google/wiki40b huggingface dataset:
Tales of the Abyss

Juoni

Peli alkaa Yulia Juen ennustuksesta, jossa kerrotaan Kimlascan maahan syntyvästä pojasta, jonka sisällä tulee olemaan planeetan muistin, Lorelein voima. Hänelle annetaan nimeksi "Pyhän Liekin Valo" (Light of the Sacred Flame). Seitsemän vuotta sitten pelin päähenkilö Luke fon Fabre joutui kidnapatuksi, jonka järkytys sai hänet unohtamaan entisen elämänsä. Peli alkaa seitsemän vuoden päästä kidnappauksesta. Luke on kyllästynyt elämään palatsin muurien sisällä. Miekkailu on hänen ainoa harrastuksensa ja häntä opettaa Lorelein Seuraksi kutsutun armeijan johtaja Van Grants. Luke harjoittelee mielellään myös pitkäaikaisen ystävänsä Guy Cecilin kanssa. Eräänä päivänä, kun Luken vanhemmat, Van ja Luke keskustelevat salissa, selviää, että Lorelein Seuran johtaja, Fon-mestari Ion on kadonnut. Vanin täytyy lähteä etsimään häntä, mutta Luke ei pidä ajatuksesta. Van lupaa kuitenkin, että hän saa harjoitella niin paljon kuin hän vain haluaa. Kesken harjoitusten Vanin kimppuun hyökkää nainen, joka sanoo Vania petturiksi. Luke yrittää puolustaa opettajaansa taistelemalla hyökkääjää vastaan, mutta sitten heidän välillään tapahtuu hyperresonanssi (engl. hyperresonance), jonka siirtyvät Tataroo Valleyhin. Vanin kimppuun hyökännyt nainen sanoo nimekseen Tear Grants, ja paljastuu myöhemmin Vanin siskoksi. Luke ei tiedä mitään ulkomaailmasta, ja hänen täytyy selvittää mitä tarkoittavat ystävyys, välittäminen ja uhraukset.
HMCS Magog

Kanadan laivasto

HMCS Magog liitettiin elokuussa 1944 16. saattajaryhmään, ja se oli saattuetehtävissä Halifaxin, Sydneyn ja Gaspén alueella. Aluksen suojatessa saattuetta GONS35 siihen osui 14. lokakuuta Pointe des Montsin edustalla St. Lawrence joella Saksan laivaston sukellusveneen U-1223:n laukaisema torpedo, jolloin kolme miestä sai surmansa ja kolme haavoittui. Aluksen perästä katkesi 60 jalan pala. HMCS Toronto hinasi vaurioitunutta alusta, kunnes hinaaja saapui vieden aluksen Quebec Cityyn. Alus todettiin täysin tuhoutuneeksi ja se poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta. Hylky  romutettiin vuonna 1947.
Ronja, ryövärintytär

Ronja, ryövärintytär (ruots. Ronja Rövardotter) on Astrid Lindgrenin kirja vuodelta 1981. Päähenkilö Ronja on tummatukkainen tyttö, jonka isä on ryöväri.

Juoni

Ronja asuu äitinsä Loviisan, isänsä Matiaksen ja tämän ryövärijoukkion kanssa Matiaksenlinnassa, joka sijaitsee Matiaksenmetsässä. Ronja on kuin kotonaan metsässä, jossa asuu monenlaisia olioita, kuten ajattaria ja männiäisiä. Ronja ei hyväksy isänsä ammattia; hän järkyttyy, kun kuulee isänsä olevan ryöväri.
Sinä yönä, kun Ronja syntyi, salama iski linnan kahtia. Myöhemmin linnan toiseen puoliskoon muuttaa Matiaksen perivihollinen Borka vaimonsa Undiksen, poikansa Birkin ja oman rosvojoukkionsa kanssa. He nimeävät sen Borkanlinnoitukseksi. Ronja ystävystyy Birkin, vihollisen pojan kanssa. Lapset seikkailevat kaksin metsässä aamusta iltaan. He muuttavat luolaan asumaan. Lasten ystävyydelle eivät hurjat isätkään mahda mitään. Ronjan ja Birkin tarina on tarina ystävyyden voimasta.

