google/wiki40b huggingface dataset:
Col d’Aubisque

Col d’Aubisque on Ranskassa ja Keski-Pyreneillä sijaitseva vuorensola, joka sijaitsee kolmisenkymmentä kilometriä etelään Tarbesin ja Paun kaupungeista. Sola on Pyrénées-Atlantiquesin departementissa, joka on osa Akvitanian aluetta.
Sola on kokonaisuudessaan Ranskan alueella ja se on 1 709 metriä merenpinnasta. Solan käännekohta Col du Soulor on idässä ja se mahdollistaa lännessä olevan Ossaun laakson yhteyden Gave de Pauhun idässä pitkin maantietä, joka kulkee cirque de Litorin, Ouzon laakson yläosassa, kautta. Tie on yleensä suljettu liikenteeltä talvisin marras-joulukuusta aina touko-kesäkuuhun saakka.

Urheilutapahtumat

Ranskan ympäriajo ja Col d’Aubusque on yhdistetty usein toisiinsa ja sola on osa ympäriajon historiaa. Kilpailun alkuvuosina järjestäjät eivät uskaltaneet uhata vuoristoa, mutta jo vuonna 1910 ajettiin ensimmäinen todellinen vuoristotaival juuri Pyreneillä. Tämän jälkeen Ranskan ympäriajon reitti on kulkenut 69 kertaa (vuoteen 2007 mennessä) solan lävitse, eli enemmän kuin joka toinen vuosi. Sola oli maalipaikkana muun muassa Ranskan ympäriajon 16. etapilla vuonna 2007.
Solaan pääsee nopeimmin ja helpoimmin Eaux-Bonnesin kaupungista, jolloin nousua on keskimäärin 7,5 % kilometrillä.
Lake Worth

Asukkaat

Kaupungin asukkaista 43,1 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 34,6 prosenttia valkoisia ja 19,1 prosenttia mustia. 49,6 prosenttia puhuu myös muita kieliä kuin englantia. 73,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 36,4 vuotta.
Eurooppatie E12

Reitti

Helsinki – Hämeenlinna – Tampere – Vaasa ... Uumaja – Lycksele – Storuman – Mo i Rana.
Ittihad FC

Historia

Al-Ittihad perustettiin vuonna 1927 jalkapalloseuraksi. Jaavalaiset siirtolaiset olivat puolisen vuosikymmentä sitten tuoneet lajin maahan, ja Jeddassa ja Mekassa oli virinnyt jonkinlaista jalkapallotoimintaa. Vuoden 1927 lopulla joukko pelaajia eri seuroista kokoontui perustamaan uutta, yhdistynyttä seuraa.
Sen nimi tarkoittaa yhdistynyttä (kuten englanninkielen United). 
Ensimmäisen ottelunsa yhdistynyt seura pelasi vuonna 1929 paikallisvastustaja al-Riyadhia vastaan ja voitti 3-0. Sittemmin al-Riyadh lopetti jalkapallotoiminnan ja al-Ittihad jäi kaupungin ainoaksi jalkapalloseuraksi. Al-Ittihad jatkoi pelaamista pääasiallisesti paikallisten liikemiesten sponsoroimissa turnauksissa vuoteen 1957 saakka, jolloin perustettiin virallinen Saudi-Arabian jalkapalloliitto. Samana vuonna pelattiin jo ensimmäinen jalkapallokilpailu, kuninkaan mukaan nimetty cup, joka säilyi maan ykkösjalkapallokilpailuna, kunnes vuonna 1975 käynnistyi kansallinen liiga. Ittihad voitti sarjan mestaruuden sen toisella kaudella. 1970-luvun puolivälissä vauras saudihallinto tuki avokätisesti jalkapallo- ja muutakin urheilutoimintaa. Jalkapalloseurat otettiin kuitenkin tiukkaan kontrolliin ja niiden ohjelmaan otettiin myös muita lajeja.

