google/wiki40b huggingface dataset:
Rowan Blanchard

Yksityiselämä

Rowanin vanhemmat, Elizabeth ja Mark Blanchard-Boulbol ovat ammatiltaan joogaohjaajia. Hän sai etunimensä Anne Ricen The Witching Hour -novellin pohjalta. Blanchardilla on kaksi nuorempaa sisarusta, Carmen ja Shane. Hänen sukujuurensa ovat Lähi-idästä, Englannista, Tanskasta ja Ruotsista. Blanchard on pescovegetaristi.
Blanchard on kertonut Twitter-sivullaan, että vaikka hän on aiemmin ”vain pitänyt pojista”, hän on nyt ”avoin pitämään kaikista sukupuolista”, eikä näin määrittele seksuaalista suuntautumistaan.

Näyttelijänä

Blanchard aloitti näyttelemisen viisivuotiaana. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli romanttisessa komediassa Varasuunnitelma vuonna 2010. Seuraavaksi hän sai roolin Disney Juniorin lastensarjasta Dance-A-Lot Robot.
Vuonna 2011 Blanchard esiintyi elokuvissa Little in Common ja Spy Kids 4: Kaiken maailman aika. Seuraavan suuren roolin hän sai vuonna 2014 Disney Channelin sarjasta Isojen tyttöjen leikit, joka on jatkoa 1990-luvun suositulle Isojen poikien leikit –sarjalle. Siinä Blanchard näyttelee pääroolissa Cory ja Topanga Matthewsin tytärtä.
Tammikuussa 2015 Blanchard sai roolin Disney Channelin Invisible Sister –elokuvasta.
Konstantin von Benckendorff

Konstantin von Benckendorff (ven. Константин Христофорович Бенкендорф, Konstantin Khristoforovich Benkendorf, 31. tammikuuta 1785 – 6. elokuuta 1828), oli venäläinen kenraali ja diplomaatti.

Elämä ja ura

Konstantin von Benckendorff syntyi Venäjän balttilaiseen perheeseen Revalissa (Tallinnassa) nykyisessä Virossa. Hänen isänsä oli kenraali, paroni Christoph von Benckendorff (12. tammikuuta 1749 Hamina - 10 kesäkuuta 1823), ja palveli Liivinmaan sotilaskomentajana. Hänen äitinsä paronitar Anna Juliane Charlotte Schilling von Canstatt (31. heinäkuuta 1744 Thalheim - 11. maaliskuuta 1797), palveli keisarinna Maria Fjodorovnan vanhempana hovineitinä ja parhaana ystävättärenä. Hänen veljensä Aleksandr von Benckendorff (1783-1844) oli kenraali ja valtiomies.
Diplomaattikoulutuksen jälkeen Konstantin von Benckendorff liittyi armeijaan ottaakseen osaa Napoleonin sotien loppuvaiheisiin 1810-luvulla, erityisesti Kasselissa, Fuldassa, Hanaussa, Rheimsissä ja Soissonsissa. Sotien jälkeen Konstantin von Benckendorff palasi diplomaattityöhön. Noin viiden vuoden päästä Konstantin von Benckendorff nimitettiin Badeniin ja Stuttgartiin täysvaltaiseksi ministeriksi. Venäjän-Persian sodan puhjettua hän palasi Venäjälle, osallistui Vagharšapatin valtaukseen ja sotatoimiin Jerevanin lähellä. Sen jälkeen hän ylitti Arak-joen ja löi persialaisen ratsuväen.
Von Benckendorff kuoli Varnan lähellä kuumeeseen, joka levisi Venäjän armeijassa Venäjän-Turkin sodan 1828-1829 aikana.
Suorakulmainen koordinaatisto

