google/wiki40b huggingface dataset:
Heikki Hietamies

Heikki Juhani Hietamies (s. 1. heinäkuuta 1933 Lappeenranta) on suomalainen toimittaja, juontaja ja kirjailija. Hän on tehnyt uraa toimittajana aikakauslehdissä ja televisiossa. Parhaiten hänet muistetaan useiden musiikkiohjelmien ja -kilpailuiden juontajana. 1980-luvulta lähtien hän on kirjoittanut myös romaaneja ja television 
fiktiokäsikirjoituksia.
Hietamies valmistui kauppateknikoksi 1958 ja mainoshoitajaksi 1962. Hän toimi Yleisradiossa aluetoimittajana 1968–1970 ja Mainostelevisiossa 1970–1973 viihdepäällikkönä. Aikakauslehdistä hän on työskennellyt toimittajana Katsossa 1973–1979 ja Avussa 1979–1998. Lisäksi hän on ollut Apu-kerhon vetäjä. 
Hietamies juonsi television Lauantaitansseja vuosina 1976–1985. Tätä viikottain esitettyä ohjelmaa seurasi parhaimmillaan jopa puolitoista miljoonaa katsojaa. Esko Mustosen kanssa Hietamies juonsi 1977—1988 Lappeenrannan humppafestivaaleja. Tuolloin hänet alettiin tuntea koko kansan "Humppa-Heikkinä". 
Tangomarkkinoita Hietamies juonsi tapahtuman alusta asti vuodesta 1985 aina vuoteen 1999. Näiden 15 vuoden kunniaksi hänelle myönnettiin vuonna 2010 Tango Finlandia -palkinto. Hietamies luonnehti palkintoa vastaanottaessaan käsitystään juontajan roolista näin: 
»Itse olen pitänyt ohjenuoranani Yleisradion ajanvieteohjelmien pitkäaikaisen toimittajan ja esimiehen, Antero Alpolan neuvoa: juontajan pitää muistaa, että hän on lavalla sivuhenkilö, ei tapahtuman päätähti. Mutta olen ollut tangolle ja Tangomarkkinoille uskollinen kaikki nämä vuodet, ja nyt tango palkitsi uskollisuuden.» 
Hietamies on juontanut myös Vihreät Niityt -iskelmätapahtuman yhteydessä vuodesta 1999 asti käytyä Toivo Kärki -laulukilpailua. Parhaimmillaan hän teki aktiiviurallaan jopa parisataa juontoa vuodessa eri puolilla Suomea.
Heikki Hietamies on kirjoittanut 22 kirjaa. Ensimmäiset, 1980-luvun alussa julkaistut teokset olivat humoristisia, mutta Sotapoika-romaanista  (1986) lähtien tuotanto on käynyt vakavammaksi. Hänen romaaniensa pohjalta on tehty Markku Onttosen ohjaama tv-elokuva Sotapoika (MTV, 1992) ja Klaus Härön ohjaama elokuva Äideistä parhain (2005). 
Hietamies on Laila Hirvisaaren (ent. Laila Hietamies) entinen puoliso ja Eve Hietamiehen isä. Hän on laatinut yhdessä tyttärensä kanssa televisiosarjojen käsikirjoituksia.
George Hearn

George Hearn (s. 18. kesäkuuta 1934 St. Louis, Missouri) on pääasiassa Broadwaylla esiintynyt yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän esiintyi muun muassa musikaaleissa Sweeney Todd ja La Cage aux Folles. Jälkimmäisessä hän loi Albin-hahmon, joka esitti I Am What I Am -kappaleen. Hearn voitti muun muassa kaksi Tony-palkintoa (1984, 1995) ja Primetime Emmy -palkinnon (1985). Vuonna 2007 hänet otettiin American Theatre Hall of Fameen. Hänellä on ollut myös elokuvarooleja, esimerkiksi Pahan omassa (1997).
Vuodesta 1985 Hearn on ollut naimisissa Leslie Simonsin kanssa. Hänen aiempiin puolisoihinsa oli lukeutunut Dixie Carter, ja hän seurusteli myös Betsy Joslynin kanssa. Hänellä on lapsia.
Nurmensaari

Nurmensaari (ven. Немецкий полуостров) on niemimaa Venäjän europanpuoleisen osan pohjoisosassa.  Sen venäjänkielisen nimi tarkoittaa "Saksan niemimaata". Niemimaata yhdistää mantereeseen kapea kannas; niinpä niemimaa on lähes kokonaan veden ympäröimä. Hallinnollisesti se kuuluu Murmanskin alueen Petsamon piiriin ja on muutaman tunnin ajomatkan päässä Murmanskista.

