google/wiki40b huggingface dataset:
Tauno Aho

Tauno Aukusti Aho (10. heinäkuuta 1914 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat – 1996 Kuortane, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Häntä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä suomalaisista kaksirivisen harmonikan taitajista.

Tausta

Aho syntyi Minnesotassa ja oli Kusti Ahon ja Hilja o.s. Mustapään esikoinen. Jo pienenä hän kuuli isänsä ja serkkunsa "Kaarangan Jaakkoon" kaksirivisen soittoa. Hän alkoi soittaa, aluksi isältään salaa, isänsä kaksirivistä jo 5–6-vuotiaana. Perhe muutti Suomeen Taunon käytyä kaksi vuotta koulua. Aluksi lomamatkaksi aiottu matka muuttuikin muuttomatkaksi, ja isä-Kusti lähti yksin takaisin Amerikkaan.

Pelimanni

Aho alkoi soittaa tansseja jo 13–14-vuotiaana, ja rippikoulun jälkeen hän hankki viisirivisenkin. Jatkosodan loppuaikoina Aho osallistui myös viihdytyskiertueille muun muassa yhdessä Viljo Vesterisen kanssa.
Soitettuaan pitkään viisirivistä Ahon kiinnostus takaisin kaksiriviseen elpyi 1950-luvulla.
Nikolai Rumjantsev

Nikolai Petrovitš Rumjantsev (1754–1826) oli venäläinen valtiomies. Hän oli maan ulkoministeri vuodesta 1808 ja oli toisena Venäjän valtuutettuna solmimassa Haminan rauhaa 1809. Hän oli vuosina 1810–1812 Venäjän valtakunnanneuvoston puheenjohtaja.
Rumjantsev kuului varakkaaseen aatelissukuun. Hänen isänsä oli sotamarsalkka Pjotr Rumjantsev. Isältään Nikolai peri Länsi-Venäjällä Homelin ydinkeskustassa olevan palatsin, jota hänen aikanaan vähitellen täydennettiin ja kehitettiin. Hän opiskeli 1770-luvulla Leidenin yliopistossa ja pyrki myöhemmin diplomaattina rakentamaan kulttuurisuhteita Venäjän ja Länsi-Euroopan välille. Hän myös keräsi suuren kokoelman muinaisesineitä, käsikirjoituksia ja kirjoja, joiden pohjalle perustettiin Rumjantsevin museo ja kirjasto. Hänen kirjastonsa toimi myöhemmin Lenin nimelle omistettuna ja on nykyisin Moskovassa Venäjän valtionkirjaston yhteydessä ja muut kokoelmat useissa museoissa.
Rumjantsev oli ensimmäinen Venäjän valtakunnanneuvoston puheenjohtaja. Hänen kautensa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän ei hyväksynyt keisari Aleksanteri I:n Ranskan-politiikkaa ja erosi vuonna 1812. Rumjantsevin kulttuuritoiminta ulottui myös Suomeen: hän rahoitti Gustaf Renvallin sanakirjan ja antoi taloudellista tukea myös A. J. Sjögrenille.
Kortikosteroni

Kortikosteroni on glukokortikoidi-hormoni. Sitä erittää lisämunuaiskuori.
Kortikosteronin kemiallinen kaava on C₂₁H₃₀O₄, moolimassa 346,46 g/mol ja CAS-numero 50-22-6.
Sahalampi (Heinola)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 116,5 metriä mpy.
Koskisyöksy

