google/wiki40b huggingface dataset:
Rimpisirppisammal

Ulkonäkö

Rimpisirppisammal on säännöllisesti haaroittuva ja aika isokokoinen sammal. Se on yleensä punertava ja sen lehdet ovat sirppimäiset ja niissä on vahva keskisuoni. Sillä on melko usein itiöpesäkkeitä. Se muistuttaa ulkonäöltään lettosirppisammalta.

Levinneisyys

Rimpisirppisammal kasvaa pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla, lauhkealta vyöhykkeeltä tundralle. Se esiintyy koko Suomessa yleisenä.

Elinympäristö

Rimpisirppisammal kasvaa keski- ja runsasravinteisilla soilla.
Enrique Granados

Enrique Granados y Campiña (27. heinäkuuta 1867 – 24. maaliskuuta 1916) oli espanjalainen säveltäjä ja pianisti.

Elämä

Granados syntyi Lleidassa, Espanjassa. Nuorena hän opiskeli pianon soittamista Barcelonassa. Täällä hänen opettajinaan toimivat muun muassa Francisco Jurnet sekä Joan Baptista Pujol. Vuosina 1887–1889 Granados opiskeli Pariisissa. Hän alkoi menestyä säveltäjänä 1890-luvun lopussa. Hänen ensimmäisiin suosiota saaneisiin teoksiinsa kuuluvat muun muassa zarzuela Maria del Carmen. Vuonna 1911 Granados sävelsi pianoteos Goyescasin, josta tuli yksi hänen tunnetuimmista teoksistaan. Säveltäjä sai inspiraationsa siihen Francisco Goyan maalauksista. Vuonna 1914 Granados kirjoitti aiheeseen pohjautuvan oopperan. Ensimmäinen maailmansota lykkäsi teoksen esitystä Euroopassa, ja kantaesityksensä se saikin New Yorkissa 26. tammikuuta 1916. Pian Granados pääsi myös pitämään pianoresitaalin presidentti Woodrow Wilsonille.
Palatessaan Yhdysvalloista Granados ja hänen vaimonsa Amparo hukkuivat, kun heitä kuljettanutta alusta torpedoitiin 24.3.1916.

Musiikki

Granados sävelsi pianomusiikkia, kamarimusiikkia, lauluja, zarzueloita sekä yhden sinfonisen runoelman. Muun muassa Manuel de Falla sai vaikutteita Granadosin musiikista.
Jakub Galvas

Seuraura

Galvas syntyi Ostravassa, kun hänen isänsä Lukáš pelasi HC Vítkovicen joukkueessa. Hän aloitti jääkiekkoilun seuran junioreissa, mutta pelasi isänsä seuravaihtojen myötä myös HC Karlovy Varyn ja HC Zlínin junioreissa. Galvas siirtyi C-juniori-ikäisenä HC Olomouciin. Hän oli kaudella 2014–2015 seuran C-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 11+18=29, joilla Galvas sijoittui koko Tšekin C-nuorten sarjan puolustajien pistepörssissä viidenneksi HC Karlovy Varyn František Klejnan kanssa. Kaudella 2015–2016 hän voitti Olomoucin B-nuorten sisäisen tehotilaston lukemalla +10.
Kaudella 2016–2017 Galvas debytoi Olomoucin Extraliga-joukkueessa. Hän teki Extraliga-debyyttinsä vain 17-vuotiaana runkosarjan kolmannella kierroksella 13. syyskuuta 2016 HC Pardubicea vastaan. Galvas sai ottelussa jääaikaa 10.04 minuuttia. Ensimmäisen Extraliga-maalinsa Galvas teki 15. helmikuuta 2017 vieraissa HC Třineciä vastaan. Ottelusta ja koko kaudesta erikoisen teki se, että vastustajajoukkue Třinecin puolella pelasi Galvasin isä Lukáš. Kaikkiaan Jakubin tulokaskausi toi 36 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden playoff-ottelun verran sarjatasoa alempana 1. česká hokejová ligan HC Dukla Jihlavassa.
Chicago Blackhawks varasi Galvasin viidennellä kierroksella 150. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kauden 2017–2018 avauskierroksella 8. syyskuuta 2017 KLH Chomutovia vastaan hän teki Extraligan historiaa, sillä Galvas pelasi Olomouciin siirtyneen isänsä Lukášin puolustajaparina. Kausi jäi Lukáš Galvasin pelaajauran viimeiseksi. Jakub Galvas teki Extraligassa kauden aikana 42 runkosarjaottelussa tehot 2+11=13 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+4=5. Huhtikuussa 2018 hän teki Olomoucin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 Galvas oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 4+13=17, joilla hän oli myös Extraligan tehokkain U20-ikäinen pelaaja.
Kaudeksi 2019–2020 Galvas siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureihin.

