google/wiki40b huggingface dataset:
Moisio (Punkalaidun)

Maantiede

Moisionkylän alue muodostaa itä–länsi suunnassa pitkänomaisen kapean alueen, joka rajoittuu pohjoisessa Liitsolaan, koillisessa ja idässä Halkivahaan sekä etelässä ja lännessä Oriniemeen. Liitsolan vastainen kylän pohjoisraja seurailee Punkalaitumenjoen uomaa, tosin yhdessä kohtaa Moisionkylä ulottuu myös joen pohjoispuolelle. Tämä on seurausta  moisiolaisten Liitsolan alueella 1700-luvulla suorittamasta niittyvaltauksesta. 
Moisionkylän länsiosa on pääasiassa peltoaukeaa ja itäosa puolestaan metsää. Aivan kylän länsipäässä on Nenänmaa-niminen maankohouma. Moisionkylän vanhimmat talot ja niin sanottu kyläkeskus sijaitsee pienellä peltojen ympäröimällä mäellä kylän länsiosassa.

Historia

Moisio oli aluksi Orinimen kylään kuulunut siirtokylä. Moisio on siis, kuten Oriniemikin, osa historiallista Hämeen maakuntaa. Moisionkylään syntyi 1500-luvulla kaksi taloa, Moisio I ja Moisio II, jotka mainitaan ensi kerran vuonna 1507. Vuonna 1607 Moisio I liitettiin Moisio II ja niinpä kylä oli tämän jälkeen yksitaloinen. Sitten vuonna 1753 Moision talo on jaettu kahdeksi taloksi, joiden nimiksi tulivat Moisio ja Tuulensuu. Vuonna 1761 on tästä jaosta piirretty myös kartta. Tuulensuun talo puolestaan jaettiin vuonna 1813, jolloin kylään syntyi kolmas talo Jaakkola. Moision taloilla oli myös 1700-luvulla tehtyjä niittyvaltauksia Halkivahan kylän alueella Halkivahanjoen ja sen sivujoen Isonsuonojan varsilla. Vaikka Moisiota pidettiin omana kylänään jo 1500-luvulta lähtien, on se virallisesti erotettu Oriniemestä vasta 1870. Isojako Moisiossa suoritettiin 1890-luvulla. 
Moision ja Liitsolan rajalla Punkalaitumenjoen Myllykoskessa on ollut myllyjä 1500-luvulta lähtien. Myllykosken mylly on ollut Moision ja Liitsolan kylien yhteinen. Myllyn toiminta loppui 1920-luvulla, jolloin Punkalaitumenjokea perattiin ja koski menetti merkityksensä. 
Moisionkylässä ei ole ollut omaa koulua, vaan koulua on käyty läheisessä Oriniemen koulussa, joka nykyisin tunnetaan nimellä Pohjoisseudun koulu. Tosin Oriniemen koulu aloitti toimintansa vuonna 1890 Moision Jaakkolan talolta vuokratuissa tiloissa. Kylän itäosasta on käyty myös Halkivahan koulussa.
Pentti Sammallahti