Historia

Venäjän vallankumouksen jälkeen, Nurmensaari tuli osaksi Suomea Tarton rauhassa vuonna 1920, mutta se liitettiin takaisin Neuvostoliittoon toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945.
Ekseema

Ekseema on yhteisnimi ryhmälle tulehduksellisia ihosairauksia, joilla on samankaltainen ulkonäkö. Keskeinen oire on kutina.

Ekseemat

Ekseemat jaetaan karkeasti kahteen muotoon: akuuttiin ja krooniseen. Ekseema voi kuitenkin käydä läpi sekä akuutteja että kroonisia vaiheita säännöllisesti toistuen.

Ekseemataudit

Ekseemataudeilla on useita eri nimiä. Nimi on yleensä vain ekseemaa kuvaava, eikä kerro sen syystä tai synnystä mitään. Ekseemataudin syy on harvoin edes tiedossa. Vielä ei ole selvitetty taudin lähtökohtia, mutta ekseemat voidaan jakaa karkeasti kahteen pääryhmään: sisäsyntyisiin ja ulkosyntyisiin ekseemoihin.
Cheryl Strayed

Ura

Strayedin esikoisromaani Torch julkaistiin helmikuussa 2006 ja se sai myönteisen vastaanoton. Torch oli ehdolla Great Lakes Book Award -palkinnon saajaksi ja sanomalehti The Oregonian valitsi sen yhdeksi vuoden 2006 kymmenestä parhaasta kirjasta, joiden kirjoittaja tulee Yhdysvaltain luoteisosasta (Pacific Northwest).
Strayedin toinen kirja, muistelmateos Wild: From Lost to Found on the Pacific Crest Trail julkaistiin Yhdysvalloissa 20. maaliskuuta 2012. Julkaisija oli Alfred A. Knopf. Teos on käännetty yli 40 kielelle. Viikko julkaisunsa jälkeen Wild debytoi sijalla seitsemän New York Timesin bestseller-listalla kovakantisten ei-kuvitteellisten teosten sarjassa. Kesäkuussa 2012 Oprah Winfrey ilmoitti, että Wild on hänen uuden kirjakerhonsa ensimmäinen valinta. Heinäkuussa Wild nousi ensimmäiselle sijalle New York Timesin bestsellerien listalla ja pysyi siellä seitsemän perättäistä viikkoa.
Wild perustuu Strayedin omiin kokemuksiin hänen vaellukseltaan Pacific Crest Trail -reitillä. Strayed käveli reittiä sadan vuorokauden verran vuonna 1995. Wildista tehtiin saman niminen elokuva vuonna 2014. Jean-Marc Valléen ohjaaman elokuvan pääosassa, Cheryl Straeydin roolissa, on Reese Witherspoon.
Heinäkuussa 2012 Vintage Books julkaisi Strayedin kolmannen kirjan: Tiny Beautiful Things: Advice on Love and Life from Dear Sugar. Kirja debytoi New York Timesin bestseller-listan elämäntaitoteosten kategoriassa sijalla 5 ja sitä on julkaistu myös muissa maissa. Tiny Beautiful Things: Advice on Love and Life from Dear Sugar on valikoitu kokoelma Strayedin suosituista kolumneista "Dear Sugar", joita hän kirjoitti vuosina 2010–2012. Strayedin neljäs kirja, Brave Enough julkaistiin Yhdysvalloissa 27. lokakuuta 2015 julkaisijanaan Alfred A. Knopf. Se debytoi New York Timesin bestseller-listan elämäntaitokirjojen kategoriassa sijalla 10.

