä tuli erittäin suosittu silloin toiminnassa olleen merirosvoradion Radio Nordin soittaessa sitä ahkerasti. Levy nousi Suomessa ja Ruotsissa listojen ykköseksi ja pysyi Suomessa ykkösenä peräti kolme kuukautta. Siitä tehtiin useita suomenkielisiä versioita, joista parhaiten menestyi Kai Lindin levytys.
Epae yritti jatkaa vielä havaijilaisella linjalla levyttämällä kappaleen Hula-cha, mutta se ei enää menestynyt missään, ja mies painui unholaan. Hän muutti myöhemmin Australiaan, jossa eli lopun elämäänsä.
Alessandro Blasetti

Alessandro Blasetti (3. heinäkuuta 1900 Rooma – 1. helmikuuta 1987 Rooma) oli italialainen elokuvakriitikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä Italian elokuvahistorian merkittävimmistä hahmoista.
Blasetti valmistui juristiksi, mutta työskenteli toimittajana ja elokuva-arvostelijana perustaen useita alan lehtiä. Vuonna 1929 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa, Pontisten soiden ankaraa talonpoikaiselämää voimakkaasti kuvaavan Solen (”Aurinko, 1929), jossa on havaittavissa uuden neuvostoelokuvan vaikutusta. Vuonna 1930 Blasetti teki Stefano Pittalugan Cines-studiolle äänielokuvan Resurrectio (”Ylösnousemus”). Seuraavia ohjaustöitä olivat maaseutukuvaus Terra madre (”Maaäiti”, 1932), Cesare Vivianin napolilaiskomedia La tavola dei poveri (”Köyhien pöytä”, 1932) sekä ohjaajan parhaana pidetty elokuva 1860 (1933), joka kertoo realistisesti Giuseppe Garibaldin sotaretkestä Sisiliaan. Vuonna 1934 Blassetti kuvasi Mussolinin vallankaappausta ihannoivan elokuvan Vecchia guardia (”Vanha kaarti”, 1934), mutta luopui uskostaan fasismiin Italian hyökättyä Etiopiaan.
1930-luvun loppupuolella Blasetti teki joukon kaupallisia melodraamoja, salonkikomedioita ja historiallisia pukudraamoja. Historiallista fantasiaa, toimintaseikkailua ja romantiikkaa yhdistelevä Rautakruunu (La corona di ferro, 1941) sai sodanvastaisuudestaan huolimatta Venetsian elokuvajuhlien Mussolini-palkinnon. Kauppamatkustajan päivää kuvaavaa elokuvaa Quattro passi fra le nuvole (”Neljä askelta pilvissä”, 1942) pidetään yhtenä neorealismin edeltäjistä.
Toisen maailmansodan jälkeen Blasetti ohjasi vastarintaliikettä kuvaavan elokuvan Un giorno nella vita (”Päivä elämästä”, 1946) sekä joukon hyvin erilaisia filmejä kuten historiallisen spektaakkelin Fabiola (1948) ja pienen neorealistisen komedian Prima comunione (”Konfirmaatio”, 1950). Ohjaaja pani alulle italialaisen episodielokuvan, italialaisena komediana tunnetun lajityypin sekä saattoi yhteen Sophia Lorenin ja Marcello Mastroianni komedioissa Vahinko, että olet lurjus (Peccato che sia una canaglia, 1955) ja On ihanaa olla nainen (La fortuna di essere donna, 1956). Vaurastuvaa italialaista yhteiskuntaa arvostelevan elokuvan Io, io, io … e gli altri (”Minä, minä, minä ja muut”, 1965) jälkeen Blasetti työskenteli lähinnä televisioissa.
Risto Sulkava

Risto Sulkava (s. 1966 Keuruu) on suomalainen biologi ja Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtaja.
Sulkava aloitti Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana vuoden 2008 alussa. Hänet valittiin tehtävään toukokuussa 2007. Aikaisemmin hän on toiminut järjestön Keski-Suomen piirin puheenjohtajana.
Sulkava on koulutukseltaan biologi, filosofian tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Joensuun yliopistossa vuonna 2006, väitöskirjanaan saukkoa käsittelevä Ecology of the otter (Lutra lutra) in central Finland and methods for estimating the densities of populations. Ylioppilaaksi hän valmistui 1985 Haapamäen lukiosta ja filosofian maisteriksi 1993 Joensuun yliopistosta. Sulkava on työskennellyt muun muassa Suomen saukkokannan koon arviointihankkeen johtajana Suomen ympäristökeskuksessa vuosina 1995–1999 ja biologian ja maantiedon opettajana Keuruulla.
Sulkava on naimisissa. Hänellä on vaimonsa Jaanan kanssa kaksi tytärtä.
1. rannikkodivisioona

1. rannikkodivisioona oli Merivoimien divisioona jatkosodassa.

Lakkauttaminen

Divisioona lakkautettiin 27. marraskuuta 1944.