Elokuva

Ronjasta kertoo myös vuonna 1984 tehty ruotsalainen elokuva Ronja ryövärintytär, jonka pääosissa ovat Hanna Zetterberg ja Dan Håfström. Sen on ohjannut Tage Danielsson. Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla.
RN Guglielmo Pepe

Palvelus

Alus luovutettiin 1937 Espanjalle, joka nimesi sen Terueliksi. Se poistettiin Italian alusluettelosta kesäkuussa 1938. Alus romutettiin 1948.
Sykes–Picot-sopimus

Sykes–Picot-sopimus oli Britannian ja Ranskan vuonna 1916 solmima salainen etupiirisopimus. Ensimmäisen maailmansodan aikana solmitussa sopimuksessa sovittiin Britanniaa ja Ranskaan vastaan taistelevalta Osmanien valtakunnalta vallattavien alueiden jakamisesta etupiireihin. Sopimuksessa luettiin Libanon ja Syyria kuuluviksi Ranskan etupiiriin, kun taas Irak ja Palestiina kuuluivat Britannialle. Sopimuksen mukaiset etupiirit toteutuivat Britannian ja Ranskan edustamien ympärysvaltojen voitettua sodan ja Kansainliiton vahvistaessa vuonna 1922 maiden mandaatit alueisiin.
Sopimus esitettiin myös ympärysvaltoihin kuuluvalle Venäjän keisarikunnalle. Lokakuun vallankumouksen seurauksena Venäjällä valtaan nousseet bolševikit kuitenkin julkaisivat salaiseksi tarkoitetun sopimuksen 1917.
Sopimuksen neuvottelivat ja allekirjoittivat ranskalainen diplomaatti François Georges-Picot ja brittiläinen Mark Sykes 1916.
Kuunari Rickhard

Kuunari Rickhard oli suomalainen kuunari, joka katosi syysmyrskyssä Itämerellä loka-marraskuussa 1921 ollessaan matkalla Lyypekistä Mäntyluotoon. Laivan miehistöön kuului yhdeksän henkilöä, ja lisäksi mukana oli yksi matkustaja. 
Rickhard lähti lokakuun puolivälissä 1921 suolalastissa Lyypekistä kohti Mäntyluotoa. Laiva oli jo menomatkalla Lyypekkiin vuotanut pahasti, mutta vuoto oli saatu hallintaan pumpuilla.  Kun laivasta ei ollut kuulunut mitään yli kolme viikkoa sen lähdön jälkeen, aloitettiin etsinnät. 
Erään saksalaisen Raumalle saapuneen laivan kapteeni oli nähnyt Nurmesluodon edustalla, Relandersgrundin ja Bergskärin majakan välillä merenpinnasta kohonneen katkenneen laivanmaston. Myöhemmissä tutkimuksissa päädyttiin siihen tulokseen, että tämä hylky ei ollut kuunari Rickhard vaan todennäköisesti samalla seudulla uponnut turkulainen kaljaasi Oskar, jonka miehistö oli päässyt pelastautumaan Kaunissaareen. Kuunari Rickhardin kohtalo jäi lopulta epäselväksi.
Kuunari Rickhard oli rakennettu Rönnessä Bornholmissa vuonna 1886. Sen pituus oli 40 metriä, leveys 8.34 metriä ja syväys 3,38 metriä sekä vetoisuus 270 nettorekisteritonnia. Kuunari Rickhard rekisteröitiin Raumalle vuonna 1914, ja sen omisti kauppias J. W. Valtonen.
Napadynamo

Napadynamo on sähkövirtaa tuottava generaattori, joka on sijoitettu polkupyörän etunapaan.

