google/wiki40b huggingface dataset:
Zygophyllum coccineum

Oksat ja lehdet

Z. coccineum kasvaa noin 75 senttimetriä korkeaksi ja metrin levyiseksi. Sillä on paljon haarautuvat alhaalta puutuneet kohenevat oksat joiden päällä on aluksi ohutta harmaata karvaa, myöhemmin ne muuttuvat paljaiksi. Lehdet ovat meheviä, sylinterimäisiä ja vastakkaisia.

Kukat ja hedelmä

Z. coccineum kukkii helmikuusta huhtikuuhun. Kukat ovat yksikotisia. Sillä on viisi vihreänkellertävää, tylppää pyöreäkärkistä verholehteä joiden pituus on noin 4–6 millimetriä ja leveys 2–3 millimetriä. Terälehdet ovat vaaleankellertävät, hennon karvaiset jotka ovat pituudeltaan noin 5–7 millimetriä ja 2–2,5 millimetriä leveitä. Heteitä on 10. Emilehtiä on viisi ja emissä on viisi lokeroa.
Hedelmä on lohkohedelmä. Sen palko on lieriömäinen ja siemenet soikeita.

Kasvupaikat ja levinneisyys

Z. coccineum kasvaa Pohjois-Afrikassa, Siinain niemimaalla, Arabian niemimaalla, Etelä-Palestiinassa, Etelä-Jordaniassa ja Etelä-Irakssa kuivilla aavikkoalueilla.
Odisha

Maantiede

Odishan maasto voidaan jakaa neljään osaan: rannikkoseutu, itäiset kukkulat, itäinen ylänköalue ja keskiosan jokilaaksot. Osavaltiossa on kuusi suurta jokea, joista pisimmät ovat 857 km pitkä Mahandi ja 799 km pitkä Brahmani. Vaikka osavaltiolla on liki 450 km rantaviivaa, sillä ei ole suuria satamia. Odishassa on paljon luonnontilaisia osia, ja siellä on tiikerin suojelualueita.
Trooppiset hirmumyrskyt pääsevät Odishan rannikolle esteettä Bengalinlahdelta. Orissan sykloni 1999 aiheutti valtavia tuhoja, 14 vuotta myöhemmin trooppinen sykloni Phailinilta suojauduttiin laajoilla evakuoinneilla.

Talous

Odishassa on paljon mineraalivaroja: hiiltä, rautaa, bauksiittia ja kromia. Silti siellä on paljon köyhyyttä ja sosiaalisia ongelmia. Vuosina 1993–1994 tulotaso asukasta kohti oli Intian osavaltioista toiseksi alhaisin Biharin jälkeen.
Raatimies

Raatimies (ruots. rådman) oli Länsi-Euroopan kaupungeissa 1100–1800-luvuilla toimineiden raatien jäsenen kutsumanimi. Raati päätti itsehallinnollisten kaupunkien asioista. Keskiajalta lähtien raatimiehet olivat kaupungin porvariston keskuudesta valittuja luottamustoimisia henkilöitä, joita oli isoissa kaupungeissa useita kymmeniä. Raadin puheenjohtajana oli pormestari (heitäkin oli useita eri tehtäviä hoitamaan). 1600–1700-luvuilla Ruotsin valtakunnassa raati jakautui maistraatiksi ja raastuvanoikeudeksi. Raastuvanoikeuden jäseninä toimivat lakimieskoulutuksen saaneet oikeusneuvosmiehet ja vailla oikeudellista koulutusta olevat kunnallisneuvosmiehet (joita pitkään nimitettiin raatimiehiksi).
Autonoe

