google/wiki40b huggingface dataset:
Jerry Lawler

Jerry O'Neil Lawler ”The King” (s. 29. marraskuuta 1949) on yhdysvaltalainen showpainin selostaja. Hän aloitti uransa vuonna 1970 painijana, ja on myöhemmällä iällään toiminut WWE Rawin selostajana.
Painiuransa lisäksi Lawler on levyttänyt musiikkia ja ollut ehdolla Memphisin pormestariksi Tennesseessä. Hänet kelpuutettiin WWE Hall of Fameen vuonna 2007.
Lawler tutustui koomikko Andy Kaufmaniin ja osallistui tämän suunnittelemaan pitkäaikaiseen yleisön vedätykseen, jossa kaksikko esiintyi julkisesti useissa tilaisuuksissa, muun muassa Late Night with David Letterman -ohjelmassa, ja tekeytyi toistensa pahimmiksi vihollisiksi. Myöhemmin valmistuneessa Kaufman-elämäkertaelokuvassa Man on the Moon (1999) Lawler esitti itseään.
10. syyskuuta Lawler sai sydänkohtauksen selostuspöydän äärellä suoran lähetyksen ollessa meneillään Montrealissa.  Hän sai elvytystä välittömästi ja hänelle suoritettiin myöhemmin sairaalassa pallolaajennus.
Lawler palkittiin Raw:in vuoden 2012 Slammy awardsissa Vuoden palaajaksi.
Lawler on heinäkuussa 2018 menehtyneen showpainija Brian Lawlerin isä ja The Honky Tonk Manin serkku.
Universe (vuoden 1994 videopeli)

Vastaanotto

Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 87/100.
Promoottori

Promoottorit ovat geenin läheisyydessä olevia DNA-alueita, joiden ansiosta RNA-polymeraasi kiinnittyy DNA:han ja voi aloittaa transkription eli RNA:n kopioimisen DNA:sta. Promoottorien teho perustuu tiettyihin DNA-jaksoihin kiinnittyviin faktori-proteiineihin, jotka ohjaavat RNA-polymeraasin kiinnittymistä transkription aloituskohtaan. Jokaiselle erilaiselle RNA-polymeraasille on omat promoottorinsa.

Eukaryootit

Eukaryooteilla on kolme erilaista RNA-polymeraasia: RNA-polymeraasi I, RNA-polymeraasi II (selvästi yleisin) ja RNA-polymeraasi III. Näille jokaiselle on omanlaisensa promoottorit.

RNA-polymeraasi I

RNA-polymeraasi I:n pääpromoottori on GC-rikas alue kohdassa -45–+20. Sen toimintaa vahvistaa 85-prosenttisesti identtinen tehostajajakso UCE (upstream control element), joka sijaitsee kohdassa -180 – -107.

RNA-polymeraasi III

RNA-polymeraasi III:n ylävirtaan olevat promoottorit toimivat samalla periaatteella kuin RNA-polymeraasi II:n promoottorit. Ribosomin 5S-RNA:ta ja tRNA:ta koodaavien geenien promoottorit ovat kuitenkin transkription aloituskohdasta alavirtaan päin, eli geenin sisällä. Näihin promoottoreihin kiinnittyvät TFIIIA- ja TFIIIC-faktorit ohjaat TFIIIB-faktorin kiinnittymistä, jonka RNA-polymeraasi tunnistaa.

Tehostajat

Tehostajat (tai voimistajat, engl. enhancer) ovat promoottoreiden kaltaisia DNA-jaksoja, jotka sijaitsevat usein huomattavasti promoottoreita kauempana geenistä ja jotka lisäävät promoottoreiden tehoa moninkertaisesti. Tehostajien tarkoitus lienee lisätä transkriptiofaktoreiden konsentraatiota promoottoreiden läheisyydessä.
Linko

Linko, myös paimenen linko, on primitiivinen heittoase, jolla singotaan pieniä kiviä, kuulia tai tikkamaisia nuolia. Todennäköisesti kalkoliittisen kauden aikana kehitetty linko on vipukeihään ja jousen ohella ensimmäisiä aseita, joita käytettiin ilmaan singottujen ammusten lentoradan pidentämiseksi. Linkoa käytettiin mm. metsästykseen ja karjan ja viljan suojeluun. Muinaiset kansat suosivat linkoa sodankäynnin aseena, joskin se poistui pääosin käytöstä 1400-luvulle siirryttäessä. Linko saatetaan yhä nähdä aseena joidenkin kehitysmaiden heimokiistoissa. Sodankäynnissä lingon etuna oli sen keveys ja ammusten helppo saanti, mutta se hävisi tarkkuudessa ja tehossa jouselle ja varsinkin varsijouselle.