Käyttö

Selvästi yleisin (napa)dynamon käyttötarkoitus polkupyörässä on tuottaa sähköenergiaa valoja varten.

Kaupalliset tuotteet

Napadynamoja valmistavat ainakin Schmidt's Original Nabendynamo (SON), Shimano, Sturmey-Archer ja SRAM. Useimmiten napadynamon tuottama vaihtosähkö on jännitteeltään 6 V (joskus 12 V) ja teholtaan 2,4 W tai 3,0 W.

"Pullodynamo"

Perinteisesti dynamo on ollut laite, joka sijaitsee renkaan lähellä pyörän haarukkaan kiinnitettynä. Tällöin dynamo saa pyörimisliikkeensä rengasta vasten pyörivän rullan välityksellä. Napadynamoon verrattuna tällainen dynamo on edullisempi ja helpompi asentaa, mutta toimintavarmuus etenkin lumi- ja räntäkelillä heikompi ja liikevastus dynamon päällä ollessa suurempi.

Akut tai paristot

Akku- ja paristokäyttöisiä polkupyörän valoja on hyvin suuri valikoima erilaisia niin valotehonsa, hintansa ja muidenkin ominaisuuksiensa puolesta. Yhteistä näille on, että joko akkuja täytyy ladata tai paristoja vaihtaa.
Inhimillinen tekijä

Inhimillinen tekijä on vuosina 1997–2017 esitetty suomalainen asiapitoinen keskusteluohjelma. Ohjelman erikoistuneina toimittajina toimivat vuoroviikoin haastattelijat Anne Flinkkilä ja Sari Valto. Alun perin Flinkkilän työparina toimi Helena Itkonen, joka juonsi viimeisen lähetyksensä lokakuussa 2010. Ohjelmaa esitettiin alun perin Yle TV2 -kanavalla. Kanavauudistuksen vuosi ohjelma siirtyi Yle TV1 -kanavalle.

Palkinnot

Flinkkilä ja Itkonen saivat vuonna 2002 yhdessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon myöntämän kirkon viestintäpalkinnon. Vuonna 2013 International Bureau for Epilepsy (Kansainvälinen epilepsialiitto) palkitsi Inhimillisen tekijän epilepsiaa käsittelevän ansiokkaan televisiojournalismin sarjassa jaksosta ”Sitten kaikki pimeni”, joka esitettiin 30. maaliskuuta 2012.
Vuonna 2011 Helena Itkoselle myönnettiin elämäntyöstään valtion journalistipalkinto.
Erkki Lahdes

Erkki Lauri Kalervo Lahdes (15. marraskuuta 1929 Tampere – 22. joulukuuta 2006 Turku) oli suomalainen kasvatustieteilijä. Lahdes suoritti kasvatustieteen maisterintutkinnon vuonna 1952 ja väitteli itsensä tohtoriksi 28-vuotiaana. Hän toimi vuodesta 1977 lähtien Turun yliopiston kasvatustieteen professorina (opettajankoulutus). Eläkkeelle hän siirtyi virastaan vuonna 1993. Hänen tutkimusalaansa olivat kansanopetuksen historia, didaktiikka ja opettajien asenteet.
Imbabura

Imbabura on yksi Ecuadorin 22 maakunnasta. Sen pinta-ala on noin 5 000 neliökilometriä ja siellä oli vuonna 2003 noin 360 000 asukasta. Provinssi on nimetty samannimisen tulivuoren mukaan. Pääkaupunki on Ibarra.