Autonoe (muinaiskreikaksi Αὐτονόη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kuninkaan ja perustajan Kadmoksen ja jumalatar Harmonian tytär. Autonoe oli Aristaioksen puoliso ja Aktaionin ja mahdollisesti myös Makriksen äiti.
Euripideen näytelmässä "Bakkhantit" Dionysos ajaa Autonoen ja hänen sisarensa bakkanaaliseen vimmaan, kun Pentheus, Theban kuningas, oli kieltänyt Dionysoksen palvonnan. Kun Pentheus saapui paikalle vakoilemaan heidän juhlintaansa, Agaue, Pentheuksen äiti ja Autonoen sisar, huomaa tämän puussa. Mainadit kiskovat hänet alas ja repivät hänet kappaleiksi.
Aktaionin, Autonoen pojan, tappavat hänen omat metsästyskoiransa. Järkyttyneenä Autonoe jättää Theban ja menee Ereneiaan, megaralaiseen kylään, missä hän myöhemmin myös kuolee.
Pirttijärvi (Juupajoki)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee Ylä-Lylyjärveltä etelään jatkuvan Pirunvuoren jatkeen eli Pirttikankaanvuoren  ja itäpuolella sijaitsevan Pirttikankaan kangasmaaston välissä. Järven pohjoisrannat ovat jyrkemmät kuin sen etelärannat. Koillisrannassa ollut mäki on kaivettu pois soranotossa. Järven ympäristössä sijaitsee pieniä peltopalstoja. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen etelärannat ovat suomaata. Järveä ympäröivä haja-asutus muodostuu kymmenestä taloudesta ja neljästä vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet yhdysteiltä 14293 ja 14297. Järven itärannassa sijaitsee uimaranta ja itäpuolelta kulkee Tampere–Haapamäki-rautatie.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,9 metriä mpy. Järveen on johdettu suo-ojia eteläpuolen suolta ja sen laskuoja virtaa sen pohjoisrannasta kohti koillista ja Ala-Lylyjärveä.

Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa näkyy Pirttikankaan kylän olleen nykyistä vireämpi. Järven lähelle on merkitty kauppa ja jokin laitos. Peltomaita sijaitsi rantojen äärellä nykyistä enemmin. Rautatiestä haarautuu kolme haararataa soranottokuopille. Eteläinen suo oli ojittamaton vielä vuoden 1964 kartassa, mutta seuraavassa 1979 kartassa ne oli kaivettu nykyisenlaisiksi.
Alaluulajan kirkko

Kirkon rakentaminen

Nykyinen Gammelstadin kirkonmäki (ruots. Bärghet) oli 1200-luvulla Luulajanjoen suulla sijaitseva pienehkö saari. Saarella oli kuitenkin sijaintinsa kannalta strateginen merkitys Suomesta ja Venäjältä sekä Tukholmasta rannikkoa pitkin ja sisämaasta jokea pitkin matkustaneiden kauppiaiden kohtaamispaikkana. Kirkko alkoi lähettää alueelle pappeja Pähkinäsaaren rauhan jälkeen ja Stenvaldin testamentin mukaan ensimmäinen jumalanpalvelus paikalla pidettiin vuonna 1339, jolloin sinne oli todennäköisesti jo rakennettu vaatimaton puinen kappeli.
Kivikirkon paikalla aluksi olleista puisista kirkkorakennuksista ei ole säilynyt juurikaan tietoa. Kirkon vieressä oleva pappila on ollut nykyisellä paikallaan 1370-luvulta lähtien. Kivikirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1400. Kirkon vihki käyttöön 29. kesäkuuta 1492 arkkipiispa Jakob Ulfsson. Kyseinen päivä oli apostoli Pietarin päivä, joten kirkko pyhitettiin pyhälle Pietarille.
Vanhin kellotapuli kirkon viereen rakennettiin 1650-luvulla. Nykyistä kellotornia edeltänyt tapuli oli puinen 1740-luvulla rakennettu ja se on sijainnut kirkosta luoteeseen. Nykyinen kellotorni, joka sijaitsee välittömästi kirkon länsipuolella rakennettiin vuosina 1849-1852.

