google/wiki40b huggingface dataset:
EMS VCS 3

EMS VCS 3 on Electronic Music Studiosin tuottama analoginen, kannettava syntetisaattori, joka julkaistiin vuonna 1969. Kyseisessä syntetisaattorissa ei ole lainkaan koskettimia, vaan joystick, jonka avulla pystyy luomaan erilaisia ääniefektejä.
EMS VCS 3 oli aikoinaan suosittu malli erityisesti progressiivista rockia esittäneiden yhtyeiden keskuudessa. Sitä ovat käyttäneet muun muassa The Alan Parsons Project, Jean Michel Jarre, Hawkwind, Brian Eno, Roxy Music, King Crimson, The Who, Gong ja Pink Floyd. Hectorin albumilla Herra Mirandos on käytetty VCS 3:a.
VCS 3:ssa on kolme oskillaattoria. Äänenväri luodaan kuten modulaarisissa syntetisaattoreissa, mutta yksiköitä yhdistävien kaapeleiden sijaan instrumentissa on matriisi ja siihen erityiset liitintapit. Lisäksi siinä on kohinageneraattori ja kehämodulaattori.
Muokkausta varten ovat jänniteohjattu alipäästösuodin, verhokäyrägeneraattori sekä jänniteohjattu jousikaikulaite. Syntetisaattorissa on kaksi liitäntää ulkopuoliselle lähteelle ja kaksi tasoltaan säädettävää ulostuloa stereoääntä varten. Siihen oli saatavana duofoninen koskettimisto DK 2 tai monofoninen DK 1, joissa on mukana VCO ja VCA. Koskettimisto reagoi soiton voimakkuuteen. Instrumentissa ei ole erillistä LFO - generaattoria, vaan oskillaattoria voidaan käyttää tähän tarvittaessa.
Rakenteeltaan VCS - 3 syntetisaattoriin pohjautuvia versioita ovat kantokoteloon valmistettu Synthi A ja niin ikään koteloon rakennettu AKS johon kuului koskettimisto. Synthi Keyboard 1 - versioon kuului 29 - näppäiminen minikoskettimisto. A ja AKS- mallit oli tarkoitettu myös opetuskäyttöön, joten niissä on sisäänrakennettu kaiutinpari. Kaikissa malleissa on kuulokeliitäntä.
Synthi 100 on periaatteessa kolme yhteen liitettyä VCS 3 - syntetisaattoria. Sekä AKS - että Synthi 100 - mallissa on 256 - askelinen digitaalinen sekvensseri ollen pioneereja tämän käytössä tuohon aikaan yleisempien analogisten sekvensserien sijaan.
Maria Theresa van Thielen

Maria Theresa van Thielen (7. maaliskuuta 1640 Antwerpen, Belgia – 11. helmikuuta 1706 Antwerpen) oli flaamilainen, barokkiajan taidemaalari, joka maalasi asetelmia.
Ilmari Raekallio

Ilmari Johannes Raekallio (17. toukokuuta 1896 – 10. lokakuuta 1952) oli suomalainen toimittaja, taidemaalari, säveltäjä ja sanoittaja. Raekallio oli toimittajana sanomalehti Karjalassa.
Alexander Hall and Company

Historia

Alexander Hall perusti yhtiön vuonna 1790 ottamalla hallintaansa Cochar and Gibbonin liiketoiminnan. Yhtiön ensimmäinen Aberdeen tai klipperikeulalla varustettu alus oli puinen purjealus vuonna 1839 valmistunut kuunari The Scottish Maid. Uusi keulan muoto paransi nopeutta ja purjehdusominaisuuksia.
Alexander Hall kuoli vuonna 1849 jättäen yrityksen kahdelle pojalleen Jamesille ja Williamille. Veljekset valmistivat useita kuuluisia klippereita tee- ja opiumikuljetuksiin kuten Torrington ja Stornowayn. William vastasi alusten suunnittelusta ja James liiketoiminnasta. He olivat myös kiinnostuneita työntekijöidensä hyvinvoinnista ja sairaskassa aloitti toimintansa 1846.
Toisen maailmansodan päätyttyä telakka ei investoinut uudistuksiin ja Hall, Russell and Company valtasi yrityksen vuonna 1957.
Härkä (Eläinradan merkki)