Pentti Ilmari Sammallahti (s. 18. helmikuuta 1950 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja.
Sammallahti aloitti valokuvausharrastuksen 1960-luvulla ja kuvasi muun muassa ihmisiä ja heidän muovaamaa elinympäristöä. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1970 ja kirjoittautui Helsingin yliopiston opiskelemaan taidehistoriaa, musiikkitiedettä ja matematiikkaa, muttei suorittanut opintoja. Vuosina 1970–1973 Sammallahti työskenteli Matti A. Pitkäsen mustavalko- ja värilaboratorion hoitajana.
Vuosina 1974–1976 Sammallahti oli valokuvauksen opettaja Lahden taidekoulussa. Hän toimi Taideteollisessa korkeakoulussa valokuvataiteen tuntiopettajana vuosina 1974–1987, virkaa toimittavana lehtorina 1987–1989 ja väliaikaisena apulaisprofessorina 1989–1991. Vuonna 1991 Sammallahti sai valtion 15-vuotisen taiteilija-apurahan ja lopetti opetustyön. Vuonna 2001 Taideteollinen korkeakoulu myönsi hänelle kunniatohtorin arvonimen.
Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Kaupunki on painajainen Sammallahti piti vuonna 1971. Ulkomailla hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1977 Ruotsissa, Gotlannin taiteilijoiden talossa Visbyssä. Sammallahdella on ollut yksityisnäyttelyjä 20 maassa. Vuonna 2004 Pariisissa järjestettiin Henri Cartier-Bressonin säätiön avajaisnäyttely, johon Cartier-Bresson oli valinnut sata valokuvaajasuosikkiaan, Sammallahti näiden joukossa. Vuosina 2010–2011 Suomen valokuvataiteen museossa oli esillä Sammallahden näyttely Retrospektiivi, joka esitteli hänen elämäntyötään. Vuonna 2012 Sammallahdelta ilmestyi myös retrospektiivinen valokuvateos Täällä kaukana, joka sisältää hänen valokuviaan vuosila 1964–2011.
Sammallahti on saanut valtion taidepalkinnon vuosina 1976, 1979 ja 1992. Hän on saanut myös Kritiikin Kannukset -palkinnon (1980), Daniel Nyblin -palkinnon (1986), Uudenmaan läänin taidepalkinnon (1989), Samuli Paulaharjun palkinnon (1995), Suomen Kulttuurirahaston palkinnon (1997) ja Suomen Taideyhdistyksen kirjallisuuspalkinnon (2006). Sammallahdelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2006.
Kielitieteilijä Pekka Sammallahti on Pentti Sammallahden isoveli. Sammallahti on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Banaanit

Hedelmä

Tavallisesti sanalla banaani viitataan kasvin hedelmään, tarkemmin sanoen pohjushedelmään, joka kasvaa tertuissa.

Taksonomiaa

Banaanin ja keittobanaanin kasvitieteellinen luokittelu on varsin monimutkaista. Tavallinen banaani luokitellaankin joskus keittobanaanin alalajiksi, tai päinvastoin.
Kaikki banaanin ja keittobanaanin jalostetut lajikkeet pohjautuvat kahteen kantalajiin: Musa acuminataan ja Musa balbisianaan. Niistä jalostetuista risteytyksistä käytetään joskus yleisiä nimityksiä Musa × paradisiaca, Musa × sapientum tai ehkäpä eksakteimpana nimityksenä jopa M. acuminata × M. balbisiana. 1950-luvulla yleistyi menetelmä, jolla eri risteytystyypit erotellaan 2–4 kirjaimen kirjainyhdistelmillä, joissa A-kirjain edustaa acuminata-lajia ja B-kirjain balbisiana-lajia.
Esimerkiksi AA edustaa diploidijalostetta, jonka pohjana on pelkästään M. acuminata, kun taas AAB-lajikkeesta 2/3 on peräisin M. acuminatasta ja 1/3 M. balbisianasta. Tärkeimmät tavallisen kaupallisen banaanin jalosteet ovat AAA-lajiketta, kun taas keittobanaanilajikkeet ovat enimmäkseen tyyppejä AAB, ABB tai BBB.
Jorma Haapkylä

Jorma Eliel Haapkylä (21. tammikuuta 1920 Hyeres, Ranska – 20. marraskuuta 2005) oli suomalainen upseeri, kontra-amiraali ja Suomen merivoimien komentaja.
Valkoinenlammi (Rudanmaa)

Maantiede

Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 100 metriä. Sen rantaviiva on 0,71 kilometriä pitkä ja ranta on metsäistä suomaastoa. Vedet kulkeutuvat pohjaveden mukana läheisiin ojiin. Sillä on yksi loma-asunto, johon johtaa metsätie.
Stetškin-pistooli