Nykypäivä

Nykyään al-Ittihadin ohjelmaan kuuluu ykköslajin jalkapallon lisäksi muun muassa koripallo, vesipallo, pöytätennis, lentopallo sekä uinti. Kaikkiaan al-Ittihad on voittanut 661 kilpailua eri lajeissa. Joulukuussa 2005 jalkapallojoukkue eteni jalkapallon seurajoukkueiden MM-turnauksessa välieriin, jossa hävisi brasilialaiselle Sao Paulon joukkueelle.
Stoa (rakennustyyppi)

Stoa (m.kreik. στοά) tarkoitti antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa vapaasti seisovaa avointa pylväshallia tai rakennukseen liittyvää katettua pylväshallia, joka oli yleensä tarkoitettu julkiseen käyttöön. Varhaiset stoat muodostuivat yleensä rakennuksen sivua reunustavasta pylväiköstä, ja ne olivat usein doorilaista tyyliä. Myöhemmin stoissa saattoi olla kaksi kerrosta, ja ne olivat usein joonialaista tyyliä.
Stoia oli usein suurten kaupunkien agoran eli markkinapaikkojen ympärillä. Stoat olivat avoimia yleisölle: kauppiaat saattoivat myydä niissä tavaroitaan, taiteilijat esitellä taidettaan, filosofit opettaa ja niissä saatettiin pitää uskonnollisia kokouksia. Stoalainen filosofikoulukunta sai nimensä stoasta.
Txillardegi

Ura

Álvarez Enparantza (äidinpuoleinen sukunimi toisinaan espanjalaistetaan muotoon Emparanza) opiskeli teknillisiä aineita Bilbaossa ja kieliä Pariisissa. Vuonna 1957 hänestä tuli Euskaltzaindian (Academia de la Lengua Vasca, Baskin kielen akatemia) kirjeenvaihtajajäsen, ja akatemia hyväksyi lähes kaikki hänen baskin kielen ortografiaan ja morfologiaan tekemänsä ehdotukset. Vuonna 1993 hänestä tuli ääntämyskomission jäsen. Hänen nimensä oli kahdesti esillä Euskaltzaindian täysjäseneksi, mutta hänet torjuttiin poliittisista syistä. Kolmannella kerralla hän torjui ehdotuksen itse.
Hän oli tunnettu kirjailijana ja kielitieteilijänä myös nimillä Larresoro, Igara ja Usako. Hän julkaisi useita kirjoja, jotka käsittelivät lähinnä baskin kieltä ja kielioppia. Hän on kirjoittanut myös romaaneja sekä politiikkaa käsitteleviä esseitä. Teosta Leturiaren egunkari ezkutua (1957) pidetään ensimmäisenä baskin kielellä kirjoitettuna nykyaikaisena romaanina, ja se on baskikirjallisuuden vedenjakaja. Muita hänen kirjoittamiaan romaaneja ovat Haizeaz bestaldetik (1979) ja Putzu (1999), merkittäviä esseitä Huntaz eta hartaz (1965), Hizkuntza eta pentsakera (1972) ja Euskal Herria helburu (1994) sekä tieteellisiä teoksia Euskal fonologia (1980), Euskal azentuaz (1984) ja Elebidun gizartearen azterketa matematikoa (1984).
Hänelle myönnettiin 1968 Txomin Agirre -palkinto romaanista Elsa Scheelen. Hän on saanut myös Andima-palkinnon Caracasissa 1969 matematiikan oppikirjoista. Silver Lauburun hän sai kirjastaan Euskal Gramatika 1980.
Txillardegi oli perustamassa 1970-luvulla baskin kielen liikettä Euskal Herrian Euskaraz. Hän alkoi 1982 luennoida Baskimaan yliopistossa, ja myöhemmin hänestä tuli emeritusprofessori.

