google/wiki40b huggingface dataset:
D. J. Mbenga

Ammattilaisura

Kinshasassa syntynyt Mbenga ja hänen äitinsä saivat 1990-luvun lopulla turvapaikan Belgiasta, jossa Mbenga pelasi vuosina 2001–2004 ammatikseen. Vuonna 2004 hän teki sopimuksen NBA-seura Dallas Mavericksin kanssa.
Mbenga pelasi NBA-urallaan 2004–2011 neljässä eri joukkueessa yhteensä 234 runkosarjaottelua. Hän voitti Los Angeles Lakersissa kahdesti mestaruuden, kausilla 2008–2009 sekä 2009–2010
Vuosina 2012–2013 Mbenga pelasi Kiinassa sekä Filippiineillä. Hän yritti 2014 paluuta NBA:han, ja teki sopimuksen New York Knicksin kanssa. Mbenga ei kuitenkaan pelannut seurassa yhtään ottelua, vaan vapautettiin sopimuksestaan pari viikkoa myöhemmin.
Brianne Theisen-Eaton

Yksityiselämä

Theisen-Eaton meni kesällä 2013 naimisiin yhdysvaltalaisen kymmenottelijan ja kymmenottelun maailmanennätyksen haltijan Ashton Eatonin kanssa. Pari tapasi toisensa Oregonin yliopistossa.
Agathobulos

Agathobulos (tai Agathoboulos, muinaiskreikaksi Ἀγαθόβουλος; n. 125 jaa.) oli antiikin kreikkalainen roomalaisajalla elänyt kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Agathobuloksen elämästä tiedetään vain vähän. Hieronymuksen teoksessa Chronicon Agathobulos on sijoitettu Plutarkhoksen, Sekstos Khaironeialaisen ja Oinomaoksen rinnalle keisari Hadrianuksen kolmannen hallitusvuoden (119) merkittävimpien filosofien joukkoon.
Lukianoksen mukaan Agathobulos oli Demonaksin opettaja, ja myös Peregrinos Proteus opiskeli kyynistä elämäntapaa Aleksandriassa tämän ohjauksessa. Lukianoksen kuvauksen mukaan tähän ”askeesikurssiin” kuului pään ajeleminen puolittain, mudan hierominen kasvoihin, julkinen masturbointi, takapuolen piiskaaminen sekä muita ”paljoan karkeampiakin temppuja”. Lukianoksen kuvausta ei tule ottaa liian vakavasti, sillä tämä oli satiirikko, joka tunsi vastenmielisyyttä kyynikkoja ja erityisesti Peregrinosta kohtaan.
Marskin Maja

Marskin Maja eli Suomen Marsalkka Mannerheimin Metsästysmaja on nykyinen museo ja ravintola Lopella.
Marskin majaan kuuluvat kelohongasta rakennettu metsästysmaja, kalamaja ja sauna. Maja rakennettiin jatkosodan aikana vuonna 1942 ja se oli alkujaan kenraalimajuri Erkki Raappanan komentaman 14. divisioonan sotilaiden lahja 75 vuotta täyttävälle ylipäällikölle, marsalkka Mannerheimille. Alkuperäinen sijaintipaikka oli Lieksajärven rannalla Keihäsniemessä Rukajärvellä Suomen miehittämässä Itä-Karjalassa. Majan suunnittelijana toimi arkkitehti, luutnantti Eino Pitkänen. Pitkänen suunnitteli myös majan sisustuksen, tekstiilejä lukuun ottamatta. Maja luovutettiin lahjakirjalla Mannerheimille 5. kesäkuuta 1942.
Jatkosodan lopussa maja purettiin ja sille etsittiin uusi paikka tulevan valtakunnanrajan länsipuolella. Majan alkuperäiset rakentajat pystyttivät rakennuksen uudelleen Punelian rannalle Lopelle touko- ja kesäkuun aikana 1945. Mannerheim saapui ensimmäisen kerran majalle 21. kesäkuuta 1945, jolloin kenraalimajuri Raappana luovutti juhlallisesti majan avaimet sen isännälle. Hoitamiensa tasavallan presidentin tehtävien ja heikentyneen terveytensä vuoksi marsalkka vieraili majalla sen uudessa sijaintipaikassa tiettävästi vain kahdeksan kertaa, viimeisen kerran syyskuussa 1948.
Mannerheim lahjoitti itselleen tarpeettomaksi käyneen majan vuonna 1948 Suomen Metsästäjäliitolle, jolla ei kuitenkaan ollut käyttöä sille. Lopulta neljä upseerijärjestöä perusti yhdessä Marsalkka Mannerheimin metsästysmaja ry -nimisen yhdistyksen, joka hankki majan tontteineen ja kunnosti sen museoksi. Marskin Maja on ollut avoinna yleisölle kesäisin vuodesta 1959 alkaen. Majassa on avokuisti, iso pirtti takkoineen, keittiö, marsalkan makuuhuone sekä huoneet adjutanteille ja läheteille. Majassa oli alun perin turvekatto, joka korvattiin myöhemmin nykyisellä malkakatolla.
Charles Grigsby

