google/wiki40b huggingface dataset:
Perheyhtäläisyys

Perheyhtäläisyys (saks. Familienähnlichkeit) on Ludwig Wittgensteinin kielifilosofian käsite. Wittgensteinin mukaan on olemassa paljon yleisnimiä, joita ei voida soveltaa olioihin minkään yksinkertaisen säännön mukaisesti. Olioilla, joista tällaista yleisnimeä käytetään, ei ole siis olemassa mitään yhtä kaikille yhteistä piirrettä. Sen sijaan niiden välillä vallitsee perheyhtäläisyys, joka on monimutkainen olioiden yhteisten piirteiden verkosto.
Wittgenstein esitti perheyhtäläisyyden käsitteen ensimmäisenä teoksessaan Filosofisia tutkimuksia.

Esimerkkejä

Wittgenstein selosti esimerkkejä, joissa hänen mukaansa ei voida esittää yhtä ainoaa täydellistä määritelmää.

Pelit

Kuinka määriteltäisiin ”peli”? Wittgenstein katsoi, ettei ole olemassa mitään sellaista, mikä olisi yhteistä kaikille peleille. Sen sijaan pelien välillä on tiettyjä yhtäläisyyksiä ja suhteita. Wittgenstein kehotti lukijaansa ajattelun sijasta katsomaan sitä suurta joukkoa asioita, joita kutsumme peleiksi. Joihinkin liittyy voittamista ja häviämistä mutta ei kaikkiin; jotkin ovat viihdyttäviä mutta eivät kaikki; jotkin vaativat taitoa tai onnea mutta eivät kaikki.

Perhe

Kolmas Wittgensteinin käyttämä esimerkki, se josta käsite on saanut nimensä, koski ”perhettä”. Hänen mukaansa saman perheen jäsenten väliset yhtäläisyydet, ”perheyhtäläisyydet” — kuten ruumiinrakenne, kasvonpiirteet, silmien väri, käynti, luonteenlaatu ja niin edelleen — limittyvät ja menevät ristiin samalla tavalla kuin aiemmissakin esimerkeissä.
Eero Nopsanen

Eero Nopsanen (s. 1925) on suomalainen entinen jalkapallovalmentaja.
Nopsanen aloitti jalkapallon Lahden Pallo-Miesten juniorijoukkueissa. 1940-luvulla hän nousi seuran edustusjoukkueeseen, mutta lopetti jalkapallon 1950-luvulla. Nopsanen aloitti Upon Pallon päävalmentajana kaudella 1969 ja onnistui säilyttämään seuran sarjapaikan. Myös seuraavan kauden hän toimi päävalmentajana ja joukkueen sarjasijoituskin parani. Tämän jälkeen hän lopetti valmentamisen pääsarjatasolla.
Ohdakeperhonen

Koko ja ulkonäkö

Ohdakeperhonen on yläpuolelta huomiota herättävä perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 4–6 cm ja siipien taustaväri on oranssinkeltainen, jota koristavat mustat ja valkoiset täplät. Alapuolelta lajin siivet ovat vaaleanharmaan, vaaleanruskean ja punaisen kirjomat, takasiivissä on myös silmätäpliä. Lennossa laji näyttää kellertävältä.