Sisustus

Kirkon sisäseinät on kalkittu valkoisiksi. Kuorissa on 1500-luvun alkupuolelta peräisin olevia maalauksia, jotka on tehty luultavasti Albertus Pictorin koulussa tai työpajassa. Maalaukset oli peitetty kalkilla 1745-1909, minkä jälkeen ne entisöitiin. Vuosina 1969-71 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä kirkon lattia päällystettiin harmailla kalkkikivilaatoilla.
Alttarikaappi valmistettiin Antwerpenissä noin 1520 ja sen runsaat puukaiverrukset kertovat Kristuksen kärsimyshistorian. Alttarikaappia pidetään eräänä Ruotsin hienoimmista lajissaan. Luulajan talonpojat maksoivat aikoinaan alttarikaapista 900 markkaa hopeassa. Kuorissa on myös myöhäiskeskiajalta peräisin olevia istuimia koristeellisine päätyineen. Marmorinen kastemalja ja riemukaaren alla oleva krusifiksi ovat peräisin myös myöhäiskeskiajalta. Keskikesällä laskeva aurinko valaisee krusifiksin. Puinen saarnastuoli on Nils Fluurin kädenjälkeä vuodelta 1712. Siihen liittyvät puuveistokset valmistuivat 1745 ja saivat jo tuolloin nykyiset värinsä. Nils Fluur on myös veistänyt kirkossa olevien muistotaulujen kehykset.
Kirkon uruissa on 55 äänikertaa ja 4200 urkupilliä. Pillien koko vaihtelee viidestä millimetristä kuuteen metriin saakka. Urut rakensi Grönlunds orgelbyggeri, Gammelstad AB ja ne otettiin käyttöön 1971.

Kellotorni

Nykyinen kellotorni otettiin käyttöön 1852 ja se on muurattu luonnonkivestä ja tiilestä. Torni on rapattu ja sen yläosa on rakennettu puusta. Tornissa on peltikatto. Tornin suurin kello on metallia (ruots. malm), joka koostuu 80% kuparista ja 20% tinasta. Kello hankittiin 1554 ja se valettiin uudelleen kolmannen kerran 1747. Kello painaa 1 930 kg, se on 149 cm korkea ja sen halkaisija on 152 cm. Kellotornin pienempi kello on samaa materiaalia ja hankittu 1684. Se valettiin toisen kerran 1851. Pienempi kello painaa 1 680 kg, se on 135 cm korkea ja halkaisijaltaan 145 cm.
Liete

Liete on nesteen ja hyvin pienten ainehiukkasten muodostama heterogeeninen seos. Liete näkyy nesteen sameutena, koska hiukkaset vajoavat pohjaan tai nousevat pintaan hyvin hitaasti. 
Geologiassa liete tarkoittaa veden ja savi- tai silttiaineksen tai molempien juoksevaa tai puolijuoksevaa seosta. Kiinteistä mineraalihiukkasista koostuvan hienoaineksen rakeiden koko on alle 0,06 mm. Koska vettä tiheämmät kappaleet vajoavat pohjaan sitä hitaammin mitä pienempiä ne ovat, saattaa hienoin saviaines pysyä kuukausia veteen liettyneenä. Hiukkasten vajoamisnopeuteen vaikuttaa myös veden virtausten voimakkuus: vuolaat virtaukset pystyvät pitämään raskaammatkin hiukkaset liikkeessä.
Luonnonvesien pohjalle laskeutuva liete muodostaa kerrostumia, sedimenttejä, kuten savea, liejua tai hiesua. Miljoonien vuosien kuluessa kerrostuma kovettuu kiveksi (lutiitti), joka voi olla kivilajiltaan aineksen raekoosta riippuen esimerkiksi savikiveä, silttikiveä tai lietekiveä. Lietekivi on siltistä ja saviaineksesta muodostunut kivilaji.
Maataloudessa yleinen liete on lietelanta, joka on kotieläinten ulosteen ja virtsan muodostamaa seosta. Yhdyskuntien jätevesien käsittelyssä muodostuu puhdistamolietettä.
Studentin t-testi