Maantiede ja sijainti

Imbabura sijaitsee Andeilla Ecuadorin pohjoisosassa. Sen naapuriprovinssit ovat Esmeraldas, Carchi, Sucumbíos, Napo ja Pichincha. Panamericana-valtatie kulkee provinssin läpi.
Imbaburassa on yli 400 järveä, joista merkittävin on kraatterijärvi Laguna de Cuicocha. Otavalon torikaupunki, joka sijaitsee provinssissa, on yksi Etelä-Amerikan kuuluisimmista käsityökeskuksista.
Sophie Germainin alkuluku

Sophie Germainin alkuluku on sellainen alkuluku p, jolle pätee, että 2p+1 on niin ikään alkuluku. Luvut on nimetty ranskalaisen matemaatikon Sophie Germainin mukaan.
Ensimmäiset Sophie Germainin luvut ovat: 2, 3, 5, 11, 23, 29, 41, 53, 83, 89, 113, 131. Ratkaisematon ongelma matematiikassa on, onko Sophie Germainin alkulukuja äärettömän monta.
Germain onnistui osoittamaan Fermat’n suuren lauseen niin sanotun ensimmäinen tapauksen (jossa mikään kantaluvuista ei ole jaollinen eksponentilla) silloin, kun eksponentti on Sophie Germainin alkuluku. Toisin sanoen: jos p ja 2p+1 ovat alkulukuja, ei ole olemassa sellaisia positiivisia kokonaislukuja a, b ja c, jotka ovat kaikki jaottomia p:llä ja joille pätee yhtälö .
ZaSu Pitts

ZaSu Pitts (3. tammikuuta 1894 – 7. kesäkuuta 1963) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa The Little Princess (1917), Ahneus (1924) ja Häämarssi (1928). 
Kansasissa syntynyt Pitts esiintyi vielä myöhemmälläkin iällään elokuvissa, joiden joukossa on Kaikki alkoi saippuasta (1963). Näyttelijällä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Kesällä töitä teki maalari (kirja)

Julkaiseminen

Kirja ilmestyi vuonna 2008 Multikustannuksen kustantamana ja sen 2. korjattu painos julkaistiin vuonna 2012. Kirjan valokuvat on ottanut osin Kaila itse, mutta osa on myös muun muassa eri museoiden kokelmista. Kirjan sisällön ulkoasun on suunnitellut ja taiton tehnyt Maria Taari, kannen on suunnitellut Merika Pyörökivi. Kirjan esipuheessa Kaila toteaa laatineensa sen Kevät toi maalarin -teoksen  jatkoksi ja että ns. perinteisen ulkomaalauksen historia ulottuu teoksessa 1950-luvulle. Hän toteaa teosparista puuttuvan vielä kolmannen kirjan, joka käsittelisi rakennusten julkisivujen värihistoriaa.  Talotohtorin värikirja: värin valinta ja perinteiset pigmentit -niminen teos (364 s.) ilmestyikin häneltä sittemmin.
Georg Boldt