Poliittinen toiminta

Hän oli nuorena Baskien kansallispuolueen (PNV) jäsen ja oli tukemassa baskin kielen puolustamista ja opiskelua baski-identiteetin perustana.
Menetettyään uskonsa PNV:hen Txillardegi osallistui ETAn perustamiseen 1959 yhdessä nuorten nationalistien kanssa ja oli liikkeen kulttuurisen haaran näkyvä johtaja. Hän lähti maanpakoon Pariisiin ja Brysseliin 1961 ja palasi 1967. Vuonna 1976 hän ja Iñaki Aldekoa perustivat poliittisen puolueen Euskal Sozialista Biltzarrea (ESB: Congreso de Socialistas Vascos, Baskien sosialistinen kongressi).
Txillardegi osallistui 1977 Herri Batasunan perustamiseen, ja hänet valittiin ensimmäisissä vaaleissa abertzalen koalition senaattoriksi.
Aikana, jolloin hän oli aktiivinen Aralarissa, hänelle valkeni, että aseellinen yhteenotto oli väistämätön. Hän otti etäisyyttä aseelliseen yhteenottoon, kun puolue osallistui baskihallinnon järjestämään solidaarisuustoimeen ETAn väkivallan uhreja kohtaan. Hän oli ehdokkaana kunnallisvaaleissa Ezker Batua Berdeak (Izquiera Unida – Verdes, Yhdistynyt vasemmisto–vihrfeät) -liittouman ehdokkaana. Valtiollisissa vaaleissa 2008 hän oli ehdokkaana senaattiin Eusko Abertzale Ekintza -puolueesta (Acción Nacionalista Vasca, Basque Nationalist Action) Guipúzcoan alueelta.
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952 – miesten hevonen

Miesten voimistelun hevoskilpailussa Osanottajia oli kaikkiaan 185 ja he edustivat 29 eri kansakuntaa. Lopulliset sijoitukset ratkesivat kahden yhteenlasketun suorituksen – pakollisten ja vapaavalintaisten liikkeiden – perusteella.
Odaiba

Odaiba (jap. お台場), joskus myös Daiba, on keinotekoinen saari Tokionlahdessa. Hallinnollisesti saari kuuluu Minaton, Kōtōn ja Shinagawan erillisalueisiin.

Historia

Saaren rakentaminen aloitettiin Tokugawa-shōgunaatin aikana vuonna 1853 ja sen oli alun perin tarkoitus toimia linnoituksena ja suojata Tokiota mereltä tulevia hyökkäyksiä vastaan. Ensisijaisena uhkana tuolloin oli kommodori Matthew Perryn laivasto, joka oli saapunut alueelle.
Vuonna 1928 Dai-San Daiba (第三台場) eli "Patteri numero 3" kunnostettiin ja avattiin yleisölle.
Saaren kehittäminen uudelleen alkoi Tsukubassa pidetyn vuonna 1985 Expo ´85 -maailmannäyttelyn menestyksen myötä. Japanin talous oli korkeasuhdanteessa ja Odaibasta päätettiin tehdä tulevaisuuden asumisen esittelykappale. Hankkeen kustannukset olivat yli 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja sen oli tarkoitus toimia itsenäisenä ja muista riippumattomana kotina jopa 100 000 asukkaalle. Japanin talous kuitenkin romahti vuonna 1991 ja vuoteen 1995 mennessä Odaiba oli käytännössä joutomaata.
Vuonna 1996 alue kaavoitettiin uudelleen ja se heräsi henkiin. Alueelle rakennettiin hotelleja ja ostoskeskuksia ja useat suuryritykset, muun muassa Fuji TV, siirsivät pääkonttoreitaan alueelle.
Nokkakoriste

Nokkakoriste on tavallisesti auton konepellin etureunassa keskellä sijaitseva koriste. Nokkakoriste voi olla esimerkiksi auton valmistajan tunnus tai pienoisveistos. Tunnetuimpia nokkakoristeita ovat Rolls-Roycen naishahmoinen Spirit of Ecstasy ja Mercedes-Benzin nokkakoristeena käyttämä kolmisakarainen tähti.
Mimmi Bähr