Yhden otoksen testi

Kun muuttuja X on normaalijakautunut, voidaan t-testillä testata, onko sen keskiarvo yhtäläinen valitun nollahypoteesin \mu_0 kanssa.
Olkoon odotusarvo \mu, keskiarvo \bar{X}, varianssin estimaatti \bar{Var(X)} ja otoskoko n.
Testattava nollahypoteesi on:
H_0:\mu_x=\mu_0
Keskiarvon keskivirhe on:
SE=\sqrt{\bar{Var(X)}/n}
Testisuure on:
t = \frac{\bar{X} - \mu_0}{SE},
ja se noudattaa t-jakaumaa vapausasteella n-1.

Kahden otoksen testi

Kun muuttujat X ja Y ovat riippumattomia ja normaalijakautuneita, voidaan niiden keskiarvojen yhtäläisyyttä testataan seuraavasti.
Testattava nollahypoteesi on:
H_0:\mu_x=\mu_y
Keskiarvojen erotuksen keskivirhe on
SE=\sqrt{\bar{Var(X)}/n_x + \bar{Var(Y)}/n_y}
Testisuure saadaan tällöin:
t = \frac{\bar{X} - \bar{Y}}{SE}
Se noudattaa t-jakaumaa vapausasteella n_x+n_y-2, jos jakaumien varianssit ovat samat.
EML Admiral Pitka

Valmistus

Alus tilattiin Aalborg Vaerftiltä Tanskasta. Sen köli laskettiin 11. joulukuuta 1974 ja alus laskettiin vesille seuraavana vuonna 29. toukokuuta. Tanskan laivastossa alus aloitti palveluksensa 27. helmikuuta 1976.

Palvelus

Tanskan laivasto poisti aluksen palveluksesta 21. marraskuuta 2000 ja se luovutettiin samana päivänä edelleen Virolle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä EML Admiral Pitka.
Sokoto (osavaltio)

Sokoto on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan luoteisnurkassa. Sokoton pinta-ala on 25 973 neliökilometriä. Vuoden 2006 väestönlaskennan alustavien tulosten mukaan Sokotossa oli noin 3 697 000 asukasta. Suurin väestöryhmä ovat hausat.
Sokoton pääkaupunki on Sokoto, joka on ikivanha kaupunki ja toimi aikanaan Sokoton kalifaatin hallintokaupunkina. Suurin osa osavaltiosta kuuluu kuivaan Sahelin alueeseen; sitä ympäröivät savanni ja yksittäiset kukkulat. Maanviljelystä voidaan harjoittaa Sokoto-joen tulva-alueella.
VegNews

VegNews on yhdysvaltalainen aikakauslehti, joka sisältää vegetarismiin liittyviä artikkeleita. Se perustettiin vuonna 2000, ja sillä on lehden oman ilmoituksen mukaan noin 150 000 lukijaa. Lehteä painetaan New Leaf Paper -yhtiön valmistamalle kierrätetylle paperille. Jokainen numero sisältää ”ympäristöllisen hyötylausunnon”, joka perustuu Environmental Defense -järjestön tai vastaavien tahojen tekemiin tutkimuksiin.
VegNewsin toimitus sijaitsee San Franciscossa. Chicago Tribune -sanomalehden 2006 julkaisemalla aikakauslehtien Top 50 -listalla se sijoittui 18:nneksi.
Armand Krajnc