Elämä

Boldtin vanhemmat olivat kenraalimajuri Johan Didrik Boldt ja Anna Kristina Frosterus, joka oli piispa Robert Frosteruksen tytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Lyseon lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa vuodesta 1880 lähtien. Tohtoriksi Boldt väitteli 1902 Immanuel Kantin ajatusten ja protestanttisuuden välisestä suhteesta. Tämän jälkeen Boldt toimi historian, maantiedon ja ruotsin opettajana muun muassa Turun ruotsalaisessa klassillisessa lyseossa, josta hän sai lehtorin viran vuonna 1909.
Boldt kuului Turun ruotsinkieliseen sivistyneistöön, joka 1900-luvun vaihteessa oli kiinnostunut sosialismista. Hänen lisäkseen vuonna 1908 perustetun Arbetet-työväenlehden ympärille syntyneesä ryhmässä olivat muun muassa liikemies Walter Borg, taidekauppias Ivar Hörhammer, asioitsija William Lundberg, toimittajat Johan Adolf Ojala, Axel Åhlström ja K. H. Wiik sekä opiskelija Allan Wallenius. Boldt alkoi itse kirjoittamaan lehteen vuonna 1909. Hän kritisoi voimakkaasti vallinneita uskonnollisia näkemyksiä korostaen Leo Tolstoin tapaan rauhanaatetta ja rakkauden merkitystä. Boldt arvosteli kirjoituksissaan kärkkäästi myös valtiota ja koko yhteiskuntaa. Hänen ihanteensa oli anarkismin kaltainen yhteiskunta, jossa toiminta lähtisi instituutioiden sijaan yhteisöllisyydestä. Kristinuskon olennainen sisältö oli Boldtin mukaan yhteiskunnallisen oikeudenmukaisuuden tavoittelu. Hänen mielestään myöhemmät uskonoppineet, kuten Paavali ja Augustinus olivat vääristelleet Jeesuksen saarnojen moraalista perussävyä. Kantin lisäksi Boldt otti vaikutteita Thomas Moren ja Tommaso Campanellan kaltaisilta renessanssifilosofeilta ja oli tutustunut myös Pjotr Kropotkinin ja Mihail Bakuninin ajatuksiin mutta ei kuitenkaan itse kannattanut anarkismia.
Sisällissodan aikana Boldt edusti maltillista linjaa. Arbetar-lehdessä hän tuomitsi Turun punakaartilaisten väkivaltaisuudet, minkä vuoksi Gunnar Mörn syytti Boldtia vallankumouksen jarruttamisesta. Huhtikuussa Boldt pakeni Helsinkiin, missä hänet vangittiin toukokuun lopussa. Hän kuoli turkulaisessa mielisairaalassa muutamaa viikkoa myöhemmin kesäkuussa 1918. Boldtin kerrotaan olleen murtunut sodan molempien osapuolten tekemistä kauheuksista.
Boldt on myös sivuhahmona Kjell Westön vuonna 2006 ilmestyneessä historiallisessa romaanissa Missä kuljimme kerran.

Perhe

Boldt avioitui vuonna 1906 Hildur Katarina Karlssonin kanssa. Heidän poikansa oli eversti Lauri Boldt, joka toimi muun muassa Kyproksen suomalaisten YK-joukkojen komentajana. Georg Boldtin veljiä olivat teosofina ja anarkistina tunnettu toimittaja Jean Boldt, kotiseutututkija Robert Boldt sekä kirjailija Alexander Boldt.
Mike Lenarduzzi

Junioriliigassa

Lenarduzzi aloitti uransa OHL-liigan Oshawa Generalsin riveissä kaudella 1988–1989. Hän aloitti kautensa alemmassa junioriliigassa pelanneen Markham Waxersin maalinsuulla, mutta siirtyi loppukaudesta Oshawaan jossa pääsi pelaamaan kuudessa ottelussa. Kaikkiaan Lenarduzzi viihtyi OHL:ssa neljä kautta pelaten tänä aikana Oshawan lisäksi kolmessa muussakin seurassa. Otteluita Lenarduzzille kertyi OHL:ssa 122.

Aikuisten sarjoissa

Viimeisen juniorikautensa lopussa Lenarduzzi nostettiin AHL-joukkue Springfield Indiansin riveihin. Hän pääsi pelaamaan yhdessä playoff-ottelussa. Seuraavalla kaudella Lenarduzzi oli Springfieldin ykkösmaalivahti ja pelasi reilun kolmanneksen joukkueen otteluista. Hän pääsi kauden aikana pelaamaan myös kolmessa NHL-ottelussa Whalersin maalin suulla. Seuraavalla kaudella Lenarduzzi jäi AHL:ssa George Manelukin ja Frank Pietrangelon varjoon ja pääsi pelaamaan vain vajaan neljänneksen joukkueen otteluista. Tilille kertyi lisäksi yksi pelattu erä Hartford Whalersin maalilla. Lenarduzzi päätti kauden Salt Lake Cityn IHL-joukkue Golden Eaglesin riveissä pelaten neljässä ottelussa. Lenarduzzin sopimus Whalersin kanssa päättyi kevääseen 1994.
Kaksi seuraavaa kautta Lenarduzzi pelasi Colonial Hockey Leaguessa London Wildcatsin ja Saginaw Wheelsin joukkueissa. Londonissa Lenarduzzi oli selkeässä ykkösvahdin roolissa mutta Saginawissa hän jakoi torjuntavastuun puoliksi Steve Vezinan kanssa. Kaudet 1996–1997 ja 1997–1998 Lenarduzzi pelasi ECHL-liigaa Mobile Mysticksin joukkueessa ja kävi siinä ohessa AHL:n Hersheyssa varamaalivahtina kahdessa ottelussa.
Kaudella 1998–1999 Lenarduzzi pelasi 15 ottelun verran Alppiliigaa Italian Milano Rossoblun joukkueessa ja päätti kautensa Western Professional Hockey Leaguen Amarillossa. Seuraavalla kaudella Lenarduzzi pelasi vielä ECHL-joukkue Baton Rouge Kingfishin maalinsuulla 54 ottelua ja päätti sitten uransa.
Silmäkoralli

