google/wiki40b huggingface dataset:
Puutarhatonttujen vapautusrintama

Puutarhatonttujen vapautusrintama on Ranskassa vaikuttava liike, joka näpistelee perinteisiä keskieurooppalaisia pihakoristeita puutarhatonttuja ja vie niitä metsään. Varastetun tontun tilalle jätetään lappu, jossa lukee Liberté, égalité, fraternité (suom. Vapaus, veljeys, tasa-arvo). Järjestö on perustettu 1996 Alençonissa Ornessa Ranskassa.
Samanlaista toimintaa on sittemmin harjoitettu muun muassa Yhdysvalloissa Alabaman Helena-nimisessä kaupungissa, missä asukkaat löysivät metsästä tonttuja. Suomessa löytyi keväällä 2009 autiotalosta 71 puutarhatonttua, joita poliisi epäilee puutarhatonttujen vapautusrintaman varastamiksi.
Georgica

Sisältö

Ensimmäinen kirja kuvaa pääasiassa peltoviljelyä, toinen hedelmien ja viininviljelyä, kolmas karjankasvatusta ja neljäs mehiläisten hoitoa. Varsinaisen aiheen lomassa kirja käsittelee myyttejä ja harrastaa runollista pohdintaa. Tämän katsottu osoittavan, että Vergilius ei niinkään ollut kiinnostunut itse aiheen opettamisesta, vaan hänen teoksensa oli palvelus Augustukselle ja tämän tekemille poliittisille uudistuksille, joilla oli tarkoitus tukea maanviljelyä. Niinpä hänen yksityiskohtainen ja voimakkaasti idealisoiva kuvauksensa mehiläisvaltiosta palvelee vertauskuvana keisarin mahdista.
Myllyvesi ja Väärä-Kalkku

Maantietoa

Järven pinta-ala on 140 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Se on 2,1 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Se sijaitsee mäkisellä ylänköalueella mäkien välissä. Järvialtaita yhdistää toisiinsa Sulkusalmi, joka on yli 10 metriä leveä. Sulkusalmi on ruohikkoinen kapeikko, joka laskee vedet Viitalahteen. Järvellä on kartan mukaan kaksi pientä saarta, joista yksi sijaitsee Väärä-Kalkun itärannalla ja toinen Myllyveden eteläpäässä. Väärä-Kalkku on 1,7 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Se on kuitenkin L-kirjaimen muotoinen, joten sen suurin leveys on vain 600 metriä. Myllyvesi on 2,3 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. 
Järven rantaviivan pituus on 13 kilometriä ja sen rannat ovat vuoroin peltomaata ja metsämaata. Rannat ovat paikoin jyrkkiä, mutta alavat rannat on otettu viljelyyn. Järvialtaiden lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa ja sen rannoille on rakennettu alle 50 vapaa-ajan asuntoa. Jämsän ja Oriveden välinen raja kulkee järvialtaiden välistä Sulkusalmea pitkin. Molemmista järvialtaista jää noin puolet kummallekin puolelle. Sulkusalmen ylittää Hallin ja Länkipohjan välinen maantie. Se alkaa valtatieltä 9.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,7 metriä mpy. Myllyveden luusuassa sijaitsee pohjapato, jolla säännöstellään järvialtaiden vedenpintaa. Padon nykyinen lisämerkitys on kalankasvattamoiden vedensaannin turvaaminen. 
Myllyvesi on läpivirtausjärvi, joka saa suurimman annoksensa vettä Kalkunjärveltä Korentopohjaan laskevasta Korentosalmesta, mutta vettä tulee huomattavasti myös Väärä-Kalkustakin. Väärä-Kalkkun koillispäähän laskee metsäoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Haukilammi, Pesäjärvi, Ruutana, Vähä-Kartiskajärvi, Kartiskajärvi, Ahvenjärvi ja Saarijärvi. Sen länsirantaan laskee Kaakkojärvi ja Haukijärvi sekä eteläpään Pompunlahteen Hangasjärvi. Myllyveden eteläpään länsirantaan laskee Pärnäjärven kautta myös Tuulijärvi, Junkkajärvi ja Muurainjärvi. Järven laskuoja on Haapaoja eli Vilkkilänjoki, joka laskee 2,6 kilometrin päässä Koljonselkään Vilkkilässä.

Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa oli kaikkien kolmen järven vedenpinta samalla tasolla. Myllyveden luusuassa toimi kartan mukaan mylly, jonka pato säätelee edelleen järvien vedenpintaa. Mökkiasutus oli jo 1980-luvulla melko tiheää. Silloin oli myllytoiminta loppunut ja kalankasvattamon toiminta alkanut Haapaojan suulla.

Melontareitti

Hallista Längelmäelle on opastettu melontareitti: Eväjärvi–Kilvenvesi–Velhonvesi–Kalkunjärvi–Myllyvesi–Haapaoja–Ylinenlampi–Jänenjärvi–Koljonselkä.
Keijo Voutilainen

Pelaajaura

Keijo Voutilainen edusti pelaajana Kuopion Palloseuraa, Lahden Pallo-Miehiä, Lahden Reipasta ja Porvoon Akillesta. Hän voitti KuPS:ssa mestaruuden 1956 ja 1958 sekä Reippaassa mestaruuden 1963 ja Suomen Cupin 1964. Peliuransa päätteeksi hän pelasi myös vuoden australialaisessa Hollandiassa. Voutilainen pelasi urallaan kaikkiaan 161 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 29 maalia. Voutilainen esiintyi myös Suomen maajoukkueessa viidessä A- ja seitsemässä B-maaottelussa.

Ura valmentajana

Pelaajauran jälkeen Voutilainen siirtyi valmentajaksi. Hän valmensi muun muassa Kuusysiä vuosina 1980–1987 johdattaen sen mestaruuteen 1982, 1984 ja 1986 sekä cupin voittoon 1983 ja 1987.  Hän on valmentanut myös Reipasta 1972–1976, Kopareita 1977–1979 ja 1988, Kuopion Palloseuraa 1993–1994 ja Finnairin Palloilijoita 1995–1996. Voutilaisen valmennuksessa Reipas voitti Suomen Cupin viisi kertaa peräkkäin vuosina 1972–1976.
Voutilainen valittiin vuoden jalkapallovalmentajaksi 1982 ja 1986.
Keijo ”Velho” Voutilainen valmensi Kuusysissä muun muassa Keith Armstrongia. Armstrong onkin sanonut, että Suomessa häneen on tehnyt valmentajista suurimman vaikutuksen juuri Voutilainen.
Eisten

Sijainti

Eisten sijaitsee Valais’n saksankielisessä osassa, Vispajoen toisen alkujoen Saaser Vispan varrella, Saastalissa. Kunnan asutus on keskittynyt joen syvään laaksoon runsaan 1 000 metriin korkeuteen. 
Suuri osa Eistenista on vuoristoa, Valais’n Alppeja. Korkein vuorenhuippu kunnan alueella on Balfrin (3 796 m).

Liikenneyhteydet

Eisteniin rakennettiin tieyhteys Staldenista vuonna 1934. Kylään on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Brigistä ja Vispistä kulkee puolen tunnin välein.
Purjehdus kesäparalympialaisissa 2016

Purjehduksessa kilpailtiin Rio de Janeiron 2016 kesäparalympialaisissa 6:tta kertaa. Kilpailut käytiin 12.–17. syyskuuta. Eri sarjoja oli kolme. Kaikki luokat olivat sekakilpailuja. Kilpailut käytiin Marina da Glóriassa, Copacabanassa.