Yleisimmin koordinaatistolla tarkoitetaan etenkin matematiikassa suorakulmaista eli karteesista koordinaatistoa. Suorakulmaisessa koordinaatistossa on ulottuvuuksien mukainen määrä akseleita, jotka on nimetty kuvaamansa ulottuvuuden mukaan. Akselit ovat toisiaan vastaan kohtisuorassa yleensä oikeakätisesti, ja ne kulkevat koordinaatiston nollapisteen eli origon kautta sekä leikkaavat toisensa siinä. 
Koordinaatistolle on annettu myös mittayksikkö, ja niinpä kunkin pisteen koordinaatit ilmoittavat matkan, joka kutakin akselia tulee kulkea, jotta päästäisiin merkittyyn pisteeseen. Kun koordinaatistolla kuvataan tasoa, käytetään kahta akselia: vaakasuunnan kuvaamiseen x-akselia  ja pystysuunnalle y-akselia. Kolmiulotteisessa avaruudessa tarvitaan puolestaan kolme akselia: x-, y- ja z-akselit.
Koordinaatit ilmoitetaan merkitsemällä ne sulkeisiin järjestyksessä (x, y, z) ja erottamalla kunkin ulottuvuuden koordinaattiluku pilkulla. Esimerkiksi (2, −3) tarkoittaa, että piste sijaitsee kaksiulotteisen koordinaatiston pisteessä x = 2 ja y = −3 (tässä 2 on ns. abskissa ja −3 ns. ordinaatta). Jos koordinaatit sisältävät desimaalipilkkuja, ne erotetaan toisistaan puolipisteellä, esimerkiksi (4,5; 2,25; −6,8).

Historia

Adjektiivi karteesinen viittaa ranskalaiseen matemaatikkoon ja filosofiin René Descartesiin, joka julkaisi idean siitä vuonna 1637. Myös Pierre de Fermat teki saman löydön, muttei julkaissut sitä. Ranskalainen kirkonmies Nicole Oresme käytti karteesista koordinaatistoa vastaavia konstruktioita jo kauan ennen Descartesin ja Fermat'n aikaa.
Sekä Descartes että Fermat käsittelivät yhden akselin tapauksia, joiden muuttujien arvot laskettiin suhteessa akseliin. Kahden akselin tapaus otettiin käyttöön myöhemmin, kun Descartesin La Géométrie käännettiin latinaksi vuonna 1649 Frans van Schootenin ja hänen oppilaidensa toimesta. Kirjan kommentoijat ottivat käyttöön uusia käsitteitä selventäessään Descartesin työn ideoita.
Karteesisen koordinaatiston kehittämisellä oli merkittävä rooli Isaac Newtonin ja Gottfried Wilhelm Leibnizin työssä Differentiaali- ja integraalilaskennan parissa. Kahdella koordinaatilla kuvattu taso yleistyi myöhemmin vektoriavaruudeksi.
Monia muita koordinaatistoja on kehitetty Descartesin jälkeen. Esimerkkeinä napakoordinaatisto tasossa sekä pallo- ja sylinterikoordinaatisto kolmiulotteisessa avaruudessa.
Kuonomonnit

Lajit ja anatomia

Varhaisimmat kuonomonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu paleoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää yksi suku ja kolme lajia. Lajit ovat kuonomonni (Cranoglanis bouderius), C. henrici ja C. multiradiatus. Kooltaan ne ovat keskikokoisia kaloja, jotka voivat saavuttaa noin 20–30 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan kuonomonnilajit ovat pitkulaisia, ja pitkäkuonoisia ja niiden ruumis on litteähkö. Tyypillinen piirre ovat päätä suojaavat kookkaat luulevyt ja kuonon 4 viiksisäieparia. Heimon kalojen silmät ovat kookkaat, selkäevässä on piikki ja pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut. Kuonomoniella on myös rasvaevä.

Levinneisyys

Kuonomonnilajit ovat suurten jokien lajeja, joita tavataan Kiinasta Xi-joesta ja Hainanin saarelta sekä Vietnamista Punaisestajoesta.
Leena Luhtanen

Eduskuntavaalit 2007

Leena Luhtanen sai vuoden 2007 eduskuntavaaleissa 2 440 ääntä, ja hänestä tuli ainoa Vanhasen hallituksen ministeri, jota ei enää valittu kansanedustajaksi.

