google/wiki40b huggingface dataset:
Voipaala

Voipaala on kylä Sääksmäellä Valkeakoskella.

Historiaa

Kylä on viimeisinä vuosisatoina käsittänyt nykyään taidekeskuksena toimivan  Voipaalan kartanon Rapolanharjun juurella sekä Sääksmäentien varrella sitä vastapäätä sijainneen Kemmolan ratsutilan, joka 1900-luvulla tuli Sääksmäen kunnan omistukseen ja muutettiin vanhainkodiksi, jossa käytössä se on edelleen. Kylän hävinneitä taloja ovat Voipaalaan 1800-luvun alkupuolella yhdistetyt Sassi ja Rääriä, joista ensin mainitun nimi elää vielä asuinalueen nimenä kylän pohjoisosassa.
Voipaalan naapurikyliä ovat lännessä Rapola, Vuorentaka ja Valto, pohjoisessa Leipiälä eli Naakka ja idässä samaan jakokuntaan Voipaalan kanssa isossajaossa kuulunut Sääksmäen Pappila sekä jakokunnan tiluksiin idässä rajoittuva Huittula.
Kylän vanhin asutus ja vanhat kotipellot ovat keskittyneet Rapolanharjun juurelle sen kummankin puolen. Kylän pohjoisosissa, Vallonjoen varsilla ja Viuhanjärven ympärillä on ollut vielä 1700-luvulla niittyjä ja pohjoisemmassa mäkimailla metsiä.

Nykyisyyttä

Uudempaa asutusta kylässä edustavat kylän vanhoille kotitiluksille Kemmolan ratsutilan ympärille 1990-luvulla muodostunut Kemmolan kaupunginosa kylän eteläosassa, maaseutumainen Viuhan asuinalue kylän tilusten keskivaiheilla Viuhanjärven luona sekä kylän metsäisessä pohjoisosassa Sassin ja Raikkaan asuinalueet. Näistä Sassi ja Raikas olivat ennen Sääksmäen ja Valkeakosken kuntaliitosta osa Valkeakosken kaupunkia, Viuha ja Kemmola Sääksmäkeä. Sääksmäen ja Valkeakosken raja kulki tuolloin Vallonjoessa Viuhan pohjoispuolella.
Asuinalueista Viuha koostuu enimmäkseen 1940-luvulla rakennetuista omakotitaloista, joiden asukkaista osa oli siirtokarjalaisia. Viuhassa kulkee kaksi tietä, nimeltään Viuhantie ja Helmuntie. Haja-asutusalueen ympäröimänä Viuha sijaitsee lähellä luontoa, mutta myös kaupunkia. Alueen länsipuolella toimi aiemmin  Vallon koulu, joka kuitenkin päätettiin lopettaa. Vallon alueelle on kaavoitettu vuonna 2007 uusi omakotialue. Lähin kauppa on Sassissa.
Voipaalan kautta kulkevia teitä ovat kylän eteläosan kautta kulkeva seututie 130 (entinen valtatie 3),  siitä erkaneva, Huittulan ja Ritvalan suuntaan johtava yhdystie 3071 ja tähän Sääksmäen kirkon luona yhtyvä Sääksmäentie.
FS Jean de Vienne (1935)