Lajimuodot

Koskisyöksyssä on kaksi muotoa: klassinen rata ja sprinttikilpailu. Klassinen rata on sääntöjen mukaan maksimissaan 30 minuutin pituinen, mutta yleensä lasku kestää n. 12–20 minuuttia. Rata melotaan yhden kerran. Sprintti-kilpailuissa rata on 400-800 metriä pitkä ja se lasketaan kahteen kertaan. Tulokset muodostuvat laskujen yhteisajasta. Kansainvälisissä kilpailuissa radalla on oltava vähintään III-luokan koskia.
Klassisen kilpailun osalta tarvitaan erinomaisia aerobisia fyysisiä ominaisuuksia (korkea hapenottokyky sekä erinomainen aerobinen kestävyys). Sprintti-kilpailuissa tarvitaan samantyylisiä fyysisiä ominaisuuksia kuin kanoottipujottelussa.
Koskisyöksy, kuten kaikki koskimelonnan lajit, on tekninen laji. Hyvä koskisyöksyjä osaa ennakoida veden liikkeiden vaikutukset kanootin linjaan ja säätää koko ajan tempoa ja vetojen voimakkuutta sekä kanootin asentoa kosken virtausten mukaisesti. Koskisyöksyssä yritetään meloa nopeimmalla reitillä. Optimaalisen reitin valinnassa otetaan huomioon lyhyin reitti, nopein virta sekä esteet (kivet) ja hidasteet (tietynlaiset aallot, akanvirrat, stopparit, jne).
Kuten pujottelussakin, koskisyöksyssä sarjat ovat K1, C1 ja C2, mutta naiset melovat vain K1-sarjassa. Koskisyöksyssä melotaan kiikkerillä kanooteilla ja koskien kohuissa on erittäin tärkeää hallita tasapainoa. Kanootit ovat kuitenkin tilavia, jolloin ne eivät sukella syvälle stoppareihin tai aaltoihin. Säännöt määrittelevät koskisyöksyssäkin kanoottien mitat. Esimerkiksi K1 on oltava enintään 450 cm pitkä, vähintään 60 cm leveä ja vähintään 11-kiloinen. WWR-kanootit ovat suuntavakaita eivätkä käänny helposti. Kanootteja ohjataan yleensä vain kallistamalla (Koskisyöksyssä ei käytetä peräsintä), mutta tarvittaessa käytetään myös ohjausvetoja. Esimerkiksi kanootti kääntyy oikealle kallistettaessa vasemmalle. Meloina käytetään ratamelonnasta tuttuja kuppimeloja.

Koskisyöksy Suomessa

Suomessa järjestetään vuosittain koskisyöksyn SM-kilpailut. Kilpailumuotona on sprintti, klassinen tai molemmat, jolloin kilpailu käydään kahtena eri osakilpailuna. Vuonna 2009 järjestettiin Koskisyöksyn SM-kilpailut Kiiminkijoella 24.5. ja kilpailumuoto oli klassinen. Tällä hetkellä koskisyöksy ei ole kenenkään päälaji ja osallistujat ovat lähinnä slalommelojia. Merimelojien Kimmo Harikoski on ollut paras suomalainen koskisyöksyjä yltäen 5. sijalle MM-kilpailuissa 1996.
Enrique Eguía Seguí

Enrique Eguía Seguí (s. 9. joulukuuta 1962 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 3. joulukuuta 1988 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cissin titulaaripiispaksi 4. syyskuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Óscar Vicente Ojea Quintana ja Carlos María Franzini.
Sitronelloli

Määrä kasveissa

Boronia citriodoran öljyissä sitronellolin osuus on 80 prosenttia. Ruusuissa ja kurjenpolvissa vastaava luku on 50 % ja sitruunaeukalyptuksessa ja sitruunaruohoissa noin 15–20 prosenttia.

Valmistus ja käyttö

Sitronellolia voitaisiin erottaa hajustekäyttöön kasvien öljyistä, mutta ruusuöljyn ongelmana on hinta ja muissa halvemmissa kasviöljyissä ongelmaksi muodostuu sitronellolin vähäisyys. Sitronellolia voidaan valmistaa teollisesti usealla eri tavalla. Sitronellaali on sitronellolin hapettumistuote ja voidaan pelkistää sitronelloliksi. Muita tapoja valmistaa yhdistettä on geraniolin tai nerolin vedytyksellä tai sitraalista vetyä poistamalla.
Sitronelloli on yksi käytetyimmistä tuoksuvista aineista. sitä suihkutetaan muun muassa kukka-asetelmiin antamaan sitruunan tuoksua. Lisäksi yhdistettä käytetään valmistettaessa estereitä, joita syntyy sen ja karboksyylihappoanhydridien reaktiolla.
Sitronellolia esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Mukurthin kansallispuisto

Mukurthin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa. Se sijaitsee Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla, ja on osa Nilgirin biosfäärialuetta. Puisto sijaitsee niin korkealla, että lämpötila pysyy nollan ja +20 celsiusasteen välillä. Kasvillisuus on tyypillistä Etelä-Intian vuoristoalueille. Puisto on yksi harvoista paikoista joissa intiantari elää luonnonvaraisena. Alueessa on erityistä kotoperäisten lajien suuri määrä ja se miten luonto muistuttaa Himalajaa.
Bitter Suites to Succubi