Väitteet pimeästi maksetuista palkkioista

Eduskuntavaalien 2007 alla Iltalehti julkaisi väitteen, jonka mukaan Luhtasen kunnallisvaalikampanjassa 2004 olisi vaalimainoksien suunnittelutyötä maksettu pimeästi noin tuhannella eurolla. Asiaa oli hoitanut Luhtasen mies. Luhtanen ilmoitti selvityttävänsä lakimiehillä, mihin toimiin voisi ryhtyä Iltalehden kirjoittelun johdosta.
Leenan mies Juhani Luhtanen oli pohjustanut maksutapahtumaa sähköpostiviestein. "Sen ilmoituksen laskun, jossa on mainittu SDP:n eduskuntaryhmä, voit tehdä verollisena. Mutta muut eli Nana ja Leena (4 x 100) sekä kaikki muut maksaisin käteisellä. Voisitko kertoa lopputuleman", Luhtanen kirjoitti yrittäjälle 29.10.2004. Hän palasi aiheeseen toisella sähköpostiviestillä 7.11.2004: "Sen 2 × 150 maksaa SDP:n e-ryhmä, joten siitä tulisi tehdä verollinen lasku. 4 × 100 menee kahden ehdokkaan kassasta, mutta uskon, että käteinen jossain sopivassa välissä on se tapa. Kaikki muut maksaisin mielelläni suoraan käteen ilman alvia." Vaali-ilmoitukset tehnyt yrittäjä maksoi laskuista oma-aloitteisesti arvonlisäveron, joka normaalisti peritään asiakkaalta. 
Luhtasen vaalirahoitusta paheksunut vihreiden kansanedustaja Heidi Hautala jäi ministerinä olleessaan itse kiinni verojen ja eläkemaksujen välttelemisestä.
Vera Muhina

Nuoruus

Muhina syntyi Riiassa hyvin toimeen tulevaan perheeseen. Hänen isänsä, Ignat omisti leipomon ja kiinteistöjä. Hänen ollessaan 11 kuukauden ikäinen hänen äitinsä, Nadezhda kuoli tuberkuloosiin. Hänen isänsä oli huolissaan hänen tytärtensä terveydestä ja he muuttivat sen vuoksi asumaan Krimile Feodosijaan. Hänen isänsä kuoli kun hän oli päättänyt koulunsa. Kaksi hänen setään huolehti hänestä sekä kahdesta muusta sisaresta. He muuttivat melko pian hänen isänsä kuoleman jälkeen Moskovaan jossa Muhina aloitti Konstantin Juon piirustuskoulussa. Hän otti myös tunteja kuvanveistosta.
Hän haaveili myös Pariisista mutta hänen setänsä eivät halunneet päästää häntä sinne. Hän kuitenkin putosi reestä ja mursi nenänsä. Paikalliset lääkärit eivät saaneet sitä hoidettua kunnolla ja hänen setänsä lähettivät hänet Pariisiin hoitoon. Pariisissa häntä Rodinin oppilas Antoine Bourdellen Académie de la Grande Chaumièressa vuonna 1912. Lyhyen opiskelussa olleen tauon aikana hän kiersi Pariisissa paikallisia museoita. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa vuonna 1914 hän palasi Venäjälle jossa työskenteli kolme vuotta sairaanhoitajana.

Myöhempi elämä

Sairaanhoitajan ollessaan hän tapasi pilkkukuumeseen sairastuneen miehensä Aleksei Zamkovin, joka oli endokrinologi ja kirurgi. He menivät neljän vuoden kuluttua naimisiin. 1930-luvulla hänen elämänsä ei ollut kovin vakaata ja hänen miestään estetty oli työskentelemästä ja he päättivät lähteä ulkomaille. Harkovassa Ukrainassa heidän matkansa junalla kuitenkin keskeytyi ja heidät tuotiin junalla takaisin Moskovaan. Vuonna 1936 kun Neuvostoliitossa valmistauduttiin seuraavana vuonna pidettävään Pariisin maailmannäyttelyyn ehdotti arkkitehti Boris Iofan että Neuvostoliiton näyttelysalin koristamista Neuvostoliiton kansallisilla tunnuksilla vasaralla ja sirpillä. Vera Muhina voitti patsaasta järjestetyn kilpailun patsallaan Teollisuustyöläinen ja kolhoosinainen, jossa on hyvin vahvaa paatosta ja jäntevää ilmeikkyyttä. Myöhemmin Mosfilm käytti kuvaa ruostumattomasta teräksestä tehdystä patsaasta elokuviensa alkukuvana.
Hän kuoli 64-vuotiaana 6. lokakuuta 1953 Moskovassa.
Didymóteicho

