google/wiki40b huggingface dataset:
Susan Kare

Nuoruus

Kare syntyi New Yorkin Ithacassa ja varttui Pennsylvanian Lower Merionissa, jossa hän kävi Harriton High Schoolia. Hänen isänsä Morley Richard Kare työskenteli aistifysiologian professorina Pennsylvanian yliopistossa ja oli erikoistunut haju- ja makuaistin tutkimukseen.
Kare valmistui kuvataiteen koulutusohjelmasta Mount Holyoke Collegesta 1975 ja suoritti kuvataiteen tohtorin tutkinnon New Yorkin yliopistossa 1978. Seuraavana vuonna hän muutti San Franciscoon saatuaan paikan näyttelykuraattorin assistenttina Fine Arts Museums of San Franciscossa. Työskenneltyään museossa kaksi vuotta hän ryhtyi freelancesuunnittelijaksi.

Ura tietotekniikkayhtiöiden palveluksessa

Vuonna 1982 Kare sai puhelinsoiton entiseltä koulutoveriltaan Andy Hertzfeldilta, joka pyysi häntä työskentelemään Apple Computerin palveluksessa Cupertinossa. Applella hän suunnitteli kuvakkeita, kirjasintyyppejä ja käyttöliittymäelementtejä alkuperäisen Macintoshin graafista käyttöliittymää varten. Pian Macintoshin julkistuksen jälkeen hänet ylennettiin Applen taiteelliseksi johtajaksi.
Vuonna 1986 Kare siirtyi Steve Jobsin perässä tietotekniikkayhtiö NeXTin taiteelliseksi johtajaksi. Työskennellessään NeXTillä hän kuitenkin oivalsi kaipaavansa kuvakkeiden suunnittelua ja päätti perustaa oman suunnittelutoimiston San Franciscoon. Yritys on yhä toiminnassa ja keskittyy graafisten käyttöliittymien suunnitteluun. Kare on kertonut ihailevansa suuresti edesmennyttä yhdysvaltalaista graafista suunnittelijaa Paul Randia, jonka palkkasi aikoinaan suunnittelemaan logon NeXTille.
Trouble Will Find Me

Singlet

Albumilta on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, "Demons", julkaistiin 15. huhtikuuta 2013. Musiikkivideo, jossa kuvataan time lapse -tekniikalla albumin kansikuvan maalaamista seinälle, julkaistiin viikkoa aiemmin 8. huhtikuuta.
Toinen single, "Don't Swallow The Cap" julkaistiin Euroopan radioasemilla 13. toukokuuta 2013.

Vastaanotto

Trouble Will Find Me on saanut hyviä arvosteluita kriitikoilta. Metacriticissä, joka laskee painotetun keskiarvon arvosteluista asteikolla 0–100, albumi on saanut 84 pistettä 39 arvosteluun perustuen.
PBO

PBO (IUPAC: poly(p-fenyleeni-2,6-bentsobisoksatsoli)) on synteettinen kuitu, jota valmistetaan tuotenimellä Zylon. Tämän synteettisen polymeerin keksi ja kehitti Kaliforniassa toimiva SRI International 1980-luvulla. Nykyään sitä valmistaa japanilainen Toyobo Corporation.
PBO:n vetolujuus on 5.8 GPa, mikä on 1,6 kertaa Kevlaria suurempi. Millimetrin vahvuinen kuitu kestää 80 kg painon katkeamatta.
Utopistinen sosialismi