Yksityiselämä

Cheryl Strayedin vanhemmat olivat Barbara Anne "Bobbi" (o.s. Young; 1945–1991) ja Ronald Nyland. Perhe muutti Pennsylvaniasta Minnesotaan, Chaskan pikkukaupunkiin. Vanhempiensa erottua Cheryl Strayed muutti äitinsä, isäpuolensa ja kahden sisaruksensa kanssa Aitkin Countyyn. High Schoolin jälkeen Strayed opiskeli Minnesotan yliopistossa. Sittemmin hän opiskeli Syracusen yliopistossa kirjoittamista. Strayed avioitui Marco Littigin kanssa 1988, liitto päättyi eroon 1995. Vuonna 1999 Strayed avioitui dokumentaristi Brian Lindstromin kanssa; pariskunnalle syntyi kaksi lasta.
Koivuniemen Herrat

Historia

Koivuniemen Herrat kokoontui ensimmäisen kerran nykyisellä kokoonpanollaan uudenvuodenpäivänä 2008. Tuolloin Herrat toimi vain Jontin & Shakan taustabändinä keikoilla. Lopulta yhteistyö syveni Shakan kanssa ja Koivuniemen Herrojen debyyttialbumi Sokeat johdattaa julkaistiin 28. huhtikuuta 2010 3rd Rail Musicin kautta. Albumin kappaleesta "Istu alas" julkaistiin musiikkivideo huhtikuussa 2010. Albumin ensimmäinen näytekappale "Aika muuttaa" julkaistiin digitaalisesti 25. heinäkuuta 2011 ja siitä julkaistiin musiikkivideo syyskuussa 2012. Koivuniemen Herrojen toinen pitkäsoitto Jotain uutta auringon alla julkaistiin 14. syyskuuta 2012 Suomen Musiikin kautta. Se nousi Suomen virallisen albumilistan 47. sijalle.
Rajendra Pachauri

Rajendra Kumar Pachauri (s. 20. elokuuta 1940  Nainital, Intia) intialainen taloustieteen ja tuotantotalouden tohtori. Pachauri on osallistunut ilmastonmuutospaneelin IPCC:n työhön vuodesta 1995 ja toiminut sen johtajana vuodesta 2002 alkaen. 
Pachauri erosi tehtävästään 24. helmikuuta 2015, kun entinen työtoveri on syyttänyt häntä seksuaalisesta häirinnästä.
Pachauri on opiskellut Yhdysvalloissa North Carolina State Universityssä, ja suorittanut tohtorin tutkinnon sekä tuotantotaloudessa (industrial engineering)  että taloustieteessä. Hän on luennoinnut mm. Yhdysvaltain ja Intian yliopistoissa, ollut tutkijana Maailmanpankissa ja toiminut neuvonantajana YK:n kehitysohjelmassa (UNDP) vuosina 1994–1999. Pachauri on ollut jäsenenä useissa kansallisissa ja kansainvälisissä johtokunnissa ja komiteoissa (tieteellinen, tutkimus, kunnallinen, ammatillinen ja yritykset). Hän on saanut korkean intialaisen palkinnon Padma Bhushan Intian presidentiltä tammikuussa 2001.
Pachauri on Itä-Suomen yliopiston kunniaprofessori. Presidentti Tarja Halonen myönsi Pachaurille Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkin vuonna 2010. Hänen johtamallaan monialakonserni TATA:n tukimusyksiköllä TERI:llä toimisto Joensuussa Itä-Suomen yliopiston kampuksella.
Anatoli Lieven