Muuta

Galvasin pikkuveli Tomáš pelaa jääkiekkoa HC Olomoucin junioreissa. Veljesten isä Lukáš Galvas pelasi omalla urallaan puolustajana Extraligassa yli 911 runkosarja- ja 145 playoff-ottelua. Heidän setänsä David Galvas pelasi puolustajana 85 Extraliga-ottelua sekä loi pääsarjauraa myös Puolassa ja Slovakiassa.
Jakub Galvasin tyttöystävän isä on kaksinkertainen maailmanmestari ja urallaan seitsemän kautta Suomessakin pelannut puolustaja Jiří Vykoukal, joka toimii nykyään Tšekin 1. ligassa LHK Jestřábi Prostějovin päävalmentajana ja urheilutoimenjohtajana.
Mikko Penttilä

Mikko Penttilä on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2014. Penttilä toimii myös improvisaatioteatteri Stella Polariksen jäsenenä. Hän on kuulunut Putous-sketsisarjan päänäyttelijöihin 8. tuotantokaudesta lähtien. Penttilän Taika-Pasi voitti Putouksen 10. kauden sketsihahmokisan. Hän on näytellyt myös elokuvassa Juoppohullun päiväkirja. Syksyllä 2017 häntä on nähty myös MTV3:n Älä jäädy-viihdeohjelmassa.
De administrando imperio

Sisältö

Teos koostuu 53 osasta. Ensimmäiset 8 osaa sekä osa 37 on omistettu Bysantin liittolaisille ”pacinakiteille” (petsenegeille) sekä naapurikansoille: ”turkkilaiset” (unkarilaiset), rusit (osat 2,4, 9 jossa myös ensimmäisen kerran käytetään sanaa Russia: kreik. Ρωσία)  sekä kasaarit (osat 10, 12). Osa kirjasta kertoo myös arabeista (osat 14-22). Konstantinos kirjoitti myös Välimeren eurooppalaisista maista: Espanjasta (osat 23-24), Italiasta (osat 26-27) sekä Dalmatiasta (osat 29-36). Hän kertoo myös Kaukasiasta (osat 42-46).
Andy Wilkinson

Andy Wilkinson (s. 6. elokuuta 1984 Stone) on englantilainen jalkapalloilija. joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stokea. Hänen pelipaikkansa on oikea laitapuolustaja, pituutensa 180 senttimetriä ja painonsa 70 kiloa. Wilkinson on edustanut Stokea vuodesta 2004 lähtien.
Punajalkaviklo

Koko ja ulkonäkö

Punajalkaviklolla on kirkkaanpunaiset, lähes muovisen näköiset punaiset jalat ja nokka. Höyhenpeite on ruskeankirjava, sen valkeat alueet yläperässä ja siivissä paljastuvat linnun lentäessä. Nuorella linnulla koivet ovat kellahtavat ja nokka tummahko. Pituus 26-31 cm, siipien kärkiväli 40-65 cm, paino 85-170 g.
Tavallisin ääni 'tjyy-hy', varoitus on loppumaton 'kip-kip-kip...' jankutus. Laulu on melodista, kangaskiurumaista 'liyky-liyky-liyky', ja sen koiras esittää usein laululennossa.
Vanhin suomalainen rengastettu punajalkaviklo on ollut 14 vuotta 1 kuukautta 3 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut vähintään 26 vuoden 11 kuukauden ikäinen tanskalainen lintu.