Härkä (Taurus) on toinen niistä Eläinradan merkeiksi kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 30 - 60 astetta kevättasauspisteestä itään. Aurinko saapuu tähän merkkiin vuosittain suunnilleen 20. huhtikuuta ja siirtyy seuraavaan, Kaksosten merkkiin toukokuun 21. päivän aikoihin.
Merkki on saanut nimensä Härän tähdistöstä, joka 2000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Härän merkki vastaa suunnilleen Oinaan tähdistöä.
Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä härkä (tai Härkä) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä.
Viheranakonda

Koko ja ulkonäkö

Viheranakonda on yksi maailman pisimmistä käärmeistä ja läntisen pallonpuoliskon pisin käärme. Naaraalla saattaa olla mittaa 6-9 metriä ja painoa yli 100 kg. Koiraat eivät juuri kasva kolmea metriä pidemmäksi.
Viheranakondan ruumis on päältä oliivinvihreä ja mustatäpläinen. Sivuilla on täpliä, joissa on mustan lisäksi keltainen keskus. Vatsa on keltaisenvihreä. Pää on ruumiin värinen ja pieni. Silmien takana on mustat juovat.

Levinneisyys

Viheranakondaa tavataan Etelä-Amerikassa Andien itäpuolella Kolumbiassa, Venezuelassa, Guayanassa, Surinamessa, Ranskan Guayanassa, Trinidadin saarella ja Brasiliassa. Laji elää sademetsissä suurten jokien lähistöllä yksinään.

Ravinto

Viheranakondat syövät aikuisina pääasiassa lintuja, monenlaisia nisäkkäitä, kaloja ja muita matelijoita. Laji tappaa saaliinsa kuristamalla. Suuret yksilöt voivat tappaa ja syödä jopa jaguaarin tai kaimaanin. Joissain legendoissa ja tarinoissa väitetään, että viheranakonda olisi ihmissyöjä, mutta tällaisille väitteille ei ole löydetty tarpeeksi todisteita. Ruokaa etsiessään vihreät anakondat voivat olla jopa 10 minuuttia sukelluksissa.

Lisääntyminen

Vihreranakondien lisääntymisaika on sadekautena. Uskotaan, että naarat lähettävät ilmaan feromoneja, joiden avulla koiras löytää naaraan. Kosinta ja parittelu tapahtuvat lähes yksinomaan vedessä.
Naaraan tiineys kestää jopa 6-7 kuukautta. Viheranakonda on vivipaarinen eli se synnyttää eläviä poikasia. Poikasia syntyy kerralla muutamasta kymmenestä jopa sataan. Vastakuoriutuneet poikaset ovat 70-80 cm pitkiä, ja ne kärsivät muista eläimistä. Selvinneet poikaset kasvavat nopeasti sukukypsyyteen asti muutaman vuoden ikään, jonka jälkeen ne kasvavat hitaammin.

Alalajit

Viheranakonda on jakautunut kahteen alalajiin, Eunectes murinus gigas (Latreille, 1801), ja Eunectes murinus murinus (Linné, 1758).