Ulkonäkö

Silmäkoralli muodostaa suuria, puunnäköisiä runkokuntia, jotka voivat kiinnittyä alustaansa tai ajelehtia pohjan tuntumassa irrallaan. Sen polyypit ovat läpikuultavat ja väritykseltään valkoiset, vaaleanpunaiset tai kellertävät. Kussakin polyypissa voi olla jopa viisikymmentä lonkeroa. Polyyppien tukirangot ovat enintään sormenpaksuiset ja kiinnittyneet toisiinsa tiheän ”oksaston” muodostavilla ulokkeilla.

Levinneisyys

Silmäkoralli elää syvänmeren vyöhykkeellä Atlantin valtameressä. Levinneisyysalue ulottuu Euroopan ja Afrikan länsirannikolta Pohjois- ja Etelä-Amerikan itärannikolle. Yksittäisiä havaintoja on tehty myös Madagaskarin aluevesillä. Suurin silmäkoralliriutta on Røstrevet, Pohjois-Norjassa Lofoottien saariryhmän lounaispuolella.

Elintavat

Silmäkoralli elää kivikkoisessa tai pehmeässä merenpohjassa yleensä yli 150 metrin syvyydessä mutta joskus myös matalammissa rannikkovesissä. Se muodostaa suuria, merenpohjasta irrallaan ajelehtivia rykelmiä tai lauttoja, jotka voivat kasvaa 1 metrin korkuisiksi ja jopa 50 metrin läpimittaisiksi. Silmäkoralli kiinnittyy harvoin alustaansa, sillä tietyt sarveispiisieniin kuuluvat sienieläimet (Cliona) tunkeutuvat sen kuolleisiin osiin ja heikentävät niitä. Sienieläinten takia tukirangosta murenee jatkuvasti lukemattomia pieniä palasia, joiden ympärille voi alkaa kehittyä uusia runkokuntia.
Stephanie (Belgian prinsessa)

Stephanie von Saxe-Coburg-Gotha (21. toukokuuta 1864 – 23. elokuuta 1945) oli belgialainen prinsessa, Itävallan arkkiherttuatar ja kreivitär Lonya-de Nagu-Lonya. 
Stephanie syntyi Laekenissa. Hänen lapsuutensa oli ilmeisen onneton. Hänen isänsä, Belgian kuningas Leopold II vihasi vaimoaan ja tyttäriään. Stephanie avioitui Itävalta-Unkarin kruununprinssin Rudolfin kanssa. Rudolfin vanhemmat eivät koskaan olleet innostuneet Stephaniesta ja Rudolfin tehtyä itsemurhan tämän välit omaan isään katkesivat.
Vuonna 1900 Stephanie meni uudelleen naimisiin. Aviomies oli unkarilainen kreivi Elemér Lónyay de Nagylónya (1863–1946). Stephanie luopui arvonimistään ja etuoikeuksistaan, ja jätti tyttärensä tämän isoisän keisari Franz Josefin holhoukseen. Vuonna 1925 Stephanie julkaisi skandaalinkäryiset muistelmansa, jotka johtivat useisiin oikeusjuttuihin.
Mili

Maantiede

Mili sijaitsee Ratakin saariketjun eteläisessä päässä. Atollin suurimman kylän nimi on myös Mili. Atolli sijaitsee 25 kilometriä Majuron ja Arnon atolleilta kaakkoon. Milin maapinta-ala on 15,9 neliökilometriä, joten se on Marshallinsaarten toiseksi suurin atolli. Miliä ympäröivän laguunin pinta-ala on 760 neliökilometriä.