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa aluksen modernisointi oli juuri päättynyt Toulonissa ja se palasi 3. risteilijäviirikköön Bizerteen. Viirikön tehtävänä oli valvoa Ranskan etuja Pohjois-Afrikassa, mikäli Italia liittyisi sotaan. Ennen Italian sotaan liittymistä viirikön tehtävät olivat rajalliset ja sen tärkein tehtävä oli Ranskan kultavarantojen siirtäminen Halifaxiin Nova Scotiaan joulukuussa 1939. Italian julistettua sodan 10. kesäkuuta 1940 viirikkö osallistui Gibraltarinsalmessa merenkulun valvontaan. Ainoa havainto vihollisesta oli epäonnistunut hyökkäys Italian merivoimien sukellusvenettä Dandoloa vastaan.
Jean de Vienne oli Algeriassa Ranskan antautuessa ja se vältti tuhon Mers-el-Kebirissä kesäkuussa 1940. Alus suojasi heinäkuussa hävittäjien kanssa Strasbourgin pakoa, jonka jälkeen saattoi paenneen aluksen Touloniin. Alus viipyi toimettomana Toulonissa, kunnes se liitettiin maaliskuussa 1941 Ranskan avomerilaivastoon.
Ranskan laivaston upottautuessa Toulonissa alus oli kuivatelakalla ja aluksen päällikkö Mailloux yritti tuhota aluksen, mutta saksalaisjoukot estivät räjäytykset. Aluksen venttiilit kuitenkin avattiin, jolloin se vajosi pohjaan estäen kuivatelakan porttien avaamisen ja siten estäen telakan käytön. Miehistö myös tuhosi aluksen järjestelmät. 
Alus luovutettiin Italian laivastolle, joka nimesi sen FR.11:ksi. Alus nostettiin 18. helmikuuta 1943 ja sen kunnostus alkoi. Italian antautuessa aluksen kunnostustöistä oli saatu valmiiksi noin 85 prosenttia. Kesäkuun lopulla alus oli valmiina siirrettäväksi Liguriaan viimeisteltäväksi ja Triesten miehistö oli lähetetty Ranskaan vastaanottamaan alusta. Syyskuussa saksalaiset miehittivät aluksen estäen sen siirron.
Liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä 24. marraskuuta 1943 alukseen osui ja se syttyi tuleen. Alus kallistui, kunnes sen kylki osui laituriin. Toulonin vapauduttua elokuussa 1944 aluksen kunnostusta mietittiin, mutta siitä luovuttiin kannattamattomana. Aluksen hylky romutettiin.
Verokortti

Verokortti on asiapaperi, jonka tietojen mukaan palkanmaksaja toimittaa palkasta ennakonpidätyksen verottajalle. 
Verohallinto toimittaa verokortin vuosittain automaattisesti kaikille yli 15-vuotiaille suomalaisille. Ehdotettua veroprosenttia voi vuoden aikana muuttaa itse. Vuonna 2013 yli 63 prosenttia kaikista verokorttimuutoksista tehtiin verkossa. Verokortti annetaan erikseen pää- ja sivutoimea varten. Kortissa on useimmiten kaksi prosenttilukua, perus- ja lisäprosentti. Kortissa on tuloraja, jonka ylittävät tulot verotetaan lisäprosentilla.
Ennakonpidätystä varten tarvittavat verokortit tulivat käyttöön vuonna 1989.

Veroprosentin määräytyminen

Maksettavan veron määrä määräytyy maksajan vuoden aikana saamien tulojen perusteella. Vero pidätetään heti tulon saamisen yhteydessä, useimmiten suoraan palkasta. Koska pidätettävä summa määräytyy lopullisesti vasta verovuoden päätyttyä, puhutaan ennakonpidätyksestä. Verokortissa automaattisesti ehdotettu ennakonpidätysprosentti olettaa, että maksajan tulot ovat samat kuin edellisenä verovuonna.
Verokortin ennakonpidätysprosenttien määrittäminen perustuu valtion tuloveroasteikkoon, lisäprosenttiasteikkoon ja kunnallisveroon, muita veroluonteisia maksuja ovat muun muassa kirkollisvero ja eläkemaksut.
Verokortissa määritellään tulolle perusprosentti jatkuvaa, tasaista tuloa varten, sekä lisäveroprosentti yksittäisiä suurempia tuloja varten. Oletettu vuoden aikana tienattava summa, johon perusprosentti perustuu, toimii myös verokortissa määriteltynä tulorajana. Jos henkilö tienaa enemmän kuin tulorajan verran, yli menevää summaa verotetaan korkeamman lisäprosentin perusteella. Tuloraja voidaan määrittää palkkakausikohtaisesti, jolloin tuloraja määrittyy kuukaudessa, viikossa ja päivässä ansaittavalle summalle, tai tulolle voidaan määrittää vuosituloraja, jolloin koko tuloa aletaan verottaa lisäveroprosentilla sen jälkeen, kun arvioitu koko vuoden tulo on ylittynyt.
Perusprosenttia määrittäessään verottaja tekee verovähennyksiä valtionveroa ja kunnallisveroa varten. Valtiolle menevä vero määritellään tuloveroasteikon avulla: verottaja tekee vähennyksiä tulojen määrään ennen tuloveroasteikon käyttöä. Esimerkiksi henkilön bruttopalkasta (palkka ennen veroja) voidaan vähentää työmatkakuluja tai asuntolainen korkokuluja. Verovähennysten jälkeen jäävästä summasta lasketaan maksettavan veron prosentti. 
Kunnallisveroprosenttia käytetään määrittämään kunnille menevä vero, vähennyksiä tehdään kuten valtionverossa tulojen määrään ja veron määrään.
Lisäprosentin määrittäminen perustuu lisäprosenttiasteikkoon. Asteikon osoittamaan prosenttilukuun lisätään kunnallisveroprosentti, kirkollisveroprosentti, sairaanhoitomaksu ja päivärahamaksu. Vähennyksiä ei tehdä.