Uhat

Viheranakondan suurin uhka on ihminen. Paikalliset asukkaat tappavat anakondia, koska pitävät niitä ihmissyöjinä. Myös metsästäjät tappavat niitä tehdäkseen niistä matkamuistoja. Kauppaa on rajoitettu CITES-sopimuksen Appendix II -liitteellä, mutta silti niitä salakuljetetaan ympäri maailmaa. Lisäksi suuri uhka on elinympäristöjen tuhoaminen.
RMS Empress of Ireland

Yhteentörmäys

28. toukokuuta 1914 Empress of Ireland lähti Quebec Citystä kello 16.30 paikallista aikaa, määränpäänään Liverpool Englannissa. Laivalla oli 1 477 matkustajaa ja miehistön jäsentä.
Aikaisin seuraavana aamuna alus höyrysi pitkin Saint Lawrencen jokea tiheässä sumussa. Empress of Ireland oli lähellä Pointe-au-Père'n niemeä lähellä Rimouskin kaupunkia, kun kello kahden aikaan aamulla sumusta työntyi esiin norjalaisen hiililaiva Storstadin keula.
Storstad törmäsi lähes suorassa kulmassa Empress of Irelandin oikeanpuoleiseen kylkeen. Törmäyksessä Storstad tunkeutui Empressin kylkeen lähes viiden metrin syvyyteen ruhjoen siihen valtavan aukon. Tämän jälkeen laivojen liike-energia ajoi laivat erilleen. Storstad säilyi lähes vahingoittumattomana, mutta Empress of Ireland alkoi upota nopeasti. Vesitiiviit ovet olivat olleet auki, vaikka alus kulki huonoissa olosuhteissa.
Empress of Ireland kaatui oikealle kyljelleen ja upposi vain 14 minuuttia törmäyksen jälkeen, vaikka kapteeni Henry George Kendall yritti ohjata aluksen rantaan. Turmassa kuoli 1 012 henkeä, vain 473 pelastui.
Turma on suurin yksittäinen, mikä on kohdannut Pelastusarmeijaa; Lontoon suurkokoukseen matkalla olleista 171 kanadalaisesta pelastusarmeijalaisesta pelastui vain kaksikymmentäkuusi.
Huomattavaa osaa turman uhreista ei pystytty tunnistamaan. Tunnistamattomat uhrit haudattiin lähelle rakennettuun hautausmaahan, jota Canadian Pacific Railway pitää edelleen kunnossa.
Pelastusarmeija pitää kyseisellä Moun Pleasantin hautausmaalla muistopalveluksen joka vuosi haaksirikon päivänä.

RMS Empress of Ireland fiktiossa

Jännityskirjallisuudessa Empress of Ireland esiintyy ainakin Clive Cusslerin bestseller-romaanissa Aavejuna, jossa laivan hylystä etsitään laivan mukana uponnutta Pohjois-Amerikan sopimusta.
Kanadansuomalainen Karen Autio on kirjoittanut aiheesta fiktiivisen lastenkirjan Second Watch. Kirjan päähenkilönä on suomalaissyntyinen Saara-tyttö, joka pelastuu onnettomuudesta. Karen Aution omat isovanhemmat olivat suomalaisia siirtolaisia, joiden ystäviä oli saanut surmansa laivaonnettomuudessa.
Mina Caputo

Mina Caputo (entiseltä nimeltään Keith Caputo, s. 4. joulukuuta 1973) on yhdysvaltalainen muusikko. 
Caputo perusti Life of Agony -yhtyeen kesällä 1989. Se sai levytyssopimuksen Roadrunner Recordsilta ja julkaisi ensimmäisen albuminsa River Runs Red vuonna 1993. Kolmannen albumin julkaisun jälkeen 1997 Caputo lähti yhtyeestä tyylillisten erimielisyyksien johdosta.
Caputo on Life of Agonyn jälkeen muiden projektiensa ohessa julkaissut soolomateriaalia. Hän oli vierailevana laulajana Within Temptationin singlellä "What Have You Done", joka julkaistiin The Heart of Everything -albumilla 2007. 
Caputo on 2000-luvulla esiintynyt uudelleen Life of Agonyn kanssa. 
Heinäkuussa 2011 Caputo kertoi julkisesti olevansa transsukupuolinen.
Nam Việt