Henrika Wilhelmina (Mimmi) Bähr, o. s. Westerstrand (15. lokakuuta 1844 Alavus – 2. toukokuuta 1923) oli suomalainen keksijä ja kaunokirjoitustaidon kehittäjä.
Bähr toimi senaatin puhtaaksikirjoittajana ja finanssitoimituskunnan arkistonhoitajana 1868–1904, valtiopäivien puhtaaksikirjoittajana 1878–1906. Hän järjesti 1877–1923 opetuskursseja kaunokirjoituksessa ja julkaisi vuonna 1885 kaunokirjoitusjärjestelmiä kouluille.
Bähr on nostettu yhdeksi merkittävistä suomalaisista naiskeksijöistä.
Bähr oli aikansa  etevin kaunokirjoittaja sekä kaunokirjoitustaidon kehittäjä. Hänelle uskottiin tärkeimpiä suomalaisia asiakirjoja puhtaaksikirjoitettaviksi. Häntä käytettiin myös monenlaisissa yksityisissä adresseissa ja kirjoitelmissa, joiden asu tahdottiin saada mahdollisimman hienostuneeksi. Hän piti vuodesta 1877 opetuskursseja kaunokirjoituksessa ja julkaisi vuodesta 1885 kansa- ja oppikouluille kaunokirjoitusjärjestelmiä, joita käytettiin kouluissa yleisesti ja joista hän sai palkintoja. Hän keksi myös monenlaisia siihen aikaan tarpeellisia kirjoittamisen apuvälineitä, kuten viivoittimia, kynänpyyhkijöitä, kirjeiden ja postimerkkien kostuttajia, regulaattorikynän, ruukkukoristepapereita, jotka olivat suosittuja. 
Bährin vanhemmat olivat nimismies Gustaf Erik Westerstrand ja Anna Henrika Åberg. Hän meni naimisiin kauppias Nikolai Edward Bährin (k. 1868) kanssa 1864.
Papaveriini

Lääkekäyttö

Papaveriinia käytetään lääkkeenä muun muassa lihasrelaksanttina erilaisten lihaskouristusten hoitoon esimerkiksi ruuansulatusjärjestelmän alueella. Sitä on myös käytetty erektiolääkkeenä. Papaveriini rentouttaa verisuonia ja siten laajentaa niitä parantaen verenkiertoa.
HMS Moy (1904)

Palvelus

HMS Moy myytiin 27. toukokuuta 1919 romutettavaksi.
Leväbarbi

Koko ja ulkonäkö

Leväbarbi voi kasvaa jopa 16-senttiseksi ja elää jopa 10-vuotiaaksi. Leväbarbi on pitkä kala ja se tarvitsee kohtalaisen suuren akvaarion. Leväbarbin väri on hopeankellertävä ja sillä on musta raita joka tummuu vanhetessa. Nimensä mukaan se syö levää, rapsutellen sitä ahkerasti alaspäin kääntyvällä suullaan.

Alkuperä

Leväbarbi on kotoisin Kaakkois-Aasiasta.

Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Leväbarbi on taitava hyppelijä, joten leväbarbialtaan pitää olla hyvin suojattu. Laji ui keskivedessä ja voi elää jopa kymmenvuotiaaksi. Leväbarbi on aggressiivinen kutuaikana.

Vesiolot ja ravinto

24–26-asteinen vesi on todettu lajille sopivaksi, happamuus eli pH 6,5–8,0 ja veden kovuus n. 5–20 dH. Akvaario ei saa olla liian täynnä, sillä tämä kala vaati paljon uintitilaa. Leväbarbiparvelle tulisi olla 100 cm pitkä allas.
Kala on lähes kaikkiruokainen.
Afrikanruoko

Kuvaus

Afrikanruo’on juurakko pitkämainen ja korsi pysty ja 2–8 metriä korkea. Tuppi on irtonainen, ja lehtilavan ja tupen kulmassa oleva kieleke on ripsireunainen. Lehtilapa on 25–75 senttimetriä pitkä ja 6–40 millimetriä leveä. Kukinto on röyhy, tiheä ja 30–50 senttimetriä pitkä ja 10–20 senttimetriä pitkö. Tähkylät ovat yksittäisiä. Kypsät tähkylät ovat perällisiä, ja niiden perät ovat jouhimaisia.