Käyttö

Linko koostuu narusta, jonka keskelle on tehty pesä kiveä varten. Ammus sijoitetaan pesään ja narun päät otetaan heittokäteen. Tämän jälkeen linkoa pyöritetään ja toinen naruista vapautetaan, jolloin pesässä ollut kivi sinkoutuu ilmaan pyörimisliikkeen tangentin mukaisesti. Linko toimii käden jatkeena heitossa ja pystyy sinkoamaan kiven voimakkaammin ja monta kertaa pitemmälle kuin pelkkää kättä käyttäen.

Lingon ammukset

Vaikka lingon yksi eduista olikin että tarvittaessa aivan tavalliset muotoilemattomat kivet kävivät sille ammuksiksi, niitä myös muotoiltiin jotta ne pysyisivät paremmin pesässä ja lähtisivät lentoon hallitummin. Niitä muotoiltiin myös kiviä raskaammista materiaaleista, kuten lyijystä. Lisäksi ammuksia muotoiltiin myös savesta, jonka jälkeen ne poltettiin koviksi.  Usein ammuksiin saatettiin myös lisätä vihollista herjaavia lyhyitä viestejä.

Historia

Vaikka aseella on metsästetty näihin päiviin asti, sen hyöty metsästyskäytössä on kuitenkin pieni. Pienikokoista riistaa varten se on suhteellisen epätarkka ja isokokoista riistaa varten se on suhteellisen tehoton. Siksi on pidetty mahdollisena, että linko on ensimmäinen pääasiassa sotimiseen kehitetty ase.
Pliniuksen mukaan asetta käyttivät ensimmäisinä foinikialaiset ja Vegetiuksen mukaan Baleaarien alkuperäisasukkaat. Myös egyptiläisissä seinäkaiverruksista löytyy lingoilla varustettuja soturihahmoja. Varmaa tietoa siitä, ketkä keksivät lingon ensimmäisenä ei ole, sillä linkoa suosivat useat muinaiset kansat. Varhaisimpien löydettyjen todisteiden mukaan linkoa on käytetty Catal Hüyükissa 5500-4500 eaa.
Kuuluisin tarina lingon käytöstä löytyy Raamatun vanhasta testamentista. Tuleva Israelin kuningas Daavid tappoi jättiläismäisen filistealaisen soturin Goljatin paimenen lingon avulla. Tarina jäi vertauskuvaksi älyn ja tekniikan voitolle raa'asta voimasta.
Antiikin Rooman sotajoukot käyttivät linkomiehiä etujoukkoina, joiden tehtävä oli häiritä ja vahingoittaa vastustajaa etäältä. Roomalaiset kutsuivat linkoa nimellä Funda ja linkomiehiä Funditores. Kevyesti aseistetut ja haarniskoimattomat linkojoukot pysyttelivät vihollisesta etäällä eivätkä osallistuneet varsinaiseen lähitaisteluun miekoin ja keihäin aseistautuneiden, haarniskoitujen legioonalaisten lailla. Funditoresit olivat yleensä baleaareilta värvättyjä sotureita, jotka kuuluivat auxilia-joukkoihin.
Ahrensburgin kulttuuri