Tulorajan ylittyminen

Lisäprosentti on yleensä toistakymmentä prosenttia korkeampi kuin perusprosentti. Lisäprosentti on määritetty niin, että ennakonpidätys on usein hyvin lähellä oikeaa veron määrää, vaikka tekisi esimerkiksi ylitöitä.
Otto J. S. Ehrström

Otto Jarl Sigurd Ehrström (20. marraskuuta 1891 Helsinki – 8. lokakuuta 1978 Lohja) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija.

Henkilöhistoria

Ehrströmin isoisä oli Fredrik August Ehrström. Hänen vanhempansa olivat kaupungininsinööri Fredrik Otto Ehrström ja Aline Backman ja puoliso vuodesta 1917 Alice (Lisa) Enckell. Diplomiekonomi, toimittaja Inger Ehrström oli heidän tyttärensä. Tultuaan ylioppilaaksi 1911 Ehrström opiskeli musiikkia Pietarissa vuosina 1912–1916 ja Berliinissä vuosina 1920–1921. Hän oli vuosina 1921–1924 Musiikki-Fazerin piano-osaston johtaja ja vuosina 1929–1965 Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Yleisradion sinfoniakonserttien selostajana Ehrström toimi 1929–1932 ja sisäministeriön palveluksessa hän työskenteli 1940–1945. Sävellyskonsertin Ehrström piti 1933. Hän esiintyi orkesterinjohtajana, lähinnä omille sävellyksilleen. Ehrström kirjoitti myös musiikkipakinoita, muun muassa Hufvudstadsbladetiin.
Kukkahämähäkki

Koko ja ulkonäkö

Kukkahämähäkin naaras on kookas, 9–11 mm pitkä. Koiras huomattavasti pienempi, vain 3–4 mm:n pituinen. Naaras on lähes yksivärinen, vain takaruumiin sivuilla saattaa olla punaiset juovat tai täplät. Erikoisena piirteenä aikuinen naaras kykenee vaihtamaan väriään keltaisesta valkoiseen ympäristönsä mukaan. Myös vihertävänsävyisiä yksilöitä tavataan ja nuoret kukkahämähäkit ovat vihreitä. Hämähäkin värin vaihtumiseen kuluu pari vuorokautta. Koiraan eturuumis ja etummaiset raajat ovat laajalti tummanruskeat ja takaruumiin selkäpuolella on kaksi punaruskeaa pitkittäisjuovaa. Muilta osin koiras on kellertävä tai valkoinen. Kaksi etummaista raajaparia ovat huomattavasti taaempia raajoja pitemmät ja väijyvä hämähäkki pitää niitä leveälti ojennettuna ruumiin sivuilla.

Levinneisyys

Laajalti levinnyt laji, jota tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa, Aasian pohjoisosissa sekä Pohjois-Amerikassa. Suomessa sitä tavataan ainakin eteläiseen Lappiin saakka, mutta laji on selvästi yleisempi maan eteläosissa.

Elintavat

Kukkahämähäkit elävät niityillä, kedoilla, tienpientareilla ja muilla avoimilla paikolla. Heimolleen tyypilliseen tapaan se ei kudo pyyntiverkkoa vaan saalistaa väijymällä. Hämähäkki istuu kukassa suojavärinsä turvin ja odottaa kukkaan lentävää hyönteistä. Tavallisimmin hämähäkin tapaa valkoisesta tai keltaisesta kukasta, mutta sen havaitseminen on vaikeaa, ellei hämähäkin väri satu poikkeamaan kukan väristä. Kukkahämähäkit parittelevat alkukesällä ja naaras munii munat seitistä tekemäänsä munakoteloon, jonka se piilottaa kasvien lehtien väliin. Poikaset talvehtivat karikkeen joukossa ja aikuistuvat seuraavana keväänä.
Hämähäkin värinmuutoksen mahdollistava kemia on monimutkaista, eikä mekanismia tunneta kovin hyvin.
Lasse Fagerström