Nam Việt tai Nanyue (perinteiset merkit: 南越; pinyin: Nányuè vietn. Nam Việt) oli muinainen valtakunta, joka sijaitsi 200–100-luvuilla eaa. nykyisen Kiinan Guangdongin, Guangxin ja Yunnanin maakuntien sekä Pohjois-Vietnamin alueilla. Han-kiinalainen kenraali Zhao Tuo perusti valtakunnan Qin-dynastian lopussa ja kansan kulttuuriin siirtyi runsaasti tapoja Yue-kansalta ja keskisen Kiinan alueilta. Valtakunnan pääkaupunki oli Panyu, joka sijaitsi nykyisen Kantonin kaupungin paikalla. Vietnamissa käytetään nimitystä Triệu-dynastia.

Historiasta

Nam Việt hallitsi suurta osaa nykyistä pohjoista Vietnamia ja eteläistä Kiinaa vuosien 258 ja 111 eaa. välillä. Kuningaskunta sai alkunsa Au Loc -nimisestä kuningaskunnasta, jonka pääkaupunki Phuc An oli nykyisen Hanoin länsipuolella. Vuonna 208 eaa. kiinalainen kenraali Zhao Tuo, vietnamilaiselta nimeltään Triệu Đà, valloitti Au Locin ja yhdisti siihen alueita Kiinan puolelta, ja kutsui uutta valtiota nimellä Nam Việt. Vietnamin historian lasketaan perinteisesti alkavan tästä tapahtumasta. Kiinan Han-dynastia valloitti Nam Việtin vuonna 111 eaa., mistä alkoi kiinalaisten tuhannen vuoden valtakausi alueella.
Ovatio

Ovatio (lat., < ovare, riemuita) oli antiikin Roomassa kulkue, joka järjestettiin sodassa voiton saavuttaneen sotapäällikön kunniaksi, jos tämän saavutusta ei katsottu niin merkittäväksi, että sen takia olisi järjestetty triumfi, jota pidettiin juhlallisempana kuin ovatiota. 
Toisin kuin triumfissa, viettäjä oli pukeutunut myrttiseppeleeseen ja kulki jalan tai ratsain huilun säestyksellä. Ovatio vietettiin Rooman sijaan Mons Albanuksella. Oikeuden sen järjestämiseen myönsi senaatti ja kustannukset maksoi viettäjä itse. Ovatio saatettiin myöntää triumfin sijaan esimerkiksi, jos sodassa ei ollut tapettu tarpeeksi vihollisia, muodollista sotaa ei ollut julistettu tai vastustajana ei ollut valtakunnan tasoinen organisaatio, vaan kyseessä oli esimerkiksi sisällissota tai kapina. Esimerkiksi Marcus Licinius Crassus vietti ovatiota kukistettuaan Spartacuksen johtaman orjakapinan.
Levon Mirzojan

Levon Isajevitš Mirzojan (ven. Лево́н Иса́евич Мирзоя́н, 14. marraskuuta 1897 Šušin kihlakunnan Ašanin kylä Vuoristo-Karabahissa – 26. helmikuuta 1939 Moskova) oli armenialaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Levon Mirzojan syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän osallistui vallankumousliikkeeseen Bakussa vuodesta 1912 lähtien ja liittyi bolševikkipuolueeseen maaliskuussa 1917. Vuosina 1920–1925 Mirzojan työskenteli Azerbaidžanin ammattiliittoneuvoston puheenjohtajana, tasavallan työasiain kansankomissaarina ja Bakun puoluekomitean sihteerinä. Vuosina 1925–1929 hän toimi Azerbaidžanin kommunistipuolueen ja vuosina 1929–1933 NKP(b):n Permin piirikuntakomitean ja Uralin aluekomitean sihteerinä. Vuodesta 1933 lähtien Mirzojan oli Kazakstanin aluepiirikomitean ja vuodesta 1937 tasavallan kommunistipuolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteeri. Vuonna 1934 Mirzojan valittiin NKP(b):n keskuskomitean jäseneksi. Hän kuului myös Neuvostoliiton toimeenpanevaan keskuskomiteaan.
Vuonna 1938 Mirzojan arvosteli Kazakstaniin karkotettujen Neuvostoliiton korealaisten siirtämistä tasavallan eteläosasta pohjoisosaan. Hän esiti epäilyksiään myös NKVD:n toiminnasta. Mirzojan pidätettiin toukokuussa 1938 ja tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet ammuttiin Moskovassa ja haudattiin Donskoin luostarin alueelle. Mirzojanin maine puhdistettiin vuonna 1955.
Sigtunan raatihuone