Luokat

Jotta urheilija voi osallistua 2.4mR-luokan kilpailuun, joka on yksinkilpailu, on hänellä oltava vähintään minimikriteerit täyttävä vamma. SKUD 18-luokka on kahden hengen joukkueen kilpailu. SKUD 18-luokassa vähintään toisen purjehtijan tulee olla nainen. Sonar-luokassa kilpaillaan kolmen hengen joukkueissa. Tässä purjehtijoiden vammaluokkien summa ei saa ylittää neljäätoista. Vammaluokassa 1 on kaikista vaikeimmin vammautuneet ja luokassa 7 vähiten vammautuneet.
Anna-Riikka Carlson

Anna-Riikka Carlson (s. 1974 Masku) on suomalainen kirjankustantaja. Hän työskentelee WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden kustantajana.
Carlson perusti Avain-kustantamon ja toimi sen kustannuspäällikkönä 2003–2012. Vuonna 2010 hän myi Avaimen BTJ Finlandille. Carlson aloitti WSOY:n kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannuspäällikkönä 2012.
Carlson on valmistunut filosofian maisteriksi Turun yliopistosta. Turun yliopiston humanistinen tiedekunta valitsi Carlsonin perustaman Avain-kustantamon vuoden 2009 humanistiteoksi.
Carlsonin veli on tennispelaaja Jarkko Nieminen.
Samettinärhi

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–34 cm, siipien kärkiväli 45–48 cm ja paino 100–140 g. Täysikasvuinen yksilö on närhen kokoinen. Höyhenpuku on kaksivärinen; pää, rinta ja selkä ovat mustat tai tummanharmaat, ja vatsapuoli sekä siivet ja pyrstö ovat kirkkaansiniset. Päälaella on kolmiomainen töyhtö. Samettinärhi muistuttaa suuresti sinitöyhtönärheä, jonka kanssa sen on todettu risteytyneen Coloradossa. Samettinärhi on hyvin sosiaalinen ja liikkuu lisääntymisajan ulkopuolella meluisissa parvissa.

Esiintyminen

Samettinärheä tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla Alaskasta Keski-Amerikkaan. Esiintymisen itärajana ovat Kalliovuoret. Koko maailman populaation koko on noin 4,4 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu, joka kuitenkin voi muuttaa syksyllä vuorilta alas laaksoihin.
Georg Wilhelm Steller oli ensimmäinen eurooppalainen luonnontieteilijä, joka teki havaintoja tästä lajista matkallaan Alaskassa 1741.

Elinympäristö

Samettinärhi elää valoisissa ja aukkoisissa metsissä. Se välttää tiheitä, sulkeutuneita metsiä.

Lisääntyminen

Samettinärhi on yksiavioinen. Molemmat puolisot rakentavat pesää, joka muodostuu risuista ja korsista ja on vuorattu savella. Pesä sijaitsee puussa vaihtelevalla korkeudella, tavallisesti 3–12 metrissä. Munia on kahdesta kuuteen ja haudonta-aika on noin 16 päivää. Vain naaras hautoo, joskin koiraan on joskus myös havaittu hautovan. Poikaset lentävät kolmen viikon ikäisinä. Laji munii usein toisen pesyeen.

Ravinto

Lintu on kaikkiruokainen. Tyypillisintä ruokaa ovat pähkinät, männynsiemenet ja tammenterhot. Närhen tavoin se ryöstää ravinnokseen muiden lintujen pesistä munia ja poikasia.
Dalsnibba

Nibbevegen

Huipulle johtaa kapea tie, Nibbevegen, jolle pääsee kääntymään Riksvei 63 -tieltä Djupvatnet-järven rannalla olevan Djupvasshyttan kohdalla olevasta risteyksestä. Tien lähtöpiste Djupvasshyttalla on 1 039 metriä merenpinnan tasoa ylempänä, ja tie tekee 11 mutkaa ennen päättymistään huipulla sijaitsevalle parkkipaikkatasanteelle. Tiellä on käytössä tullimaksu, joka peritään Djupvasshyttan kohdalla, ennen vuorelle kipuamista.
Eräänlaisen Geirangerin turismin symbolin maineen saanut tie avattiin yleisön käyttöön vuonna 1939 ja sen rakentaminen kesti kolme vuotta. Aloitteen tien rakentamiselle teki Geiranger Skysslag -yhtiö, joka myös maksoi huomattavan osan tien rakennuskustannuksista. Tie pidetään tavallisesti avoinna kesä- ja lokakuun välisenä aikana. Huipulle on rakennettu moderni palvelurakennus, johon kuuluu pieni matkamuistomyymälä ja käymälämahdollisuudet.
Tuurin kyläkauppias