Utopistinen sosialismi eli utopiasosialismi on teollisen vallankumouksen myötä syntynyt ajatussuuntaus.
Sana utopia tulee Thomas Moren (1478-1535) kirjoittamasta teoksesta Utopia (1516). Sana utopia on kreikkaa ja merkitsee suomeksi ”paikka ei missään”. Tommaso Campanella (1568–1639) kirjoitti teoksen Aurinkokaupunki (1602). Näissä ihanneyhteiskuntien kuvauksissa korostettiin yhteisomistusta, mikä liittää ne sosialististen utopioiden sarjaan. 1800-luvun alkupuolella esiintyivät kuuluisat utopistisosialistit, ranskalaiset Henri de Saint-Simon, Charles Fourier ja Étienne Cabet sekä brittiläinen Robert Owen. Owen toteutti aatteitaan omassa tehtaassaan. Myöhemmin hän järjesti New Harmony -nimisen utopiayhteisön kokeilun Yhdysvalloissa. Termin utopiasosialismi esittelivät Karl Marx ja Friedrich Engels Kommunistisen puolueen manifestissa. Engels käytti Marxin teoriasta nimitystä tieteellinen sosialismi.
Sellaista ei tapahdu

Sellaista ei tapahdu (julkaistu myös nimellä Unohduksen pyörre) on Mika Waltarin vuonna 1939 kirjoittama pienoisromaani. Sen tunnelma on unenomainen ja synkkä, ja maailmansodan uhka on vahvasti läsnä. Kulttuuritoimittaja Hannu Marttila on verrannut tarinan tunnelmaa Hitchcockin elokuvaan Nainen katoaa.
Waltari tarjosi pienoisromaania kustantajalle vuonna 1939 kokoelmassa, jossa olivat lisäksi Ei koskaan huomispäivää, Fine van Brooklyn ja Jokin ihmisessä, mutta WSOY hylkäsi kokoelman, koska tekstit olivat "epämiellyttäviä ja sairaalloisia". Pienoisromaani ilmestyikin ensiksi vuonna 1944 nimellä Unohduksen pyörre pienen Fennia-kustantamon julkaisemana, ja WSOY julkaisi sen nimellä Sellaista ei tapahdu lopulta vasta kokoelmassa Koiranheisipuu vuonna 1961. Matti Kassila suunnitteli pienoisromaanista elokuvaa yhteistuotantona unkarilaisten kanssa, ja hankkeesta ehdittiin jo tiedottaa Waltarin 70-vuotispäivien aikaan 1978, mutta se ei kuitenkaan toteutunut.
'Sellaista ei tapahdu on käännetty neljälle kielelle: espanjaksi (Estas cosas no suceden), unkariksi (Ez meg sem tőrténhet), viroksi (Midagi sellist ei juhtu) ja ukrainaksi (Такого не буває, julkaistu 2017).

Juoni

Päähenkilö on nimettömäksi jäävä, suomalainen liikemies. Hän on naimisissa, mutta avioliitto on väljähtynyt ja parin yhteinen lapsi on kuollut. Tarina alkaa maaliskuussa 1939, kun mies lähtee lentäen liikematkalle Ateenaan. Matka on epävarma, ja koneenvaihdot viivästyvät sodanuhan takia. Lopulta jatkolennolla on vain kaksi matkustajaa: liikemiehen lisäksi nainen, entinen laulajatar, joka on matkalla Egyptiin. Matkalla nousee myrsky, kone tekee pakkolaskun vuorille, ja vain mies ja nainen selviytyvät hengissä. Maan nimeä ei kerrota, mutta se on ilmeisesti jossain Balkanilla. Pian ilmenee, että siellä käydään sisällissotaa. Mies ja nainen kulkeutuvat lopulta isompaan kaupunkiin, jossa he liittyvät outoon sirkusseurueeseen. Tarinan lopussa he lähtevät seurueen mukana purjehtimaan suurta jokea alas. Loppu jää avoimeksi. Kertomuksen voi ymmärtää myös niin, että päähenkilöt ovat kuolleet onnettomuudessa ja ovat matkalla helvettiin.
Markku Envallin mukaan lentokoneen laskeutumispaikkana olisi Karpato-Ukraina (Taka-Karpatian alue), mutta hän toteaa toisaalta, että päättely asiassa on epävarmaa ja lisäksi teoksen luonteen vastaista.
Morris Fuller Benton