Sigtunan raatihuone (ruots. Sigtuna rådhus) on historiallinen rakennus Sigtunan taajamassa samannimisessä Sigtunan kunnassa Ruotsissa. Raatihuone sijaitsee Stora torget -nimisellä torilla. Sen rakennutti pormestari Eric Kijhlman, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1744. Vuoden 1948 joulukuun ensimmäisenä päivänä raatihuoneella pidettiin sen viimeinen raastuvanoikeuden istunto. Nykyisin raatihuone toimii museona ja vihkiäispaikkana.
Kidetankoprosessi

Kidetankoprosessi (tunnetaan myös nimillä jodidiprosessi ja van Arkelin–de Boerin prosessi) on Anton Eduard van Arkelin ja Jan Hendrik de Boerin vuonna 1925 kehittämä, ensimmäinen teollisesti mahdollinen ja taloudellinen tapa valmistaa pieniä määriä erittäin puhdasta titaania ja zirkoniumia. Prosessi perustuu pääasiallisesti metallijodidien muodostumiseen ja niiden hajoamistuotteina syntyviin puhtaisiin metalleihin. Tämä tapa on myöhemmin korvautunut Krollin prosessilla.

Prosessi käytännössä

Epäpuhtaat titaani, zirkonium, hafnium, vanadiini, torium tai protaktinium lämmitetään tyhjiössä jodin kanssa 50–250 °C lämpötilaan. Lämmitettäessä muodostuvat titaani- (TiI₄) tai zirkoniumtetrajodidi (ZrI₄) höyrystyvät ja jättävät metalleissa esiintyvät epäpuhtaudet kiinteiksi, näin erottuen muodostuneista jodideista.
Titaanitetrajodidi (TiI₄) sulaa ilmakehän paineessa 150 °C celsiusasteen lämpötilassa, ja kiehuu 377 °C celsiusasteessa; zirkoniumtetrajodidi (ZrI₄) puolestaan sulaa 499 °C celsiusasteen lämpötilassa ja kiehuu 600 °C lämpötilassa. Kiehumispisteiden vaatima lämpötila laskee ainetta ympäröivän paineen laskiessa.

Pelkistyminen

Kaasuuntuneet jodidit hajoavat ja pelkistyvät 1 400 °C lämpötilaan sähköllä kuumennetun volframilangan ansiosta. Puhdas metalli kertyy volframilankaan, ja määrien kasvaessa lanka tulee paremmin sähköä johtavaksi ja vaatii sitä suurempaa sähkövirtaa lämpötilan ylläpitämiseksi, mitä suurempia määriä metallia lankaan kertyy.
Stiletti

Stiletti oli alun perin ohut kolmisärmäinen tikari, nykyisin veitsi jonka terä on usein laukaistavissa kahvan sisältä.
Alun perin stiletti oli yksi tikarin erityistyypeistä. Ritariaikana miekkaa pidettiin paremmassa kädessä ja stilettiä huonommassa. Tuolloin stiletissä oli ohut, yleensä kolmisärmäinen terä, jolla pyrittiin lävistämään haarniska heikosta kohdasta. Stiletin kapea terä oli suunniteltu erityisesti tunkeutumaan rengaspaidan teräsrenkaiden läpi ja siten se sopi myös salamurhaajan työkaluksi. Stiletin merkitys väheni, kun tuliaseiden kehitys teki haarniskan käytön merkityksettömäksi.
Nykyään stiletillä kuitenkin tavallisesti tarkoitetaan veistä, jossa (usein kaksiteräinen) terä ponnahtaa jousen voimalla kahvan sivusta tai sisältä ja lukkiutuu käyttöasentoonsa.
Minimi