Levinneisyys ja elinympäristö

Afrikanruokoja kasvaa luonnonvaraisena keskisessä, itäisessä ja eteläisessä Afrikassa. Levinneisyyden pohjoisraja menee Etiopian, Sudanin, Kongon demokraattisen tasavallan, Kongon tasavallan ja Gabonin halki. Lisäksi sitä kasvaa Egyptissä Niilin rannalla. Manner-Afrikan lisäksi sitä kasvaa myös Madagaskarilla ja Maskareeneilla.
Afrikanruoko on yleinen kasvi jokien, järvien ja patojen rannoilla sekä soilla, tulvatasangoilla ja kausittaisissa lammissa. Se kasvaa usein osittain veden alla, ja sitä on tavattu kasvavan 580–1 500 metrin korkeudessa.
The Jazz Singer – tie tähtiin

The Jazz Singer – tie tähtiin on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut musikaalinen draamaelokuva, joka on uusintaversio vuoden 1927 elokuvasta Jazzlaulaja. Elokuvan pääosia esittävät Neil Diamond, Laurence Olivier, Lucie Arnaz, Catlin Adams, Franklyn Ajaye, Paul Nicholas, Sully Boyar, Mike Kellin ja James Booth. Elokuvan on ohjannut Richard Fleischer.

Vastaanotto

Elokuva voitti historian ensimmäisen Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta (Diamond) ja huonoimmasta miessivuosasta (Olivier).
Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla elokuvan olevan Neil Diamondin ympärille rakennettu ja tämän urasuvantoa päättämään tarkoitettu imelä ”tie tähtiin” -tarina. Diamond ei osaa näytellä, hänen musiikkinsa on tylsää, ja Laurence Olivierin mukanaolo kanttori-isänä kummastuttaa. Video-oppaassa vuodelta 1994 The Jazz Singer saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Pahiño

Ura

Pahiño pelasi uransa alkuaikoina vaatimattomissa Navian ja Arenas de Alcabren joukkueissa, kunnes pääsarja Primera Divisiónissa pelannut Galician suurseura Celta de Vigo hankki hänet riveihinsä. Ensiesiintymisensä pääsarjassa Pahiño teki kauden 1943–1944 avauskierroksella Atlético de Madridia vastaan.
Pahiño tunnettiin pelottomana hyökkääjä, mikä vaati ajoittain veronsa: kaudella 1944–1945 Celtan pelatessa väliaikaisesti Segunda Divisiónissa hän mursi pohjeluunsa kauden viimeisessä, Granadaa vastaan pelatussa nousukarsintaottelussa. Ennen loukkaantumista hän oli kuitenkin tehnyt joukkueelleen kaksi maalia, ja ottelu päättyi lopulta Celtan 4–1-voittoon ja nousujuhliin.
Kaudella 1947–1948 Pahiño teki sarjassa 23 maalia, jolla hän voitti ensimmäisen maalikuninkuutensa (Pichichi). Maaleillaan hän auttoi Celtan neljänneksi sarjassa sekä Espanjan cupin loppuotteluun. Pahiñon joukkuetovereihin Celtassa lukeutui Miguel Muñoz, jonka kanssa hän siirtyi Real Madridiin kauden loputtua.
Pahiño onnistui maalinteossa säännöllisesti myös Real Madridissa, ja kaudella 1951–1952 hän voitti 28 maalillaan toisen maalikuninkuutensa. Joukkue ei kuitenkaan saavuttanut Pahiñon aikana erityistä menestystä lukuun ottamatta Venezuelassa pelattua epävirallista seurajoukkueiden maailmanmestaruusturnausta (Pequeña Copa del Mundo), jonka se voitti vuonna 1952.
Pahiñon sopimus Real Madridin kanssa päättyi vuonna 1953, ja yli 30 vuotta täyttäneiden pelaajien kohdalla harjoittamaansa politiikkaa noudattaen seura tarjosi hänelle vuoden jatkosopimusta. Kolmen vuoden sopimusta tavoitellut Pahiño ei tähän suostunut, vaan palasi Galiciaan ja liittyi Deportivo de La Coruñan joukkueeseen. Hieman myöhemmin Real Madrid hankki argentiinalaisen Alfredo Di Stéfanon, joka peri Pahiñon käyttämän pelinumeron 9.
Deportivossa Pahiño pelasi kolmen kauden ajan. Hän on 211 maalillaan yksi Espanjan pääsarjan historian parhaista maalintekijöistä. Uransa viimeisen kauden 1956–1957 hän pelasi Segunda Divisiónin Granadassa, joka nousi kauden päätteeksi pääsarjaan.
Espanjan maajoukkueessa Pahiño pelasi seurajoukkueissa tekemistään lukuisista maaleista huolimatta vain kolme ottelua vuosina 1948–1955. Ensiesiintymisensä hän teki 20. kesäkuuta 1948 ottelussa Sveitsiä vastaan, jossa syntyi ensimmäinen maajoukkueuran kolmesta maalista.
Atomic Café