Levinneisyys

Punajalkaviklo pesii liki koko Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. Suomessa esiintymisen painopiste on saaristossa ja rannikoilla, mutta se pesii myös paikoin sisämaan lintujärvillä. Lapissa se on harvinainen. Suomen pesimäkanta on noin 8 000 paria. Euroopassa pesii 300 000–390 000 paria, joista 35 000–40 000 Britteinsaarilla. Maailman populaation kannaksi arvioidaan 1–2,5 miljoonaa yksilöä.Se talvehtii Välimeren seudulla ja Ranskan, Espanjan ja Portugalin Atlantinpuoleisilla rannoilla. Suomeen se saapuu huhtikuussa, poismuutto tapahtuu vähitellen heinä-elokuussa.

Elinympäristö

Punajalkaviklo viihtyy monenlaisissa kosteikoissa, sekä soilla että rantaniityillä. Saaristossa se pesii nykyisin lähes ainoastaan lokkilintujen yhdyskunnissa.

Lisääntyminen

Punajalkaviklo munii 4 munaa, ja hautoo niitä 22-25 päivää. Poikaset ovat pesäjättöisiä ja emot hoitavat niitä, kunnes ne ovat lentokykyisiä 4-viikkoisina.

Ravinto

Punajalkaviklo syö pieniä selkärangattomia, joita se kaivelee rantasoran joukosta. Voi syödä myös pikkukaloja ja sammakonpoikasia. Kaloja saalistaa joskus parvena, joka paimentaa kalaparven ahdinkoon.
Yle Radio Suomi Pohjanmaa

Yle Radio Suomi Pohjanmaa (aiemmin Pohjanmaan Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena ovat nimestään poiketen vain Etelä-Pohjanmaa ja Merenkurkun (itä)rannikolla sijaitseva Pohjanmaan nykymaakunta. Radion toimitukset sijaitsevat Seinäjoella ja Vaasassa.
Radio lähettää paikallisia uutisia ja säätiedotuksia sekä kertoo alueellisesti kiinnostavista aiheista. Sen musiikillinen anti on noin 65 prosenttia suomalaista ja 35 prosenttia ulkomaista. Se esittää valtakunnallisten suosikkien lisäksi pohjalaisia artisteja ja musiikintekijöitä.
USL Second Division

Historia

Liigan juuret ovat kaudella 1986–1987 aloittaneessa sisäliigassa Southwest Indoor Soccer League, josta muodostui lukuisten muutosten jälkeen nykyinen United Soccer Leagues vuonna 1999. Ulkoliigan pelaaminen aloitettiin kaudella 1989. Vuonna 1995 liiga jaettiin kahteen tasoon ja vuonna 1996 näiden yläpuolelle lisättiin kolmas taso, joka yhdistyi erillisen A-Leaguen (myöhemmin USL First Division) kanssa vuonna 1997. Ennen vuonna 2005 käyttöön otettua USL Second Division -nimeä liiga tunnettiin nimillä Pro League (1995–1996), D-3 Pro League (1997–2002), Pro Select League (2003) ja Pro Soccer League (2004). Kauden 2010 jälkeen USL First Division ja USL Second Division yhdistyivät USL Pro -liigaksi.
Mwene Mutapa