Tunnettuja asukkaita

Kaupungissa ovat syntyneet Bysantin aikakauden hallitsijat Johannes III Vatatzes ja Johannes V Palaiologos.
FS Danton (1909)

Palvelus

Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1909. Viikko vesillelaskun jälkeen alus lähetetiin Englantiin Yrjö V kunnioittamaan kruunajaisia. Kun alus palasi Ranskaan, se määrättiin 1. Taistelulaivueeseen. 1913 Hyèresissä aluksen yksi tykki räjähti, mikä tappoi kolme ja haavoitti useita.
Sodassa Danton palveli Ranskan Välimeren laivastossa, amiraali Chochepratin alaisuudessa.

Uppoaminen

Dantonia päin ammutiin torpedoja kello 13:17 19. maaliskuuta 1917, 22km lounaaseen Maltalta. Alus oli palaamassa uudelleen sovituksesta Toulonista ja oli matkalla Kreikan Korfu-saarelle Otranto saartoa varten. Danton kantoi enemmän miehiä kuin normaalisti, sillä monet olivat muiden Korfun alusten miehistöä. Se upposti 45 minuutissa; 806 miehistön jäsentä pelastettiin, mutta 296 hukkui.
Milja Thureson

Milja Mirjam Thureson (s. 23. toukokuuta 1994 Kaarina) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa Turun Tovereita ja häntä valmentaa Vesa Thureson.
Thureson sijoittui Rietin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 100 metrillä viidenneksi ajalla 12,02. Hän voitti samana vuonna alle 20-vuotiaiden Pohjoimaiden-mestaruuden 100 ja 200 metrillä. Hän kuului alkuerissä karsiutuneeseen Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueeseen Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Hän sijoittui 100 metrillä seitsemänneksi Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015.
Kalevan kisoissa vuonna 2018 Thureson voitti kultaa 200 metrillä ennätysajallaan 23,65. Thureson sijoittui hopealle sekä 100 että 200 metrillä vuosina 2014 ja 2015 ja hopealle sekä 100 että 400 metrillä vuonna 2018 sekä pronssille 100 metrillä vuonna 2017. Sisäratojen SM-kisoissa hän voitti 60 metrin juoksussa kultaa Helsingissä 2011 silloisella ennätyksellään 7,58 ja Kuopiossa 2019 ajalla 7,46 sekä sijoittui pronssille Tampereella 2015 ja Jyväskylässä 2017. 200 metrillä hän sai hopeaa 2019 ja pronssia Tampereella 2016. 400 metrillä hän voitti kultaa 2019 ajalla 54,64.
Thuresonin ennätys 60 metrillä sisäradoilla on 7,42. Ulkoradoilla hänen 100 metrin ennätyksensä on 11,62, 200 metrin 23,65 ja 400 metrin 54,21. Hän pitää hallussaan 150 metrin 14- ja 15-vuotiaiden Suomen ennätystä 18,50, jonka hän juoksi Turussa 2008.
Punanaamatimali

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan punanaamatimali on 23–24 cm. Laji on väritykseltään pääosin oliivinruskea. Naama ja siivet ovat väriltään kirkkaan punaiset ja siivissä on myös ruskeaa väriä, joka näkyy parhaiten linnun ollessa lennossa. Punanaamatimalin pyrstö on musta ja pyrstön reunat ovat oranssit.