Amatööriura

Armand Krajncin vanhemmat ovat lähtöisin Sloveniasta. Nuorena hän harrasti jalkapalloa ja karatea, jossa hän saavutti 1.danin mustan vyön vuonna 1992. Nyrkkeilyn Krajnc aloitti vuonna 1986 Landskrona Boxningsklubbissa. Vuonna 1991 hän sijoittui nuorten Ruotsin mestaruuskilpailuissa kolmanneksi, ja seuraavana vuonna hän voitti kilpailuissa kultaa.
Vuonna 1995 hän vaihtoi seuraa Höllviken Boxningsklubbiin. Aikuisten Ruotsin mestaruuskilpailuissa hän oli toinen vuosina 1995 ja 1996. Molempina vuosina mestaruuden voitti kymmenkertainen Ruotsin mestari Roger Pettersson. Samoina vuosina Krajnc kuitenkin voitti Slovenian mestaruuskilpailut. Vuonna 1995 hän nyrkkeili maailmanmestariksi ja vuonna 1996 Euroopan mestariksi. Molemmissa kisoissa hän edusti Sloveniaa.

Ammattilaisura

Vuonna 1996 Armand "Lion" Krajnc siirtyi ammattilaiseksi Saksaan. Ensimmäisestä kymmenestä ottelustaan Krajnc voitti yhdeksän tyrmäyksellä, ja hän oli voittamaton vielä 21 ottelun jälkeen kun hän 27. elokuuta 1999 kohtasi brittiläisen Jason Matthewsin WBO:n keskisarjan maailmanmestaruusottelussa Saksan Lyypekissä. Krajnc voitti senkin ottelun teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä.
Vuonna 2000 Krajnc puolusti mestaruuden menestyksekkäästi kaksi kertaa, vastustajina Jonathan Corn (voitto tyrmäyksellä) ja Bert Schenk (voitto teknisellä tyrmäyksellä). Kesäkuussa 2001 Krajncin ja Universum Box-Promotions -tallin välillä syntyi erimielisyyksiä, ja nyrkkeilijä luovutti mestaruutensa. WBO kuitenkin palautti mestaruuden hänelle. Marraskuussa samana vuonna Krajnc kohtasi toisen ruotsalaisnyrkkeilijän Paolo Roberton mestaruusottelussa, jonka Krajnc voitti tuomariäänillä 3–0. 6. huhtikuuta 2002 Krajnc kohtasi namibialaisen Harry Simonin Tanskan Kööpenhaminassa. Simon voitti ottelun tuomariäänin 2–1 ja valloitti näin mestaruuden. Tappio oli Kranjcin ensimmäinen ammattilaisena, 26 voiton jälkeen.
Armin Krajnc kävi vielä neljä ottelua, ennen kuin hän 27. maaliskuuta 2004 nousi kehään ottelemaan WBA- ja IBF-liittojen maailmanmestaruudesta ylemmässä keskisarjassa. Mestaruuden puolustaja, saksalainen Sven Ottke voitti tuomariäänin 3–0. Urallaan voittamaton Ottke ilmoitti heti ottelun jälkeen lopettavansa ammattilaisuransa, ja myös Krajnc teki saman päätöksen.
Uransa 32 ottelusta Krajnc voitti 29 (21 tyrmäyksellä) ja hävisi kolme (yksi tyrmäyksellä).
Adrienne Lecouvreur

Adrienne Lecouvreur, syntyään Adrienne Couvreur, (5. huhtikuuta 1692 Damery, Épernay – 20. maaliskuuta 1730 Pariisi) oli ranskalainen näyttelijä ja eräs 1700-luvun merkittävimpiä alallaan.