Charles Jason Grigsby, Jr. (s. 15. syyskuuta 1978 Oberlin, Ohio) on yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui yhdenneksitoista American Idol -kykyjenetsintäkilpailun toisella tuotantokaudella. Hän putosi American Idolista 19. maaliskuuta 2003.
Hänen esikoisalbuminsa on nimeltään Charles Grigsby, joka julkaistiin vuonna 2005.
Helsingin seudun yliopistollinen keskussairaala

Helsingin seudun yliopistollinen keskussairaala (HYKS) on pääkaupunkiseudun sairaanhoidosta vastaava keskussairaala. HYKS-sairaanhoitoalueen jäsenkunnat ovat Helsinki, Espoo, Vantaa, Kerava, Kirkkonummi ja Kauniainen. HYKS:n toiminta alkoi 1.3.1958, kun keskussairaalan alaisuuteen siirrettiin joukko sairaalakiinteistöjä. Vuoden 2000 alusta Helsingin yliopistollinen keskussairaala (ruots. Helsingfors universitets centralsjukhus), tuli osaksi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiriä, jolloin se lakkasi olemasta itsenäinen organisaatio. Vuosina 1991–1999 HYKS toimi Helsingin sairaanhoitopiirin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin yhteisenä keskussairaalana. Uuteen Helsingin seudun yliopistolliseen keskussairaalaan lasketaan kuuluvaksi Hyksin sairaalat Helsingissä, Jorvin ja Peijaksen sairaalat Espoossa ja Vantaalla sekä joitakin muita erikoissairaanhoidon yksiköitä.
Hyksillä on valtakunnallinen vastuu muun muassa elinsiirroista, vaativasta neurokirurgiasta, lasten sydänkirurgiasta, huuli- ja suulakihalkiopotilaiden leikkaushoidosta sekä vaikeiden palovammojen hoidosta.
Hyks on Pohjoismaiden suurimpia yliopistosairaaloita. Sairaansijoja ja hoitopaikkoja on yhteensä yli 3 100. Vuoden 2009 aikana hoidettiin 363 450 potilasta. Leikkauksia päätoimenpiteenä tehtiin noin 66 000, näistä yli 26 000 päiväkirurgisesti. Synnytysten määrä oli 14 500. Hoitojaksojen määrä oli yli 430 000 ja psykiatrisia hoitopäiviä oli yli 100 000.
Hyksissä tehdään myös paljon alan tutkimusta ja se toimii terveydenhuollon suurimpana koulutusympäristönä Suomessa. Yhteistoimintasopimukset ja yhteisvirat Helsingin yliopiston kanssa ovat lääketieteellisen opetuksen perusta. Helsingin yliopistossa opiskelevat lääkärit ja hammaslääkärit tekevät perus- ja erikoistumisopintojaan Hyksin sairaaloissa. Lisäksi noin 3 000:lla terveysalan opiskelijalla on kliininen harjoittelujakso alueen sairaaloissa vuosittain.
Hyksin ensimmäinen leikkausrobotti otettiin käyttöön helmikuussa 2009. Robottia on käytetty pääosin urologiassa, jossa ensimmäisen vuoden aikana tehtiin 120 robottiavusteista eturauhasen poistoleikkausta. Vuoden mittaan robottiavusteisia leikkauksia ryhdyttiin tekemään myös thorax-kirurgiassa ja gynekologiassa.
Hyksin huuli- ja suulakihalkiokeskus Husuke on Euroopan neljänneksi suurin halkiokeskus, johon on keskitetty valtaosa suomalaislasten halkioiden hoidoista. Husukeen on keskitetty myös kallon epämuodostumien hoito, ja vuosittain yksikössä tehdään noin 50 kraniofakiaalikirurgista toimenpidettä. (Oulun yliopistollisessa sairaalassa toimii maan toinen tähän erikoistunut yksikkö, Oulun Craniofaciaalikeskus.)
Vuonna 2009 huuli-suulakihalkiokeskuksen (Husuke) kraniofakiaaliyksikkö sai alan maailmankonferenssissa Center of Excellence -tunnustuksen ja se luokiteltiin kansainväliseksi kraniofakiaalikirurgian koulutuskeskukseksi.
Silverstone