Elämä ja ura

Fagerström opiskeli teatteritaiteita vuosina 1973–1977, sitä ennen hän oli opiskellut kaupallisia aineita. Fagerström näytteli Turun ruotsalaisessa teatterissa 1977–1980 ja 1981–1983 sekä edelleen vuodesta 1985 eteenpäin. Vuosina 1983–1985 hän näytteli Helsingin Svenska Teaternissa.
Fagerström teki pitkän uransa aikana rooleja lukemattomissa näytelmissä, joista mainittakoon Kom igen, Charlie (1989), Lyckan kommer sällan ensam (1997) ja Sylvi (2014).
Fagerström näytteli myös lukuisissa televisiotuotannoissa, sekä suomeksi että ruotsiksi. Yle TV2:n epookkidraamassa Hovimäki hänellä oli piirilääkäri Johan Ingbergin rooli. Vuonna 1991 hänellä oli kupariseppä Backmanin rooli Åke Lindmanin ohjaamassa tuotannossa Vihan päivät. Valkokankailla Fagerström teki sivuroolin elokuvissa Vares – Uhkapelimerkki ja Risto Räppääjä ja Sevillan saituri.
Fagerström teki aktiiviuraa aina kuolemaansa asti: hän kuoli sairaskohtaukseen teatterissa 4. lokakuuta 2016. Samaisen syyskauden aikana hän näytteli Canterburyn arkkipiispaa Pekka Sonckin ohjaamassa näytöskappaleessa Kungens tal.
Olivia Williams

Olivia Haigh Williams (s. 26. heinäkuuta 1968, Camden Town, Lontoo) on brittiläinen näyttelijä. Hän on luonut huomattavan uran niin teatterissa kuin elokuvissa ja televisiossakin; eräs esiintymisistä tapahtui Kuudennessa aistissa vuonna 1999. Hän esiintyi vuosina 2009–2010 tuotetussa scifisarjassa Dollhouse.

Yksityiselämä

Williams  meni naimisiin 2. marraskuuta 2003 Rhashan Stonen kanssa. Heillä on kaksi lasta, Esme (s. 2004) ja Roxana (s. 2007).
Clorinda Matto de Turner

Elämäkerta

Clorinda Matto syntyi 11. syyskuuta 1852 Cuzcossa Perussa, jossa hänen perheensä omisti haciendan. 
Vuonna 1871 Matto avioitui brittiläisen kauppias Joseph Turnerin kanssa ja pari muutti Cuzcosta Tintaan. Saman vuosikymmenen aikana Matto de Turner alkoi kirjoittaa nimimerkkiä käyttäen. Joseph Turner kuoli vuonna 1881 ja joitakin vuosia myöhemmin leskeksi jääneestä Matto de Turnerista tuli Perun tuolloin johtavan kirjallisuuslehden El Perú Ilustradon julkaisia. 
Matto de Turner julkaisi lopulta teoksen Aves sin nido (1889), jossa hän arvosteli kovin sanoin kirkkoa Perun alkuperäisväestön hyväksikäytöstä. Kritiikin takia maan katolinen kirkko ekskommunikoi Turnerin ja tämä joutui eroamaan tehtävistään El Perú Ilustrado-lehdessä. Aves sin nido-teoksen ohella Matto de Turnerin muita teoksia olivat esimerkiksi Indole (1891) ja Herencia (1895). Häntä on pidetty merkittävimpien 1800-luvun perulaisten kirjailijoiden joukossa. Lopulta Turner lähti Perusta eläen sittemmin Chilessä ja Argentiinassa. Turner opetti sittemmin kirjallisuutta Argentiinan pääkaupunki Buenos Airesissa ja kiersi myös Euroopassa antamassa luentoja kirjallisuudesta. 
Turner kuoli Argentiinan Buenos Airesissa 25. lokakuuta 1909.
Marianne Faithfull

Marianne Evelyn Gabriel Faithfull (s. 29. joulukuuta 1946 Hampstead, Lontoo) on englantilainen rock-laulaja ja näyttelijä.