Audionäytteitä saatavilla

Cradle of Filthin virallisilla kotisivuilla
Bullets

Tuotanto

Sarjan pääkirjoittaja on Antti Pesonen, muina käsikirjoittajina ovat Kirsi Vikman ja Matti Laine. Sarjan pääohjaaja on Pete Riski. Antti J. Jokinen on ohjannut Brysselissä kuvatun materiaalin. Sarjan pääkuvaaja on Rauno Ronkainen, muut kuvaajat ovat Jean-Noël Mustonen sekä Max Smeds.
Sarjan kuvaukset alkoivat Brysselissä joulukuussa 2017 ja vuoden 2018 alussa kuvaukset siirtyivät Helsinkiin. Kuvaukset päättyivät Georgiassa toukokuussa 2018. 
Sarja on yhteistuotanto saksalaisen Nadconin ja belgialaisen Lunamine/Lumiérin kanssa. Sarjan maailman levityksestä vastaa Sky Vision. 
Sarjasta esitettiin otteita ensi kertaa maailmalle MIP Drama Buyers' Summit tilaisuudessa 8. huhtikuuta 2018, jonne valittiin kuusi mielenkiintoista sarjaa ympäri maailmaa. Bullets palkittiin Coup de Coeur -palkinnolla.
Jesús Dátolo

Seurajoukkueura

Dátolo aloitti uransa vuonna 2000 Cañuelasista. Vuonna 2002 hän teki sopimuksen Argentiinan pääsarjaseura Banfieldiin, jonka edustusjoukkueeseen hän murtautui kolme vuotta myöhemmin. Vuoden 2006 kesällä hän siirtyi Boca Juniorsiin. Hän nousi joukkueen avauskokoonpanoon vuoden 2007 syyskaudella (Apertura), jolla hänen esityksensä olivat vakuuttavia. Hän oli mukana joukkueen kanssa voittamassa vuoden 2007 Copa Libertadoresia.
Tammikuussa 2009 Dátolo siirtyi italialaiseen Napoliin. 16. tammikuuta 2010 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella kreikkalaiseen Olympiakosiin. Dátolo oli itse pyytänyt siirtoa suuremman peliajan toivossa, ja hänen tavoitteenaan on päästä Argentiinan maajoukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin.
8. heinäkuuta 2010 hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 lainasopimuksella Espanyoliin.

Maajoukkueura

Dátolo teki ensiesiintymisensä Argentiinan maajoukkueessa 12. elokuuta 2009 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Hän teki samaisessa ottelussa myös ensimmäisen maalinsa vain 20 sekuntia sen jälkeen, kun oli päässyt kentälle. Toisen maalinsa maajoukkueessa hän teki vuoden 2010 MM-karsintaottelussa Brasiliaa vastaan.
Juho Paksujalka

Juho Paksujalka (29. huhtikuuta 1883 Hiitola – 13. syyskuuta 1951 Anjala) oli suomalainen poliitikko. Hän istui Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1935 ja 1939–1947, aluksi Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä, vuodesta 1945 Kymen läänin itäisestä vaalipiiristä.
Paksujalka syntyi luovutettuihin alueisiin kuuluvassa Hiitolan kunnassa vuonna 1883. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Paksujalka ja Maria Karvonen. Juho Paksujalka oli itsekin varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä ja työskenteli Hiitolassa, Artjärvellä sekä Anjalassa. Hän oli vuodesta 1905 naimisissa Hilma Maria Sinkkosen kanssa.
Juho Paksujalka oli presidentin valitsijamiehenä 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän toimi lisäksi Hiitolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Karmustiini

Toimintamekanismi

Karmustiini metaboloituu ihmiskehossa maksassa ja sen aineenvaihduntatuote kloorietyylidiatsohydroksidi on lääkeaineena aktiivinen. Karmustiini alkyloi DNA:n pyridiiniemäksiä tyypillisimmin sytosiinin. Karmustiinissa on kaksi alkyloivaa ryhmää ja näin DNA-säikeet ristisitoutuvat toisiinsa. Tämä johtaa syöpäsolujen kasvun estymiseen ja syöpäsolujen kuolemaan. Karmustiinia käytetään aivokasvainten kuten glioomien, myeloomien ja lymfoomien hoidossa. Karmustiinia voidaan käyttää myös kantasoluhoitojen yhteydessä. Karmustiinia voidaan käyttää yhdessä temotsolomidin ja sädehoidon kanssa. Karmustiinia käytetään ainoastaan infuusiona suonensisäisesti. Samalla tavoin vaikuttavaa lomustiinia voidaan annostella suun kautta.