Historia

Keskiajalla Silverstonen kylä toimi kauppapaikkana lähinnä läheisistä metsistä kaadetulle puutavaralle. Kylä oli tunnettu pienestä Linnell Bros. -nimisestä yrityksestä, jolla on yhä toimintaa kylässä. Kirkkomaan pohjoispuolella on keskiaikaisten kalalammikoiden jäänteet. Kylä on mainittu Domesday bookissa.
Veretjen kulttuuri

Veretjen kulttuuri vallitsi Äänisen itäpuolella Venäjällä noin 8850-7600 eaa., preboreaalikauden jälkipuoliskolla ja on siten mesoliittinen kauden kulttuuri. Se on saanut nimensä Veretje I asuinpaikan mukaan.
Kulttuurin alkuperä on joko Kundan kulttuurissa tai Butovon kulttuurissa. Sen arvellaan osaltaan vaikuttaneen Suomen asuttamiseen, sillä jotkut varhaisen mesoliittisen Suomen löydöt muistuttavat Veretjen kulttuurin esineistöä.

Asuinpaikkoja

Veretjen kulttuurin piiriin katsotaan kuuluvan useita asuinpaikkoja. Latšajärven lähellä ovat Veretje I (9050-8520 BP eli 8200-7600 eaa. ), Suhoje, Pogostištše ja Vjazovyi Mys. Latšajärveen laskevan Kinemajoen varrella on Popovan kalmisto (9730-7150 BP eli 9100-6000 eaa. ). Andozerojärven rannalla on asuinpaikka Andozero-M.
Die Tageszeitung

Die Tageszeitung, lyhyemmin TAZ, on saksalainen päivälehti. Lehti tunnetaan teknologisena edelläkävijänä, joka jo vuonna 1995 tarjosi sisältönsä luettavaksi internetin kautta. 2009 Die Tageszeitung on alkanut julkaista digitaalista versiotaan e-kirjojen epub-formaatissa.
Auguste Dumont

Auguste Alexandre Dumont (14. heinäkuuta 1801 – 28. tammikuuta 1884) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja Ranskan kuvataideakatemian jäsen. Hän oli kuvanveistäjä  Jacques-Edme Dumontin (1761–1844) poika ja säveltäjä Louise Farrencin (o.s. Dumont, 1804–1875) veli. Dumont opiskeli kuvanveistoa ensin isänsä ja Pierre Cartellierin johdolla ja jatkoi sitten opintojaan Roomassa saamansa stipendin turvin.
Dumontin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu  Vapauden henki -veistos, jossa vapautta edustava hahmo kohottaa soihdun ja pitää rikkinäisiä kahleita toisessa kädessään. Se on osa Heinäkuun vallankumouksen uhrien muistomerkkiä, jonka kuningas Ludvig Filip I tilasi vuonna 1830. Patsaan puoliokoinen kopio on Louvren taidemuseossa.
Tioredoksiinireduktaasi

Tioredoksiinireduktaasi eli tioredoksiinidisulfidireduktaasi on entsyymi, joka katalysoi hapettuneen tioredoksiinin disulfidisidosten pelkistämistä vapaiksi tioliryhmiksi NADPH-molekyylin toimiessa pelkistimenä. Entsyymillä on tärkeä rooli elimistön hapetus-pelkistyspotentiaalin tasapainon ylläpitämisessä ja solujenvälisessä viestinnässä. Tioredoksiinireduktaasin EC-numero on 1.8.1.9 ja CAS-numero 9074-14-0.
Satawan

Historia

Eurooppalaiset löysivät saaret mahdollisesti William Ravenin toimesta 28. joulukuuta 1973, kun brittiläinen Britannia purjehti saaren ohitse. Toinen mahdollinen saarien löytäjä on James Mortlock 27. marraskuuta 1975, jonka mukaan kolmen atollin ryhmittymä on nimetty.
Toisen maailmansodan aikana saariryhmä oli Japanin hallinnassa ja Satawanilla sijaitsi japanilaisten lentokenttä. Yhdysvallat pommitti aluetta huhtikuussa sekä kesäkuussa 1944.
TAGAP: The Apocalyptic Game About Penguins

Ohjaaminen

Pelissä käytetään näppäimistöä hahmon ohjaamiseen. Aseita käytetään hiirellä, joka mahdollistaa 360ᵒ ampumisalueen.