Elämä

Adrienne Lecouvreur syntyi vaatekäsityöläisen ja pesijättären tyttäreksi. Perhe muutti Pariisiin Comédie-Françaisen lähistölle Adriennen ollessa kymmenvuotias. Hänen teatteriuransa alkoi Lillestä, ja jatkui Pariisissa vuonna 1717 Jean Racinen draamassa Mithridate. Saman vuoden kesäkuussa Lecouvreur näytteli Comédie-Françaisessa ja saavutti huomattavan yleisönsuosion. Menestys aiheutti kateutta Comédie-Françaisen muissa näyttelijättärissä.
Lecouvreur ystävystyi Voltairen kanssa. Hänellä oli lukemattomia rakkaussuhteita, muun muassa Saksin kreivi Moritzin kanssa. Suhde johti kilpailutilanteeseen Bouillonin herttuattaren kanssa. Lecouvreurin yllättävä kuolema, jonka on sanottu johtuneen myrkytyksestä, on yhdistetty tähän kolmiodraamaan. Teorian mukaan murhaajatar on Bouillonin herttuatar. Kirkko piti näyttelijän työtä ylipäätään paheellisena ja kieltäytyi antamasta Lecouvreurille kristillisiä hautajaisia. Näyttelijätär haudattiin ilman papin läsnäoloa Seinen rantatörmälle nykyisen Champ de Marsin kohdalle. Tästä Voltaire sai aiheen oodinsa La mort de Mademoiselle Lecouvreur loppusäkeeseen: « Dieux ! pourquoi mon pays n'est-il plus la patrie / Et de la gloire et des talents ? » ("Taivas! Miksi maani ei ole enää kotimaa / sen enempää maineen kuin lahjakkuudenkaan?")
Lecouvreur näytteli muun muassa Crébillonin Électressa, Pierre Corneillen näytelmissä Titus ja Berenike, Le Cid ja Polyeucte sekä Voltairen Œdipessa. Hänen meriitteihinsä kuuluu myös näytteleminen viisitoistavuotiaan Ludvig XV:n hovissa 5. syyskuuta 1725, jolloin hän teki syvän vaikutuksen tämän puolisoon Maria Leszczyńskaan.

Lecouvreur näytelmien ja elokuvien aiheena

Adrienne Lecouvreurin tarina on ollut useiden näyttämöteosten inspiraationa. Eugène Scribe julkaisi näytelmän Adrienne Lecouvreur vuonna 1849. Francesco Cilean kynästä syntyi ooppera Adriana Lecouvreur, jonka kantaesitys oli Milanossa marraskuussa 1902.  Walter Wilhelm Goetze puolestaan kirjoitti operetin Adrienne, jonka ensiesitys annettiin Hampurissa huhtikuussa 1926. Adrienne Lecouvreur -nimisiä elokuvia on tehty kolme (vuosina 1913, 1938 ja 1955), ensimmäisen filmatisoinnin nimiosassa oli Sarah Bernhardt. Suomenkielisen teatterin Adrienne Lecouvreur -tulkitsijoista mainittakoon Ida Aalberg.
Suoma Lukander

Suoma Lukander (oik. Vatjus-Lukander) on suomalainen vasemmistolainen toimittaja, joka toimi SDNL:n julkaiseman Uusi Nainen -lehden päätoimittajana vuosina 1961–1982.
Lukander on käynyt Sirola-opiston. Lukander sai vuonna 1977 tiedonjulkistamispalkinnon aikakauslehtityöstä. Perusteluissa todetaan, että "on kehittänyt Uudesta Naisesta lehden, jossa on kyetty murtamaan sensaatioitten, henkilökohtaisuuksien ja näennäisongelmien taso". Hänen on luonnehdittu kuuluneen päätoimittajana aktiivisiin naisasianaisiin.
Lukander alennettiin keväällä 1982 Uuden Naisen toiseksi päätoimittajaksi ja hänet erotettiin kokonaan marraskuussa 1982, mikä johti lehden avustajakunnan protesteihin. Uudeksi päätoimittajaksi tuli Risto K. Tähtinen. Syrjäyttämisen väitettiin johtuneen siitä, että Lukanderin aikana lehden linja oli ollut SDNL:n johdon mielestä liian itsenäinen ja kirjoittajakuntaan oli tullut paljon feministejä ja vaihtoehtoliikkeiden edustajia.
Jussi Ahola

Jussi Ahola (s. 1940) on suomalainen teollinen muotoilija. Hän on työskennellyt mm. Taideteollisen korkeakoulun teollisen muotoilun professorina vuosina 1987-1993 ja kirjoittanut Suomen ensimmäisen teollisen muotoilun oppikirjan (Ahola 1980). Aholalla on ollut oma muotoilutoimisto Ahola Design Oy vuodesta 1987.
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu myönsi Aholalle kunniajäsenyyden vuonna 2012.
Tähkäpää

Tähkäpää (uusimmassa suomennoksessa Persiljainen) on yksi Grimmin saduista. Sadun alkuperäinen saksankielinen nimi on Rapunzel, joka on vuonankaalin yksi nimitys.