Anatoli Pavlovits Lieven (1872/1873–1937) oli baltiansaksalaiseen Lieven-ruhtinassukuun kuulunut ruhtinas, joka osallistui vuodesta 1919 itse kokoamallaan asemiesjoukolla Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella Vidzemen maakunnassa Latviassa. 
Lieven osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Venäjän ratsumestarina. Sodan päätyttyä Latvia joutui helmikuussa 1919 bolševikkien haltuun, jolloin Lieven muodosti noin 4 000 miehen asemiesryhmän (Lieven-ryhmän) vastustamaan kommunisteja. Hän toimi yhteistyössä saksalaisen Baltischen Landeswehr-ryhmän kanssa, mutta ei halunnut alistaa joukkoaan saksalaisten johdettavaksi. Lopulta Lieven yhdisti toiminnan Länsi-Venäjän vapaaehtoisen armeijan kanssa, jolloin ryhmän komentajaksi tuli sotaherra Pavel Bermondt-Avalov. Sodan jälkeen Lieven asui Latviassa Mežotnen kartanossa ja toimi aktiivisesti venäläisemigranttien järjestössä Venäjän totuuden veljeskunta BRP:ssä (Братство Русской Правды). Hän oli naimisissa aluksi Seraphine Fürstin Saltikowan ja myöhemmin Elise Marie Baronesse Fircksin kanssa.
Adrian Lester

Adrian Lester (s. 14. elokuuta 1968 Birmingham) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Mickey Stonena televisiosarjassa Kelmien kerho.
Lester on naimisissa näyttelijä Lolita Chakrabartin kanssa ja heillä on kaksi lasta.
The Settlers II

Pelaaminen

Pelin mekaniikka on pitkälti samanlainen kuin pelisarjan ensimmäisessä osassa The Settlers. Erona alkuperäiseen on roomalaisteema ja monia merkittäviä parannuksia pelin toiminnassa. Monet fanit pitävät sarjan toista osaa pelisarjan parhaimpana, johtuen myöhempien osien rajusti muutetusta kuljetusjärjestelmästä ja pelin sotilaiden ohjauksen siirtämisestä suoraan pelaajan hallintaan. Suosion johdosta pelistä on julkaistu kaksi uudistettua versiota: 3D-modernisoitu Windows-versio The Settlers II: 10th Anniversary Edition (saks. Die Siedler II: Die nächste Generation), sekä suorempi käännös alkuperäisestä, Nintendo DS:lle tehty versio The Settlers DS. Peli julkaistiin uudelleen vuonna 2009 GOG.com-latauspalvelussa. Tämän lisäksi pelin saksalaiset fanit ovat työstäneet peliin jo useamman vuoden ajan Windowsissa, Mac OS X:ssä ja Linuxissa toimivaa laajennosta, joka tarjoaa muun muassa paremman tuen moninpelille. Peliin on saatavilla myös suomennos.

Huijaaminen

Pelin huijausmoodin voi käynnistää kirjoittamalla WINTER tai THUNDER (riippuen pelin versiosta). Pelin oikeaan yläkulmaan ilmestyy punainen logo ilmaisemaan huijausmoodin päälläolosta.
Koko kartan saa näkyviin painamalla Alt·F7. Pelin nopeutta voi vaihtaa painamalla Alt·1, ..., Alt·6, joista 6 on nopein. Hitailla koneilla tai emuloituna (katso DOSBox) nopeampi pelitempo hidastuttaa merkittävästi ruudun päivittymisnopeutta.
Pelin nopeutta voi vaihtaa myös V-näppäimellä ilman huijausmoodin käyttöä. Tämä antaa käyttää kahta hitainta pelivauhtia.
Demarkaatio-ongelma

Demarkaatio-ongelma eli rajanveto-ongelma tarkoittaa tieteenfilosofiassa kysymystä siitä, miten ja minne tieteen rajat on asetettava. Yleisiä rajanvetotapauksia ovat kysymykset tieteen ja ei-tieteen, tieteen ja näennäistieteen, tieteen ja uskonnon sekä tieteen ja politiikan välisistä rajoista. Kaikkien näiden kysymysten käsittely tunnetaan yleisenä demarkaatio-ongelmana.
Tieteenfilosofien ja monien tieteenharjoittajien jo toistasataa vuotta kestäneestä keskustelusta ja tieteellisen menetelmän perusteita koskevasta laajasta yksimielisyydestä huolimatta tieteen ja ei-tieteen välisen rajanvedon ongelmaa ei ole saatu ratkaistuksi vaan aiheesta kiistellään edelleen. Tieteen ja ei-tieteen välillä voidaan nähdä pysyvästi olevan demarkaatiolinja (alue, jolla jako on väistämättä sumea), jonka sijainti ja koko tosin muuttuu tieteen kehittyessä.
Eräitä ehdotettuja rajanvetoja ovat esimerkiksi Karl Popperin esittämä falsifioitavuus (tieteellinen tieto on ainakin periaatteessa osoitettavissa vääräksi) tai W. V. O. Quinen esittämä naturalismi (asioita tulee selittää vain syillä, joista on todisteita, ja tietoaan pitää aina olla valmis muuttamaan uusien todisteiden valossa).
Henry Peyron