Aseet

Pelistä löytyy perinteinen käsiase, kranaatit, liekinheitin, plasma-ase ja Tagap 2:ssa laajennuksena pari muuta asetta.

Tagap 2

Tagap 2:n järjestelmävaatimukset ovat samat kuin ensimmäisessäkin versiossa, mutta kiintolevytilaa vaaditaan 350 Mb. Tagap 2 -pelissä on myös mahdollisuus Macilla pelaamiseen Wineskinin kautta sekä mahdollisuus muiden syöttölaitteiden käyttöön, joita mm. Xbox 360 -konsolin ohjain ja Logitech ChillStream.
Suomi-sarjan kausi 2012–2013

Alkusarja

Lohkojen kolme parasta loppusarjaan, 4. ja 5. sijoittuneet loppusarjan karsintaan. Muut joukkueet alempaan jatkosarjaan.

Alempi jatkosarja

Lohkojen voittajat seuraavaksi kaudeksi Suomi-sarjaan, 2. sijoittuneet Suomi-sarjan karsintaan. Muut joukkueet II-divisioonaan seuraavaksi kaudeksi.
Soyosanin asema

Historia

Asema avattiin liikenteelle 11. tammikuuta 1976 ja asemarakennus saatiin valmiiksi 21. syyskuuta 1982. 24 vuotta myöhemmin 7. toukokuuta 2006 asemarakennus suljettiin ja tilapäinen rakennus pystytettiin sen tilalle. Samalla Soulin metron linjaa 1 laajennettiin pohjoiseen Dongducheonin kaupungin läpi ja Soyosanista tuli sen pohjoinen pääteasema uuden asemarakennuksen valmistuttua 15. joulukuuta 2006.
Ebru Şam

Ebru Şam (s. 1990 Solingen) on missi ja näyttelijä. Hän syntyi ja varttui Saksassa, johon hänen turkkilaissyntyiset vanhempansa olivat muuttaneet vuonna 1974.
Şam valittiin 29. huhtikuuta 2009 Miss Turkiksi Istanbulin Türker İnanoğlu Maslakissa. Hän edusti Turkkia Miss Eurooppa -kilpailussa ja 12. joulukuuta 2009 Miss Maailma -kilpailussa Johannesburgissa. Vuodesta 2010 alkaen Şam on esiintynyt turkkilaisessa televisiosarjassa Adanalissa, jota näyttää Avrupa Türk TeleVision.
Jänisintiaanit

Jänisintiaanit (engl. hare) elävät havumetsän ja tundran rajalla itäisen Kanadan subarktisen alueen pohjoisosassa napapiirin tienoilla Luoteisterritorioissa. Eurooppalaiset antoivat heille tämän nimen koska lumikenkäjänis oli kansalle merkittävin ruoan ja vaatteiden lähde.
Luoteessa ja idässä tundralla asuu eskimoita. Jänisintiaanien asuma-alue on Suurelta karhujärveltä länteen, pohjoiseen ja luoteeseen MacKenzie-joen laaksossa ja tästä itään. Viiden jänisintiaaniheimon asuma-alue Fort Normanin ja Suuren Karhujärven väliseudulla ulottuu Mackenzie-jokilaaksosta Yukonin territorion ja vuorten rajalta Nunavutin rajalle. Lännessä on Suuresta Karhujärvestä länteen ja luoteeseen on metsää, ja sen itäpuolella Suuresta karhujärvestä pohjoiseen tundran ja metsän siirtymävyöhyke, ja aivan seudun itäosissa tundraa. Jänisintiaanien asuinalueella elää sekä metsäkaribua että arktisempaa avomaan karibua. Suuressa osassa aluetta on jatkuva ikirouta.
Lähetyssaarnaajat saapuivat alueelle 1800-luvun puolivälin jälkeen.Tuolloin jänisintiaaneja oli ehkä 700-800. Jänisintiaanit metsästivät karibua, hirveä ja pienriistaa. He kalastivat ja keräsivät marjoja. Alueella eli paljon jäniksiä. Vaeltaen elävät jänisintiaanit näkivät monesti nälkää ennen eurooppalaisten tuloa. He saivat vaatteensa ja ravintonsa jäniksistä, joiden määrä vaihteli vuosittain 7-10 vuoden jaksoissa. Tämä ajoi intiaanit säännöllisesti toistuviin pahoihin nälänhätiin.
Vuonna 1996 jänisintiaaneiksi oli rekisteröitynyt 1836 henkeä.
Aaku Mäki