Morris Fuller Benton (30. marraskuuta 1872 Milwaukee – 30. kesäkuuta 1948 Morristown) oli yhdysvaltalainen yksi kaikkien aikojen merkittävimmistä kirjainmuotoilijoista. Morris Fuller Benton oli American Type Foundersin pääsuunnittelija vuosina 1900–1937.
Morris Fuller Benton kasvoi alalle jo nuorena, sillä hänen isänsä Linn Boyd Benton oli kirjanpainaja ja kirjakevalaja sekä kirjapainoalan mullistaneen valumatriisikoneen keksijä. Valmistuttuaan insinööriksi Benton alkoi työskennellä yhdessä isänsä kanssa American Type Founders -kirjasinvalimossa. Morris Fuller Bentonista tuli Yhdysvaltain tuotteliain kirjainmuotoilija, sillä hän suunnitteli yli 180 kirjasintyyppiä, joihin kuuluivat muun muassa Cloister Old Style, Franklin Gothic, Bulmer, Century Schoolbook, Hobo, Stymie ja Broadway.
Bentonilta on peräsin ajatus jakaa kirjasintyypit perheisiin. Lisäksi hän suunnitteli useita suosittuja ajanmukaistettuja versioita klassisista kirjasintyypeistä, kuten Bodonista ja Garamondista.
Maninkan kieli

Maninka (myös malinke, maninkakan) on eräistä mandelaisten kielten manding-ryhmään kuuluvista kielimuodoista käytetty nimitys. Manding-kielet muodostavat murrejatkumon, jossa ”kieliksi” kutsutaan yleensä sellaisia kielimuotoja, joita varten on olemassa kirjakieli. Tällaisia kieliä ovat muun muassa Gambian, Senegalin ja Guinea-Bissaun mandinka ja Malin pääkieli bambara. Kielten rajojen määrittely on vaikeaa siirtymämurteiden takia.

Kirjakieli

Ennen siirtomaa-aikaa maninkaa kirjoitettiin Guineassa arabialaisin kirjaimin. Maan itsenäistyttyä otettiin käyttöön latinalainen kirjaimisto, jonka vuoden 1984 jälkeen on pääosin korvannut n’ko-kirjaimisto.
Maninkalla on Malissa kansalliskielen status, mutta sillä ei ole kirjoitettua muotoa eikä sitä käytetä kouluopetuksessa. 2000-luvun alussa n’ko levisi Maliin myös bambaran puhujien keskuuteen. N’kon kannattajat pitävät manding- ja eräitä muihinkin mandelaisryhmiin kuuluvia kielimuotoja saman kielen murteina. Todellisuudessa ”n’ko-kielen” normit perustuvat guineanmaninkaan, johon on toisinaan lisätty muiden kielten piirteitä sekä paljon uudissanoja.
Volksbühne

Volksbühne am Rosa-Luxemburg-Platz, lyhyemmin Volksbühne, on teatteri Saksan pääkaupungissa Berliinissä. Se sijaitsee Berliinin keskustassa Mitten kaupunginosassa Rosa-Luxemburg-Platzilla. 
Volksbühnen juuret juontuvat Freie Volksbühne -liikkeeseen, joka työsti vision kansanteatterista (saks. Volksbühne) vuonna 1892. Nykyinen teatterirakennus rakennettiin vuosina 1913–1914 ja sen suunnitteli unkarinjuutalainen arkkitehti Oskar Kaufmann. Rakennus kärsi muun Berliinin tavoin mittavia vaurioita toisen maailmansodan ilmapommituksissa. Teatteri jäi Saksan demokraattisen tasavallan puolelle ja se jälleenrakennettiin vuosina 1950–1954 arkkitehti Hans Richterin johdolla.
FC Barcelona Femení