Ahrensburgin kulttuuri oli Saksassa vallinnut jääkauden päättymisen aikainen kulttuuri, jossa ihminen sai elantonsa pyytämällä keskisuurta ja pienriistaa jääkauden aikaisen suurriistan hävittyä. Ahrensburgin kulttuuri tunnetaan siitä, että se viimeistään käytti jousta ja nuolta varmuudella .
Ei tiedetä, liittyykö Ahrensburgin kulttuuri Hampurin kulttuuriin, mutta ajallisesti se on sen seuraaja. Ahrensburgiin liittyvät ensimmäiset nuolilöydöt. Kulttuurin alue oli melko lähellä jäätikön reunaa vaivaiskoivua kasvaneella tundralla, jolta se levisi itään aina Volga-Oka -joelle asti. Se levisi myös Pohjois-Puolaan ja Etelä-Tanskaan. Ahrensburgin kulttuuri ei ollut pieniä kiviesineitä valmistava mesoliittinen kulttuuri. Sen aikana kirveitä ja mikroliittejä ei vielä valmistettu mesoliittiseen tapaan, mutta mikroliittitekniikkaa ennakoivia esineitä kylläkin.
Ahrensburgin kulttuuriin liittyviä löytöjä on tehty muun muassa Meiendorfista, Stellmoorista ja Börneckesta. Kulttuuri ajoittuu jääkauden päättymisen aikaiseen kylmään nuorempaan dryaskauteen. Ahrensburgilaiset olivat pitkäkalloista itäistä tyyppiä, eivätkä he olleet todennäköisesti samoja kuin Hampurin kulttuurin luojat. Asumusten ympärille kasattiin kiviä, mitä ei ole todettu tehdyn Hampurin kulttuurissa. Ahrensburgilaiset laskivat uhrimenoissa järviin peuran luita samantyyppisesti kuin Hampurin kulttuurissa. Ahrensburgilaisilla oli peuranpäinen kulttipaalu, jollaista myös suomalais-ugrilaiset ovat käyttäneet.
Jackie Cooper

John "Jackie" Cooper Jr. (15. syyskuuta 1922 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 3. toukokuuta 2011 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti lapsinäyttelijänä ja onnistui jatkamaan uraansa aikuisikään saakka.
Cooper syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän nousi näkyväksi lapsitähdeksi tehtyään ensiesiintymisensä Meidän jengi -sarjassa (Our Gang) vuonna 1929. Tärkein varhaisista elokuvista oli Papan poika seikkailemassa (Skippy, 1931), jossa suorittamallaan roolilla Cooper oli 9-vuotiaana ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Siirryttyään Metro-Goldwyn-Mayerille Cooper teki pitkäaikaista yhteistyötä Wallace Beeryn kanssa. Myöhemmällä uralla hänellä oli osia muiden muassa Teräsmies-elokuvissa. Hän teki myös ohjaajantöitä televisiossa ja voitti kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1972 ja 1978. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Cooper oli kolmesti naimisissa. Hänen omaelämäkertansa Please Don't Shoot My Dog julkaistiin vuonna 1982; kertoman mukaan ohjaaja Norman Taurog oli uhannut ampua lapsinäyttelijän koiran, ellei Jackie kykenisi itkemään Skippyssä.
Pällilä

Kyläkuva

Suomeen kuuluessaan Pällilä sijaitsi Muolaan keskiosassa aivan kirkonkylän Kirkkorannan eteläpuolella, jonne oli matkaa noin kaksi kilometriä. Pällilän naapurikyliä olivat lännessä Kyyrölä, etelässä Leirilä, idässä Hattula ja pohjoisessa Kirkkoranta ja Turulila.
Pällilän pohjoisosan kautta kulki maantie Kyyrölästä Muolaan kirkonkylään. Pällilän hovin kohdalla tästä maantiestä erkani kylätie etelään, joka johti kylän halki Nurmiin kautta Soittolasta Muolaan kirkonkylään vievälle maantielle. Vuonna 1936 Pällilän pinta-ala oli 9,23 neliökilometriä, josta oli peltoa 337 hehtaaria, niittyä 14 hehtaaria ja metsää 572 hehtaaria. Pällilän pellot sijaitsivat pääasiassa kylän länsiosassa Yskjärven rannalla, jonne myös asutus oli keskittynyt. Pällilän kansakoulu sijaitsee kylän pohjoisosassa kylätien varrella. Kylän pohjoispäässä maantien varressa sijaitsee Pällilän hovi.
Pällilän koulupiiriin kuuluu Pällilän lisäksi kylän eteläpuolella olevat Nurmiin alueen pikkukylät: Kurkela, Heikkilä ja Leirilä. Pällilän koulu aloitti toimintansa vuonna 1876 ja se oli Muolaan ensimmäinen kansakoulu. Pällilän koulunrekennus poltettiin talvisodassa 2. joulukuuta 1939 alueelta vetäydyttäessä.

Sota-aika

Pällilän väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Pällilän kylän asukkaat asutettiin Somerolle.
Adolf Edvard Björkenheim

Sukutausta

Adolf Edvard Björkenheimin vanhemmat olivat Lauri Maunu Björkenheim ja hänen toinen puolisonsa oli Charlotta Sofia Taube.