Levinneisyys ja lentoaika

Ohdakeperhosta tavataan kaikilla mantereilla paitsi Etelä-Amerikassa, Australiassa ja Antarktiksella. Normaalisti Euroopassa tavatut perhoset ovat talvehtineet Pohjois-Afrikassa tai Lähi-idässä. Joskus harvemmin ilmavirrat voivat tuoda perhosia myös Keski-Aasiasta. Laji on kosmopoliitti vaeltaja, joka lentää pitkiäkin matkoja. Sitä tavataan ajoittain mm. Islannissa, jossa ei ole vakituisia päiväperhosia, sekä Huippuvuorilla.
Suomessa, kuten muuallakin Pohjois-Euroopassa, ohdakeperhosta tavataan ainoastaan joko ilmavirtojen tuomana vaeltajana tai kesäviipyjänä, jolloin loppukesän perhoset ovat tänne alkukesällä lentäneiden täällä kasvaneita jälkeläisiä. Perhosen yleisyys vaihtelee vuosittain erittäin paljon säistä ja pohjoiseen vaellukselle lähteneiden perhosten määrästä riippuen.
Ohdakeperhonen lentää kahdessa sukupolvessa, ensimmäinen keväällä toukokuusta kesäkuuhun ja toinen sukupolvi heinäkuun lopulta jopa lokakuulle. Laji voi esiintyä vaeltajana kesällä muinakin aikoina. Suomessa havaintoja on toukokuun alusta syyskuun lopulle, mutta tavallisimmin ohdakeperhosen tapaa heinä-elokuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Ohdakeperhonen elää kulttuuriympäristöissä, pihapiireissä, puutarhoissa ja joutomailla, mutta vaelluksen aikana perhosia voi tavata käytännössä millaisesta ympäristöstä tahansa. Keväällä ensimmäisen sukupolven naaraat munivat munat, jotka kesän aikana kehittyvät toukiksi, koteloituvat ja kuoriutuvat syksyllä toisen sukupolven aikuisina. 
Naaras munii munat ravintokasvin lehtien yläpinnoille yksitellen ja toukat kuoriutuvat jo 3–7 vuorokauden kuluttua. Toukat, jotka ovat arkoja kylmälle ja märkyydelle, elävät aluksi lehtien alapinnoilla, myöhemmin piilotellen silkkirihmalla yhteensidottujen lehtien välissä. Varttuneet toukat elävät kuitenkin vapaina kasvilla ja syövät huomattavia määriä lehtiainesta. Toukkakehitys kestää 3–5 viikkoa, minkä jälkeen toukka koteloituu yhteensidottujen lehtien väliin kasvin alaosaan, lähelle maanpintaa. Kotelovaihe kestää 2–3 viikkoa. Pohjoisimmat onnistuneet lisääntymiset on todettu Ruotsin Norrbottenista.
Laji ei kestä pohjoisen talvia, mutta täyttä varmuutta perhosten taipumuksesta lähteä syksyllä kohti etelää ei ole. Tapauksissa, joissa perhosen väitetään talvehtineen Etelä-Ruotsissa lienee kysymys tilanteesta, jossa hyvin varhain keväällä saapunut yksilö on hakeutunut rakennukseen suojaan.

Ravintokasvit

Ohdakeperhosen toukat ovat oligofageja ja syövät mm. nokkosta (Urtica) ja ohdakkeita (Cirsium). Aikuinen yksilö syö kukkien mettä, esimerkiksi pietaryrtin ja ohdakkeiden kukat vetävät niitä puoleensa. Ruokailupaikkana laji suosii vahvasti keltaisia kukkia. Ohdakeperhoset saattavat myös syödä puiden mahlaa tai mädänneiden hedelmien käynyttä mehua.
Pillars of Eternity

Vastaanotto

Peli on saanut V2.fi:n arvostelussa arvosanaksi 4,5/5 tähteä.
François Marie Daudin

François Marie Daudin (25. maaliskuuta 1774 Pariisi – 1804 Pariisi) oli ranskalainen eläintieteilijä.
Daudin opiskeli lääketiedettä ja luonnontieteitä, ja valitsi jälkimmäisen elämäntyökseen. Hän kirjoitti teoksen Traité élémentaire et complet d'Ornithologie 1799–1800. Teos oli ensimmäisiä moderneja lintutieteen käsikirjoja, jossa lajit kuvattiin Carl von Linnén binomijärjestelmällä ja Buffonin luomilla anatomisilla ja fysiologisilla ominaisuuksilla. Teos jäi keskeneräiseksi.
Vuonna 1800 Daudin julkaisi teoksen Recueil de mémoires et de notes sur des espèces inédites ou peu connues de mollusques, de vers et de zoophytes. Daudin perehtyi etenkin matelijoihin ja julkaisi teoksen Histoire naturelle des reinettes, des grenouilles et des crapauds (1802) ja kahdeksanosaisen Histoire naturelle, générale et particulière des reptiles (1802–1803). Jälkimmäisessä teoksessa Daudin kuvailee 517 lajia, monet tieteelle uusina lajeina.
Daudinin vaimo Adèle toimi hänen kirjojensa kuvittajana. Teokset eivät käyneet hyvin kaupaksi. Adèle kuoli tuberkuloosiin 1804 ja Daudin pian hänen jälkeensä alle 30-vuotiaana.
Daudin kuvaili suuren määrän uusia lintulajeja, joista noin 24 lajinimeä on edelleen käytössä. Lajeja ovat muun muassa afrikanvarpushaukka (Accipiter minullus), afrikanlintuhaukka (Accipiter tachiro), liitohaukka (Elanus caeruleus) ja madagaskarinmerikotka (Haliaeetus vocifer).
Kreosootti