Juoni

Tarina alkaa kertomuksella miehestä ja naisesta, jotka toivovat lasta itselleen. Heidän naapurissaan asuu noita, jolla on korkealla aidalla ympäröity puutarha, jossa kasvaa mitä herkullisimpia vihanneksia. Kun nainen tulee lopulta raskaaksi, hänen alkaa tehdä kuollakseen mieli puutarhan persiljaa. Puutarhan omistava noita ei kuitenkaan salli kenenkään astuvan jalallaan puutarhaan. 
Mies varastaa noidan puutarhasta persiljaa, kunnes eräällä kerralla jää kiinni ja noita suuttuu. Mies kertoo kuitenkin, että hänen vaimonsa kuolee jos ei saa persiljaa. Noita lupaa loputtomasti persiljaa miehelle, jos tämä antaa lapsensa noidalle. Lapsen syntyessä noita ottaa sen mukaansa. Noita ristii lapsen Persiljaiseksi. Persiljaisella on pitkä vaalea tukka. Noita vie tytön korkeaan torniin, jossa ei ole ovea eikä portaita, vain pieni ikkuna korkealla. 
Kun noita saapuu tornille, hän huutaa kohti ikkunaa: Persiljainen, tyttöni, laske alas hiuksesi!" Persiljainen laskee pitkät palmikoidut hiuksensa alas ikkunasta, ja noita käyttää niitä köytenä. Tämä tapahtui myös toisen kerran, samaan aikaan kun prinssi ratsasti hevosellaan kohti tornia. Prinssi huomaa puun takana noidan kiipeämän kohti ikkunaa pitkää hiuslettiä pitkin. Kun noita lähtee pois, prinssi lähtee uteliaisuuttaan myös kiipeämään ylös. Persiljainen kertoo, kuinka noita oli vanginnut hänet torniin. Prinssi haluaa auttaa Persiljaista. Hän alkaa vierailla iltaisin tornissa Persiljaisen luona suunnitellen Persiljaisen kanssa tytön pakoa, ja lopulta he rakastuvat.
Seuraava vierailija tornissa on jälleen noita. Persiljainen kertoo vahingossa prinssistä. Noita raivostuu ja leikkaa saksilla letin. Hän vie Persiljaisen erakon majaan. Noita jää torniin odottamaan prinssiä. 
Prinssi kiipeää torniin, muttei löydä tornista Persiljaista vaan noidan, joka käyttäytyy häijysti ja myrkyllisesti. Noita heittää prinssin alas tornista, ja niin prinssi putoaa maahan, jolloin ohdakkeet puhkaisevat hänen silmänsä. Hän etsii Persiljaista sokeana, syöden vain marjoja ja juuria. Hän saapuu erakon majalle, jonne noita on vienyt Persiljaisen. Persiljainen löytyy ja Prinssi vie hänet valtakuntaansa, jossa he menevät naimisiin ja saavat kaksi lasta.
Mercedes-Benz E-sarja (W124)

Mercedes-Benz W124 (1984–1997)