Lapsuus ja nuoruus

Björkenheim opiskeli Turun lyseossa ja siirtyi sieltä Haminan kadettikouluun. Björkenheim osti Orisbergin ruukkitilan osaperillisiltään 1875. Sen jälkeen Björkenheim asui Ruotsissa suorittaen Ultunan maanviljelysopistossa agronomin tutkinnon 1877. Björkenheim oli tehnyt opintomatkoja Tanskaan, Holsteiniin, Englantiin ja Skotlantiin.

Ura

Syksystä 1877 alkaen Björkenheim johti ruukin toimintaa, jonka hän lakkautti vuonna 1900. Hän perusti Orsbergin konepajan Oy:n 1909, ollen sen pääomistaja ja toimitusjohtaja. Björkenheim perusti vuonna 1882 Orsbergiin Karjakko- ja meijerikoulun ja vuonna 1896 maamieskoulun. Björkenheim vaikutti Vaasan läänin maanviljelysseuran johtokunnassa.
Björkenheim oli lisätyn rautatiehallituksen jäsen 1904–1917, tilattoman väestön alakomitean jäsen 1901 ja sahanomistajain maanomistusta järjestävän komitean jäsen 1902.

Vapaakirkollisena vaikuttajana

Björkenheim oli Ruotsissa asuessaan tutustunut vapaakirkolliseen toimintaan ja toimi Suomeen palattuaan vapaakirkollisena saarnamiehenä ja raittiuspuhujana.
Beagle-luokka (hävittäjä)

Suunnittelu

Öljyä polttoaineena käyttäneiden Tribal-luokan alusten ja kokeellisen HMS Swiftin jälkeen Beagle-luokassa palattiin hiilen käyttöön. Tällöin luokasta tuli viimeinen Kuninkaallisen laivaston hiilikäyttöisenä valmistettu alusluokka. Luokka oli myös merkittävästi pienempi kuin edellinen hiilikäyttöinen River- eli E-luokka. Hiileen päädyttiin, kun Amiraliteetissä heräsi epäilys maan öljyvarantojen riittävyydestä laivaston tarpeisiin.
Aiemmista luokista poiketen Beagle-luokan alukset muistuttivat runsaasti toisiaan. Aluksilla oli kolme savuhormia, vaikka niiden pituus ja suuruus vaihteli valmistajien välillä. Alukset suunniteltiin alun perin aseistaviksi viidellä 12 naulan tykillä, mutta niistä kaksi korvattiin viimeisissä Tribal-luokan aluksilla käyttöön otetuilla nelituumaisilla. Alusluokka oli myös ensimmäinen, mille asennettiin HMS Swiftillä testatut 21 tuuman torpedoputket.
Aluksen 12 naulan tykit siirrettiin keskilaivaan, jotta niiden käyttö mahdollistuisi kovassakin merenkäynnissä. Lisäksi luokan komentosiltaa korotettiin.
Bell P-59 Airacomet

Kehitys

Koneen tuotantomallia edelsi XP-59A tutkimuskone, jossa suihkumoottoria kehitettiin. Projekti alkoi Gloster-Whittle E. 28/39:n tehtyä ensilentonsa, jonka jälkeen Power Jetsin kehittämä W.1X moottori toimitettiin General Electricille.
XP-59A lensi ensilentonsa 1. lokakuuta 1942 Murocin tukikohdasta. Koelentojen aikaan koneessa oli hämäyksenä propelli.
Koneen moottorit käyttivät sentrifugaalista kompressoria. 
General Electric oli päätoimittaja 15:sta moottorille. Suorituskyky oli pettymys: moottorit tuottivat liian vähän työntövoimaa suhteessa painoon ja lentokoneen huippunopeus oli 404 mph 25 000 jalan korkeudessa. 
300:sta tilatusta koneesta vain 66 oli valmistettu: 3 kappaletta XP-59A -mallia, 13 kpl YP59A -mallia, 20 kpl P-59A -mallia ja 30 kpl P-59B -mallia. Valmistetuista Airacometeista jäljelle jääneet lahjoitettiin teknisille oppilaitoksille.
Perutusta XP-59B -mallista tuli lopulta Lockheed P-80 Shooting Star.
Alkuperäinen XP-59 -tunnus oli varattu XP-52:n seuraajalle, joka käytti mäntämoottoria ja kaksoispyrstöä eikä liittynyt XP-59A -malliin.
Antti Weckström