Mwene Mutapa (suomalaisissa kouluhistoriankirjoissa käytetään myös portugalinkielistä nimeä Monomotapa) jatkoi Zimbabwen kuningaskunnan valtaa nykyisten Zimbabwen ja Mosambikin alueilla ja laajemminkin eteläisessä Afrikassa. Ensimmäisen hallitsijan nimi oli Mwene Mutapa (Monomatapa, Munhumutapa), ja myöhemmät hallitsijat käyttivät sitä arvonimenään.
Joissakin lähteissä valtiot katsotaan yhdeksi valtioksi, jonka valta jatkui 1300-luvulta 1600-luvulle
Alueella hallinneita muita kuningaskuntia olivat Mapungubwe (noin 1075-1220), Zimbabwen kuningaskunta (noin 1220-1450) ja Ndebele-kuningaskunta (1837–1894)
M-Team

Miehet

M-Teamin miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2018-2019 Divaria. Joukkueen kotihallina toimii AC Ruskeasuo
Maunu VI Lainparantaja

Maunu VI Lainparantaja (Magnus Lagabøte, 1238–1280) oli Norjan kuningas 1263–1280. Maunu oli Haakon Haakoninpojan poika.
Maunu teki skottien kanssa rauhan myymällä Skotlannille Hebridit ja Mansaaren. Maunu oli myös huomattava hallinnon uudistaja. Hän kokosi vuonna 1274 kaikki lait yhteen ja teki niihin korjauksia. Maunu toi lakiin muun muassa näkemyksen siitä, että lain rikkominen oli aina rikos valtiota vastaan eikä yksilöä vastaan, pyrkien näin kitkemään verikoston perinteen. Uudet lait vahvistivat kuninkaan asemaa ylimpänä lainsäätäjänä. Maunu perusti myös kuninkaankanslian ja valtakunnanneuvoston.
Uruguayn lippu

Uruguayn lippu on Uruguayn tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön 1828. Lipussa oleva toukokuun aurinko symboloi Uruguayn itsenäistymistä. Yhdeksän poikkiraitaa edustaa Uruguayn yhdeksää maakuntaa.
Uruguayn virallisiin lippuihin kuuluvat myös suurimman kansallissankarin ja vapauttajan José Artigasin lippu sekä Bandera de los Treinta y Tres Orientales, 33 vapauttajan lippu. Molempia lippuja käytetään kansallispäivinä, kaikissa julkisissa rakennuksissa sekä virastoissa, eli teoriassa Uruguaylla on kolme kansallislippua.
Jokainen Uruguayn kansalainen on kerran velvollinen kansallislippuvalaan, joka pidetään julkisesti jokaisena itsenäisyyspäivänä 19. kesäkuuta.

Historia

Uruguayn ensimmäinen lippu oli Arigasin lippu vuonna 1815. Vuoden 1825 kapinan aikana lippuun kirjoitettiin sanat libertad o muerte (suom. vapaus tai kuolema). Uruguayn itsenäistyttyä vuonna 1828 luotiin uusi lippu, jossa otettiin mallia Yhdysvaltain lipusta ja värit ja aurinko kopioitiin Argentiinan lipusta, sillä Yhdysvallat olivat esikuvana uudelle maalle ja Argentiina oli avustanut sitä itsenäisyystaisteluissa.
Aikaisemmin Uruguayn lipussa oli 19 raitaa (10 valkoista ja 9 sinistä) ja pelkkien sinisten raitojen määrä edusti maakuntien määrää, mutta 1830 raitojen lukumäärä vähennettiin 9:ään siten, että kaikkien raitojen määrä edustaa maakuntien määrää (mukaan lukien sekä siniset että valkoiset raidat).
Mariner 6 ja 7

Mariner 6 ja 7 olivat amerikkalaisia avaruusluotaimia, jotka laukaistiin kevättalvella 1969 kohti Marsia. Tarkoitus oli ottaa Marsista lähikuvia. Mariner 6 kuvasi enemmän päiväntasaajan seutua, Mariner 7 napa-aluetta. Luotaimet ottivat sekä kaukokuvia että lähikuvia Marsista. Mariner 7:n akku oli vuotanut avaruuteen, mutta se toimi kohtalaisen hyvin aurinkopaneelien tuottamalla sähköllä.