Fútbol Club Barcelona Femení on Espanjan pääsarjassa pelaava naisten jalkapallojoukkue. Se perustettiin vuonna 1988 nimellä Club Femení Barcelona ja on nykyisin osa FC Barcelona -seuraa. Joukkue on voittanut Espanjan mestaruuden vuosina 2012, 2013, 2014 ja 2015 sekä Espanjan cupin vuosina 1994, 2011, 2013, 2014, 2017 ja 2018. Kaudella 2018–2019 se pelasi Mestarien liigan loppuottelussa.
Veronica Leo

Veronica Leo (s. 31. heinäkuuta 1935 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on kirjoittanut 11 lastenkirjaa, kääntänyt kaksi ja kuvittanut lukuisia muita. Hän on piirtänyt Hufvudstadsbladetiin ja suunnitellut teatteripuvustuksia.
Veronica Leo on nukketeatteritaiteilija Mona Leon tytär. Hän opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1953-1956. Myöhemmin hän muutti Ruotsiin.
Kirjassa Oravan silmät hän kertoo omia lapsuuden muistikuviaan Helsingin pommituksista.
Aleksei Sultanov

Aleksei Faizulhakovitš Sultanov (ven. Алексей Файзулхакович Султанов; 7. elokuuta 1969 Taškent – 30. kesäkuuta 2005 Fort Worth) oli neuvostoliittolais-yhdysvaltalainen pianisti.
Sultanovin kansainvälinen menestys alkoi, kun hän voitti Van Cliburn -pianokilpailun Yhdysvalloissa 1989 ja sai maahan heti 250 konsertin kiertueen. Hänen taistelunhaluinen soittonsa jakoi voimakkaasti mielipiteitä. Sultanovia arvioitiin määreillä "kuin nuori Chopin" ja "sukupolvensa huippua" mutta kritisoitiin myös "luonnonoikuksi" ja "rymistelijäksi". Hän saattoi olla liiankin aggressiivinen lyyrisempien teosten tulkkina. Hän itse sanoi: "Minä haluankin vain ylistäviä tai murskaavia arvioita. Jos kriitikot ovat liikaa samaa mieltä, taiteilija ei ole persoonallisuus."
Neuvostoliiton hajotessa Sultanov osti maatilan Fort Worthista Yhdysvalloista ja alkoi väsyä kiertueisiin. Samalla kriitikoiden mielenkiinto häntä kohtaan hiipui. Varsovan Chopin-kilpailussa 1995 ensimmäinen palkinto jäi jakamatta ja Sultanov sijoitettiin toiseksi.
Helmikuussa 2001 Sultanov sai aivoverenvuodon ja hänen vasen puolensa halvautui. Sultanov, joka oli ollut myös itämaisten taistelulajien mestari, kuntoutti itseään sitkeästi ja soitti pianoa yhdellä kädellä pienimuotoisissa tilaisuuksissa.
Hän sai marraskuussa 2004 Yhdysvaltain kansalaisuuden ja soitti seremoniassa viimeistä kertaa julkisesti. Sultanov kuoli kotonaan Fort Worthissa 30. kesäkuuta 2005 sairauskohtaukseen.
Keijo Korhonen (urheilija)

Keijo Korhonen (s. 7. lokakuuta 1956 Leppävirta) on entinen suomalainen mäkihyppääjä.
Korhonen oli Suomen joukkueen varamiehenä Lake Placidin talviolympialaisissa 1980. Hän voitti pronssia joukkuemäessä Oslon MM-kisoissa 1982. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän oli kaudella 1979–1980 kuudestoista, mikä oli paras suomalaissijoitus.
Korhonen edusti Leppävirran Viriä ja Puijon Hiihto-Seuraa. Hän voitti kansallisella tasolla nuorten SM-kultaa sekä myöhemmin suurmäen SM-hopeaa kaudella 1981–1982. Korhonen lopetti uransa polvivamman takia 27-vuotiaana.
Kohtalon kolhuja

Juoni

Matkatoimistovirkailija (Williams) löytää ruumiin ja suunnittele petoksen kadonneen veljensä miljoonavakuutuksen toivossa. Miehen ja hänen sekoilevan vaimonsa (Hunter) unelmien tiellä on kuitenkin pyrkyrimäinen vakuutustarkastaja (Ribisi).
Greg Mottola