Käyttöönotto

Stetškin-pistooli oli alun perin suunniteltu käyttämään 7.62x25mm Tokarev -patruunaa. Suunnittelija Igor Stetškin kuitenkin vaihtoi pistoolin kaliiperin 9mm Makarov kaliiperiin, sillä oli selvää, että 9mm Makarov tulisi olemaan puna-armeijan tuleva "vakiokaliiperi" pistooleille. Vuonna 1951 Stetškin- ja Makarov-pistoolit lisättiin Neuvostoliiton armeijan arsenaaliin korvaamaan jo vanhentuneen Tokarev-pistoolin. 
Verrattuna Makaroviin Stetškin-pistooli kykenee sarjatuleen. Aseen käyttäjällä on mahdollisuus valita kertatulen ja sarjatulen väliltä. Pistooliin voidaan kiinnittää puusta tai bakeliitista valmistettu tukki. Tämä on suositeltavaa, sillä muuten pistoolia on miltei mahdoton hallita sarjatulella ammuttaessa. 
Stetškin-pistooli suunniteltiin tykkimiehiä, panssarivaunun miehistöä ja lentäjiä varten. Muihin pistooleihin verrattuna se on painava ja tukin kanssa jopa kömpelö. Tämä johti siihen, että aseen aktiivikäyttö armeijassa lopulta loppui. Jotkut erikoisjoukot käyttävät vielä asetta ja sitä pidetään reservissä. On sanottu, että AKS-74U lopulta korvasi pistoolin muun muassa suuremman tulivoimansa ja kantamansa takia.
Lebensraum

Lebensraum (saks. elintila, elinalue) on 1900-luvun alussa vakiintunut käsite, jolla tarkoitettiin Saksan alueen väitettyä tai pelättyä ylikansoittumista ja siitä seurannutta ajatusta aluelaajennuksista. Jatkosodan aikana termiä käytettiin myös Suur-Suomi-aatteen yhteydessä.

Saksa

Termin lebensraum kehitti saksalainen maantieteilijä Friedrich Ratzel, joka käytti sitä vuonna 1901 julkaisemassaan samannimisessä esseessä. Geopolitiikan isänä tunnettu ruotsalainen teoreetikko Rudolf Kjellén poimi käsitteen, ja tulkitsi sen kirjaimellisesti, ajatellen kansallisvaltiot eläviksi organismeiksi, joiden piti tarvittaessa valloittaa itselleen lisää ”elintilaa”. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen teoriaa kehitteli edelleen Ratzelin ja Kjellénin pohjalta saksalainen maantieteilijä Karl Haushofer. Natsien käyttöön välittynyt elintilateoria perustui lähinnä Ratzelin ajatusten väärintulkintaan.
Koska Saksalla ei ollut juurikaan siirtomaita verrattuna muihin ajan eurooppalaisiin suurvaltoihin, kuten Isoon-Britanniaan ja Ranskaan, lebensraumin tarpeesta tuli saksalaisten keskuudessa suosittu iskulause ensimmäiseen maailmansotaan mentäessä. Sodan päätyttyä Saksan tappioon elintilan puutteesta puhuivat lähinnä äärioikeistolaiset ja nationalistiset järjestöt, kuten Adolf Hitlerin johtama Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue.
Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon toisessa maailmansodassa tavoitteeksi tarkentui saavuttaa niin sanottu Astrahan–Arkangeli-linja. Astrahan on kaupunki etelässä Kaspianmeren rannalla, Arkangeli taas Pohjoisen jäämeren rannalla. Saksa hävisi myös toisen yrityksensä kartuttaa elintilaansa. Tätä varten laadittiin idän yleissuunnitelma, joka käsitti sekä slaavilaisen väestön tuhoamista kuin sen siirtämistä Uralin toiselle puolelle Länsi-Siperiaan sekä joidenkin avainalueiden asuttamista germaanisella väestöllä.
Toisen maailmansodan jälkeen sana levisi kansainväliseen käyttöön, ja sillä viitataan yleensä Adolf Hitlerin 1920-luvulla kirjassaan Taisteluni luonnostelemaan suunnitelmaan hankkia Saksalle elintilaa idästä Neuvostoliiton alueilta.