Minimi (lyhenne min, matemaattisena merkintänä min ilman pistettä) on matemaattinen käsite. Joukon minimi on sen pienin alkio.
Käytännössä minimi on jonkin suureen, esimerkiksi jännitteen, matalin kohta. Jos jännite ohjaa vaikkapa lamppua, jänniteminimissä lamppu on himmein.
Eksaktimpi määritelmä: joukon S minimi on luku m, jos ja vain jos
 
Eli joukossa S on alkio, jonka arvo on m, ja m on joukon alkioista pienin. Erityisesti, jos joukolla on olemassa pienin alkio, joukon minimi on sama kuin joukon infimum; .
Kaikissa joukoissa ei ole minimiä; esimerkiksi joukossa
 
on suurin alkio, mutta siinä ei ole pienintä alkiota. Sen sijaan joukolla on infimum (suurin alaraja) ja supremum (pienin yläraja). Tässä tapauksessa 
.
Veli-Pekka Harjola

Veli-Pekka Harjola (s. 10. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja entinen meloja.
Harjola edusti Suomea Los Angelesin 1984 olympialaisissa. Hän karsiutui välierissä sekä kajakkiyksiköiden että -nelosten 1 000 metrillä; jälkimmäisessä meloivat hänen lisäkseen Mikko Kolehmainen, Ilpo Nieminen ja Mika Savilahti. MM-kilpailuissa Harjola sijoittui vuonna 1983 kajakkinelosten 10 000 metrillä yhdeksänneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia vuonna 1984.
Seuratasolla 185-senttinen Harjola edusti Merimelojia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 ja 10 000 metrillä vuosina 1983 ja 1984, kajakkinelosten 1 000 metrillä vuonna 1983, kajakkikaksikoiden 30 kilometrin ratamaratonmelonnassa vuosina 1985 ja 1986 sekä kajakkikaksikoiden 42 kilometrin jokimaratonilla vuonna 1986.
Veli-Pekka Harjola väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 2000. Hänen isänsä Pekka Harjola oli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja toimi muun muassa sairaala Mehiläisen johtajana vuosina 1986–1990. Harjolan velipuoli Renny Harlin on tunnettu elokuvaohjaaja.
Steve Eisman

Steve Eisman (s. 8. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja sijoittaja, joka tuli tunnetuksi kun hän myi lyhyeksi CDO-johdannaisia vuosien 2007–2008 asuntokuplassa ja rikastui sillä. Eisman on Neuberger Bermanin toimitusjohtaja ja sijoitusportfolion johtaja. Eisman on kampanjoinut voittoa tavoittelevia korkeakouluja vastaan.

Näkemyksiä

Steve Eismanin mukaan setelirahoitus epäonnistui totaalisesti vastauksena finanssikriisiin 2008. Eismanin mukaan setelirahoitus ei kiihdyttänyt talouskasvua, vaan se aiheutti vain osakekurssien nousun pörssissä. Eisman kutsuu setelirahoitusta ”rahapolitiikaksi rikkaille ihmisille”.
Jouni Uitto

Jouni Jorma Juhani Uitto (s. 15. syyskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen Yhdysvalloissa asuva ihotauteihin erikoistunut professori ja lääkäri.
Uitto valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1970. Hänestä tuli vuonna 1972 Helsingin yliopistossa kokeellisen dermatologian dosentti. Uitto on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1972 alkaen ja hän on ollut Thomas Jefferson-yliopiston professorina Philadelphiassa Pennsylvaniassa vuodesta 1986. Uitto on tutkinut perinnöllisten ihotautien molekyylitason genetiikkaa sekä tukikudoksen toimintaa terveenä ja sairauksien yhteydessä. Hänelle myönnettiin Suomessa Matti Äyräpää-palkinto 1994 sekä ulkomailla William Montagna-palkinto 1987 ja Rudi Cormane-palkinto 1994. Uitosta tuli Oulun yliopiston kunniatohtori 2006 ja Turun yliopiston kunniatohtori 2009.
Martti Kataja