Haittavaikutukset

Vakavin karmustiinin haittavaikutus on sen luuydintoksisuus ja siitä seuraava luuydinsuppressio. Muita haittavaikutuksia ovat muun muassa huonovointisuus ja pitkäaikaisessa käytössä voi ilmentyä munuaisvaurioita ja keuhkofibroosia. Syöpäsolut saattavat myös kehittää vastustuskyvyn karmustiinille ja muille nitrosoureajohdannaisille.

Synteesi

Karmustiinia syntetisoidaan 2-kloorietyyliamiinin ja 2-kloorietyyli-isosyanaatin välisellä reaktiolla. Tässä syntyvä 1,3-bis(2-kloorietyyli)urea reagoi dityppitrioksidin kanssa muodostaen karmustiinia.
Siirtolaisuus Portugaliin

Portugali on ollut perinteisesti siirtolaisia luovuttava maa. Vuosituhannen vaihteen jälkeen maan siirtolaisväestö on kuitenkin kasvanut nopeasti. Vuonna 2007 Portugalissa asui 10 617 575 asukasta, joista 332 137 oli maassa laillisesti asuvia siirtolaisia (51,7 % naisia, 48,3 % miehiä).  Erityisen nopeasti ovat kasvaneet brasilialaisten, itäeurooppalaisten (ukrainalaisten, venäläisten, romanialaisten, moldovalaisten ja bulgarialaisten) sekä kiinalaisten yhteisöt. Sen lisäksi maassa on suuri ja koko ajan kasvava afrikkalainen yhteisö.
Pomppukeppi

Pomppukeppi eli hyppykeppi on pomppimiseen tarkoitettu lelu. Siinä on pystysuoran tangon alapäässä jousi ja astinlauta sekä yläpäässä kahva kiinnipitämistä varten. Pomppukepillä voi tehdä temppuja.
Carl Barksin luoma sarjakuvahahmo Pelle Peloton hyppi ensiesiintymisessään vuonna 1952 pomppukepillä tarinassa Onnen kantamoinen (engl. Duck Spy on Gladstone). Nalle Puhin ystävä Tikrun häntä toimii pomppukepin tavoin.
Sandokan (piirrossarja)

Juoni

Piirrossarja kertoo Malesian tiikeri Sandokanista, jonka vanhemmat olivat suuria hallitsijoita. Eräs heidän läheisimmistä liittolaisistaan, James Brooke, paljastuu petturiksi ja syöksee Sandokanin vanhemmat vallasta, jolloin nuori Sandokan pakenee vannoen kostavansa vanhempiensa kohtalon. Vartuttuaan aikuiseksi hän kerää uskollisen miehistön ja alkaa purjehtia laivallaan Eteläistä Kiinan merta löytääkseen petollisen James Brooken, joka sittemmin on vaihtanut nimensä "Sarawikin Rajahiksi". Sandokanilla ja hänen miehistöllään on paha maine merirosvoina lähinnä Rajahin keksimien valheiden vuoksi, vaikka Sandokan miehineen on ryöstänyt ainoastaan Rajahin laivoja. Tosiasiassa Sandokan on kruunun todellinen perillinen.

Elokuvaversio

Sarjan jaksoista on koostettu myös noin 75 minuuttia pitkä televisioelokuva. Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Oy PVP Voice Ab. Rooleissa mm. Anssi Känsälä, Elise Langenoja, Sari Moilanen, Arto Nieminen, Antti Raekallio, Velimatti Ranta, Pasi Ruohonen, Juuso Pekkinen, Pauli Virta ja Juha Paananen.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut (SM-hiihdot) on vuosittain järjestettävä kilpailukokonaisuus, jossa ratkotaan (maasto)hiihdon Suomen-mestaruudet. Koska hiihdettäviä matkoja on useita, SM-hiihdot kilpaillaan nykyään vähintään kahdessa eri kilpailutapahtumassa. Ensimmäiset hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1909 ja vuodesta 1911 lähtien SM-hiihdot on järjestetty joka vuosi lukuun ottamatta sotatalvia 1918, 1940 ja 1942.