Elämä ja ura

Faithfull syntyi Lontoon Hampsteadissa yläluokkaiseen perheeseen. Isä, majuri Robert Glynn Faithfull, oli brittiupseeri ja toimi myös Italian kirjallisuuden professorina Lontoon yliopiston Bedford Collegessa. Budapestissa syntynyt äiti oli itävaltalais-unkarilaista aatelissukua ja käytti nimeä Eva von Sacher-Masoch, Erisson paronitar.
Faithfullin ura alkoi vuonna 1964, kun hänen versionsa Mick Jaggerin ja Keith Richardsin laulusta "As Tears Go By" julkaistiin singlenä. Hänen muita hittejään olivat muun muassa "This Little Bird" ja "Summer Night" 1960-luvun puolivälissä sekä "Sister Morphine" vuonna 1969. Samana vuonna 1969 hän näytteli Ofeliaa Tony Richardsonin ohjaamassa versiossa Shakespearen Hamletista.
Faithfull seurusteli Mick Jaggerin kanssa 1960-luvun loppuun saakka. Suhteen päätyttyä hän lopetti levytysuransa ja ajautui huumekierteeseen. Marianne joutui valitsemaan huumeiden ja uransa välillä, ja hän valitsi epäröimättä huumeet.
Paluu vuoden 1979 albumilla Broken English sai arvostusta kriitikoilta, mutta kaupallisesti suosio jäi vaatimattomaksi. Sama kaksijakoinen linja jatkui läpi 1980-luvun, jolloin julkaistuista albumeista Strange Weatheria (1987) on pidetty merkittävämpänä.
Vuonna 1994 häneltä julkaistiin omaelämäkerta Faithfull (julkaistu Suomessa nimellä Elämäni rock'n'roll).
Marianne Faithfull lauloi taustalla Metallican Reload-albumin kappaleella ”The Memory Remains” vuonna 1997. Hän esiintyy myös kappaleen musiikkivideolla.
Hänen musiikkiuransa jatkui 2002 albumilla Kissin' Time sekä 2004 albumilla Before the Poison, joka on tehty yhteistyössä PJ Harveyn ja Nick Caven kanssa. Vuonna 2007 hän esiintyi Patrick Wolfin levyllä The Magic Position, jolla hän lauloi dueton Patrickin kanssa kappaleessa ”Magpie”.
Vuonna 1967 Faithfull sanoi Michael Winnerin elokuvassa I'll Never Forget What's 'is Name sanan ”fuck”. Tätä väitetään ensimmäiseksi kerraksi, kun tuo kirosana on lausuttu valtavirtaelokuvassa. Hänet on myös nähty Todella upeeta -sarjassa vierailevana tähtenä 1996–2001 (jaksot Last Shout 1&2, Donkey).
Kesällä 2006 Faithfullilla todettiin rintasyöpä ja suunniteltua konserttikiertuetta jouduttiin lykkäämään. Vuonna 2007 Faithfull kiersi Eurooppaa Songs of innocence and Experience -kiertueella.
James D. Watkins

James David Watkins (7. maaliskuuta 1927 Alhambra, Kalifornia – 26. heinäkuuta 2012 Alexandria, Virginia) oli yhdysvaltalainen amiraali. Hän toimi laivasto-operaatioiden komentajana Ronald Reaganin presidenttiyden aikana vuosina 1982–1986 ja energiaministerinä George H. W. Bushin (1989–1993) kaudella.

Nuoruus ja laivastoura

Watkins syntyi 1927 Kalifornian Alhambrassa. Hänen isänsä oli viinikauppias ja hänen äitinsä oli pyrkinyt 1938 Yhdysvaltain senaattiin sinne pääsemättä. Watkins valmistui 1949 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta, ja hänestä tuli Yhdysvaltain ydinalusten isänä tunnetun Hyman Rickoverin suojatti.
Watkinsin ura Yhdysvaltain laivastossa kesti 37 vuotta, ja hän palveli upseerina sekä pinta-aluksilla että sukellusveneillä. Hän toimi uransa aikana Yhdysvaltain 6. ja Tyynenmeren laivaston komentajana. Tämän jälkeen hän oli laivasto-operaatioiden varakomentajana, kunnes hänestä tuli 1982 laivasto-operaatioiden komentaja, eli laivaston korkein upseeri. Watkins toimi tehtävässä vuoteen 1986, ja hän oli muun muassa merkittävässä asemassa Ronald Reaganin ohjuspuolustusjärjestelmä Strategic Defense Initiativen kehittäjänä. Hän sai laivastourastaan Defense Distinguished Service Medalin, Navy Distinguished Service Medalin, kolme The Legion of Meritiä ja Bronze Starin. Watkinsista tehtiin 1983 Maltan ritarikunnan jäsen.