Toinen tuotantokausi

Toinen tuotantokausi esitettiin 4. huhtikuuta 2016 alkaen.
Tervolan rautatieasema

Rakennukset

Alkuperäinen asema oli Thure Hellströmin suunnittelema jugendtyylinen asema, joka tuhoutui Lapin Sodassa. Uusi asema ja tavaramakasiini valmistuivat 1945. Rakennukset edustavat tyyliltään sodan jälkeistä vaatimatonta jälleenrakennuskauden rakennustyyppiä. Asemarakennus ja asemapäällikön talo talousrakennuksineen ovat nykyisin asuinkäytössä. Matkustajia varten on pieni puinen katos, josta löytyvät junien aikataulutiedot.
Nizza

Historia

Nizza perustettiin 330 eaa. kreikkalaisena siirtokuntana, nimi Nikaia tarkoittaa voittoa. Myöhemmin alueelle saapuivat roomalaiset, joiden jäljiltä kaupungissa on muun muassa kylpylän jäännökset. Keskiajalla asutus vetäytyi rannan linnavuorelle. 1200-luvulla kaupunki joutui Provencen kreivien hallintaan. Vuodesta 1388 lähtien Nizza kuului Savoijiin, josta myöhemmin muodostettiin Sardinian kuningaskunta, ja Nizzasta tuli siihen kuuluneen Nizzan kreivikunnan pääkaupunki. Vuonna 1860 Nizza liitettiin Ranskaan. 
Italian yhdistäjä Giuseppe Garibaldi syntyi Nizzassa.
Ranskan kansallispäivän juhlassa, torstaina, 14.7.2016 Nizzassa tapahtui terrori-isku, kun kuorma-auton kuljettaja ajoi suurta väkijoukkoa päin samalla ampuen ihmisiä. Iskussa kuoli ainakin 84 ihmistä, joista suuri osa oli lapsiperheitä. Yli 300 ihmistä loukkaantui.

Maantiede ja kaupungin rakenne

Nizza sijaitsee Ranskan Rivieralla, Välimeren rannalla, 32 km Italian rajalta. Kukkuloiden suojaamassa kaupungissa on miellyttävä ilmasto. 
Kaupungissa on säilynyt merkittävä keskiaikainen vanha kaupunki, jossa on hyväkuntoisia barokkirakennuksia.  Vanha kaupunki on linnakukkulaksi,  Le Château, kutsutun graniittikukkulan länsipuolella. Itse linna on tuhoutunut 1700-luvun alussa.
Merenrantaa pitkin kulkee useiden kilometrien pituinen maineikas rantabulevardi Promenade des Anglais. Sen ajokaistoja erottavat kukkapenkit ja palmujen rivit.

Talous

Nizza on Ranskan Rivieran tärkein matkailukohde. Vuonna 2011 Ranskan Rivieralla kävi 11 miljoonaa matkailijaa.
Nizzassa on huomattavaa hajuvesi-, kone- ja elektroniikkateollisuutta.

Liikenne

Nizzasta on yhteydet TGV-suurnopeusjunalla Pariisiin ja Ranskan pohjoisosiin. Kaupungin lentoasema kuuluu Ranskan vilkkaimpiin.
Kaupunkiin valmistui vuonna 2007 raitiotielinja. Linjastoa laajennetaan 2010-luvulla.