Martti Veikko Pekka Mustonen, kirjailijanimi Martti Kataja (29. elokuuta 1909 Kalvola – 1998) oli suomalainen kirjailija.
Guineankuhankeittäjä

Levinneisyys

Guineankuhankeittäjää tavataan Afrikan länsi- ja keskiosissa. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Urheiluakatemia

Urheiluakatemiat ovat Suomeen 2000-luvun alussa syntyneitä yhteistyöverkostoja, joiden tarkoituksena on auttaa huipulle tähtääviä urheilijoita yhdistämään valmentautuminen, opiskelu ja muu elämä. Niiden valtakunnallisesta kehittämisestä vastaa Suomen Olympiakomitean urheiluakatemiaohjelma. Suomessa on 20 urheiluakatemiaa.

Urheiluakatemioiden kehitys

Suomessa toimii 15 urheilulukiota ja 15 urheilijoiden ammatillisen peruskoulutuksen järjestäjää. Urheiluakatemiat syntyivät tämän valtakunnallisen urheiluoppilaitosjärjestelmän tueksi. Nuorista urheilijoista jopa 75 % haluaa jatkaa opintoja korkea-asteella, jossa ennen urheiluakatemioita ei ollut urheilijoita huomioivaa yhtenäistä järjestelmää.
Toiminta-ajatus ja akatemiakäytäntö yleistyivät Suomessa varsin nopeasti. Viime vuosina urheiluakatemioiden valtakunnallinen yhteistyö on tiivistynyt ja Suomen Olympiakomitean toimintaa tukeva rooli vahvistunut. Organisoitumistavat vaihtelevat tavoitteen ollessa kuitenkin yhteinen: urheilijan mahdollisuus keskittyä sekä urheiluun ja opintoihin ja menestyä molemmissa.
Ohjelmatyö