Henry Georg Rudolf Peyron (s.14. kesäkuuta 1883 Tukholma, k. 18. helmikuuta 1972), oli ruotsalainen upseeri ja urheilija.

Biografi

Henry Peyron valmistui upseeriksi 1903 jag astui palvelukseen aliluutnanttina Livregementets dragonerissa (K 2). Vuonna 1906 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1917 ratsumestariksi (ryttmästare). Vuonna 1917 hänet siirrettiin yleisesikuntaan ja ylennettiin kapteeniksi. Vuonna 1918 hän liittyi Gustaf Mannerheimin esikuntaan Suomen sisällissodan ajaksi. Tämän jälkeen hänen sotilaallinen uransa jatkui Ruotsissa, mm. hän toimi attashena Roomassa ja Berlinissä.
Peyron oli myös urheilija ja osallistui olympialaisiin kisoihin vuosina 1908 ja 1912. Hän kirjoitti myös monenlaisia kirjoja sotaaiheesta.
Joonas Vinnari

Joonas Vinnari (s. 1985 Ojakkala) on suomalainen maastopyöräilijä. Hän siirtyi Suomesta maailmalle Kona-pyörävalmistajan turvin.

Historia

Joonas Vinnari aloitti 10-vuotiaana BMX-pyöräilyllä ja siirtyi myöhemmin maastopyöräilyyn. Siviiliammatiltaa hän on ravintolakokki. Hän on esiintynyt paljon suomalaisissa ajovideoissa.
Hän kuuluu Kona Clump -tiimiin, johon kuuluu Vinnarin lisäksi muun muassa Paul Basagoitia, Robbie Bourdon, Carlin Dunne, Dave Watson ja John Cowan. Euroopan Clump -tiimiin kuuluvat Alberto Accettulli, Niels Windfeldt ja Joonas Vinnari.

Nykyään

Nykypäivinä Vinnari ajaa lajeina dirt-, 4X-, Freeride-, Street- ja DH-pyöräilyä - eniten kuitenkin freeridea.
Reino Mikkonen

Reino Ilmari Mikkonen (22. tammikuuta 1894 Hausjärvi – 4. helmikuuta 1970) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.

Perhetausta ja koulutus

Mikkosen vanhemmat olivat postinkantaja Fritiof Mikkonen ja Hilma Oksanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Eufrosyyne Siron kanssa. Mikkonen kävi kuusi luokkaa Jyväskylän lyseota ja yhden lukukauden Tampereen teknillistä opistoa.

Jääkärikausi

Mikkonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mikkonen kävi Libaussa vuonna 1917 järjestetyt moottorivene- ja rautatienrakennuskurssit. Pataljoonasta hänet komennettiin joulukuussa 1917 Saarenmaalle ja Hiidenmaalle.

Suomen sisällissota

Mikkonen astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Haavoistaan parannuttuaan hän palasi 12. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin tällä kertaa joukkueenjohtajaksi pataljoonan 3. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kauksamolla, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon.

Sisällissodan jälkeinen aika

Mikkonen siirrettiin sisällissodan jälkeen 13. heinäkuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskuntajärjestön palveluksessa hän toimi 28. helmikuuta - 31. lokakuuta 1919 välisen ajan paikallispäällikkönä Pieksämäen suojeluskunnassa, josta hänet siirrettiin 27. tammikuuta 1920 paikallispäälliköksi Nastolan suojeluskuntaan, missä hän palveli 15. elokuuta 1920 saakka. Nastolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä hän toimi 15. elokuuta 1920 - 1. syyskuuta 1922 välisen ajan. Myöhemmin Mikkonen työskenteli liikemiehenä, mutta astui uudelleen Hollolan suojeluskunnan palvelukseen paikallispäälliköksi 1. helmikuuta 1926. Toistamiseen hän erosi suojeluskunnasta 1. huhtikuuta 1928 ja työskenteli sen jälkeen liikealalla.
Arado E.340