Urheilu

Jalkapallojoukkue OGC Nice pelaa Ranskan pääsarjassa. Nizza on tunnettu myös kuuluisan pyöräilykilpailun Pariisi–Nizza-ajon maalipaikkana.
Claire Holt

Varhainen elämä

Holt syntyi Brisbanessa, Australiassa. Hän valmistui Stuartholme School in Toowong -koulusta vuoden 2005 lopussa. Hän harrastaa muun muassa lentopalloa, vesipalloa ja taekwondoa, jossa hänellä on musta vyö. Nuorempana hän lauloi koulun kuorossa.

Ura

Vuonna 2006 Holt sai roolin Emma Gilbertinä Network Tenin lasten televisiosarjasta H2O. Hän lähti sarjasta toisen kauden jälkeen saatuaan roolin elokuvasta Messengers 2: Scarecrow.
Elokuussa 2011 Holt näytteli amerikkalaisessa tv-sarjassa Vampyyripäiväkirjat. Kyseisessä sarjassa hän esitti Rebekah Mikaelson -nimistä alkuperäisvampyyriä.
Televisio- ja elokuvaroolien lisäksi Holt on esiintynyt Dreamworld-teemapuiston, Sizzler-ravintolan ja Queensland Lifesavingin mainoksissa.
Juhani Siljo

Henkilöhistoria

Siljon vanhemmat olivat merimies Alexander Sjögren ja Maria Josefina Harjapää.  Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1907 ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Runoilijan työnsä ohessa Siljo toimi mm. Helsingin Sanomien avustajana, Jyväskylän tieteellisen kirjaston apulaisena 1915–1918 ja Valvoja-lehden toimitussihteerinä. Sisällisodassa valkoisten puolella taistellut kirjailija Juhani Siljo oli toinen sisällissodan vaatimista kirjailijauhreista. Punaisten puolella kaatui Maiju Lassila (Algoth Untola). Siljo kuoli sodassa saamiinsa vammoihin Tampereella sodan loppuvaiheessa. Juhani Siljo toimi myös aktiivisesti kirjallisuusarvostelijana. Elämänsä aikana hän ehti julkaista lähes 200 kirjallisuusarvostelua.
Siljon sisar Maria Siljo (Sjögren, k. 1929) oli naimisissa professori Martti Airilan kanssa.

Kirjallinen tuotanto

Huolimatta suppeasta tuotannostaan Juhani Siljo on V. A. Koskenniemeä ja O. Mannista seuraavan polven yksi huomattavimmista runoilijoista, joka vaikutti Aaro Hellaakosken, 1920-luvun Tulenkantajien ja vielä sodanjälkeiseenkin lyriikkaan. Juhani Siljon, voimakastahtoisen etsijän, ja "puhtaan minuuden rakentajan" kuva sai myytinomaista hohdetta runoilijan kuoltua kansalaissodassa valkoisten puolella. Runsaasti toistettuja ovat useat aforismit tai runonsäkeet kuten kutsumusruno Excelsiorin avaussäe "Kuin jännitetty jousi on tahtoni mun" tai runon Vastavirtaan alku: "Vastavirtaan nousee lohen suku". Esikoiskokoelmassa Runoja (1910) lyriikka on jo moneen suuntaan aukeavaa. Keskeisiä ovat nuoren ihmisen elämänpelon ja elämänjanon tunteet. Maan puoleen (1914) sisältää aikansa rohkeimpia rytmillisiä kokeiluja. Esikoiskokoelman suoralinjainen pyrkimys on vaihtunut Kuolinripin pakottavaksi valinnan ongelmaksi. Siljo tekee valintaa yksinäisyyden ja toisten, rakkauden ja vapauden, unelman ja todellisuuden välillä.
Heittomerkki

Englannin kielessä

Englannin kielessä heittomerkillä on kolme pääasiallista käyttötarkoitusta: sillä korvataan pois jääneitä kirjaimia tai numeroita, sillä erotetaan s-genetiivi sanavartalosta, ja joissain erityistapauksissa sillä voidaan erottaa myös monikon s-tunnus.
Typografisesti heittomerkin kuuluu aina olla samannäköinen riippumatta siitä, esiintyykö se sanan alussa, lopussa tai sisällä. Tässä suhteessa se eroaa puolilainausmerkistä, joka englantilaisen typografisen perinteen mukaan on lainauksen alussa ylösalaisin.
Aki Yli-Salomäki