Kilpailulajit

Vuodesta 2008 lähtien SM-hiihdoissa on kilpailtu vuosittain neljällä henkilökohtaisella matkalla, joihin on joka vuosi kuulunut sprintti ja kaksi väliaikalähtökilpailua, joista pidemmän matka on miehillä 50 kilometriä ja naisilla 30 kilometriä. Tosin vuoden 2014 kilpailuissa pisimmät matkat jouduttiin lyhentämään lumenpuutteen vuoksi. Henkilökohtaisten matkojen lisäksi nykyään kilpaillaan viestissä ja sprinttiviestissä.
Historian aikana SM-hiihtojen kilpailulajit ovat vaihdelleet huomattavasti. Pisimpään on kilpailtu miesten 50 kilometrillä, joka on ollut ohjelmassa vuodesta 1928 lähtien. Tätä ennen miesten pisin kilpailumatka oli 60 kilometriä. 1940-luvulla miesten lajeiksi vakiintuivat 15, 30 ja 50 kilometrin henkilökohtaiset kilpailut ja viesti, jotka muodostivat SM-hiihtojen ohjelman 1980-luvulle asti. Tosin 30 kilometrillä ei kilpailtu vuosina 1951-1958. Joukkuekilpailut ja viestit hakivat muotoaan 1930-luvulle asti, kunnes vuonna 1938 otettiin ohjelmaan miesten 3 × 10 kilometrin viesti. Se oli ohjelmassa vuoden 1966 kilpailuihin saakka, minkä jälkeen miesten viesti on hiihdetty 4 × 10 kilometrin matkalla.
Naiset kilpailivat vuosina 1911-1958 vain yhdellä henkilökohtaisella matkalla, joka oli 5 tai 10 kilometriä. Naisten 3 × 5 kilometrin viesti on ollut SM-hiihtojen ohjelmassa vuodesta 1951 lähtien. Vuosina Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1959-1976 naiset hiihtivät sekä 5 että 10 kilometriä, kunnes ohjelmaan lisättiin 20 kilometrin kilpailu, jota hiihdettiin vuosina 1977-1988. Tämän jälkeen naiset ovat hiihtäneet pisimpänä SM-kilpailunaan 30 kilometriä.
Kilpailuiden hiihtotapa eriteltiin ensimmäistä kertaa perinteiseksi tai vapaaksi vuoden 1986 SM-hiihdoissa. Vuonna 1990 kilpailtiin ensimmäistä kertaa takaa-ajokilpailussa, jossa ensimmäinen ja toinen osa hiihdetään eri hiihtotavoilla. Kansainvälisistä arvokisoista poiketen hiihdon Suomen-mestaruuskilpailuissa takaa-ajoja on hiihdetty myös siten, että jälkimmäinen osa on hiihdetty perinteisellä hiihtotavalla.
Sprinttihiihto tuli SM-hiihtojen ohjelmaan vuonna 2000 ja kahden urheilijan joukkueina hiihdettävä sprinttiviesti vuonna 2003. Takaa-ajon ja sprintin myötä lajien määrä kasvoi niin, että joinakin vuosina Suomen-mestaruuksista hiihdettiin jopa kuudessa eri henkilökohtaisessa lajissa.
Vuosien 1997-2003 kilpailuissa pisimmät matkat hiihdettiin yhteislähtökilpailuina, mutta vuodesta 2004 lähtien SM-hiihtojen pisimmät matkat on jälleen hiihdetty väliaikalähdöllä.
Allan Edson

Aaron Allan Edson (18. joulukuuta 1846 Standbridge, Québec – 1. toukokuuta 1888 Glen-Sutton, Québec) oli kanadalainen taidemaalari. Hänen ensimmäinen opettajansa oli todennäköisesti Montrealissa elänyt yhdysvaltalaistaiteilija Robert Duncanson. Myöhemmin hän opiskeli Lontoossa, Englannissa. Hän kuului Kanadalaisten taiteilijoiden seuran perustajajäseniin ja osallistui näiden ensimmäiseen näyttelyyn vuonna 1868. 1870-lukuun mennessä hänestä oli tullut eräs Kanadan johtavista maisemamaalareista. 1880-luvun alussa hän asui Ranskan Cernay-la-Villessä, jossa hän sai opetusta Léon Pelouselta. Vuosina 1886–87 hän asui Lontoossa.
Edsonin töiden joukossa ovat Sheep in Landscape (1869) ja dramaattisempi The Coming Storm, Lake Memphremagog (1880).
Likolampi (Kouvola, Rasi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueeseen (14.184) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,2 metriä mpy.
Thalassodromeus