Gregory J. "Greg" Mottola (s. 11. heinäkuuta 1964) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja. Elokuvien lisäksi Mottola on ohjannut muutamia jaksoja muun muassa televisiosarjoihin Sukuvika ja Undeclared.
Hannele Kylänpää

Hannele Kylänpää (s. 1948) on suomalainen kuvanveistäjä. Kylänpää opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa ja Kuvataideakatemian koulussa. Hänet tunnetaan etenkin lapsi- ja eläinaiheisista veistoksistaan.
Mitalitaiteilijana Kylänpää on suunnitellut mm. Helsingin  450-vuotismitalin.

Julkiset teokset

Kylänpään julkisia teoksia ovat mm. Rovaniemellä sijaitseva suurikokoinen Äiti Lappi-patsas, Pasilassa sijaitseva Vedet-teos ja Silja (Frans Emil Sillanpään romaanin Nuorena nukkunut päähenkilö) Hämeenkyrössä sekä Heinäveden kirjaston edessä sijaitseva Otto Kotilaisen muistomerkin veistos Lintupoika (1990).
Kotkalaisessa Sapokan vesipuistossa ollut Kylänpään pronssinen sorsaveistos, emo ja poikanen, varastettiin 2004. Sen emo tuli esiin tv-ohjelman kuvauksissa syksyllä 2013. Arvioitavaksi tuonut henkilö oli ostanut sen huutokaupasta. Teos on palautettu paikalleen.
Euroopan unionin pohjoisin piste

Euroopan unionin pohjoisin piste sijaitsee Nuorgamin kylässä Utsjoella Pulmankin rajanylityspaikan välittömässä läheisyydessä tien nro 970 varrella. Kyseinen piste on myös Suomen pohjoisin piste.

Historia

Euroopan unionin rajojen muuttuessa myös pohjoisin piste on vuosien saatossa vaihtunut. Pohjoisin piste on ollut Nuorgamissa vuoden 1995 alusta lähtien.

1950–1973

Alun perin pohjoisin piste sijaitsi Listissä Länsi-Saksassa. (55°03′N).

1973–1985

Tanska ja sen myötä Grönlanti liittyi EEC:hen 1973. Pohjoisin piste sijaitsi Grönlannin pohjoiskärjessä (83°37’39”N).

1985–1995

Grönlanti erosi EY:stä vuonna 1985. Tämän jälkeen pohjoisin piste sijaitsi Isossa-Britanniassa Shetlandinsaarilla (noin 60°50’N).
Pýdna

Myöhempi historia

Myöhäisantiikin aikana kaupungin nimeksi tuli Kitros, latinaksi Citrum. Se säilyi olemassa varhaiskristillisellä/varhaisbysanttilaisella ajalla ja läpi keskiajan, ja se toimi piispanistuimena. Frankit valloittivat ja tuhosivat kaupungin vuonna 1204. Vuonna 1345 sen valtasivat serbit ja vuonna 1386 turkkilaiset. Kaupungin paikka hylättiin 1500-luvulla merirosvojen toiminnan vuoksi. Tällöin asutus siirrettiin rannikolta ylemmäksi suojaisempaan paikkaan nykyisen Pýdnan kunnallisyksikön alueelle. Näin syntyi nykyinen, kaupungin nimen perinyt Kítroksen kylä, joka on siis tavallaan ”Uusi Pydna”.
Pýdna oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pýdna-Kolindróksen kunnaksi yhdessä Aigínion, Kolindróksen ja Methónin kanssa.
Royal Society

