Venäjän esihistoria

Jääkauden maksimin 18 000 eaa. jälkeiset väestöt

Kostenkinin kulttuuri jatkui Ukrainan ja Venäjän eteläisillä alueilla lähes 6 000 vuotta jääkauden maksimin jälkeen, mutta noin 13 600 eaa. väestön määrä oli lisääntynyt ja jääkauden jälkeiset olosuhteet muuttuivat nopeasti.
Valdai- tai Veiksel- jääkauden jälkeinen lämpeneminen aiheutti tundra-alueiden muuttumisen ensiksi suuriksi jääjärviksi mm. Ukrainan Kostenkinin kulttuurin alueella. Asutus vaihtoi asuma-aluettaan ja levisi sieltä nopeasti noin vuosina 13 600–10 500 eaa. Itämeren rannoille ja Venäjän Uralille. Laaja eurooppalainen Gravette-horisontti oli monilta piirteiltään homogeeninen. Se ulottui vielä noin 13 000 eaa. Pyreneiltä nykyisen Moskovan seuduille asti. Mammuttiriistakanta romahti ja aikaisemmin erittäin hyvä toimeentulojärjestelmä muuttui huonommaksi. Euroopan mammutinmetsästäjien käyttämä alue rajoittui lämpenemisen jälkeen Keski-Venäjän/Ukrainan eteläiseen jokitasankoon. Nämä ovat lähes samoja alueita kuin Denekamp-interstadiaalin aikana 28 000–22 000 eaa. eläneet Sungir-Kostenki-kulttuurit. Itäisessä mammutinmetsästäjäteknokompleksissa oli jo kiinteitä ympärivuotisia tukikohtia. Silmiinpistävää oli silloinen mammutin metsästäjäväestön paikkasidonnaisuus, koska mammutti oli kuolemassa sukupuuttoon.
Arojen metsittyessä ja mammutin hävitessä noin 11 000 eaa. seurasi asuinpaikkojen muutoksia. Kostenkinin-Moldovan-kulttuurien ja itäisen Desna-kompleksin väestöä siirtyi pohjoisemmaksi osana laajaa uutta Swidryn kulttuuria, jonka keskus on ollut nykyisen Puolan alueella.
Jään väistyessä Valdain ylängöltä pohjoiseen myöhäispaleoliittisen ja mesoliittisen (kivikauden) kulttuurien cro-magnon-metsästäjäväestöt asuttivat jään ja tundran alta vapautuvia alueita. Nämä kulttuurit, joiden tiedetään vaikuttaneen myös nykyisen Venäjän alueella, olivat Swidryn ja Kundan kulttuurit Puolan, Viron, Laatokan, Arkangelin alueella n. 9 000 eaa. sekä Venäjällä ja Valko-Venäjällä Krasnosilljan kulttuuri. Peuralaumojen häviäminen kaakosta ja idästä etenevä metsävyöhykkeen leviäminen aiheuttivat elinkeinojen muuttumisen pääasiassa hirven, majavan, suden ja villisian metsästykseksi. Myös kalastuksella on ollut merkitystä (ks. Antrean verkko).
Koska Venäjän Euroopan puoleiset itäosat ja Uralin takainen Aasia olivat jääkauden maksimin aikana jäättömiä, oli maankuoren tundra jopa kilometrien syvyydeltä jäässä. Tämän vuoksi ei ole arkeologista tietoa Koillis-Venäjän asutuksesta 22 000–9 000 eaa. Tämän ajan jälkeen arvellaan Kundan ja aikaisemmin etelään Swidryn kulttuurien metsästäjäväestöjen levinneen koko Venäjän alueelle.  Esimerkkinä tästä kaudesta ovat Veretjen asuinpaikan löydöt. 
Swidry- ja Kunda-populaation arvellaan polveutuneen läntisistä cro-magnon-ryhmistä. Arkeologisesti on mahdoton osoittaa ovatko väestöt jatkuneet Kostenki-, Moldova-, Magdalien- ja Hampuri-kulttuureista. Kun ottaa huomioon tapahtumat Alleröd-kauden aikana, jolloin läntiset Federmesser-kärjet levisivät Keski-Venäjälle asti, on jopa todennäköistä, että Kundan väestö on sekoitus näistä myöhäispaleoliittisista populaatioista. Uutta migraatiota Venäjän alueelle ei ole tullut kuin vasta noin 3 000 eaa. tai 1 000 eaa.

Kampakeraamiset kulttuurit 5 200–3 000 eaa.

Noin 5 000–3 000 eaa. esiintyvät kampakeramiikan alueet ulottuivat Veiksel-joelta Uralille. Tämän alueen on otaksuttu olleen kieleltään ainakin osittain suomalais-ugrilainen.

Neoliittinen maanviljelykulttuurin leviäminen

Maanviljely saapui Euroopan alueelle n. 6 500 eaa. alkaen. Noin 3 000 eaa. Dneprin ja Dnestrin välille kehittynyt Tripoljen kulttuuri oli maanviljelykulttuuri. Alueen alkuperäinen metsästysväestö vaihtoi toimeentulosysteemiään.

Paimentolaiset

Mustanmeren pohjoisrannoille saapui noin 1 000 eaa. alkaen nomadiheimoja, kimmerialaiset, skyytit, sarmaatit ja 375 jaa. hunnit. Kielellisesti turkinsukuisiksi oletetut hunnit kiihdyttivät Euroopan kansainvaelluksia.