Ulkonäkö ja koko

Thalassodromeus sethin siipienväli oli 4,5 metriä ja pääkallo 1,42 metriä pitkä. T. sethillä oli huomattava, suuri heltta, jonka tarkoitusta ei tiedetä. Heltan on arveltu auttaneen soihdinmenoissa, lajintunnistuksessa tai lämmönsäätelyssä.
Julian Weigl

Seurajoukkueura

Weigl edusti 1860 Münchenin juniorijoukkueita vuodesta 2010 alkaen. Kaudella 2013-2014 hän pelasi seuran kakkosjoukkueen paidassa 23 ottelua. Samalla kaudella hän debytoi myös seuran edustusjoukkueen paidassa 2. Bundesliigassa pelaten 14 ottelua. Seuraavalla kaudella, eli kaudella 2014-2015, Weigl pelasi 2. Bundesliigassa jo 24 ottelua. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi Bundesliigan Borussia Dortmundiin. Weigl teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Borussia Mönchengladbachia vastaan. Kaudella 2015–2016 hän debytoi myös Eurooppa-liigassa. Avauskaudellaan seurassa Weigl pelasi 30 bundesliigaottelussa.

Maajoukkueura

Weigl edusti vuosina 2013-2014 Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta. Vuodet 2014–2015 hän kuului alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen, jonka paidassa hän pelasi kolmessa ottelussa kesän 2015 MM-kilpailuissa. Vuonna 2015 hän teki debyyttinsä Saksan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Saksan jalkapallomaajoukkueessa Weigl debytoi toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Hänet nimettiin Saksan joukkueeseen saman kesän EM-kilpailuihin.
Jukka Tammisuo

Jukka Olavi Tammisuo (s. 25. kesäkuuta 1961 Pieksämäki) on suomalainen entinen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija sekä maastojuoksija.
Tammisuo voitti 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruuden Jyväskylässä 1992 ennätyksellään 13.46,53. Hopealla hän oli 1994 ja pronssilla 1991 sekä 1993. 10 000 metrillä Tammisuo saavutti SM-hopeaa kolmasti vuosina 1990, 1991 ja 1992. Hallissa hän voitti 3 000 metrin SM-kultaa vuosina 1989, 1990 ja 1992 . Harvinaisella 2 000 metrin juoksumatkalla Tammisuo juoksi sisäratojen Suomen ennätyksen 5.20,18 vuonna 1996. 
Jukka Tammisuo toimii Suomen Nuoriso-opiston johtajana ja rehtorina Paukkulassa, Mikkelissä.
José Ortega y Gasset

José Ortega y Gasset (9. toukokuuta 1883 Madrid – 18. lokakuuta 1955 Madrid) oli espanjalainen filosofi. Sopivana vertailukohtana hänen fenomenologian suuntaisille pohdinnoilleen on pidetty Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin tuotantoa. Ortegan kuuluisin teos espanjankielisen maailman ulkopuolella on Massojen kapina.
Sekä liberalistinen että konservatiivinen ajattelu ovat saaneet vaikutteita Ortegalta.

Elämä

Ortega vietti kuusi vuotta Málagan jesuiittakoulun oppilaana, minkä jälkeen hän opiskeli ensin Bilbaon yliopistossa ja myöhemmin filosofiaa Madridin keskusyliopistossa. Ortega väitteli 1904 ja suoritti sitten jatko-opintoja Saksassa.
Muutettuaan takaisin Espanjaan hänet valittiin Madridin keskusyliopiston filosofian professoriksi, missä tehtävässä hän toimi 1910–1936. Ortegan ensimmäinen teos Meditaciones del Quijote, jossa tulkittiin romaania Don Quijote, sisälsi hänen filosofiansa keskeisimmät periaatteet. Don Quijote sopi Ortegalle luontevasti tutkimuksen kohteeksi, sillä hänen mielestään kirjallisuus ja muut taiteenlajit olivat pelkkää ”valeasuista filosofiaa”. Ortegan merkittävin julkaisukanava oli hänen itse perustamansa Revista de Occidente. Kun francolaiset nousivat valtaan, Ortega muutti oma-aloitteisesti pois maasta. Takaisin Espanjaan hän tuli 1945 asuttuaan sitä ennen perheensä kanssa Ranskassa, Saksassa, Portugalissa, Hollannissa ja Argentiinassa.