Royal Society, varsinaisesti Royal Society of London for the Improvement of Natural Knowledge (”Lontoon kuninkaallinen seura luonnontieteiden edistämiseksi”, myös “Englannin kuninkaallinen luonnontieteiden akatemia”),  on arvostettu brittiläinen tiedeakatemia, joka perustettiin vuonna 1660. Royal Society katsoo olevansa vanhin yhä toiminnassa oleva tieteellinen järjestö. Vuodesta 2010 järjestöä on johtanut biokemisti Sir Paul Nurse.
Seura julkaisee useita tiedelehtiä, joista The Philosophical Transactions on yksi maailman vanhimmista tieteellisistä aikakauslehdistä. Seuran tunnuslause oli keskiaikaisen kristillisen skolastiikan vastaisesti "Nullius in verba" (”Ei kenenkään sanoin”).
Akatemian itsenäisiä haaraosastoja ovat Skotlannin Royal Society of Edinburgh (perustettu 1783) ja Irlannin Royal Irish Academy (perustettu 1785).

Historia

Royal Society syntyi 28. marraskuuta 1660, kun 12 miestä järjesti Lontoon Gresham Collegessa tapaamisen, jossa sovittiin uuden tiedeakatemian perustamisesta. Tapaamista johti Greshamin astronomian professori Christopher Wren, jonka lisäksi tapaamiseen osallistuivat muiden muassa tiedemiehet Robert Boyle, piispa John Wilkins, sir Robert Moray ja William Brouncker. Brouncker valittiin myöhemmin Royal Societyn ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Royal Society ei ollut ensimmäinen yritys tiedeakatemian perustamiseksi Britanniassa, mutta se oli yrityksistä parhaiten onnistunut. Englannin kuningas Kaarle II virallisti Royal Societyn aseman vuosina 1662 ja 1663, mikä helpotti Royal Societyn pyrkimyksiä nousta kansalliseksi tiedeakatemiaksi.
Vuonna 1665 alettiin julkaisemaan yhä ilmestyvää The Philosophical Transactions -tiedejulkaisua, joka käytännössä toimi Royal Societyn julkaisukanavana. Royal Society ei aluksi kuitenkaan varsinaisesti julkaissut The Philosophical Transactions -lehteä, vaan sen julkaisun hoiti järjestön sihteeri. Royal Society otti virallisesti julkaisun vastuulleen vasta vuonna 1753.
Nykyään Royal Societyyn kuuluu noin 1 300 varsinaista jäsentä sekä reilu 100 ulkomaalaista jäsentä.
Melaniini

Melaniini on musta tai ruskea väriaine, jonka yleisin biologinen muoto on rakenteeltaan indolikinonin, dihydroksi-indolikarboksyylihapon tai molempien polymeeri. Melaniinien molekyylirakenne vaihtelee melkoisesti, mutta niitä on kahta päätyyppiä: eumelaniinit ja feomelaniinit. Eumelaniinit ovat 5,6-dihydroksi-indolin polymeereja ollen väriltään ruskeasta mustaan. Feomelaniinit sisältävät enemmän rikkiä ja vaihtelevat väriltään punaisesta keltaiseen; punaisia ovat erytromelaniini ja trikosideriini.
Eläimillä, kasveilla ja alkueliöillä melaniini toimii pigmenttinä. On epäselvää, esiintyykö melaniinia bakteereilla ja arkeoneilla. Laajassa mielessä melaniinilla voidaan tarkoittaa mitä tahansa polyasetyleenien, polyaniliinien tai polypyrrolien muodostamaa mustaa tai ruskeaa väriainetta.
Ihmisillä melaniinia on ihossa, hiuksissa, silmän verkkokalvon pigmenttiepiteelissä, lisäkilpirauhasessa, sisäkorvan simpukkatiehyen suonijuovassa stria vasculariksessa, ja aivojen tietyissä osissa, kuten sinertävän aivotäplän locus ceruleus ja mustatumakkeen eli substantia nigra -alueilla. Melaniini on ihmisen ihonvärin pääasiallinen määrääjä. Melaniinia tuottavia soluja kutsutaan melanosyyteiksi, ja ne sijaitsevat ihon orvaskedessä.
Runsas feomelaniinin tuotanto ihmisellä aiheuttaa usein vaalean ihon sekä hiukset ja mahdollisesti pisamia.
Albinismi on luokka geenimutaatioita, joissa elimistö ei pysty tuottamaan melaniinia.
Novodevitšin hautausmaa