Mariner 6-7

Mariner 6 ja 7 painoivat kukin 412 kg.
Mariner 6 laukaistiin 24. helmikuuta 1969, Mariner 7 27. maaliskuuta 1969. Luotaimet lensivät Marsin päiväntasaajan ja eteläisen napa-alueen yli analysoiden planeetan ilmakehää ja pintaa sensoreillaan ja lähettäen Maahan 198 kuvaa Marsista. Niiden ottamat kuvat kattoivat noin 20% planeetan pinnasta osoittaen Marsin kanavat pelkäksi optiseksi harhaksi.
Lähimmillään Marsia luotaimet olivat 5. elokuuta 1969, 3430 kilometrin etäisyydellä.
Toimintakyvyttömät luotaimet kiertävät edelleen Aurinkoa.
Juho Ranta

Juho Ranta, vuoteen 1882 Mäkiranta (4. maaliskuuta 1867 Ilmajoki – 11. lokakuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kanttori, kuoronjohtaja, säveltäjä ja lehtimies. 
Juho Rannan vanhemmat olivat Antti Mäkiranta ja Margareeta Kokko ja puoliso vuodesta 1889 Sanni Elviira Ranta-Nikkola.  Lukkari-urkurikoulun Ranta kävi Helsingissä, valmistuen vuonna 1893. Hän työskenteli Oulun tuomiokirkon kanttorina 1904–1939 ja sävelsi muun muassa kuorolauluja. Peräseinäjoen kanttori-urkurina Ranta oli ollut 1893–1904. Oulussa ollessaan hän toimi myös Oulun reaalilyseon musiikinopettajana, Louhen ja Liiton toimitussihteerinä sekä  Oulun läänin elintarvetoiminnan sihteerinä ja johtajana. Director cantus -arvonimen hän sai 1909. Juho Rannan poika oli säveltäjä Sulho Ranta. Juho Ranta oli Suuren lähetystön jäsen vuonna 1899.
Kentauri

Mytologia

Kentaurin tähtikuvio esittää Kreikan mytologian Kheironia, kentauria, joka muista kaltaisistaan poiketen oli viisas ja hyväluonteinen. Hän opetti ihmissankareita, kuten Iasonia ja Heraklesta. Kerran Herakles ampui Kheironia vahingossa myrkkynuolella, ja päästäkseen kivuistaan tämän oli luovuttava kuolemattomuudestaan. Zeus salli Kheironin kuolla ja sijoitti hänet tähtitaivaalle. Myös Jousimiehen tähdistön on usein nähty esittävän Kheironia, vaikkei hänen tunnusmerkkinsä ollutkaan jousi.
Joskus Kentauri on yhdistetty Nuolen tähdistöön, jonka se ampuu kohti Kotkaa. Kotka kidutti Prometheusta, jonka Kheiron pyrki pelastamaan. Kentauri näyttää jahtaavan Suden tähdistöä, joka kulkee sen edellä taivaan kiertyessä.
Birsfelden

Sijainti

Birsfelden sijaitsee Birsjoen ja Reinin yhtymäkohdassa, Reinin etelärannalla, noin pari kilometriä Baselista itään muodostaen yhtenäisen taajaman Baselin ja muun muassa Muttenzin kanssa.

Liikenne

Moottoritiet A2 ja A3 ohittavat Birsfeldenin länsi- ja eteläpuolelta.
Rein on koko Sveitsille tärkeä tavarankuljetusreitti. Birsfeldenissä sijaitsee osa kansainvälisen Baselin sataman alueista.
HMS Foyle (1903)

Palvelus

HMS Foyle upposi 15. maaliskuuta 1917 osuttuaan miinaan Doverin salmessa.
Jatkoaika (televisiosarja)