Levinneisyys ja elinympäristö

Punanaamatimalia tavataan alueelta, joka ulottuu Intiasta, Kaakkois-Aasiaan ja Kiinaan. Lajin elinympäristöä ovat subtrooppisten metsien aluskerrokset ja metsien reunamaiden tiheiköt. Punanaamatimali on vuoristoinen laji ja sen elinympäristöt sijaitsevat yleensä 1 200–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin lajia tavataan myös matalammalla kasvavista metsistä.

Elintavat

Punanaamatimali on melko arka lintu ja piileskelee metsien sisäosissa. Ravintonaan laji käyttää marjoja, siemeniä sekä hyönteisiä. Linnun pesimäkausi kestää toukokuulta heinäkuulle. Punanaamatimalit rakentavat kuppimaisen pesänsä sammalista ja ruohoista. Naaras munii kahdesta neljään sinistä munaa.
Antibiotika

Antibiotika (bulg. Антибиотика) on vuonna 1997 perustettu bulgarialainen tyttötrio. Yhtyeeltä on ilmestynyt kolme albumia. Yhtye laulaa bulgariaksi.
Australian Grand Prix 1986

Australian Grand Prix 1986 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. lokakuuta 1986 Adelaiden katuradalla. Kilpailu oli kauden 1986 päätöskilpailu. Sen voitti maailmanmestaruuteen ajanut hallitseva maailmanmestari McLarenin Alain Prost. Toiseksi sijoittui Hondan Nelson Piquet ja kolmanneksi Ferrarin Stefan Johansson.
Kilpailu oli Keke Rosbergin ja Alan Jonesin F1-uran viimeinen.

Aika-ajot

Aika-ajoissa paalupaikan otti MM-sarjaa johtanut Mansell, saaden eturiviin rinnalleen Piquet'n. Ayrton Senna (Lotus) ja Prost ottivat lähtöruudut 3. ja 4. Kymmenen nopeimman kuskin joukkoon mahtuivat myös René Arnoux (Ligier), Gerhard Berger (Benetton), Rosberg, Philippe Alliot (Ligier), Michele Alboreto (Ferrari) ja Philippe Streiff (Tyrrell).

Kilpailu

Startissa Mansell piti paikkansa, mutta toiseen mutkaan tultaessa Senna ohitti hänet. Piquet ja Rosberg ohittivat myös Mansellin, joista ensin mainittu ohitti Sennan vielä ensimmäisen kierroksen aikana. Sennan ongelmat jatkuivat hänen hävittyä seuraavalla kierroksella Rosbergille, kahta kierrosta myöhemmin Mansellille ja kierroksella 6 Prostille.
Kierroksella 7, Rosberg ohitti kilpailua johtaneen Piquet'n ja ryhtyi kasvattamaan  eroa muihin. Prost ohitti hetkeä myöhemmin Mansellin ja siirtyi painostamaan Piquet'tä, joka lopulta onnistui kun Piquet spinnasi kierroksella 23. Prostin mestaruushaaveet näyytivät kuitenkin olleen tuomittu muutama kierros myöhemmin kun hän kärsi rengasrikon ja joutui ajamaan varikolle vaihtamaan uuden renkaan. Prost putosi neljänneksi.
Piquet oli ehinyt sillä välin koota itsensä henkisesti spinnauksen jälkeen ja onnistui lopulta ohittamaan Mansellin kierroksella 44, nousten takaisin kakkospaikalle. Prost sai Williams-kaksikon kiinni ja koko kolmikko ajoi tiiviissä nipussa.
Rosberg oli johtanut tuohon asti ylivoimaisesti, kun kierroksella 63 kun McLarenin takarengas räjähti ja matka päättyi lähtösuoralle. Vain kierrosta myöhemmin myös Mansellilta räjähti rengas - tällä kertaa tosin vasen takarengas. Kipinäsuihkun saatellessa Mansell joutui ajamaan radan sivuun ja lähes varmalta näyttänyt mestaruus jäi Prostin ja Piquet'n väliseksi kaksintaisteluksi.
Williamsilla jouduttiin kutsumaan Piquet varikolle peläten että tältäkin räjähtäisi rengas. Prost nousi 15 sekunnin johtoasemaan, jonka Nelson pystyi kutistamaan lopulta neljään sekuntiin ennen kuin ruutulippu heilahti. Prost voitti, Piquet oli toinen ja kolmas oli Johansson, joka jäi kärkikaksikosta lopulta kierroksen.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969