Novodevitšin hautausmaa (ven. Новодевичье кла́дбище, Novodevitšje kladbištše) on Moskovan tunnetuin hautausmaa. Sitä ei pidä sekoittaa Pietarissa sijaitsevaan samannimiseen hautausmaahan. Hautausmaa perustettiin vuonna 1898 Novodevitšin nunnaluostarin viereen. Hautausmaalle on haudattu 27 000 ihmistä, joiden joukossa on lukuisia kuuluisuuksia.
Neuvostoaikana hautausmaa oli arvojärjestykseltään toinen Kremlin muurin jälkeen. Neuvostoliiton kaaduttua siitä tuli ensimmäinen, koska muuriin ei enää haudata; hautausmaalta alkaa loppua tila, koska neuvostoajan uurnahautauksen tilalle on tullut mittavassa määrin arkkuhautaus. 
Novodevitšin hautausmaa on avoinna päivittäin kello 9–17. Sisäänpääsy on maksuton.
Zeeta

Muoto ja sen historia

Zeeta on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (zajin).
Kreikkalainen zeeta muistutti alun perin foinikialaista esikuvaansa ja näytti enemmän suurelta päätteelliseltä I-kirjaimelta latinalaisessa kirjaimistossa kuin nykyiseltä zeetalta. Se kehittyi nykyiseen muotoonsa joonialaisessa kirjaimistossa. Zeeta oli käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, mutta puuttui muun muassa Megaran, Fleiuksen ja Ithakan sekä joidenkin Suur-Kreikan siirtokuntien ja Kykladien saarten kirjaimistoista.
Epigrafisissa lähteissä zeetasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Sisygambis

Sisygambis oli Persian kuninkaan Dareios III:n äiti. Hän oli ehkä myös Dareioksen vaimon Statiran äiti. 
Vuonna 333 eaa. Dareios lähti Vähään-Aasiaan kukistamaan Aleksanteri Suuren johtamia makedonialaisia. Dareios otti äitinsä, vaimonsa ja tyttärensä Statiran ja Drypetiksen mukanaan tälle sotaretkelle. Persialaisten kärsittyä tappion Issoksen taistelussa Darioksen perhe joutui Aleksanterin vangiksi. Dareioksen perhe luuli Dareioksen kuolleen, mutta Aleksanteri lähetti Leonnatoksen heidän luokseen kertomaan, että Dareios oli vielä elossa. Kun Aleksanteri meni tapaamaan Dareioksen perhettä Hefaistionin kanssa, luuli Sisygambis aluksi, että pidempi Hefaistion olisi ollut kuningas. Huomattuaan virheensä Sisygambis pelästyi, mutta Aleksanteri ei välittänyt tästä vaan antoi Dareioksen perheelle samanlaiset oikeudet, mitä heillä oli ollut ennenkin. 
Sisygambis seurasi perheensä kanssa Aleksanterin armeijan mukana. Heidän annettiin lopulta asettua Susaan. Dareioksen vaimo Stateira oli kuollut aikaisemmin, ehkä vuonna 331 eaa. Kun Bessos tappoi Dareioksen, lähetti Aleksanteri Dareioksen ruumiin Sisygambikselle, jotta tämä saisi haudata poikansa persialaisen tavan mukaan. Kun Aleksanteri palasi Intian sotaretkeltään vuonna 324 eaa., meni hän naimisiin Sisygambiksen lapsenlapsen Statiran kanssa. Hefaistion puolestaan meni naimisiin Drypetiksen kanssa. Kummastakin tuli kuitenkin pian leskiä, koska Hefaistion kuoli vuonna 324 eaa. ja Aleksanteri vuonna 323 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Roksane antoi murhata sisarukset. Sisygambis kuoli myös pian tämän jälkeen. Quintus Curtius Rufuksen mukaan Sisygambis teki itsemurhan kuultuaan Aleksanterin kuolemasta.
Anthony Vanden Borre