August (Aaku) Mäki (sukunimi aik. Giltig, käytti myöhemmin nimeä Sampsa Luonnonmaa; 1. huhtikuuta 1865 Messukylä – 29. marraskuuta 1948 Paimio) oli suomalainen opettaja, toimittaja, kirjailija ja luontaishoitolan pitäjä.
Aaku Mäki toimi 1800-luvun lopulla kansakoulunopettajana Tampereen Aleksanterin koulussa. Hän oli mukana vuonna 1884 perustetun Raittiusyhdistys Liiton johdossa ja toimitti yhdistyksen julkaisemaa Wäinämöinen-lehteä vuosina 1895–1906.
Mäki kuului 1900-luvun alussa teosofian ja tolstoilaisuuden kannattajiin. Hän päätti suurlakon jälkeen vuonna 1907 luopua opettajan ja toimittajan työstä ja liittyi samana vuonna kristillispohjaista pasifismia kannattaneeseen Suomen Rauhanliittoon toimien liiton ensimmäisenä asiamiehenä. Aaku Mäki muutti sittemmin nimekseen Sampsa Luonnonmaa ja hän perusti 1920-luvulla luontaishoitolan Paimioon. Paimioon luonnonparantola toimi kansanparantolana jossa hoidettiin vähävaraisia mahdollisimman edullisin maksuin.
Sampsa Luonnonmaa piti luontaishoitolaa Paimiossa ja hän julkaisi myös luontaishoitoon liittyviä kirjasia ja lentolehtisiä. Hän kuului Suomen Vegetaarisen Seuraan ja hän kirjoitti 1920-luvulla seuran painattamia lentokirjasia joissa vaadittiin rokotuspakon poistamista. Jatkosodan jälkeen 1944-1945 Luonnonmaan luontaishoitolan tiloissa toimi Suomessa välirauhan ehtojen mukaisesti internoitujen Saksan ja Unkarin kansalaisten internointileiri. Luonnonparantolan toiminta päättyi vuonna 1974 ja kaksikerroksinen tiilinen parantolarakennus purettiin vuonna 1987.
Samba Sow

Seurajoukkueura

Sow on edustanut vuodesta 2006 lähtien ranskalaista RC Lensia. Hän pelasi aluksi joukkueen reservijoukkueessa vuosina 2006–2009. Tammikuussa 2009 Sow siirtyi Lensin edustukseen, jossa hän pelasi aluksi vain yhden ottelun avauskaudellaan. Toisella kaudellaan Sow oli pelaamassa 31 sarjaottelussa, joissa hän onnistui kerran maalinteossa.

Maajoukkueura

Sow on edustanut Malia vuodesta 2009 lähtien. Hänet valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2010 Afrikan-mestaruuskisoihin.
Kirke

Kirke (muinaiskreikaksi Κίρκη) on kreikkalaisessa mytologiassa jumalatar ja velho. Kirke oli auringonjumala Helioksen ja okeanidi Persen tytär ja Aieteen ja Pasifaen sisar. Kirken kerrotaan muuttaneen monet rakastamansa miehet eläimiksi, varsinkin jos he hyljeksivät häntä. Kirke on vertauskuva viettelevästä naisesta, joka saa viehätysvoimallaan unohtamaan kaiken muun.