Ennakko-odotukset

Suomen Urheiluliitto valitsi EM-kisajoukkueen kahdessa kokouksessa, joista ensimmäinen pidettiin Helsingin Kalevan kisojen jälkeen 18. elokuuta. Tällöin kioihin valittiin 16 urheilijaa. Suomi-Ruotsi-maaottelun jälkeen 8. syyskuuta valittiin vielä 9 urheilijaa, joten joukkueen kokonaisvahvuudeksi tuli 25 urheilijaa. Naisia tuli valituksi kuusi, mikä oli enemmän kuin kertaakaan aiemmin Suomen EM-kisahistoriassa.
Tilastojen perusteella parasta suomalaismenestystä voitiin odottaa miesten keihäänheitosta, jonka maailman tilaston kärjessä olivat Jorma Kinnunen ja Pauli Nevala. Kesäkuussa 1969 maailmanennätyksen 92,70 metriä heittänyt Kinnunen kärsi tosin polvivammasta, joten hänen kuntonsa oli arvoitus. Keihäsmiesten lisäksi Euroopan tilastoissa kymmenen parhaan joukkoon mahtuivat seiväshyppääjät Erkki Mustakari ja Risto Ivanoff sekä pituushyppääjä Pertti Pousi.

Menestys

Suomalaiset saavuttivat Ateenassa kaksi hopeaa, joista Pauli Nevalan mitali oli odotettu, mutta Reijo Vähälän menestys korkeushypyssä oli suomalaisen EM-historian yllättävimpiä. Vähälä paransi loppukilpailussa kahdesti Suomen ennätystä eikä mestaruuskaan ollut kaukana, sillä voittajan tulokseksi merkittiin sama 217 kuin Vähälällekin. EM-mitali korkeushypyssä oli Suomelle ensimmäinen 23 vuoteen ja keihäänheitossa 15 vuoteen.
Mitalistien jälkeen parhaiten suomalaisista sijoittui Matti Yrjölä, joka oli kuulantyönnössä neljäs mutta jäi mitalisijasta kuitenkin noin puoli metriä. Keihäänheitossa Esko Kuutti sijoittui seitsemänneksi, mutta polvivaivainen Jorma Kinnunen ei selvinnyt kahdeksan joukkoon. Sirkka Norrlund sivusi 100 metrin aitajuoksun välierissä SE-tulosta 14,0 ja selvisi loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Myös naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui kahdeksanneksi juoksemalla SE:n ensin alkuerissä ja uudelleen finaalissa.
Yli 520:n tilastotuloksilla seiväshypyn loppukilpailuun lähteneet Erkki Mustakari ja Risto Ivanoff olivat vaisuja ja jäivät alle viiden metrin tuloksiin. Myöskin hyvillä tilastotuloksilla pituushyppyyn ja kolmiloikkaan osallistunut Pertti Pousi oli jalkavaivainen eikä edennyt loppukilpailuihin. Kestävyysjuoksija Juha Väätäinen puolestaan kärsi imusuonitulehduksesta eikä pystynyt kilpailemaan.
Yhdystie 2200

Yhdystie 2200 on 5 kilometrin pituinen tie joka kulkee Kaarinasta Auranlaaksoon. Tie on laadultansa hyvälaatuinen ja pääosin 60 km/h nopeusrajoituksilla varustettu tie.