Kreosootin käyttörajoitukset

Ympäristö- ja terveyshaittojen vuoksi kreosoottia saa Suomessa käyttää vuoden 2003 asetuksen voimaantulon jälkeen vain teollisuudessa ja ammattikäytössä, kuten rautateillä, sähkö- ja puhelinpylväissä, aitauksissa, maataloudessa sekä satamien ja vesiväylien rakentamisessa.
Kreosootilla käsitellyn puun käyttö on kiellettyä tilanteissa, joissa aine voi joutua kosketuksiin ihon kanssa tai joissa puu voi joutua kosketuksiin ravintona käytettävien tuotteiden kanssa tai muuten saastuttaa niitä.
Karhiniemi

Karhiniemi on kylä ja niemi Huittisissa Satakunnan maakunnassa. Se sijaitsee noin viisi kilometriä kaupungin keskustaajaman Lauttakylän luoteispuolella. 
Karhiniemen kylä on osa laajaa Kokemäenjoen laakson viljelyaukeaa. Pohjoisesta virtaava Kokemäenjoki kääntyy Karhiniemen kohdalla länteen kohti Selkämerta ja sen mutkaan muodostuu joen länsipuolelle noin 1–2 kilometrin levyinen niemi. Karhiniemeä pidetään Huittisten vanhimpana kylänä ja siellä on jo 1200-luvulla ollut myös paikkakunnan ensimmäinen kirkko. Sen paikalla on nykyään muistomerkki. Karhiniemessä sijaitsee lisäksi Hiidenkallio-niminen kallio, jossa on muinainen uhrilähde. Perimätiedon mukaan lähdettä on käytetty paikallisten asukkaiden kastamiseen kristinuskon saapuessa Huittisiin.
Kokemäenjoen vastakkaisella rannalla sijaitsee Ripovuori, jonka laelta avautuu näköala Karhiniemeen. 
Kylässä toimi Karhiniemen kansakoulu vuosina 1913–1970. Enimmillään koulussa oli 76 oppilasta lukuvuonna 1934–1935. Vanha koulutalo remontoitiin 1980-luvun lopulla kylätaloksi nimeltä Karhiniemen kyläkartano.

Karhiniemen silta

Karhiniemen silta on vuonna 1987 valmistunut teräsbetonirakenteinen silta. 215 metriä pitkän sillan kautta kulkee Valtatie 12 ja Kauvatsalle johtavan yhdystie 2481:n yhdistävä Karhiniementie. Silta korvasi valmistuessaan Karhiniemen lossin, joka oli viimeinen Kokemäenjoessa ollut yleinen lossi. Karhiniemen sillan kupeessa sijaitsee myös uimaranta.
Francis Arinze

Francis Arinze (s. 1. marraskuuta 1932) on nigerialainen katolisen kirkon kardinaali. Hän oli kärkinimiä uudeksi paaviksi vuoden 2005 paavinvaalissa. Valituksi tuli kuitenkin saksalainen Joseph Ratzinger.
Sohva

Rakenne

Sohva koostuu istuinosasta, selkänojasta ja tavallisesti myös päädyissä olevista käsinojista. Istuinosa sijaitsee yleensä lattiatason yläpuolella neljän jalan varassa, mutta on myös sohvia, joiden paksu istuinosa lepää koko alapinnaltaan lattiatasossa.
Sohvan runko valmistetaan yleensä puusta. Pehmusteena on kylmävalumuovia, vaahtomuovia, silikonikuituvanua tai untuvaa ja jousituksena teräs- ja pystyspiraalijousia. Verhoiluun käytetään kangasta tai nahkaa.

Vuodesohva

Vuodesohva on sohva, joka voidaan avata ja levittää vuoteeksi. Vuodesohva voi toimia mekanismilla, ja sen voi joko rullata auki, tai siinä on lukitus, jota naksauttamalla sen saa levälleen.
Vuodesohva voi olla myös ilman mekanismia, jolloin istuinosa vain vedetään lattialle.