Historia

Saksan ilmailuministeriö (RLM) julkaisi heinäkuussa 1939 spesifikaation, jossa määriteltiin Luftwaffen käyttöön soveltuva kaksimoottorinen pommikone, joka pystyisi kuljettamaan 4 800 kilogrammaa pommeja Britteinsaarille. Koneesta haluttiin myös syöksypommituskäyttöön soveltuva, ja moottoreiksi esitettiin Junkers Jumo 222- tai Daimler-Benz DB 604 -voimalaitteita, jotka olivat tosin spesifikaation julkaisun aikaan kehityskaarensa alkupäässä.
Arado lähti kehittämään spesifikaation täyttävää konetta E.340-mallinimellä. Uudesta tyypistä ei kuitenkaan suunniteltu perinteistä kaksimoottorista pommikonetta, sillä Koneen moottorit olivat sijoitettu omiin ”runkoihinsa”, jotka päättyivät tosistaan erillisiin peräsimiin. Koneen polttoainesäiliöt suunnteltiin sijoitettavaksi siipiin, ja puolustusaseistukseksi oli suunniteltu viiteen kauko-ohjattuun ampuma-asemaan asennettuja 13 millimetrin MG 131 -konekiväärejä. Asemista kaksi oli keskirungon ylä- ja alapuolella, yksi molempien moottoripuomien takaosassa ja viimeinen keskirungon takaosassa. Moottoreina oli tarkoitus käyttää jompaakumpaa spesifikaatiossa määritellyistä voimalaitteista. Keskirungon päällä ja alla olevat asemat olivat FDL 131/7 -mallisia.
Suunnittelukilpailuun lähteneiden kilpailevien yhtiöiden suunnitelmat olivat rakenneratkaisuiltaan perinteisempiä, ja RLM piti niitä jossain määrin luotettavampina. Ministeriö peruutti E.340:n valmistuksen ennen prototyypin rakentamisen aloittamista.
Marja-Liisa Kuosmanen

Elämäkerta

Kuosmanen syntyi Nilsiän Lehtomäen kylässä kahdeksanlapsiseen pienviljelijäperheeseen. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Nilsiän lukiosta vuonna 1983 hän opiskeli luokanopettajaksi Joensuussa, jossa Joensuun musiikkiopistossa myös kokeili vuoden ajan klassista laulua. 
Palattuaan kotiseudulleen hän on toiminut muutamia opetusvuosia lukuun ottamatta pääasiassa yrittäjänä ja on neljän lapsen äiti. Hän on laulanut yli kymmenen vuotta KuKa-kvartetissa, joka on muun muassa voittanut Kerimäen kvartettilaulukilpailun sekä Oulun Tiernapoikakilpailun mestaruuden parodiallaan. 
Kuosmasen opettajina ovat monena vuonna Nilsiän valtakunnallisella musiikkileirillä olleet Maija Hapuoja, Eija Ahvo ja Susanna Haavisto. Hän opiskeli myös Kuopion konservatoriossa pop-jazz-laulua vuosina 1996–1997. Kuosmanen voitti kesällä 2003 Kiuruvedellä järjestetyn Vihreät Niityt -iskelmätapahtuman Toivo Kärki -laulukilpailun. Seuraavana vuonna hän julkaisi pitkäsoittoalbumin Kaikille rakkailleni, joka sisältää 11 Toivo Kärjen ennen julkaisematonta sävellystä.
Toinen pitkäsoitto Elämän maku ilmestyi 2008. Se sisältää suomalaista iskelmämusiikkia vuosilta 1943–2008, tekijöinä muun muassa Toivo Kärki, Jukka Kuoppamäki, Hannu Piispanen, Jorma Toiviainen ja Chrisse Johansson. Kuosmasen joululevy Jollei jouluna ole lunta ilmestyi joulukuussa 2010 CD-korttina. 
Suomi sydämessä -single ilmestyi kesällä 2011. Säveltäjä Veikko Samuli ja sanoittaja Chrisse Johansson ovat yhdistäneet voimansa Suomi sydämessä -laulun taakse. Laululle haluttiin tulkitsija, joka omakohtaisesti tietää, mitä ulkomailla asuminen on. Näin laulu valikoitui Kuosmaselle.
Kesäpesä-levy on TAHKOcom Oy:n tuottama kokoelma, joka saa nimensä Kuosmasen uudesta singlestä Kesäpesä, jonka taustalta myös löytyvät säveltäjä Veikko Samuli ja sanoittaja Chrisse Johansson.
Tatra T80