Tien kulku

Tie saa alkunsa valtatien 1 liittymästä Nummenniityn pohjoispuolella josta saa alkunsa myös Korppooseen menevä Seututie 180. Ensin tie ohittaa Vyyryläisenmäen ja Hiiskanmäen kaupunginosat menemällä niiden välistä, sen jälkeen tie kohtaa melkein heti Lähteenmäen jossa se kohtaa myös Verkakaaren, Verkakaaren risteyksen ohituksen jälkeen tie ylittää ylikulkuna muutaman sadan metrin eteenpäin menemisen jälkeen Rantaradan ja sen rinnalla menevän Littoistentien, sen jälkeen tie kohtaa Littoisten kaupunginosan jonka se pääasiassa sivuaa sen länsipuolelta, Littoisten ohituksen jälkeen tie ohittaa melkein heti Kalttassuon kaupunginosan ja melkein heti sen perään Kultanummen kaupunginosan, sen jälkeen tie jatkuu noin kilometrin verran hyvälaatuisena tienä ohittaen Kauselan ja Kohmon kaupunginosat ja Auranlaakson ABC-liikennemyymälän sen koillispuolelta jonka jälkeen tie saapuu valtatien 10 risteykseen jonne tie päättyy.
M/S Kristina Thordén

M/S Kristina Thordén oli ruotsalainen rahtimoottorilaiva joka valmistui 28. huhtikuuta 1943 Crichton-Vulcan Oy:n Turun telakalta. Laivan omistaja oli Gustaf Thordén. Laiva oli laskettu vesille jo joulukuussa 1940 mutta sotatilanteen vuoksi laivan toimitus viivästyi. Laivan sisaralukset olivat M/S Carolina Thordén, M/S Mathilda Thordén ja M/S Selma Thordén.
Gustaf Thordén rekisteröi laivan toukokuussa 1944 Ruotsin lipun alle ja se siirrettiin heinäkuussa 1944 Ruotsiin Gåshagaan kunnostettavaksi. Laiva asetettiin kunnostuksen jälkeen liikenteeseen kesäkuussa 1945. Lokakuussa 1946 laiva oli Atlantilla matkalla Bostoniin kun sen konehuoneessa syttyi tulipalo jossa neljä miehistön jäsentä kuoli. Sisaralus Selma Thordén tuli palossa pahoin vaurioituneen laivan avuksi ja hinasi sen korjattavaksi Uddevallan telakalle Ruotsiin. Korjausten jälkeen laiva palasi liikenteeseen syyskuussa 1947.
Marraskuussa 1961 Kristina Thordén törmäsi sumussa yhteen Kööpenhaminasta Osloon matkalla olleen tanskalaisen M/S H. P. Prior matkustajalaivan kanssa. Vuonna 1968 laiva myytiin panamalaiselle Marhalieto Cia Navigation SA varustamolle ja se sai nimekseen Alexfan. Syyskuussa 1968 eteläafrikkalaisen Durbanin satamaan saapuneen laivan lastiruumassa syttyi tulipalo jonka sammuttaminen kesti kaksi viikkoa. Palossa korjauskelvottomaksi tullut laiva myytiin Durbanissa huutokaupalla ja romutettiin huhtikuussa 1970.
Laivan pituus oli 114,07 metriä, leveys 15,64 metriä ja syväys 7,25 metriä. Laivan bruttovetoisuus oli 3 888 tonnia ja kuollut paino 6 000 tonnia. Laivan moottorina oli 3 600 hevosvoiman seitsemänsylinterinen Crichton-Vulcan-Krupp-dieselmoottori.
Samuli Rantanen

Henkilöhistoria

Rantasen vanhemmat olivat torppari Matti Juhonpoika ja Hedvig Israelintytär. Hän oli huutolaisena kuuden vuoden ajan ja sen jälkeen renkinä kahdeksan vuotta. Myöhemmin hän oli torpparina Keuruulla ja työskenteli myös suutarina. Rantasen puoliso oli vuodesta 1891 lähtien Lydia Vilhelmiina Haitto.
Sosialidemokraatteja edustanut Rantanen valittiin eduskuntaan Vaasan läänin itäistä vaalipiiristä vuoden 1907 vaaleissa. Toisen kerran hän oli kansanedustajana vuonna 1917.