Lebensraum Suomen sotapropagandassa

Jatkosodan aikana "elintilaa" käytettiin yhtenä perusteluna Itä-Karjalan liittämiseksi tulevaan Suur-Suomeen. Vuonna 1941 Valtion tiedotuslaitos julkaisi saksankielisen teoksen Finnlands Lebensraum, jossa hankkeelle esitettiin tieteellisiä perusteluja. Kirjan mukaan Suomen väestönkasvu on niin nopeaa, että elintilan laajentaminen itään on tulevina vuosina välttämätöntä. Väite ei kuitenkaan perustunut mihinkään todellisiin faktoihin, vaan oli puhtaasti propagandistinen.
Sylvia Louise Engdahl

Sylvia Louise Engdahl (s. 1933 Los Angeles) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Engdahl oli vakuuttunut siitä, että avaruusmatkailu oli tarpeellista ihmiskunnan säilymisen kannalta, joten hän päätti ryhtyä kirjoittamaan avaruuskirjoja nuorille. Lumotar ilmestyi vuonna 1970, mutta sen uusittu laitos julkaistiin 2001. Sen uutta tulemista auttoi vuonna 1990 saatu Phoenix-palkinto. Kyseinen palkinto myönnetään 20 vuotta aiemmin julkaistulle erinomaiselle teokselle, joka ei julkaisuajankohtanaan ole saanut palkintoa.
Engdahl ei painota kirjassaan tekniikkaa, vaan teos on luonteeltaan pohdiskeleva satu. Kirjailija hyödyntää perusasetelmassaan lohikäärmeen surmaamiseen liittyviä taruja.
Tyvitumake

Tyvitumakkeet eli basaaligangliot ovat joukko etuaivojen rakenteita, jotka sijaitsevat aivokuoren alla. Niillä on merkitystä motoriikan sekä oppimisen kannalta. Tyvitumakkeet muokkaavat raajojen liikkeistä tarpeeseen sopivia ja tarkoituksenmukaisia. Niiden tarkoituksena on siis motorisen toiminnan modulointi ja integrointi. Ne myös estävät tarpeettomien ja ei-toivottujen liikkeiden syntyä. Tyvitumakkeet ovat tärkeitä myös asennon ja lihastonuksen ylläpitämisessä. Tyvitumakkeisiin kuuluvat häntätumake (nucleus caudatus), aivokuorukka (putamen), nucleus subthalamicus, mustatumake (substantia nigra) ja linssitumakkeen pallo (globus pallidus). Yhdessä aivokuorukka (putamen) ja linssitumakkeen pallo (globus pallidus) muodostavat linssitumakkeen (nucleus lentiformis), joka puolestaan yhdessä häntätumakkeen (nucleus caudatus) kanssa muodostaa aivojuovion (corpus striatum).
Tyvitumakkeiden vajaatoiminta aiheuttaa laajasti häiriöitä ihmisen hallittujen lihasliikkeiden syntyyn, asennon säätelyyn, lihastonukseen ja voi aiheuttaa hallitsemattomia lihasliikkeitä.

Yhteydet muualle keskushermostoon

Motoriselta kuorikerrokselta lähtevät pyramidiradan hermosyyt ovat yhteydessä caudatukseen ja putameniin. Caudatuksesta ja putamenista lähtevät radat kulkevat edelleen pallidumiin ja sieltä ansa lenticularis -muodostumana capsula internan läpi talamuksen etuosan tumakkeisiin, joista on ratayhteys takaisin isoaivokuoreen. Osa ansa lenticulariksen hermosyistä kulkee subtalamiseen tumakkeeseen nucleus ruberiin, ydinjatkoksen nucleus olivariukseen ja formatio reticularikseen. Näistä alkavat hermosyyt kulkevat aivohermojen motorisiin tumakkeisiin ja selkäytimen motoneuroneihin. Tyvitumakkeiden epäsuorat yhteydet alempiin motorisiin järjestelmiin estävät täydellisen liikehalvauksen synnyn pyramidiradan alempien osien vaurioituessa.