Jatkoaika oli ajankohtaisia asioita käsitellyt suomalainen television keskusteluohjelma, jota esitettiin Yle TV1 -kanavalla joka toinen lauantai vuosina 1967–1969 illan viimeisenä ohjelmana (siitä nimi Jatkoaika). Suorana lähetyksenä tehdyllä ohjelmalla ei ollut kiinteää kestoa, ja pisimmillään se saattoi jatkua kaksi ja puoli tuntia. Jatkoaika yhdisti väittelyitä ja sketsiviihdettä, juoruja ja politiikkaa. Ensimmäinen Jatkoaika lähetettiin 9. syyskuuta 1967. Vuosien aikana tehtiin yhteensä 23 ohjelmaa. 

Muutaman jakson jälkeen Helsingin Sanomat luonnehti ohjelmaa näin:
”Jatkoaika on ilmestynyt komeetan tavoin nykyisellään perin köyhälle tv-viihdetaivaalle. Se on näyttänyt enemmän paljasta pintaa kuin muut ohjelmat yhteensä, se on pannut tunnetut kansalaiset keskustelemaan elintärkeistä asioista kuten hameen pituudesta ja suomalaisen miehen seksikkyydestä. Se on myös kerännyt ylistäviä arvosteluja, mutta sitä on myös moitittu koulupoikahuumorista.”
Ohjelmaa juonsivat Lenita Airisto, Aarre Elo, Erkki Mikael Salmi (1967–1968), Kauko Saarentaus (1967–1968) ja Hannu Taanila (1968–1969). Sketseissä esiintyivät muun muassa Kaarlo Juurela, Mai-Brit Heljo, Paavo Pentikäinen, Viktor Klimenko ja Helge Herala. Ohjelman tunnetuin toistuva sketsi oli juoppoputkaa kuvannut ”Putka-TV”, jossa Mai-Brit Heljo esitti Suhina-Lempi-nimistä pultsaria. Vieraina oli yleensä julkisuuden henkilöitä, kuten Vesa-Matti Loiri, Tabe Slioor, Edvin Laine, ”kreivi” Pertti Ylermi Lindgren, Olliver Hawk, Mauno Koivisto, Leo Jokela, Pentti Siimes, Olavi Ahonen, Liana Kaarina Leskinen, Mauri Sariola, Toini Havu, Kaj Chydenius, Tamara Lund, Peter von Bagh, Timo Bergholm, Erik Blomberg, Jörn Donner, Kalevi Kahra, Liisamaija Laaksonen, Paula Talaskivi, Mikko Niskanen, Kirsti Wallasvaara, Jussi Talvi, Matti Kurjensaari, Jouni Apajalahti, Väinö Linna, Paavo Einiö, Jyrki Hämäläinen, Otto Donner ja Joonas Kokkonen.
Jatkoaika oli TV1:n Viihdetoimituksen tuotantoa. Ohjelman vakituisena kapellimestarina toimi Ossi Runne, ja ohjelmaa ohjasivat Heikki Seppälä, Riitta Degerholm ja Erkki Pohjanheimo.
Seija Paasonen

Seija Paasonen (s. 16. marraskuuta 1959 Ristiina) on suomalainen luonnontieteilijä ja tietokirjailija. Hän aloitti työnsä Ilmatieteen laitoksella opintojensa loppuvaiheessa; sivutoimenaan hän työskenteli Yleisradion meteorologina vuodesta 1983. Vuonna 1995 Paasonen siirtyi Yleisradion vakituiseksi säätieteilijäksi - hänet oli pyydetty mukaan perustamaan säätoimitusta. Hänen toimenkuvanaan on ollut säätoimituksen esimies eli päämeteorologi.
Televisiometeorologin uransa ohella Paasonen on kirjoittanut ilmastoon ja säähän liittyviä teoksia.
Keväällä 2018 julkaistiin Paasosen kirja Taiteilijoiden taivaat. Siinä Paasonen analysoi meteorologin näkökulmasta 1 863 maalausta jotka edustavat eri kulttuureja, tyylisuuntia ja aikakausia. Eräs hänen suosikkimaalauksistaan on Eero Järnefeltin Syysmaisema Pielisjärveltä, joka sisältää moninaisia säätieteellisiä tapahtumia. Luku 1863 on niin ikään Järnefeltin synnyinvuosi.
Lapsuutensa Paasonen vietti Ristiinassa sijaitsevalla maatilalla; hän oli viisilapsisen katraan toiseksi vanhin.
Judgment