Seurajoukkueura

Vanden Borre pelasi debyyttinsä Anderlechtin riveissä vain 16 vuoden ikäisenä. Hän voitti kotimaansa Belgian pääsarjamestaruuden kausina 2003–2004, 2005–2006 ja 2006–2007.
Vanden Borre liittyi Fiorentinaan 1. heinäkuuta 2007. Hän teki Serie A -debyyttinsä 7. lokakuuta 2007 Juventusta vastaan. Hän siirtyi 19. tammikuuta 2008 Genovaan sopimuksella, jossa Papa Waigo siirtyi Fiorentinaan, ja Vanden Borre tuli Fiorentinan ja Genovan yhteisomistukseen. Kesäkuussa 2008 Genova ilmoitti, että seura oli saanut täydet oikeudet pelaajaan.
13. elokuuta 2009 Vanden Borre siirtyi yhden vuoden lainasopimuksella Portsmouthin. Hän teki debyyttinsä 19. elokuuta 2009 Birminghamia vastaan.
Vanden Borre siirtyi vuoden 2011 alussa ilmaissiirrolla kotimaansa KRC Genkiin, jossa voitti heti tulokaskaudellaan Belgian-mestaruuden. Seuraavan kauden jälkeen hän jäi ilman sopimusta, kunnes palasi Anderlechtiin tammikuussa 2013. Hän voitti seurassa liigamestaruuden kausilla 2012–2013 ja 2013–2014.

Maajoukkueura

Vanden Borre teki debyyttinsä Belgian maajoukkueessa 28. huhtikuuta 2004 ystävyysottelussa Turkkia vastaan. Kentälle hän pääsi 90. minuutilla Eric Deflandren tilalle. Hän kuului neljänneksi sijoittuneeseen Belgian joukkueeseen Pekingin olympialaisissa 2008. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2014. Hän on edustanut maajoukkuetta vuosien 2006 ja 2010 MM-kilpailujen sekä 2008, 2012 ja 2016 EM-kilpailujen karsinnoissa.
Eeva Litmanen

Eeva Riitta Orvokki Litmanen (ent. Litmanen-Franck, s. 25. helmikuuta 1944 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä. Litmanen palkittiin vuonna 2000 parhaan naispääosan Jussilla pääroolistaan elokuvassa Rakkaudella, Maire.
Elokuussa 2007 julkaistiin Litmasen omaelämäkerta Saa siinä monena olla (Like).
Litmanen on runonlaulaja Larin Parasken jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Paraske oli hänen isoisänsä äidinäiti. Vuosina 1976–1996 Litmanen oli naimisissa näyttelijä Kari Franckin kanssa. Avioliitosta syntyi vuonna 1977 tytär Karoliina Franck, joka on myös näyttelijä. Vuonna 2006 Litmanen avioitui pitkäaikaisen kumppaninsa juristi Heikki Lammen kanssa.
Vuonna 2019 Eeva Litmaselle myönnettiin taiteilijaeläke.
Di-isopropyyliamiini

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa di-isopropyyliamiini on väritöntä ammoniakinhajuista nestettä. Yhdiste liukenee veteen sekä moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Di-isopropyyliamiini on suhteellisen vahva emäs ja sen pKb-arvo on 3,43. Yhdiste kykenee syövyttämään eräitä metalleja kuten alumiinia, sinkkiä ja kuparia.
Di-isopropyyliamiini on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti hengitysteitä, ihoa ja silmiä. Aineelle altistumisesta voi seurata kyynelvuotoa, yskää, pahoinvointia ja silmiin joutuessaan aine voi aiheuttaa silmän syövytysvamman.