Ura

Weckström edusti SaiPan junioreita kevääseen 1999 asti, jonka jälkeen hän pelasi vuodet 1999–2001 HIFK:n A-nuorissa. Hän oli kaudella 1999–2000 tehoilla 2+12=14 joukkueen tehokkain puolustaja Mikko Kurvisen kanssa. Weckström voitti keväällä 2001 A-nuorten hopeaa. Hän palasi kaudeksi 2001–2002 SaiPaan, jossa Weckström teki liigadebyyttinsä ja pelasi kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin SaiPan A-nuorissa. Weckström oli tehoilla 6+27=33 koko A-nuorten SM-liigan puolustajien syöttöpörssin voittaja sekä pistepörssin toinen KalPan Matti Tiihosen jälkeen. Hän voitti keväällä 2002 A-nuorten mestaruuden.
Huhtikuussa 2002 Weckström teki vuoden mittaisen liigasopimuksen SaiPan kanssa. Hän pelasi tulokaskautensa SM-liigassa ja teki 50 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Weckström pelasi myös vielä kymmenen ottelua A-nuorissa tehden niissä kuitenkin pelipaikkaan nähden kovat tehot 4+11=15. Kaudella 2003–2004 hän pelasi 39 SM-liigaottelua ilman tehopisteitä, kunnes Weckström siirtyi tammikuussa 2004 loppukaudeksi Mestis-joukkue KooKoohon. Siellä hän teki 14 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5.
Kausi 2004–2005 oli Weckströmille välivuosi. Kaudella 2005–2006 hän pelasi Suomi-sarjaa Rovaniemen Kiekossa ja kauden 2006–2007 kestäneen välivuoden jälkeen Weckström on pelannut vuodesta 2007 samaa sarjaa Imatran Ketterässä. Kaudella 2009–2010 hänestä tuli joukkueen varakapteeni. Weckström voitti Ketterässä Suomi-sarjan mestaruuden vuonna 2009, mutta joukkue ei kuitenkaan noussut Mestis-karsintojen jälkeen sarjatasoa ylemmäs.

Muuta

Weckström on toisen polven liigapuolustaja. Hänen isänsä Kari Weckström edusti omalla SM-liigaurallaan myös SaiPaa ja toimi kaudella 1983–1984 joukkueen kapteenina. Kari on toiminut pelaajauransa jälkeen vuosia SaiPan juniorivalmentajana ja vuodet 2007–2010 hän valmensi Ketterää, jossa Antti Weckström pelasi isänsä alaisuudessa. Nykyään Kari "Keni" Weckström valmentaa SaiPan D-98-junioreita.
Paavo Tikkanen (kansanedustaja)

Paavo Tikkanen (15. joulukuuta 1865 Kuopion maalaiskunta – 19. toukokuuta 1914 Joensuu) oli suomalainen puuseppä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Tikkasen vanhemmat olivat renki Johan Fredrik Tikkanen ja Anna Maria Tiihonen. Hän kävi kansakoulun ja toimi puuseppänä Kuopiossa 1878–1898, Joensuussa 1898–1907 ja Kontiolahdella 1907–1914.
Tikkanen oli SDP:n kansanedustajana 1907–1914 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuului myös Joensuun kaupunginvaltuustoon.
Tikkanen oli naimisissa Anna Emelia Rissasen kanssa.
Varsiyökkönen