Pelaaminen

Pelin keskeinen hahmo entinen puolustusasianajaja Takayuki Yagami, joka tehty näyttelijä Takuya Kimuran mukaan. Segan Toshihiro Nagoshin mukaan pelissä ytimessä on rikospaikkojen tutkiminen ja ratkaiseminen.

Kehitys

Länsimaissa julkaisua varten lokalisointivastaava Scott Strichart halusi kaksi englanninkielistä tekstitystä: yksi joka vastaa englanninkielistä ääniraitaa, ja toinen joka vastaa alkuperäistä japaninkielistä ääniraitaa.

Kiistanalaisuus

Pelin myynti Japanissa lopetettiin kun ääninäyttelijä Pierre Taki (oik. Masanori Taki) pidätettiin epäiltynä huumausainerikoksesta. Pelissä Takin yhdennäköisyyttä on käytetty yakuzan nimeltä Kyohei Hamura ulkonäössä. 
Pelin uuteen versioon Kyohei Hamura on muutettu toiseksi, joka ei perustu mihinkään oikeaan henkilöön. Uusi versio pelistä julkaistaan Japanissa 18. heinäkuuta 2019 alhaisempaan hintaan ("New Price Version").
Uuteen versioon hahmomallin muuttamisen lisäksi ääninäyttely piti äänittää uudelleen kaikkeen dialogiin, esirenderöidyt välianimaatiot oli renderöitävä uudelleen sekä pelissä olevien todistusaineistojen tekstuurit oli vaihdettava.

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.2/10.
Peli on saanut Famitsū -lehden arvostelussa arvosanaksi 37/40 (9/10/9/9).
Portici

Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on kuninkaallinen palatsi Reggia di Portici. Se valmistui vuonna 1742 Bourbonin suvun kesäasunnoksi, ja sen rakennutti Napolin kuningaskunnan kuningas Kaarle.
Napolin ja Porticin rajalla sijaitsee Pietrarsan rautatiemuseo (Museo nazionale ferroviario di Pietrarsa) vuonna 1840 valmistuneessa vanhassa tehtaassa. Tehtaan perusti Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuningas Ferdinand II. Kuningas halusi teollistaa Napolin seutua. Hän rakennutti Italian ensimmäisen rautatien Napoli-Portici-radan, joka vihittiin vuonna 1839, sekä tehtaan rautatiekaluston valmistamiseen ja kunnossapitoon.
HMS Dragon (1894)

Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus liitettiin Välimeren laivastoon. Vuodesta 1900 alkaen se oli aluksi taistelulaiva HMS Royal Oakin proomuna ja myöhemmin torpedoveneiden emälaivan HMS Orontesin proomuna. Alus siirrettiin vuonna 1911 Britteinsaarille ja se myytiin 9. heinäkuuta 1912 romutettavaksi West of Scotland Ship Breaking Companylle.
Tura (joki)