Odysseia

Homeroksen eepoksessa Odysseia Kirken kuvataan asuvan Aiaian saarella palatsissa, joka sijaitsi tiheän metsän keskellä olevalla aukiolla. Sen ympärillä kuljeskeli vieraille ystävällisiä susia ja leijonia, jotka todellisuudessa olivat Kirken eläimiksi loihtimia miehiä.
Kirke kutsui Odysseuksen merimiehet juhlapäivälliselle, joka muutti nämä sioiksi. Vain Eurylokhos epäili petosta eikä nauttinut ateriaa. Hän pakeni kertomaan Odysseukselle ja muille laivaan jääneille miehille toveriensa kohtalosta. Odysseus lähti pelastamaan miehistönsä, mutta matkalla hänet pysäytti Hermes, joka kehotti häntä nauttimaan taikayrttiä, molybdeenikukkaa, joka estäisi Kirken taian vaikutuksen. Hermes myös kehotti Odysseusta karkaamaan miekkansa kanssa Kirken kimppuun uhaten tappaa tämän kun tämä yrittäisi muuttaa Odysseuksen eläimeksi taikasauvallaan, jolloin Kirke pyytäisi häntä makaamaan kanssaan. Tähänkin Odysseuksen tulisi suostua, mutta vasta sen jälkeen, kun hän olisi vannottanut Kirkea olemaan tekemästä hänelle mitään pahaa, koska muuten Odysseus menettäisi sängyssä sekä rohkeutensa että miehuutensa.
Kaikki tapahtui juuri kuten Hermes oli kertonut, ja Kirke muutti siat takaisin miehiksi. Odysseuksen ja Kirken suhde jatkui koko vuoden, jonka ajan Odysseus miehineen vietti saarella. Kirke myös neuvoi Odysseusta kysymään ohjeita kotiinpaluuta varten Teiresiaalta ja opasti itsekin, miten välttää vaaroja matkalla.
Kirken lapsiksi mainitaan hänen Odysseuksen kanssa saamat Agrios, Latinos ja Telegonos. Hyginus lisää joukkoon Nausithooksen, mutta väittää Latinoksen syntyneen suhteesta Telemakhoksen kanssa. Näiden lisäksi hänen kerrotaan synnyttäneen Faunoksen Poseidonille.
Roomalaiset runoilijat käyttivät Kirkeä myös omissa kirjoituksissaan. Hänen kerrottiin muuttaneen Ausonian kuninkaan Picuksen tikaksi ja Skyllan Odysseuksenkin kotimatkallaan kohtaamaksi hirviöksi.
Vastavirtarock

Vastavirtarock on Kokemäellä järjestettävä rockfestivaali. Tulkkilan Yö -tapahtuman yhteydessä toteutettava rockfestivaali tarjoaa paikallisille yhtyeille foorumin näyttää osaamistaan suuremmalle yleisölle. Tavoitteena on esitellä yleisölle yhtyeitä kauempaakin ja näin lisätä ihmisten kiinnostusta livemusiikkiin ja yhtyeisiin. Vanhan Yhteiskoulun rannassa sijaitseva kaunis tapahtuma-alue luo erittäin miellyttävän ja tunnelmallisen ympäristön tarjota yleisölle erilaisia tunteita ja kokemuksia musiikin muodossa.
Tapahtuma toteutetaan Kokemäen kaupungin, Tulkkilan Yö Ry:n ja yhteistyökumppaneiden tuella talkoovoimin. Tapahtuma on ilmainen. Konsertteja järjestetään myös joskus paikallisiin ravintoloihin. Vastavirtarock myy myös oheistuotteita, kuten paitoja ja kangaskasseja, joita ostamalla voi tukea tapahtumaa.
Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja vuosien varrella Vastavirtarockissa ovat esiintynyt mm.; Satura Lanx, Lapko sekä Itkevä tyttö.
Vuonna 2012 Vastavirtarock sai kulttuuripalkinnon nuorison ja kulttuurin hyväksi Kokemäen kaupungilta pitkäjännitteisestä työstä. Samana vuonna Vastavirta täytti 10 vuotta ja tapahtuma oli entistä suurempi.
Vastavirtarockista, sen taustoista ja tunnelmista, on valmistunut lyhytdokumentti. Kymmenen vuotta vastavirtaan -dokumentti sai ensiesityksensä itsenäisyyspäivänä, jolloin se julkaistiin verkossa. Dokumentin ovat tehneet Jussi Kosonen ja Aapo Kivenmaa. Kivenmaa on vastannut dokumentin käsikirjoituksesta, tuottamisesta sekä musiikista ja Kosonen ohjauksesta, leikkauksesta sekä kuvaamisesta. Lyhytelokuva keskittyy kesällä 10-vuotisjuhlavuottaan viettäneen festivaalin ennakkotunnelmiin ja festivaalipäivään.