Koko ja ulkonäkö

Varsiyökkösellä esiintyy varsin suurta yksilökohtaista vaihtelua paitsi värisävyssä ja siipikuvioiden erottuvuudessa, myös perhosten koossa suurimpien yksilöiden ollessa lähes kaksinkertaisia pienimpiin verrattuna. Etusiipien pohjaväri on tavallisimmin vaalean harmaanruskea, mutta vaihtelee vaalean punaruskeasta tumman ruskeaan. Siiven tyviosassa on hieman mutkitteleva sisempi poikkiviiru ja ulompana viistosti siiven takareunasta kärkeä kohti suuntautuva ulompi poikkiviiru. Ulompi poikkiviiru tekee ennen siiven etureunaa jyrkän mutkan sisäänpäin ennen päättymistään. Siiven etureunassa, aaltoviirun päässä on tumma täplä, joka ei sijaitse aivan ulomman poikkiviirun jatkeella vaan hieman siiven kärkeen päin. Ulomman ja sisemmän poikkiviirun välillä siiven keskiosassa on tumma varjostuma. Rengas- ja munuaistäplät ovat siiven pohjavärin väriset, mutta erottuvat tumman reunuksensa vuoksi. Takasiivet ovat vaaleat, ulkoreunasta tummemmat. Niiden poikki kulkee tumma kaarijuova ja keskipilkku erottuu yleensä hyvin yläpinnalla mutta paremmin alapinnalla. Siipiväli vaihtelee huomattavan suurella välillä 28 mm:sta 43 mm:iin.
Sukuun Hydraecia kuuluu Suomessa neljä lajia, joiden erottaminen toisistaan voi olla huomattavan vaikeaa, joskin varsiyökkönen on näistä ylivoimaisesti yleisin ja laajimmalle levinnyt. Erityisen samannäköisiä lajeja ovat laukkayökkönen (Hydraecia nordstroemi) sekä hierakkayökkönen (Hydraecia ultima).

Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Espanjasta ja Britteinsaarilta Euroopan ja Pohjois-Aasian läpi Japaniin. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa varsiyökkönen on hyvin yleinen ja sitä tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta ainakin eteläisempään Lappiin saakka. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä lokakuulle.

Elinympäristö ja elintavat

Varsiyökkösen ehkä tyypillisintä elinympäristöä ovat kosteat rantojen ympäristöt. Se viihtyy kuitenkin myös kosteilla niityillä sekä erilaisissa kulttuuriympäristöissä, kuten puistoissa, puutarhoissa sekä joutomailla. Laji on esiintymispaikoillaan usein runsaslukuinen. Perhosia tulee valolle, harvemmin syötille.
Toukka elää kasvien varsien ja juurten sisällä syöden esimerkiksi mukuloita ja juureksia ontoiksi. Tästä syystä laji on joskus puutarhojen tuholainen.

Ravintokasvi

Toukka on varsin monia eri kasveja syövä polyfagi. Puutarhatuhojen kannalta merkittävä ravintokasvi on etenkin peruna.
Timo Hännikäinen

Elämä ja ura

Hännikäinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 1998  ja valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2006, gradun aiheena 'Modernismin murros Väinö Kirstinän runokokoelmassa "Puhetta"'. Hän oli Savukeidas Kustannuksen julkaiseman kirjallisuus- ja kulttuurilehti Kerberoksen päätoimittaja sen koko elinkaaren 2000–2014. Hännikäinen on ollut kriitikkona Parnassossa vuodesta 2005 ja julkaissut arvosteluja myös useissa muissa lehdissä. Hännikäinen on kääntänyt muun muassa Oscar Wilden, Robert Louis Stevensonin ja Charles Simicin tuotantoa. Hännikäisen runokokoelma Istun vastapäätä (2002) oli mukana Helsingin Sanomien esikoiskirjakilpailussa. Runokokoelman Kilpailevan lajin muistomerkki julkaisi Savukeidas vuonna 2005. Hän on kirjoittanut myös yhteispamfletin Liberalismin petos (2012) yhdessä kirjailija Tommi Melenderin kanssa.
Timo Hännikäinen on vuonna 2012 perustetun kansallismielisen ja traditionalistisen Sarastus-verkkolehden päätoimittaja ja yksi sen perustajista. Hän oli puhujana 612-marssilla Helsingissä itsenäisyyspäivänä 2015. 
Hännikäinen on ollut järjestämässä ja toiminut myös puhujana äärioikeistolaisessa Awakening-tapahtumassa, jossa on vaadittu muun muassa valkoista ylivaltaa. Tilaisuuksissa on esiintynyt myös antisemitistisiksi ja fasistisiksi luonnehdittuja puhujia.

Viestikohu

Juhannusaattona 2015 Hännikäinen julkaisi Naisasialiitto Unionin sekä väkivaltaa kokeneiden naisten ja tyttöjen tukipalvelun Naisten Linjan julkisilla Facebook-sivuilla alatyylisiä viestejä. Hännikäisen mukaan kyseessä oli humalainen hölmöily. Hän oli myös jo aikaisemmin lähettänyt alatyylisiä viestejä useille eri henkilöille. Viestien seurauksena Hännikäisen teoksia julkaissut Savukeidas-kustantamo lopetti yhteistyön hänen kanssaan.
Juho Härmänen

Juho Aarne Vilhelm Härmänen (12. maaliskuuta 1898 Alahärmä – 14. toukokuuta 1955) oli suomalainen jääkäriluutnantti.