Sairaudet

Esimerkiksi Parkinsonin ja Huntingtonin taudit aiheutuvat tyvitumakkeiden vaurioista. Parkinsonin taudissa aiheutuu liikkeiden aloittamisen hitautta ja levossa olevien lihasten vapinaa. Myös raajojen lihastonus on kohonnut ja raajat ovat jäykät. Parkinsonin taudin etiologia eli aiheuttava syy ei ole tiedossa. Sairaudessa substantia nigran dopamiinisolut tuhoutuvat. Huntingtonin taudissa vaurio on nucleus caudatuksen, putamenin ja globus palliduksen välisissä yhteyksissä. Raajojen jäykkyys on tyypillinen piirre tyvitumakkeiden vajaatoiminnassa ja aiheuttaa lihaksen jäykkyyden koko liikealueella. Spastisesta lihaksesta tyvitumakkeiden aiheuttama jäykkyys eroaa siten, että alussa raaja vastustaa liikettä voimakkaasti kunnes myötää äkisti.
Huntingtonin taudissa tai levodopa-lääkkeen vaikutuksen alaisena ihmisellä aiheutuu tahdosta riippumattomia liikkeitä.
Broadsheet

Broadsheet on suurikokoinen ja yleisin sanomalehtien formaatti. Suomessa sen yleisin leveys on 400 millimetriä ja korkeus 560 millimetriä. Esimerkiksi Turun Sanomat on tämän kokoinen, alkuvuoteen 2013 asti myös Suomen suurin sanomalehti Helsingin Sanomat, helmikuuhun 2015 asti Kaleva ja maaliskuuhun 2018 asti Ilkka. Broadsheetiä pienempi formaatti on tabloidi, ja kolmas, yleistyvä formaatti on berliner.
Jotkin broadsheet-lehdet julkaisevat lehden ohessa tabloidin kokoisia lisälehtiä, jotka ovat usein keskittyneet yhteen aiheeseen (kuten urheiluliitteet) tai eivät ole uutispainotteisia (kuten viikkoliitteet).

Historia

Formaatti syntyi vuonna 1712, kun englantilaisille sanomalehdille määrättiin vero, joka laskettiin lehden sivumäärän mukaan: Vero saatiin kierretyksi sivujen määrää pienentämällä ja sivukokoa suurentamalla. Broadsheetin huono puoli on sen vaatima tila esimerkiksi pöydällä lehteä luettaessa; muutamat lehdet ovatkin pienentäneet sivukokoaan tai jopa alkaneet julkaista lehteä kummassakin muodossa.
Rumjana Želeva

Rumjana Ruseva Želeva (bulg. Румяна Русева Желева, nimi translitteroidaan usein myös ranskalaisittain Rumiana Jeleva; s. 18. huhtikuuta 1969 Nova Zagora) on bulgarialainen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2007–2009 ja toimi heinäkuusta 2009 tammikuuhun 2010 maansa ulkoministerinä. Želeva vaikuttaa keskustaoikeistolaisessa GERB-puolueessa (Kansalaiset Bulgarian eurooppalaisen kehityksen puolesta).
Želeva oli Bulgarian ehdokas Euroopan komission jäseneksi vuosiksi 2010–2014, vastuualueinaan kansainvälinen yhteistyö, humanitaarinen apu ja kriisinhallintatoimet. Hän kuitenkin luopui ehdokkuudesta 19. tammikuuta 2010 ja ilmoitti samalla luopuvansa ulkoministerin tehtävästä. Euroopan parlamentti oli tätä ennen kyseenalaistanut hänen pätevyytensä ja liiketoimensa. EU:n lakimiehet eivät kuitenkaan löytäneet hänen toimistaan puutteita.
Želeva valmistui filosofian tohtoriksi saksalaisesta Magdeburgin Otto von Guericke -yliopistosta vuonna 2003 alanaan sosiologia. Hän on avioliitossa.
Samidare (1935)

Palvelus

Alus upotettiin 26. elokuuta 1944.
Huone

Huone on rakennuksessa oleva tila, jota ympäröivät lattia, katto ja seinät. Huone on usein nelikulmainen. Huoneeseen johtaa ovi tai oviaukko, joskus näiden tilalla jokin muu kulkuväylä, kuten kattoluukku tai lattialuukku.
Asuinhuoneet aputiloineen muodostavat asunnon eli asuinhuoneiston. Asuinkäytön ulkopuoliset huoneet mukaan liitettyinä saadaan kiinteistö. Samassa rakennuksessa voi olla yksi tai (esimerkiksi kerrostaloissa) useampi asuinhuoneisto.
Steve Jackson (yhdysvaltalainen pelisuunnittelija)