Kuolema

Sisällissodan alettua valkoiset pidättivät Keuruulla helmikuun ensimmäisenä päivänä viisi henkilöä, joiden joukossa oli Rantasen lisäksi neljä työväen järjestyskaartin jäsentä. Pidätetyt miehet olivat koko ajan pysytelleet kodeissaan, eivätkä olleet ottaneet millään tavoin osaa punakaartien sotilaalliseen toimintaan. Rantasen tiedetään jopa vastustaneen aseelliseen kapinaan ryhtymistä viimeiseen asti. Pidätykset oli ilmeisesti järjestänyt jääkärikapteeni Paul Wallenius, joka määräsi Ähtäristä kotoisin olleen suojeluskuntalaisen Kalle A. Ritokankaan kuljettamaan vangit junalla Seinäjoelle. Samassa junassa matkusti Rantasen lisäksi myös toinen kansanedustaja, nuorsuomalaisia edustanut lakimies Jonas Castrén. 
Ritokangas alaisineen teloitti vangitut Seinäjoella 2.–3. helmikuuta kapinaan yllytyksestä syytettynä. Rantasen lisäksi ammuttiin Keuruulta kotoisin olleet nahkuri Eevert Lampinen (s. 1874) ja sekatyömies Heikki Saxberg (s. 1882) sekä vilppulalaiset työmies Nikolai Lahtinen (s. 1887) ja tynnyrintekijä Juho Salonen (s. 1879). Teloitukset rikkoivat Mannerheimin ja senaatin antamaa julistusta suojeluskuntien aseellisesta vastustamisesta maanpetoksena, koska yksikään heistä ei ollut liittynyt aseelliseen vastarintaan. Ritokangas kuvaili itse teloituksia vuosi sodan jälkeen ilmestyneessä Arvid Borgin teoksessa Ähtärin suojeluskunta Suomen vapaussodassa 1918.
Eenokki

Eenokki on Säkylän kunnassa Pyhäjärven itärannalla sijaitseva alue, jolla toimi suosittu tanssilava yli 50 vuoden ajan aina 1990-luvun alkuun saakka. Nykyään paikalla on frisbeegolfrata. Eenokki sijaitsee Kauttualle johtavan yhdystie 12691:n eli niin sanotun Rantatien varrella. Säkylän keskustasta on matkaa Eenokille noin kolme kilometriä.

Tanssilava

Eenokin tanssipaviljonki oli alun perin Säkylän suojeluskunnan omistama, kunnes se välirauhansopimuksen nojalla luovutettiin syksyllä 1944 Säkylän VPK:lle. Eenokista tuli nopeasti yksi Lounais-Suomen suosituimmista huvipaikoista, joka oli erityisen tunnettu tuhansia ihmisiä vetäneistä juhannusjuhlistaan. Vuonna 1970 lavalle tehtiin suuri laajennus, jolloin sen koko kasvoi tuhanteen neliömetriin. Sisätiloissa olevan tanssisalin lisäksi valmistui myös ulkoilmalava. Tanssien ja konserttien lisäksi Eenokilla järjestettiin muita yleisötilaisuuksia, kuten messuja ja se toimi myös erilaisten järjestöjen leiripaikkana. Esimerkiksi vuonna 1947 paikalla pidettiin Suomen ensimmäinen palokuntalaisleiri, johon osallistui Turun ja Porin läänin alueen vapaapalokuntalaisia. Paitsi tanssiorkestereita ja iskelmätähtiä, Eenokilla esiintyi myös maan suosituimpia rockyhtyeitä. Tanssien järjestäminen jatkui yhtäjaksoisesti vuoteen 1991 saakka, jonka jälkeen toimintaa elvytettiin vielä keväällä 1994, kunnes lava paloi maan tasalle 30. kesäkuuta tuhopolttajan sytyttämänä.
Vuonna 1981 manageri Kari Heimonen järjesti Eenokilla Säkylä Rock'n'Roll '81 -nimisen festivaalin, jonka yhteydessä kuvattiin myös elokuvaa Rokki Diggari.

Frisbeegolfrata

Kesäkuussa 2013 Eenokin ranta-alueelle ja sen ympäristöön avattiin Säkylän kunnan ylläpitämä 12 väylän frisbeegolfrata. Radan kokonaispituus on 1 237 metriä ja par 38. Paikalla toimii myös kioski.