Historia

Japani miehitti atollia vuosina 1914–1944. Vuonna 1983 atollille rakennettiin lentokenttä.
Eurooppalaisten saapuessa Milille ensimmäistä kertaa atollilla oli yli 500 asukasta.
Hajime Hosogai

Jalkapallomaajoukkue

Hosogai oli osa Japanin olympiajoukkuetta vuonna 2008. Japanin maajoukkueessa Hosogai pelasi vuosien 2010-2013 aikana kaikkiaan 25 ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Euroopan jalkapalloliitto

Historia

Uefa perustettiin 15. kesäkuuta 1954 Baselissa Sveitsissä, Ranskan, Italian ja Belgian jalkapalloliittojen neuvotteluiden tuloksena. Uefan päämaja sijaitsi vuoteen 1959 asti Pariisissa, jonka jälkeen se siirrettiin Berniin Sveitsiin. Uefan hallinnollinen keskus on sijainnut Nyonissa Sveitsissä vuodesta 1995. Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli Ebbe Schwartz. Uefa koostui alkujaan 25 kansallisesta jalkapalloliitosta. Nykyään siihen kuuluu 54 kansallista jalkapalloliittoa.

Korruptio

Fifan eettinen komitea määräsi 21. joulukuuta 2015 Fifan puheenjohtajalle Sepp Blatterille ja Uefan puheenjohtajalle Platinille kahdeksan vuoden toimintakiellon kaikessa jalkapallotoiminnassa korruption vuoksi. Perusteluna on Blatterin helmikuussa 2011 Platinille antama 1,8 miljoonan euron suuruinen palkkio, jolle ei löytynyt asiallista perustetta. Molemmat saivat myös sakot. Molemmat ilmoittivat valittavansa päätöksistä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASiin.

Hallitus

Osa hallituksen jäsenistä valitaan 4 vuodeksi kerrallaan ja osa 2 vuodeksi. Vuonna 2018 Euroopan jalkapalloliiton hallituksen jäsenistä 96 % oli miehiä (23 henkilöä) ja 4 % oli naisia (1 henkilö).
Anita Cerquetti

Anita Cerquetti (13. huhtikuuta 1931 Montecosaro – 11. lokakuuta 2014 Perugia) oli italialainen dramaattinen sopraano, joka nousi maineeseen 1950-luvulla.
Alun perin viulunsoittoa opiskellut Cerquetti teki oopperadebyyttinsä Spoletossa vuonna 1951 Aidan roolissa. Hän eteni urallaan kotimaassaan ja esiintyi sen ulkopuolellakin muun muassa Yhdysvalloissa. Hän lopetti uransa jo nuorena; omien sanojensa mukaan hän uhrasi uransa perheen vuoksi.
Cerquettia kuullaan muun muassa La Giocondan (Ponchielli) kokonaislevytyksellä.
Riikka Pakarinen

Riikka Elsi Pakarinen (ent. Manner, s. 24. elokuuta 1981 Varkaus) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko ja europarlamentaarikko kaudella 2009–2014. Hän oli keskustan varapuheenjohtaja 2012–2014.
Koulutukseltaan Pakarinen on yhteiskuntatieteiden maisteri Lapin yliopistosta ja kauppatieteiden maisteri Joensuun yliopistosta. Pakarinen toimi Varkauden kaupunginvaltuutettuna vuosina 2004−2009. Hän oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa, ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin keskustan listalta. Hän ei ollut ehdolla enää vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa.