Steve Jackson (syntynyt noin 1952) on yhdysvaltalainen roolipelisuunnittelija. Hänen 1980-luvulla perustamansa Steve Jackson Games on julkaissut muun muassa GURPS-roolipelisysteemin sekä lukuisia rooli-, kortti- ja lautapelejä, joista tunnetuimpia ovat Munchkin ja Illuminati – New World Order. Jackson valittiin vuonna 1983 Adventure Gaming Hall of Fameen.
Jackson on valmistunut Rice Universitysta vuonna 1974.
Yhdysvaltalaissyntyinen Steve Jackson sekoitetaan usein brittiläiseen kaimaansa, joka vaikuttaa samalla alalla. Sekaannusta pahentaa vielä se, että yhdysvaltalainen Jackson on julkaissut kolme kirjoittamaansa kirjaa englantilaiskaimansa perustamassa the Fighting Fantasy Game Books -sarjassa (Scorpion Swamp, Demons of the Deep ja Robot Commando).
Steve Jackson on vieraillut Suomessa kahdesti, Ropecon-tapahtuman kunniavieraana vuosina 1994 ja 2000.
Valokalat

Tyypillisiä piirteitä

Varhaisimmat valokalojen lahkoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään lahkoon kuuluu kaksi heimoa ja noin 245 lajia ja lahko on ainoa ylälahkossa Scopelomorpha. Valokalat ovat sukua auloppikaloille ja muistuttavat niitä, mutta eroavat eräiden lihastensa ja valoelimiensä perusteella. Lahkon lajien ruumis on litteähkö ja niillä on rasvaevä. Tunnusmerkillisiä piirteitä ovat myös valoelimet ja suurikokoinen kuonon kärjessä oleva suu. Valokalojen heimon kaloilla on sekä kehittyneitä, että primitiivisiä piirteitä. Rasvaevän säilyminen on primitiivinen piirre. Yläleuka ja kita ovat erillään toisistaan samoin kuin kehittyneimmillä kalalahkoilla. Lahkon lajien luokittelu perustuu kuulokivielimiin ja valoelimiin.

Levinneisyys

Valokalat ovat syvänveden kaloja, joita tavataan kaikista valtameristä. Ne elävät päivisin yli 200 metrin syvyydessä ja tulevat öisin lähemmäs pintaa. Lahko lajit muodostavat suurimman syvissä vesissä elävän kalaryhmän ja ne ovat tärkeää ravintoa muille kaloille ja eläimille.
Jani Lakanen

Urheilu-ura

Jani Lakanen on saavuttanut urallaan kaksi suunnistuksen maailmanmestaruutta, viisi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin. Lisäksi hän on voittanut kaksi Euroopan-mestaruutta sekä useita Suomen-mestaruuksia. Hän voitti myös suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun vuonna 2000 sekä Jukolan Viestin Kooveen joukkueessa 2016. Lakanen lopetti kansainvälisen suunnistusuransa vuonna 2010 mutta palasi arvokisaedustajaksi kahden välivuoden jälkeen kesällä 2013.

Arvokisamitalit

Ensimmäisen aikuisten MM-mitalinsa Jani Lakanen otti vuonna 1999 viestissä. Vuonna 2001 Lakanen otti ensimmäisen maailmanmestaruutensa viestissä. Samana vuonna hän otti MM-hopeaa normaalimatkalla. Vuonna 2003 Lakanen otti viestissä MM-hopeaa ja vuonna 2005 sprintissä pronssia. 2006 hän voitti MM-kultaa pitkällä matkalla ja otti hopeaa viestissä. Sotkamossa 2013 hän saavutti 36-vuotiaana pitkällä matkalla MM-hopeaa. Hänen EM-kultansa tulivat viestissä 2002 ja pitkällä matkalla 2006. Hän on myös ottanut PM-hopeaa ja -pronssia sekä kaksi MM-pronssia nuorten sarjassa normaalimatkalla.