Aki Yli-Salomäki (s. 1972, Tampere) on suomalainen säveltäjä. Hän on tuotannossaan keskittynyt erityisesti soinnillisiin kysymyksiin, ajalliseen kokemukseen sekä musiikin tilallisuuden ja "maisemallisuuden" estetiikkaan. Varsinkin 2010-luvun tuotanto on usein hidasta, rauhallista ja keskittynyttä musiikkia, mitä ilmentävät monien teosten nimetkin (esim. Viipyillen-teossarja soolosoittimille). Tyylillisesti Yli-Salomäen tuotanto ammentaa muun muassa jälkiminimalismista, sointivärimusiikista, uusmystiikasta ja slow music -ajattelusta. Tyypillisiä ovat hitaasti liikkuvat mutta voimaperäisesti soivat pinnat sekä virtailevat jatkumot. Maisemallisuutensa ja meditatiivisuutensa vuoksi Yli-Salomäen musiikkia on luonnehdittu myös hidasta kuuntelua vaativaksi "pohjoiseksi" tai "syväekologiseksi" musiikiksi. Toisaalta joissakin Yli-Salomäen sävellyksissä on mukana voimakkaan rytmisiä osuuksia, iskeviä sykkeitä ja riffimäisiä toistokuvioita. Orkesterin väri-ilmaisua Yli-Salomäki on laajentanut teoksissaan muun muassa whirly tube -ääniputkin ja steel panein (esim. Ilmanvaloa klarinetille ja orkesterille) sekä kurkkulaululla (esim. Aukea kurkkulaulajalle ja orkesterille).
Yli-Salomäki on opiskellut sävellystä Jouni Kaipaisen ja Juhani Nuorvalan johdolla. Hän opiskeli sävellystä ja orkestraatiota opettajanaan Harri Vuori Helsingin Yliopistossa 1998–1999 ja yksityisesti 2000–2002. Musiikkitiedettä ja kirjallisuustieteitä Helsingin Yliopistossa opiskellut Yli-Salomäki on myös tehnyt Yleisradiolle klassista musiikkia käsitteleviä radio-ohjelmia, erityisesti nykymusiikkia esitteleviä ohjelmia, sekä toiminut musiikkikriitikkona. Klassisen musiikin ohella Yli-Salomäki työskentelee säveltäjänä populaarimusiikin (pop, iskelmä) parissa.
Yli-Salomäki on pitänyt sävellyskonsertit Helsingissä vuosina 2004 ja 2013.
Ampumahiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Kilpailujen siirtäminen

Kilpailut oli alun perin myönnetty Ostroville, Venäjälle, mutta Venäjän ampumahiihtoliitto ilmoitti joulukuussa 2016 luopuvansa maailmancupin osakilpailujen ja nuorten mm-kilpailujen järjestämisestä maan dopingskandaalin ja siihen liittyneen painostuksen vuoksi.
Lintuopas – Euroopan ja Välimeren alueen linnut

Kirjan teko

Svensson, joka oli jo vuonna 1965 lähettänyt luonnoskuvia englantilaiselle kustantamolle ja tullut hylätyksi, tapasi Grantin ja Mullarneyn vuonna 1982 Ruotsissa ja sai heidät mukaan tekemään kirjaa. Alusta alkaen hankkeessa oli mukana ruotsalainen kirjakustantamo Bonnier ja englantilainen HarperCollins. Peter Grant ehti vain luonnostella kuikkien-lokkilintujen lajikuvaukset ennen kuolemaansa vuonna 1990. Myöhemmin kirjan tekoon tuli mukaan Zetterstöm, joka maalasi kuvatauluja. Alun perin kirjan piti valmistua 3–4 vuodessa, mutta koska tekijät tavoittelivat täydellisyyttä se veikin aikaa lähes 15 vuotta.