Vastaanotto

Helsingin Sanomien elokuvasivulla Atomic Cafén materiaalin kirjoitettiin olevan sekä karmaisevaa että hysteerisen hauskaa, paljolti nykyajan tuoman jälkiviisauden myötä.
Tikkurilan ortodoksinen kirkko

Toimintakeskuksen aika 1986–1997

Helsingin ortodoksinen seurakunta oli vuonna 1986 hankkinut Vantaan Tikkurilasta 240 m²:n omakotitalon. Tämän talon käyttötarkoitus muutettiin ja rakennus remontoitiin kristilliseksi toimintakeskukseksi kappeleineen (kappeli pyhän Arseni Konevitsalaisen muistolle). Toimintakeskus oli käytössä kymmenisen vuotta Tikkurilan ortodoksisen kirkon käyttöönottoon saakka.

Uusi kirkko 1997

Vuonna 1990 seurakunta osti kirkkotontin Tikkurilan Valkoisenlähteentien ja Talvikkitien risteyksen vierestä. Kirkon suunnittelemiseksi järjestettiin arkkitehtikilpailu. Kaivatunlaisia suunnitelmia ei kuitenkaan löytynyt, joten uusi kirkko päätettiin toteuttaa alun perin Tapiolan ortodoksiselle kirkolle tehtyjen, rakennusarkkitehti Arvo Sorsan piirustusten pohjalta.  
Helsingin hiippakunnan piispa,  metropoliitta Leo vihki uuden ortodoksisen kirkkorakennuksen 7.9.1997 Kristuksen taivaaseen astumisen muistolle. Aiempi toimintakeskus kappeleineen myytiin. Uuden kirkon rakennustyöt valmistuivat lopullisesti kesäkuussa 1998.  
Tikkurilan ortodoksisen kirkon ikonostaasin ja seinien koristemaalaukset ovat Juri Mitroshinin ja ikosnostaasin puuveistokset Grigory Likhterin tekemiä. Vuonna 2001 kirkkoon saatiin myös Alexander Wikströmin lasimaalauksia.
Meyer Werft

Meyer Werft on Meyerin laivanrakentajasuvun omistama suuri laivatelakka Papenburgissa Saksassa. Se perustettiin vuonna 1795 rakentamaan puurunkoisia laivoja. Vuonna 1874 Josef Lambert Meyer aloitti laivojen rakentamisen telakalla raudasta. Nykyään se on yksi suurimmista ja moderneimmista telakoista maailmassa työllistäen 3 500 henkeä. Telakka sijaitsee Emsjoen varrella 36 kilometriä Pohjanmereltä, Dollartinlahdelta. Laivan kulku telakalle on mahdollista vain nousuveden aikana.
Telakka on rakentanut monia suomalaisia aluksia, esimerkiksi niin sanotut Papenburgin sisaret, Silja Europan ja Estonian, alkuperäiseltä nimeltään Viking Sally, sekä Suomen suurimman sisävesiristeilijän M/S BlueWhite Eaglen.
Meyerin suku omistaa myös kaksi muuta telakkaa, Meyer Turun telakan sekä Neptun Werft -telakan Rostockissa Saksassa.
Thomas Abbt

Thomas Abbt (25. marraskuuta 1738 Ulm – 3. marraskuuta 1766 Bückeburg) oli valistuksen ajan saksalainen kirjailija, matemaatikko ja filosofi.