Filosofia

Filosofisissa yleisteoksissa Ortegaa on pidetty muun muassa eksistentialistina, fenomenologina ja pragmatistina. Itse hän antoi filosofiselle työlleen nimikkeen ”ratiovitalismi” (raciovitalismo).
Ratiovitalismi on synteesi järkeä painottavasta rationalismista ja vitalismista, jossa järjen katsotaan olevan biologinen prosessi. Ortegan mukaan järki ja rationaalisuus pitää ymmärtää ihmiselämän vitaalisten, yhteiskunnallisten ja historiallisten ulottuvuuksien myötä kehittyvänä ilmiönä. Hän käyttää siitä myös nimitystä "historiallinen järki".
Viria

Palvelut

Viria tuottaa yrityksille ja yhteisöille fyysisen ja digitaalisen turvallisuuden, tiedonhallinnan ja tiedolla johtamisen ratkaisuja sekä digitaalisia palveluita. 
Virian turvaliiketoiminnan perusajatuksena on yksi turvallisuus. Ihmisten, tiedon ja omaisuuden suojaamiseen tarvitaan sekä fyysisiä että digitaalisia suojauskeinoja. Viria Security Oy on yksi Suomen suurimmista turva-alan yhtiöistä, ja ainoa joka tuottaa sekä turvateknologian että kyberturvan palveluita. 
Tietoliiketoiminnassaan Viria on erikoistunut ohjelmistokehitykseen, palvelumuotoiluun sekä tiedon analysoinnin ja hyödyntämisen ratkaisuihin. Näitä toimittavat tytäryhtiö Bitfactor Oy sekä osakkuusyhtiö Aureolis Oy.

Historia

Virian juuret ovat paikallisessa puhelinyhtiötoiminnassa ja ulottuvat yli 130 vuoden taakse. Vuonna 1882 vaasalaiset liikemiehet perustivat Oy Waasan Telefooniyhdistyksen, joka oli Suomen viides puhelinyhtiö.
Suomen telealalle on ominaista, että puhelinyhtiöitä perustivat yksityiset ihmiset omien kommunikaatiotarpeidensa pohjalta. Näin ollen pieniä puhelinyhtiöitä, -yhdistyksiä ja -osuuskuntia syntyi Suomeen useita satoja. Viime sotien jälkeen alalla alkoi rakenteellinen muutos, ja pieniä puhelinyhtiöitä yhdistyi suuremmiksi. Esimerkiksi Vaasan seudulla oli 1950-luvun puolivälissä noin 20 itsenäistä puhelinyritystä, joista suurin osa liittyi 1960-luvun alkuun mennessä Vaasan Puhelin Oy:hyn. Vastaava kehitys tapahtui myös Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla. Vuonna 1989 Vaasan Puhelin ja Etelä-Pohjanmaan Puhelin fuusioituivat Vaasan Läänin Puhelin Oy:ksi, ja Kokkolan Puhelin Oy liitettiin samaan yhtiöön vuonna 2010.
Anvia-nimellä konserni on toiminut vuodesta 2008 alkaen.
DNA teki vuonna 2009 valtausyrityksen, joka kuitenkin torjuttiin paikallisin voimin.
Vuonna 2014 Elisa on noussut Anvian suurimmaksi omistajaksi ja omisti 9.10.2014 yrityksestä 25 prosenttia. Anvia pyysi arviot yhtiön osakkeen arvosta. Kahden ulkopuolisen asiantuntijan tekemän arvion mukaan osakkeen arvo on selvästi korkeampi kuin Elisan tarjoama 2 000 euroa. Elisa pyrkii valtaamaan Anvian, mutta eri tahoilta on ryhdytty torjumaan valtausyritystä.
Kesällä 2016 Anvia ja Elisa sopivat yritysjärjestelystä, jossa Anvian telecom-liiketoiminnot sulautuivat Elisaan 1.7.2016. 
Anvia Oyj vaihtoi nimensä Viriaksi tammikuussa 2017 ja ryhtyi rakentamaan konsernia uuden strategiansa mukaisesti, jossa keskiöön nousi turvallisuus ja tiedon jalostaminen.