Suomalainen laitos

Kirjan ovat suomentaneet ja Suomen oloihin mukauttaneet Hannu Jännes ja Pekka J. Nikander. Käännöstyössä on seurattu tarkasti alkuperäistä tekstiä, mutta tilanpuutteen vuoksi osa siitä on jouduttu karsimaan, kuitenkaan kirjan käyttökelpoisuutta määritysoppaana vähentämättä. Lajikuvausten esiintymistunnukset on vaihdettu Suomen oloon sopiviksi. Ne perustuvat Suomen pesimälinnuston osalta teokseen Muuttuva pesimälinnusto ja harvinaisuuksien osalta BirdLife Suomen ja Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen ylläpitämään rariteettikomitean julkaisemiin havaintoihin sekä Suomen Linnusto -kirjaan. Myös elinympäristökuvauksia on täydennetty Suomen oloihin sopivimmiksi.
Vuonna 2010 kirjasta ilmestyi uusi korjattu laitos. Uudessa versiossa on vanhaan verrattuna muun muassa lähes neljännes uusia kuvia ja tekstejä. Lisäksi monet lajit on jaettu omiksi lajeikseen. Uuden laitoksen ISBN on 978-951-1-21351-2.
Vuonna 2015 kirjasta ilmestyi uusi päivitetty painos. Tietoja on tarkistettu, levinneisyyskarttoja päivitetty ja lajien tieteellisiä nimiä on ajantasaistettu. Joitain alalajeja on jaettu omiksi lajeikseen viimeisimpien taksonomisten tulkintojen mukaan. Sivumäärä 440. Päivitetyn painoksen ISBN on 978-951-1-29509-9.
Juuso Pärssinen

Seuraura

Pärssinen syntyi Hämeenlinnassa, kun hänen isänsä Timo pelasi Hämeenlinnan Pallokerhossa. Juuso Pärssinen on kuitenkin Turun Palloseuran kasvatti. Kaudella 2016–2017 hän oli tehoilla 4+3=7 seuran C-nuorten paras maalintekijä ja Pärssinen jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aarne Intosen kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 Pärssinen toimi TPS:n B-nuorten varakapteenina.
Kaudella 2018–2019 Pärssinen nousi vain 17-vuotiaana TPS:n A-nuorten kapteenistoon. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa. Pärssiselle avautui paikka TPS:n liigakokoonpanosta 18. joulukuuta 2018 vieraissa Saimaan Palloa vastaan, kun joukkueen hyökkäyksestä olivat sivussa loukkaantuneet Ilari Filppula ja Oula Palve sekä alle 20-vuotiaiden MM-leirille osallistunut Kaapo Kakko. Hänet merkittiin TPS:n kolmossentteriksi laidoillaan Teemu Väyrynen ja Markus Nurmi. Pärssinen sai ottelussa jääaikaa 12.31 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 26. tammikuuta 2019 Porin Ässiä vastaan. Pärssinen pelasi kauden aikana kaikkiaan seitsemän SM-liigaottelua.
Nashville Predators varasi Pärssisen seitsemännellä kierroksella 210. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Ennen tätä, huhtikuussa 2019 hän teki TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa kolmivuotisen juniorisopimuksen.

Maajoukkueura

Pärssinen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017. 18. helmikuuta 2018 Pärssinen onnistui tekemään kypärätempun alle 17-vuotiaiden maajoukkueen harjoitusottelussa Ruotsia vastaan. Yhteensä hän on pelannut 40 poikien maaottelua.

Muuta

Pärssisen pikkuveli Jiri pelaa puolustajana TPS:n B-nuorissa. Veljesten isä Timo Pärssinen on pelasi omalla urallaan hyökkääjänä 17 NHL-ottelua Mighty Ducks of Anaheimissa kaudella 2001–2002 ja hän pelasi myös viidet MM-kilpailut voittaen kaksi hopeaa (2001 ja 2007).