Ohjelmatyö ry on Vasemmistoliittoa lähellä oleva yhdistys, johon kuuluu noin 30 kulttuuriyhdistystä ja ammattiosastoa. Järjestö perustettiin 1950-luvun lopulla huolehtimaan työväentalojen ohjelmatarjonnasta. Vuonna 2008 Ohjelmatyö nousi julkisuuteen vaalirahoituskeskustelun yhteydessä, kun kävi ilmi, että yhdistys oli tukenut Vasemmistoliiton ehdokkaita eduskuntavaaleissa 2007 yli 100 000 eurolla. Ohjelmatyön puheenjohtaja on Tanja Vihersaari ja sihteeri Taisto Terävä.
Ohjelmatyö toimi aluksi Työväen-, kulttuuri- ja kansantalojen Tuki -yhdistyksen osana. Kun tukiyhdistyksestä vuonna 1959 muodostettiin Kulttuurityön Keskus (KtK), jäi Ohjelmatyö sen rinnalle itsenäiseksi toimijaksi. Ohjelmatyö vastasi muun muassa kuorosovitusten, kisällilaulujen, runojen, pakinoiden, laulu- ja runosikermien, laulelmien, kuplettien ja kerhoiltaohjeiden laatimisesta sekä toimittamisesta tilaajille. Suomen Demokratian Pioneerien Liitolle ja Suomen Naisten Demokraattiselle Liitolle valmistettiin omia erityisohjelmistoja. Yhdistys huolehti lisäksi ohjelma-ohjaajien kurssien järjestämisestä, välitti taiteilijoita tilaisuuksiin ja järjesti tilauksista juhlia. Elokuussa 1963 Ohjelmatyö ja sen toiminnot siirtyivät KtK:n alaisuuteen. 1960-luvun puolivälistä alkaen KtK luopui Ohjelmatyön ylläpidosta ja Ohjelmatyön tehtäväksi jäi ainoastaan poliittisen ohjelma-aineiston toimittaminen jäsenjärjestöille. Osa aiemmista tehtävistä siirtyi vuonna 1964 perustetun Kansan Sivistystyön Liiton taide- ja ohjelmajaostolle.
Ohjelmatyö omaksui roolinsa vaalirahoituksen järjestäjänä vasta 2000-luvulla. Vasemmistoliittoa lähellä olevat yhdistykset ovat ohjanneet tukea puolueen ehdokkaille Ohjelmatyön kautta. Suurella summalla Ohjelmatyötä avusti vuonna 2007 ainakin Yrjö Sirolan Säätiö. Eduskuntavaaleissa 2007 Ohjelmatyö tuki valitsemiaan noin 50 ehdokasta yli 100 000 eurolla. Tukea saivat ainakin Martti Korhonen (22 000 euroa), Claes Andersson (15 000), Sirpa Puhakka (12 000) Erkki Virtanen (5 000), Matti Kangas (2 000) ja Minna Sirnö (8 000). Yhdistys ei ole halunnut kertoa julkisesti tuen jakoperusteita tai sitä keitä kaikkia se on tukenut. Osa tukea saaneista kansanedustajista ei ilmoittanut saaneensa tukea nimenomaan Ohjelmatyöltä. Toinen vasemmistoliittolaisten rahavirtoja kanavoinut järjestö on Punajuuri, jonka kautta aiemmin ohjattiin SAK:n vasemmistoryhmien vaalitukea.
Ohjelmatyön jäsenyhdistyksiä ovat (ainakin) Vasemmistoviestintä, Suur-Helsingin Kulttuurityö, Kulttuurityön Keskus ja Kansantalojen liitto.
Carnival Magic

Konsepti ja rakentaminen

Carnival Magicin köli laskettiin 12 tammikuuta 2010. Toisin kuin Carnival Dream, jossa on 1 823 hyttiä, on Carnival Magicissa 1 845 hyttiä. Lisäämällä hytit 746 miehistön jäsenelle Carnival Magicin henkilömäärä on 5 400. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 2010 ja kastettiin 1. toukokuuta 2011. Samana päivänä otettiin käyttöön myös Carnival Magic.

Kotisatama/Matkaohjelma

Carnival Magic risteili kesän 2011 Välimerellä tehden 7, 9 ja 12 yön risteilyjä Barcelonasta, lukuun ottamatta neitsytmatkaa, joka tehtiin Venetsiasta.
Myöhemmin Carnival Magic teki 16 päivän Atlantin ylityksen käyden samalla Malagassa, Majorcalla ja Bahamalla, jonka jälkeen alus saapuu kotisatamaansa Galvestoniin, Texasiin ja aloittaa 7 päivän läntisen Karibian risteilyt, joissa käydään Key Westissa, Nassaulla, Grand Caymanissa, ja Cozumelissa.
Tuomas Hytönen

Tuomas Hytönen on matemaatikko ja akatemiatutkija Helsingin yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Varsinaisen tieteellisen läpimurtonsa hän teki vuonna 2010 löytäessään
yleisen todennäköisyyspohjaisen esityskaavan, jonka avulla kaikki singulaariset integraalit voidaan hajottaa yksinkertaisempien lausekkeiden summaksi. Esityskaavansa avulla Hytönen onnistui ensimmäisenä todistamaan niin sanotun A2-konjektuurin; yritys, missä monet nimekkäätkin matemaatikot olivat aiemmin epäonnistuneet.
Elokuussa 2011 Tuomas Hytönen sai Euroopan tutkimusneuvoston ERCin 1,1 miljoonan euron arvoisen nuoren tutkijan apurahan (ERC Starting Grant) viideksi vuodeksi.
1.9.2011 alkaen Tuomas Hytönen toimii apulaisprofessorina.