Elämä

Abbt syntyi peruukintekijöiden pojaksi. Hän opiskeli Hallen yliopistossa filosofiaa ja matematiikkaa saaden vuonna 1758 maisterin paperit. Vuonna 1760 hänestä tuli filosofian professori Frankfurt an der Oderin yliopistoon, jossa ollessaan hän kirjoitti vuonna 1761 kuuluisimman teoksensa, Vom Tode für's Vaterlandin. Syksyllä 1761 hän otti vastaan matematiikan professorin arvon Rintelnin yliopistossa. Vuodesta 1761 vuoteen 1762 hän opetti myös molempia aineita Berliinin yliopistossa.
Vom Tode für's Vaterland oli erittäin patrioottinen teos, joka kertoo Fredrik II:n tappiosta Kunersdorfissa. Se myös sai kuuluisien Literaturbriefen (suom. kirjallisuuskirjeet) kirjoittajien huomion, jonka alkuunpanijana oli Gotthold Ephraim Lessing. Hän kirjoitti suuria määriä historiallisia, poliittisia, esteettisiä ja filosofisia esseitä. Abbt oli Lessingin suuri ihannoija ja jatkoi tämän opettavaista, proosamaista kirjoitustyyliään.
Ollessaan Berliinissä Abbt tutustui Christoph Friedrich Nicolaihin, jonka Berliinin keskiviikkoseuraan hän pian liittyi. Hän ystävystyi myös Moses Mendelssohnin kanssa. Peitenimellä B Abbt otti osaa Briefe, die neueste Litteratur betreffendin kirjoittamiseen, jonka 24 osaa julkaistiin Berliinissä vuosien 1733 ja 1765 välissä. Kotimatkallaan lähes vuoden kestäneeltä matkaltaan Ranskaan Abbt poikkesi Ferneysta Geneveen, jossa hän tapasi Voltairen.
Vuonna 1765 Abbtille tarjottiin sekä professorin virkaa Marburgin yliopistossa että Schaumburg-Lippen hovineuvoston jäsenyyttä. Hän otti vastaan jälkimmäisen, vaikka hän olikin jo valmiiksi Marburgin yliopiston matematiikan professori ja Hallen yliopiston filosofian professori.
3. marraskuuta 1766 Abbt kuoli vain 27 vuoden ikäisenä Bückeburgissa suolistosairauteen. Johann Gottfried Herder kirjoitti, että "hän kuoli Saksalle ja kielellensä liian aikaisin".
Fiat Doblò

Fiat Doblò on Fiatin vuodesta 2000 lähtien valmistama pieni pakettiautomalli, josta on saatavilla myös tila-autoversio. Se sijoittuu mallistossa pienemmän Fiorinon ja suuremman Talenton väliin.
Apotti Suger

Apotti Suger (1081 – 31. tammikuuta 1151) oli ranskalainen apotti, valtiomies ja historioitsija.
Suger seurasi 1137 Ranskan tulevaa kuningasta Ludvig VII, Ludvig Nuori, Akvitaniaan kun prissi meni naimisiin Eleonoora Akvitanialaisen kanssa. Toisen ristiretken aikana hän oli valtakunnan sijaishallitsija (1147–1148). Hän vastusti voimakkaasti kuninkaan avioeroa, sillä hän oli ehdottanut avioliittoa. Vaikka hän ei kannattanut ristiretkeä, hän alkoi ennen kuolemaansa saarnata uudesta ristiretkestä.
Suger palveli neuvonantajana ja ystävänä sekä Ludvig VI:a että Ludvig VII:ä ja oli merkittävässä valta-asemassa. Hän rakennutti goottilaisen Saint-Denis'n luostarikirkon.
Johann Reuchlin

Johann Reuchlin (s. 29. tammikuuta 1455 – 30. kesäkuuta 1522 Pforzheim) oli saksalainen humanisti ja tutkija. Hän tutki pääasiassa kreikkaa ja hepreaa. Hänen isänsä työskenteli dominikaanisessa luostarissa. Hän on saanut maisterin tutkinnon.
Ecuadorin parlamentti