Poliittinen ura

Presidentti Reagan nimitti 1987 Watkinsin yllättäen HIV-epidemiaa käsittelevän komission johtajaksi. Watkinsin alaisuudessa toiminut 13-henkinen komissio puolsi muun muassa AIDS-sairaiden syrjintää vastustavia sekä sairaiden oikeuksia ja yksityisyyttä puoltavia lakeja.
Watkinsista tuli 1989 George H. W. Bushin energiaministeri. Ministerinä hän pyrki uudistamaan maan ydinaseita tuottavia laitoksia, jotka olivat lamautuneet radioaktiivisten vuotojen ja ympäristökysymysten takia. Hän muodosti myös tiedosteluosaston, joka pyrki keräämään tietoja muiden maiden taistelukärjistä, ja osaston, joka pyrki paljastamaan Yhdysvaltain ydinsalaisuuksia tiedustelevia vakoojia.
Watkins oli 1993–2004 monien meritieteellisten organisaation johdossa. Hän johti 2001–2004 United States Commission on Ocean Policyä, joka teki 2004 suosituksen uudesta Yhdysvaltain kansallisesta meripolitiikasta.

Yksityiselämä ja kuolema

Watkins oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Sheila McKinney Watkins, jonka kanssa hän oli naimisissa 45 vuotta. Vuonna 1996 kuolleen Sheilan kanssa James Watkins sai kuusi lasta. Toinen vaimo oli Janet Tobin Watkins, jonka kanssa James oli naimisissa 12 vuotta.
Watkins kuoli heinäkuussa 2012 kotonaan Alexandriassa.
Omar Bravo

Omar Bravo Tordecillas (s. 4. maaliskuuta 1980 Los Mochis, Sinaloa) on meksikolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimantereensa seurojen lisäksi espanjalaista  Deportivo de La Coruñaa. Meksikon maajoukkueessa hän pelasi 67 ottelua ja teki niissä 15 maalia vuosina 2003–2013.
Bravo pelasi Club Deportivo Guadalajarassa eli Chivasissa kahdeksan kautta vuosina 2000–2008. Vuonna 2006 hän pelasi menestyksekkään kauden johdattaen Chivasin mestaruuteen ja ollen toinen maalipörssissä. Vuonna 2007 hän voitti maalipörssin 11 maalilla 17 ottelussa. Bravo teki Chivasissa 101 maalia 258 ottelussa.
22. toukokuuta 2008 RC Deportivo de La Coruña ilmoitti ostaneensa Bravon kolmen vuoden sopimuksella. Deportivossa pelasi Bravon maanmies Andrés Guardado.
Saksan MM-kilpailuissa 2006 Bravo pelasi täyden ajan Meksikon kolmessa alkulohko-ottelussa mutta ei päässyt kentälle neljännesvälieräottelussa. Hän teki kaksi maalia Meksikon ensimmäisessä ottelussa Irania vastaan mutta epäonnistui rangaistuspotkussa joukkueen kolmannessa ottelussa Portugalia vastaan.
Geraldo Verdier

Geraldo João Paulo Roger Verdier (28. maaliskuuta 1937 Alban – 22. lokakuuta 2017) oli Ranskassa syntynyt, Brasiliassa työskenellyt katolinen pappi ja piispa. Hänet vihittiin papiksi Guajará-Mirimin hiippakuntaan 30. maaliskuuta 1963 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 31. heinäkuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat João Batista Costa ja Luiz Roberto Gomes de Arruda.
Sosialistinen patriotismi

Sosialistinen patriotismi on käsite, jossa sosialismi ja patriotismi yhdistyvät. Sosialistisella patriotismilla tarkoitetaan patriotismia sosialistista isänmaata kohtaan. Kommunistit katsovat sosialistisen isänmaan olevan "tukikohta" maailmanvallankumoukselle. Tämä tarkoittaa, että sosialistinen patriotismi on samalla sekä sosialistisen isänmaan puolustamista, että internationalistista maailmanvallankumouksen tukemista.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Lenin ja muut vallankumoukselliset sosialistit kutsuivat kotimaidensa kapitalistihallituksia puolustaneita sosialidemokraatteja sosiali-patriooteiksi. Sosialistisella patriotismilla oli myönteinen merkitys, kun taas sosiali-patriotismilla viitattiin negatiivisesti sosialidemokraatteihin, jotka kannattivat ensimmäiseen maailmansotaan osallistumista. Bolševikit kannattivat niin sanottua vallankumouksellista defaitismia. Lokakuun vallankumouksen jälkeen sosialistisen patriotismin termi vakiintui ja siitä muodostui myöhemmin myönteinen ilmaus, jolla kuvattiin neuvostokansalaisen isänmaallisuutta.