Pääuoma

Tura saa alkunsa Uralin keskiosasta ja virtaa Länsi-Siperian alangolla kohti kaakkoa ja itää. Joen pituus on 1 030 kilometriä. Tura yhtyy Tjumenin alapuolella Pokrovskojen kylässä (ven. Покровское) Toboljokeen 260 kilometriä ennen Irtyšjoen yhtymäkohtaa. Irtyšjoki on Pohjoiseen jäämereen laskevan Objoen suuri sivujoki.
Joen yläjuoksu on vuoristossa metsämaata, joka alemmaksi laskettuaan joutuu peltojen ja metsämaiden täplittämille seuduille. Alavilla mailla on runsaasti soita, jotka ovat Länsi-Siperian alangon taigalla yleisiä. Samalla joki madaltuu ja uoman kaltevuus tasoittuu. Joen ja sen tulvatasangon yleispiirre on sedimenttien runsaus ja joen mutkitteleva luonne. Joen uoma on siirtynyt ja muodostanut uusia uomia vanhojen katkettua. Tästä on ollut seurauksena makkarajärviä, joita voi olla useita rinnakkain. Joki on silti liikennöintikelpoinen 753 kilometrin matkalla joen suusta.
Joen varrella sijaitsevat Verhnjaja Turan, Nižnjaja Turan, Verhoturjen, Turinskin ja Tjumenin kaupungit sekä Turinskaja Slobodan piirikeskus. 1700-luvun loppupuolelle saakka Turan kautta kulki Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välinen tärkein vesireitti.

Vuodenajat ja virtaamat

Uralin itäpuolella Länsi-Siperiassa vallitsee mannermainen ilmasto. Alueelle tulee joskus vuorten yli Atlantilta ja joskus Pohjoiselta jäämereltä sateita. Itäiset tuule muodostavat alueelle korkeapaineen lukkoja, jotka tuovat seudulle kesällä helleaaltoja ja talvella pakkasjaksoja, jotka jatkuvat toisinaan pitkäänkin. Joki jäätyy lokakuun lopussa tai marraskuussa ja sen jäät lähtevät huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Vähäsateisina jaksoina joen virtaamat ovat vähäisiä. Talvella kertynyt lumi kuitenkin kasvattaa virtaamaa keväisin, kun se alkaa sulaa huhtikuussa. Tämä synnyttää joessa tulvan, joka kestää heinäkuulle saakka. Tämän jälkeen joen vedenpinta laskee alas ja joen pohjasta erottuu monin paikoin kivet. Joen virtaamista on tallella vuosien mittauksia kohdasta, joka on noin 184 kilometriä joen suistosta. Joen keskivirtaama (MQ) on 177 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 3330 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 8,6 m³/s. Joen vettä onkin padottu talous- ja tuotantokäyttöön kolmeen tekojärveen, joiden yhteispinta-ala on 23 neliökilometriä. Ne sijaitsevat Verhnjaja Turassa, Nižnjaja Turassa ja Verhoturjessa.
Arvo Lauri

Arvo Heikki Lauri ( 26. huhtikuuta 1931 Lappeenranta – 2015 Hamina) oli suomalainen upseeri, joka toimi Kainuun prikaatin komentajana.
Laurin vanhemmat olivat majuri Heikki Lauri ja Liisa Virtaniemi. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1953 oli Aino Kääriäinen (k. 1984) ja toinen vuodesta 1990 Maija Lotiaho.
Lauri suoritti 7/8 luokkaa Kuopion lyseossa ja valmistui Kadettikoulusta 1953. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1963 ja Maanpuolustuskurssin 1968. Lauri toimi nuorempana upseerina 6. prikaatissa 1953 ja sen jälkeen Uudenmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1957, jolloin hän siirtyi Reserviupseerikouluun panssarintorjuntaosaston johtajaksi. Pääesikunnan tarkastusosastolla Lauri työskenteli 1961–1963, Sotakorkeakoulun opettajana 1967–1971, pataljoonan komentajana Savon Prikaatissa 1971–1973, Pääesikunnan koulutustoimiston päällikkönä 1973–1977 ja Sotakorkeakoulun apulaisjohtajana 1977–1979. Kainuun prikaatia Lauri komensi Martti Alatalon jälkeen vuodesta 1979 vuoteen 1982, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Lauri ylennettiin vänrikiksi 1951, luutnantiksi 1954, yliluutnantiksi 1957, kapteeniksi 1963, majuriksi 1964, everstiluutnantiksi 1971 ja everstiksi 1977.