Ecuadorin parlamentti eli kansalliskokous (Asamblea Nacional) on Ecuadorin lakeja säätävä elin. Se on yksikamarinen 137 jäsenen parlamentti, jonka jäsenistä 116 valitaan yhden jäsenen vaalipiireistä enemmistövaalilla, 15 paikkaa täytetään suhteellisella vaalitavalla koko maan toimiessa yhtenä vaalipiirinä, ja neljä valitaan usean edustajan vaalipiiristä, jossa saavat äänestää ulkomailla asuvat ecuadorilaiset. Edustajat valitaan neljävuotiselle kaudelle.
Kansalliskokouksen tehtävät ja rakenne on määritelty vuoden 2008 perustuslaissa. Sitä ennen maata hallitsi kongressi.
Viimeisimmät vaalit olivat 19. helmikuuta 2017. Niissä presidentti Lenin Morenon johtama  Alianza PAIS sai 39% äänistä ja 74 paikkaa. Parlamenttiin valittiin 85 miestä ja 52 naista. Loikkaaminen eduskuntaryhmästä toiseen on yleistä, joten paikkajako yleensä muuttuu vaalikauden aikana.
Sally Field

Ura

Field aloitti näyttelijänuransa televisiossa näyttelemällä 1960-luvun puolivälin sarjassa Gidget. Seuraavaksi hän esiinty mm. sarjassa Lentävä nunna ja useita kertoja vierailevana näyttelijänä lännenkomediasarjassa Smith ja Jones.
Fieldin ensimmäiset roolit olivat pääasiassa komediasarjoista. Vuonna 1976 hän osoitti lahjakkuutensa myös draamanäyttelemisessä, kun hän voitti Emmy-palkinnon teleivioselokuvasta Tie uuteen elämään.
Ensimmäisen Oscarinsa Field voitti parhaasta naispääosasta vuoden 1979 elokuvasta Norma Rae. Toistamiseen hän pokkasi saman palkinnon viisi vuotta myöhemmin roolisuorituksestaan elokuvassa Tilaa sydämessä. Field on esiintynyt myös elokuvissa Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä ja Forrest Gump.
Televisiossa Fieldillä on ollut toistuva rooli draamasarjassa Teho-osasto, jossa hän on esittänyt tohtori Abby Lockhartin äitiä. Field voitti suorituksestaan sarjassa Emmy-palkinnon vuonna 2001.
Field näyttelee ABC:n televisiosarjassa Perhesiteet, joka alkoi vuonna 2006. Hän esittää sarjassa perheen matriarkkaa, Noraa. Field liittyi sarjaan vasta pilottiosan jälkeen. Pilotissa Noraa näytteli vielä Betty Buckley. Field on voittanut roolistaan Emmyn ja on ollut myös Golden Globe -ehdokkaana.

Yksityiselämä

Field seurusteli pitkään näyttelijä Burt Reynoldsin kanssa, mutta ensimmäisen kerran hän meni naimisiin Steven Craigin kanssa. Liitto kesti vuodesta 1968 vuoteen 1975. Fieldin toinen avioliitto Alen Greismanin kanssa alkoi vuonna 1984 ja päättyi eroon vuonna 1993. Hänellä on kolme lasta, joista kaksi ensimmäisestä ja yksi jälkimmäisestä liitosta.
Vuonna 2005 Fieldillä diagnosoitiin osteoporoosi. Hän on sairastumisen jälkeen johtanut julkista kampanjaa kouluttaa ja inspiroida naisia, joilla on diagnosoitu sama sairaus.
Luigi Tosi

Luigi Tosi (6. heinäkuuta 1763 – 13. joulukuuta 1845) oli italialainen roomalaiskatolinen kirkonmies. Hänet nimitettiin Pavian hiippakunnan piispaksi 16. toukokuuta 1823, ja hän oli mukana vihkimässä Carlo Domenico Ferraria piispaksi. Hän kuoli 82-vuotiaana virassa. Häntä edelsi Paolo Lamberto D'Allègre ja seurasi Angelo Ramazzotti.