Teknisiä tietoja

Tatra T80 oli rakenteeltaan identtinen hieman edullisemman T70:n kanssa moottoria lukuun ottamatta. Ulkoisesti autot erotti pakoputkista, joita T70:ssä oli vain yksi auton keskilinjan oikealla puolella. T80:ssä putkia oli kaksi.

Moottori

Auton voimanlähteenä oli 6-litrainen, vesijäähdytetty V12-moottori. Sylinteririvien välinen kulma oli 65 astetta, ja kummankin rivin yhteinen nokka-akseli oli sijoitettu niiden väliin. Moottori oli sivuventtiilinen. Kampiakseli oli laakeroitu kahdeksalla liukulaakerilla. Polttoaineensyötöstä vastasivat kaksi Zenith Invers 36 DV 1 -kaasutinta. Sylinteririveillä oli erilliset virranjakajat. Auton huippunopeus oli 140 km/h. T80 oli viimeinen vesijäähdytteisellä moottorilla varustettu Tatran henkilöautomalli.

Voimansiirto ja alusta

Moottorin takana oli kaksilevyinen, kuiva kytkin jossa oli vaimennusjousitus. Vaihteistossa oli neljä vaihdetta, joista suurin oli ylivaihde. Auto oli takavetoinen. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus, joka oli jousitettu kahdella lehtijousella. Edessä oli erillisjousitettu akseli, jossa oli poikittain asennettu puolielliptinen lehtijousi. Kantavana rakenteena oli Tatralle tyypillinen keskusputkirunko. Jokaisella pyörällä oli jarruina hydraulisesti toimivat ATE-Lockheed-rumpujarrut, jotka olivat edistyksellisesti kaksipiiriset. Vanteina olivat vaihtoehtoisesti levypyörät tai pinnavanteet. Sähköjärjestelmä oli 12-volttinen ja Boschin valmistama.

Muunnelmat

Autojen korien rakentamisesta vastasivat itsenäiset koritehtaat, kuten Sodomka. Erään tiedon mukaan T80:istä 12 olisi ollut kuusipaikkaisia limusiineja, yksi nelipaikkainen limusiini, kaksi kuuden hengen avoautoja, neljä neljälle rekisteröityjä urheiluavoautoja ja yksi landaulet-korinen, joka luovutettiin presidentti Tomáš Masarykille 30. kesäkuuta 1935. Auto on nykyään taltioituna Prahan teknillisessä museossa. Masarykin lisäksi käyttäjiin lukeutui muun muassa maan ulkoministeri sekä opetusministeri, lakimies ja esseisti Edvard Lederer, jonka omistama yksilö oli ensimmäinen T80. Tämäkin yksilö on säilynyt ja näytteillä Sinsheimin teknillisessä museossa Saksassa.

Ominaisuuksia

Edustusautoluokassa poikkeuksellisen joka pyörän erillisjousituksen ansiosta auto tarjosi tasaista matkantekoa. Auton muita etuja olivat matala painopiste, alhainen jousittamaton massa sekä korkea teho-paino -suhde.
T80:n valmistusmäärän pienuuteen oli syynä korkea hinta ja kova kilpailu limusiiniluokassa. Lisäksi auto oli esitelty vaikeaan aikaan 1930-luvun laman keskellä. Auton hintaa kuvastaa se, että samalla summalla olisi tuohon aikaan rakennuttanut melkein neljä omakotitaloa.