Suuren suosion saavuttanut Mercedes-Benz W123 sai seuraajakseen uuden W124-mallin vuodenvaihteessa 1984–1985. Korin muotoilu muistutti suuresti muutamaa vuotta aikaisemmin esiteltyä pienempää 190-mallia. Edeltäjään verrattuna auto oli kaventunut neljä senttiä. Ilmanvastuskerroin 0,29 oli luokan toiseksi alhaisin. Paremmaksi ylsi ainoastaan Renault 25. Ajo-ominaisuuksia haluttiin parantaa yhdistämällä jämäkät kaasuiskunvaimentimet ja pehmeähköt jouset. Poikkeuksellinen ja erikoinen ratkaisu oli tuulilasinpyyhin, joita oli vain yksi kappale.
Moottorivalikoiman uutuutena olivat kuusisylinteriset 260 E (166 hv) ja 300 E (188 hv) sekä dieselit 200 D (72 hv), 250 D (90 hv) ja 300 D (109 hv). Dieselmoottorit olivat kehittyneet merkittävästi aikaisimpiin verrattuina. Ne olivat hiljaisia ja nopeakäyntisiä. W124-mallin myötä Mercedes-Benz toi Saksassa ensimmäisten valmistajien joukossa markkinoille katalysaattorilla varustettuja bensiinimoottoreita.
Syksyllä 1985 esiteltiin farmarimalli 200 T-300 TD Turbo. Tavaratilan koko oli kasvanut edellismalliin verrattuna 10 prosentilla.
Alkuvuodesta 1987 mallisarjaan tulivat coupé-mallit 230 CE ja 300 CE. Vaikka coupé ulkoisesti muistuttikin suuresti sedania, niille yhteisiä korinosia olivat itse asiassa vain keula ja takavalot. Akseliväli oli sedania 8,5 senttiä lyhyempi.
Syksyllä 1987 moottorivalikoimaa täydennettiin turbodieseleillä 250 D Turbo (126 hv) ja 300 D Turbo (145 hv). Turbodieselit tunnisti oikean etukulman ritilästä, josta turboahdin otti jäähdytysilmansa. Samaan aikaan esiteltiin nelivetoiset 4-Matic-mallit. Normaalisti voima välitetään takapyörille, mutta vaikeissa olosuhteissa nelivetojärjestelmä voi jakaa vetovoimaa suhteessa 50/50.
Syksyllä 1989 W124 sai muiden Mercedes-Benz-mallien tavoin kylkiinsä korin väriin sävytetyt muovipaneelit. CE-malleissa ne kuitenkin olivat olleet alusta alkaen. Sisätiloissa tehtiin parannuksia istuimiin ja uusittiin verhoilu. Uusia mallivaihtoehtoja olivat 300 E 24 sekä vastaavat TE ja CE. Niissä oli sama 24-venttiilinen moottori kuin 300 SL 24:ssä, mutta hieman kevyemmin viritettynä. Tehoa oli 220 hevosvoimaa. Suunnilleen samoihin aikoihin vakiovarusteisiin lisättiin ABS-jarrut.
Vuoden 1990 uutuuksia olivat huippumallit 400 E ja 500 E. Näistä jälkimmäinen erottui ulkonäöltään jonkin verran perusmalleista ja sen suunnittelussa oli avustanut Porsche. Moottori oli 500 SL:n 326-hevosvoimainen 32-venttiilinen. 400 E:n moottori oli 4,2-litrainen 279-hevosvoimainen. Vuonna 1991 tulivat markkinoille avomallit.
Syksyllä 1992 aikaisemmat bensiinimoottorit korvautuivat uusilla neliventtiilisillä. Uudet malliversiot olivat 200 E (136 hv), 220 E (150 hv), 280 E (180 hv) ja 320 E (220 hv). Vakiovarustusta täydennettiin muun muassa kuljettajan turvatyynyllä ja sähköpeileillä.

Kesällä 1993 C-sarjan esittelyn yhteydessä mallista alettiin ensimmäisen kerran käyttää nimeä E-sarja. Myös ulkonäköön tehtiin uudistuksia, muun muassa tähti oli nyt kiinnitetty konepeltiin maskin reunuksen sijasta. 2,5- ja 3,0-litraisiin dieselmoottoreihin tuli neliventtilikannet, ja tehot nousivat 113 ja 136 hevosvoimaan.