Patriotismi tai defaitismi

Kommunistien mukaan ylempien valtaluokkien päämääriä ajavan sodan häviäminen ajoi työväenluokan ja vallankumouksellisten asiaa. Leninin mukaan esimerkiksi japanilainen porvarisluokka edisti venäläisen työväenluokan ja samalla vallankumouksellisen asiaa voittaessaan Venäjän–Japanin sodan 1905. Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä sosialististen suuntausten ero oli kasvanut. Sosialidemokraattiset menševikit kannattivat sotavalmisteluja kun vallankumoukselliset bolševikit tukeutuivat defaitismiin. Sodan sytyttyä osa menševikeistä loikkasi bolševikkeihin loppujen osallistuessa sotaponnistukseen.
Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen menševikit jakautuivat Venäjän sisällissodan eri puolille. Bolševikkien voitettua mensevismiä ruvettiin purkamaan ja lopulta Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kiellettiin vuonna 1921. Koska kommunistit pyrkivät maailmanvallankumoukseen ilman rajoja, käsitteitä isänmaa ja isänmaallisuus pidettiin alkuun taantumuksellisina ja vastavallankumouksellisina. Marxin ja Engelsin mukaan "proletariaatilla ei ole isänmaata".

Termin uusi nousu

1920-luvulla kävi ilmi, ettei maailmanvallankumous tule toteutumaan niin nopeasti kuin kommunistit olivat otaksuneet. Stalinin aikana ruvettiin ajattelemaan, että Neuvostoliitto toimisi lopulta koittavan maailmanvallankumouksen keskuksena ja airuena. Hakiessaan kansansuosiota vielä epävakaalle järjestelmälle Stalin alkoi palauttaa kansallishenkeä. Porvarillinen nationalismi säilyi yhä vastavallankumouksellisena käsitteenä, mutta sosialistisesta patriotismista tuli nyt yksi edellytyksistä mallikansalaisuudelle. Näin Marxin ja Engelsin ajatus isänmaattomasta proletariaatista korvattiin uudella lauseella "Neuvostoliitto on maailman proletariaatin isänmaa".
Neuvostoliittolaiset käyttivät osallistumisestaan toiseen maailmansotaan nimeä suuri isänmaallinen sota.
Tyler Pitlick

Ura

13. huhtikuuta 2011 Edmonton Oilers solmi Pitlickin kanssa kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen. 22. lokakuuta 2013 Pitlick nostettiin ylös Oilersin farmiseura Oklahoma City Baronsista. Samana päivänä hän teki myös NHL-debyyttinsä Montreal Canadiensia vastaan. 26. lokakuuta hän teki ensimmäisen NHL-maalinsa Phoenix Coyotesia vastaan. Myöhemmin hänet lähetettiin kuitenkin takaisin farmiin.
Segundo René Coba Galarza

Segundo René Coba Galarza (s. 26. syyskuuta 1957 Quito) on ecuadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Quiton arkkihiippakuntaan Pablo Muñoz Vega 3. heinäkuuta 1982. Hänet nimitettiin Quiton vihkipiispaksi sekä Vegesela in Byzacenan titulaaripiispaksi 7. kesäkuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 11. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Eduardo Vela Chiriboga, jota avustivat Néstor Rafael Herrera Heredia ja Julio César Terán Dutari.
Etnometodologia

Etnometodologia on sosiologinen Harold Garfinkelin vuonna 1954 luoma käsite ja suuntaus, jossa tarkastellaan yksilöiden arkielämässään noudattamia sääntöjä. Etnometodologiasta jalostui omaksi tutkimusalakseen 1960- ja 1970-luvuilla keskustelunanalyysi, jossa tutkitaan sosiologisia normeja, jotka säätelevät interaktiota. Alun tälle uudelle suuntaukselle antoi Harold Garfinkelin oppilas Harvey Sacks.