Perhe ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat kauppias Juho Emil Härmänen ja Sanna Maija Mäki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hilma Susanna Niemelän kanssa, joka kuoli vuonna 1935. Härmänen kävi kansakoulun.

Jääkärikausi

Härmänen työskenteli liikeapulaisena ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Härmänen siirrettiin Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi 3. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin edelleen 15. tammikuuta 1919 vääpeliksi Keski-Suomen rykmentin 2. komppaniaan, josta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi liikealalle ollen muun muassa vuodet 1924–1928 Australiassa. Suomeen palattuaan hän jatkoi liikemiehenä Alahärmässä.
Fred Schepisi

Frederick Alan ”Fred” Schepisi AO (s. 26. joulukuuta 1939 Melbourne) on australialainen elokuvaohjaaja. Hänen ohjaustöitään ovat Jäätynyt mies (1984), Rakkauteni, kohtaloni (1985), Roxanne (1987), Huuto pimeydestä (1988), Sankari vai vakooja (1990), Moni kakku päältä kaunis (1994), Rakkauden yhtälö (1995) ja Viimeinen kierros (2001). Hän on ollut Kultainen palmu-, Emmy- ja Golden Globe -ehdokkaana.
Puutarhuri

Puutarhuri on tutkintonimike henkilölle, joka on suorittanut puutarhatalouden perustutkinnon. Tutkinto antaa yleisen kelpoisuuden ammattikorkeakouluopintoihin sekä kelpoisuuden yliopisto-opintoihin sen mukaan kuin asianomainen yliopisto päättää. Opiskelu kestää peruskoulupohjaisena kolme vuotta (120 ov) johon sisältyy 20 opintoviikkoa työharjoittelua. Opiskelu on mahdollista myös ylioppilaspohjaisena, aikuiskoulutuksena tai oppisopimuskoulutuksena. Tutkintotodistuksen saadakseen nämä henkilöt joutuvat suorittamaan näyttökokeen. Ylioppilas- ja aikuiskoulutuslinjoilla opiskeluaika on lyhyempi kuin peruskoulupohjaisilla linjoilla. Myös näihin opintoihin sisältyy työssäoppimisjakso.
Näyttökokeen suorittaminen ei edellytä alan opintoja tai työkokemusta, vaan niihin voi periaatteessa ilmoittautua kuka tahansa, joka uskoo omaavansa näyttökokeessa vaadittavat tiedot sekä taidot ja näin saada tutkintotodistuksen. Kuitenkin käytännössä lähes kaikki näyttötutkinnon suorittajat ovat hankkineet alan perustaidot työelämässä tai koulun penkillä.
Puutarhatalouden perustutkinnon suuntautumisvaihtoehtoja ovat viherala (viherrakennus), kukka- ja puutarhakauppa-ala sekä viljelyala.
Valmistuneet puutarhurit voivat hakeutua erikoistumaan floristiksi, puisto- tai viljelypuutarhuriksi, arboristiksi (puunhoitaja) yhden vuoden kestävässä ammattitutkintoon valmistavassa koulutuksessa sekä ammattikorkeakouluun hortonomiksi tai yliopistoon siltä osin kuin asianomainen yliopisto päättää. On olemassa myös muita alan ammattitutkintoja, esimerkiksi golfkenttien hoitoon ja viinintuotantoon liittyvät.
Aitolahden vaakuna

Aitolahden kunnanvaakunan vaakunaselitys oli ”punaisessa kentässä aaltokoroinen kultahirsi, jossa kolme mustaa, soikeaa, kyljiltään sisäänpäin kaartuvaa rengasta”. Aihe liittyy Aitolahden rantakallioista 1800-luvun lopulla löydettyihin hiilipusseihin (Corycium enigmaticum), jotka ovat vanhimpien maapallolta löydettyjen fossiilien joukossa. Vaakunan aaltokoro symboloi lahtea ja renkaat hiilipusseja.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 9. kesäkuuta 1965. Vaakuna oli virallisessa käytössä hyvin lyhyen aikaa, sillä kunta liitettiin Tampereeseen heti seuraavan vuoden alussa.