SM-mitalit

Jani Lakasella on 39 suunnistuksen SM-mitalia aikuisten sarjassa, joista 21 kultaista. Hän on voittanut pitkän matkan SM-kilpailun yhdeksän kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1997. Viestissä hän on voittanut SM-kultaa yhdeksän kertaa (1999, 2000, 2002, 2003, 2005, 2006, 2011, 2013, 2016). Hänellä on SM-kultaa myös pikamatkalta (2000) ja yösuunnistuksesta (2003, 2015). Nuorten sarjoissa Lakasella on kymmenen henkilökohtaista SM-mitalia, joista kahdeksan kultaa.

Yleisurheilu

Jani Lakanen on sijoittunut maastojuoksun SM-kilpailuissa 12 kilometrin matkalla seitsemänneksi, vuosina 2004 Porvoossa ja 2005 Varkaudessa. Joukkuekilpailussa hän otti SM-kultaa 2004 ja hopeaa 2005. Yleisurheilussa hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijat -seuraa. Aikaisemmin hän on edustanut Sjundeå IF ja Karhulan Katajaiset -seuroja.
Bedok

Bedok (kiin. 勿洛, tamiliksi பிடோ) on yksi Singaporen alueista (engl. urban planning area). Se sijaitsee Itäisellä suuralueella Kaakkois-Singaporessa. Bedok rajautuu lännessä Marine Paradeen ja Geylangiin, luoteessa Hougangiin, pohjoisessa Paya Lebar ja idässä Tampinesiin. Bedokin alue on mäkistä ja sinne on jätetty viheralueita asutusten väliin. Sana bedok tarkoittaa malaijikielessä suurta rumpua, jolla kutsuttiin muslimeja rukoilemaan moskeijaan. Bedok on yksi Singaporen vanhimmista kaupunkialueista.
Bedok asukasluku oli vuoden 2010 väestölaskennassa 294 519 ja vuoden 2015 ennusteessa 289 750. Alueen pinta-ala on 21,69 km².
Torricellin laki

Torricellin laki tai Torricellin teoreema liittyy virtausdynamiikkaan. Laki on nimetty lain 1643 löytäneen Evangelista Torricellin mukaan.
Lain mukaan avoimen astian nestepinnan ollessa jollakin korkeudella (kuvassa h) astian kyljessä olevasta reiästä, on nesteen virtausnopeus reiästä yhtä suuri kuin samalta korkeudelta tippuneen kappaleen nopeus.
Laki pätee jos neste oletetaan ideaalinesteeksi. Siihen ei siis vaikuta mm. ilmanvastus tai viskositeetti. Myöskään putoavaan kappaleeseen ei vaikuta ilmanvastus ja g pysyy vakiona.
Pudonneelle kappaleelle pätee kaava , jossa v on tippuneen kappaleen nopeus (m/s) sen pudottua korkeudelta h (m). g on painovoiman aiheuttama putoamiskiihtyvyys (~9.81 m/s²).
Nesteen nopeudelle pätee seuraavanlainen Bernoullin laista johdettu kaava:
Nopeuden v selvittämiseksi yhtälö muutetaan muotoon ottaen huomioon että h₁ – h₂ = h:
Jos P = P₀, kuten se on avoimessa astiassa jollaisessa Torricellin laki pätee, supistuu yllä olevasta kaavasta osa pois ja saadaan pudonneen kappaleen kaava:
P₀ = paine reiän ulkopuolella, yleensä yhtä suuri kuin ilmanpaine (Pa)
P = paine astian sisällä (arvo voi olla eri kuin P₀, jos astia on suljettu)
ρ = tiheys, rhoo (kg/m³)
Girolamo Fracastoro

Girolamo Fracastoro (1478–1553) oli italialainen tieteilijä ja runoilija. Hän kuvasi vuonna 1530 runossaan Syphilis sive morbus gallicus ("syfilis eli ranskalainen tauti") kupan. Hän esitti myös teorian heliosentrisestä maailmankuvasta ja siitä, että sairaudet olisivat pienten eliöiden aiheuttamia, mikä innoitti Louis Pasteuria yli 300 vuotta myöhemmin.