Esiintyjät vuosittain

2004: Lapko, Sonic SuperSounds, Cry Of Distress, Bad Citizen
2005: Sole Convert, Deep Sleep, Migraine, MC Unohdettu Keskiluokka, Bad Citizen
2006: Sole Convert, Myrakarud, Burned A.D., Kafka End, Gaash
2007: Satura Lanx, Sonic SuperSounds, Sole Convert, Kafka End, Tantrum Of Seven, Action Man League
2008: New Deadline, Lady Escape, Reijo-Pekka Kuusela ja Hopeatähti, Anvils Drop, Nick Noltes, Avaruuspyssy, Dead Within Days
2009: Action Man League, Cause For Effect, Polemarch, Nick Noltes, Rex Willer, Euforia (yhtye)
2010: Autere, Obscene Hand Gesture, Betrayal At Bespin, Rex Willer, Poutatorvi, Odessa Staircase, Tantatacle Pillow, Sircuscus
2011: Action Man League, The Fërtility Cült, Demokratia (yhtye), Odessa Staircase, Consciousness Removal Project, Valentines, Superfly Organ Band
2012: Lapko, Poutatorvi, Supertzar, Funk in Funkstairs, Tryer, Hate Circle
2013: Pimeys, Lighthouse Project, Lopun Ajan Mies, Nautilus, Pyuria, Munk
2014: Ukkosmaine, Asa, Tiisu, Damn Seagulls, Yournalist, Ratface
2015: Pimeys, Funksons, Yellow Curry Taste Rangers, StayRats, Lakes, Mørket
2016: Muuan mies, OlliPA, Miro Palokallio, Sweaty Squeeze, Local Masonic, Hyvät Pojat
2017: Töölön ketterä, Litku Klemetti, Jaakko & Jay, Spurgum, Six Minutes After, Talvivaaran Linnut
2018: Horse Attack Sqwad, Jaakko Aukusti, Salaliitto, Panssarijuna, Local Masonic, The Feral Young
Jarno Paalasmaa

Jarno Paalasmaa (s. 1972) on kasvatusvaikuttaja, tietokirjailija ja historian opettaja. Hän on toiminut Steiner­kasvatuksen liiton (2009 - 2012) ja sen edeltäjän Steinerpedagogiikan seuran (2007 - 2009) puheenjohtajana. Hän työskenteli myös Opetushallituksen opetussuunnitelman perusteita laativan työryhmän jäsenenä. Paalasmaa on toiminut pitkään steinerkoulun opettajana sekä luokanopettajan että aineenopettajan tehtävissä. Hän toimii Vantaan seudun steinerkoulun historian ja yhteiskuntaopin opettajana sekä aikuiskouluttajana Snellman-korkeakoulussa. Paalasmaa on kirjoittanut Opettaja-lehteen säännöllisesti kirja-arvosteluja vuodesta 1997 lähtien.
Hän toimittaa myös Steinerkasvatus-lehteä. Paalasmaa käsittelee useissa kirjoituksissaan ajankohtaisia kouluelämän kysymyksiä, tunnekasvatusta, ihmiskäsitystä, sivistystä ja arvoja.
Paalasmaa on kasvatustieteen maisteri ja väitöskirjatutkija Tampereen yliopistossa. Hänellä on sekä historian aineopettajan, peruskoulun luokanopettajan että steinerkoulun luokanopettajan koulutus.
Maailman Parhaat kasvatusajatukset -kirjassa Paalasmaa tuo esiin humanistisen kasvatusajattelun ydintä kasvatuksen historiaan ja filosofiaan perustuen. Yle Areenaan tehdyssä Podcast-sarjassa Kasvatusviisautta kiireisille hän soveltaa kasvatuksen klassikkojen oivalluksia myös kotikasvatuksen käytäntöihin.
RuSHA-oikeudenkäynti

RuSHA-oikeudenkäynti, virallisesti oikeudenkäynti Yhdysvallat vastaan Ulrich Greifelt ja muut, oli oikeudenkäynti, joka järjestettiin kahdeksantena kaikkiaan kahdestatoista oikeudenkäynnistä Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeellä Nürnbergissä.
Yukta Mookhey

Yukta Mookhey on intialainen malli ja näyttelijä. Sijoituttuaan toiseksi Miss Intia -kilpailussa hän voitti Miss Maailma -kilpailun Lontoossa vuonna 1999. Myöhemmin hän on esiintynyt muutamissa intialaisissa elokuvissa.