Ura

Pakarinen on työskennellyt Eero Reijosen eduskunta-avustajana vuosina 2007–2008 sekä ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrysen lehdistöavustajana Euroopan parlamenttiin vuosina 2008–2009.
Pakarinen on toiminut opintojensa ohella matkaoppaana Lapissa ja myyjänä Hesburgerissa. Opintojen aikaisista työsuhteista pisimmät olivat Stora Ensolla markkinointitehtävissä. 
Europarlamentissa Pakarinen kuului Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmään. Hän oli jäsen aluekehitysvaliokunnassa ja EU:n ja Venäjän parlamentaarisessa yhteistyövaliokunnassa ja varajäsen ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa sekä AKT:n ja EU:n yhteisessä parlamentaarisessa edustajakokouksessa. Pakarinen puhuu suomea, ruotsia, englantia, portugalia, espanjaa, saksaa ja vähän ranskaa.
Keskustan puoluekokouksessa kesällä 2012 Pakarinen valittiin yhdeksi puolueen kolmesta varapuheenjohtajasta. Hän ei ollut ehdolla puoluejohtoon enää vuoden 2014 puoluekokouksessa.
Pakarinen ei ollut ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, vaikka hänet oli jo nimetty eduskuntavaaliehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiirissä. Hän aloitti työt Metsäteollisuus ry:n edunvalvontapäällikkönä helmikuussa 2015. Marraskuussa 2018 Pakarisen ilmoitettiin siirtyvän Panimoliiton toimitusjohtajaksi vuoden 2019 alusta lukien.

Yleisurheilija

Nuorena Pakarinen oli SM-tason yleisurheilija. Hänen seuransa oli Varkauden Kenttä-Veikot ja valmentaja Kari Kuvaja.
Pakarinen edusti Suomen tyttöjä Suomi–Ruotsi-maaottelussa vuonna 1999 ja sijoittui 2 000 metrin esteissä neljänneksi. Kalevan kisoissa hänen paras sijoituksensa on kuudes 3 000 metrin esteissä vuonna 2006. Joukkuekilpailujen paras tulos on 4×800 metrin viides sija viestijuoksun SM-kilpailuissa Lahdessa 2005. Nuorten SM-kisoista hänellä on kaksi pronssia, molemmat 2 000 metrin esteistä vuosilta 1998 (alle 23-vuotiaat) ja 2000 (alle 20-vuotiaat).

Yksityiselämä

Pakarinen oli kevääseen 2012 saakka naimisissa Ville Mannerin kanssa. Heillä on marraskuussa 2009 syntynyt poika. Pakarisen sukunimi oli kevääseen 2013 saakka Manner, minkä jälkeen hän otti takaisin tyttönimensä. Kesäkuussa 2013 Pakarinen sai pojan nykyisen puolisonsa Eemeli Mäkisen kanssa.
Stephen Dorff

Stephen Dorff (s. 29. heinäkuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä. 
Dorff on nähty useissa tunnetuissa elokuvissa, joiden joukossa ovat Paholaisen portti (1987), Backbeat (1993), I Shot Andy Warhol (1996), Blade (1998), Cecil B. DeMented (2000), Cold Creek Manor (2003), .45 (2006) ja Botched (2007).
Dorff on esiintynyt myös musiikkivideoilla.
Tiina Itkonen

Tiina Itkonen (s. 1968) on suomalainen valokuvaaja, joka on kuvannut Grönlannissa.
Helsingissä asuva Itkonen on valmistunut 2002 Taideteollisesta korkeakoulusta, jonka lopputyön hän teki Grönlannista ja julkaisi nimellä Inughuit. Hän kuuluu Helsinki Schoolina tunnettuun valokuvaajaryhmään. Hänen teoksiaan on esitelty yksityis- ja ryhmänäyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Itkosen kuvia on ollut näyttelyissä: Albert Kahn Museum, Pariisi 2013, Scandinavia House, New York 2013, Venetsian biennaali 2011, Sydneyn biennaali 2010 ja New York Photo Festival 2009.