Sohvan hävittäminen

Sohvan tultua elinkaarensa loppupäähän vanhaksi, kuluneeksi tai rikkinäiseksi se tulee hävittää asianmukaisesti. Sohvassa ei ole tuottajavastuuta eikä siitä makseta hankintavaiheessa kierrätysmaksua, minkä takia sen toimittaminen jäteasemalle on maksullista. Vielä käyttökuntoista sohvaa voi yrittää myydä tai tarjota kierrätyskeskukseen, jolloin pelkkä kuljetus maksaa tai kierrätyskeskus voi noutaa sen myös ilmaiseksi. Sohva on ongelmajätettä, eikä sitä saisi hylätä maastoon.
Silkkivyökääpä

Ulkonäkö

Itiöemä on ohut, reunoiltaan valkoinen ja muuten harmaavyöhykkeinen. Se on silkkimäisen kiiltävä.

Elinympäristö

Silkkivyökääpää esiintyy rantalepikoissa ja lehdoissa.
Giovanni Messe

Sotilasura

Messe syntyi Mesagnessa, Brindisin maakunnassa. Messe liittyi Italian armeijaan vuonna 1902. Hänet ylennettiin kersantiksi vuonna 1903, ja hänet lähetettiin Kiinaan, josta hän palasi takaisin Italiaan vuonna 1905. Hän liittyi Modenan sotilasakatemiaan vuonna 1908. Hänet lähetettiin Libyaan, jossa hän näytti taitonsa joukkojen komentamisessa. Hän osallistui Italian-Turkin sotaan Tripolin alueella, jossa hän sai ensimmäiset kunniamerkkinsä. Sodan jälkeen hän nousi nopeasti sotilasarvoissa, saaden ylennyksen luutnantiksi vuonna 1913 ja kapteeniksi vuonna 1915. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vuonna 1916 taistellen Itävalta-Unkarin joukkoja vastaan. Messe sai esimmäisen maailmansodan aikana ylennyksen majuriksi ja everstiluutnantiksi.
Sotien välisenä aikana Messe lähetettiin Albaniaan vuonna 1920, sillä se yritti irtautua Italian vaikutusvallasta. Vuonna 1923 hän palasi takaisin Italiaan, ja toimi kuningas Viktor Emanuel III:n sihteerinä. Vuonna 1927 hänet ylennettiin everstiksi. Hän sai pian komentoonsa 9. Bersaglierirykmentin, jota hän komensi syyskuuhun 1935 asti. Sen jälkeen hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja sai samalla komentoonsa panssariprikaatin. Myöhemmin hän osallistui toiseen Italian-Etiopian sotaan, jossa hän komensi 5. jalkaväkidivisoona Cosseriaa. Vuonna 1939 hän osallistui Albanian valtaukseen. Sen jälkeen hän palasi Italiaan ja toimi ratsuväkidivisioonan komentajana.

Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Messe kirjoitti kirjan kokemuksistaan Pohjois-Afrikan rintamalla. Vuonna 1953 hänet valittiin jäseneksi Italian senaattiin, jossa hän toimi vuoteen 1955 asti. Hän toimi kuolemaansa saakka Italian veteraaniyhdistyksen puheenjohtajana.
Mahdi

Mahdi viimeaikaisessa politiikassa

Historian tunnetuin itseään mahdiksi väittänyt henkilö lienee ollut Sudania 1885-1898 (Mahdiyya) hallinnut Muhammad ibn Abdalla. Britit kuitenkin lopulta voittivat hänet ja liittivät Sudanin imperiumiinsa.
Islamilaisista valtioista erityisesti Iran on korostanut mahdin odotettua tulemista politiikassaan. Innokkaimmat pitivät aikanaan Iranin islamilaisen vallankumouksen johtajaa Ajatollah Khomeinia mahdina, mitä käsitystä hän itse ei ruokkinut, mutta ei myöskään kieltänyt. Tämä ajatus lienee hiipunut Khomeinin kuoltua. Iranin presidentti Mahmoud Ahmadinejad on viitannut puheissaan mahdin jälleentulemiseen. Tällä hetkellä tunnetuin mahdin mukaan nimetty poliittinen liike ja aseellinen järjestö on Irakissa toimiva "mahdin armeija" , jota johtaa šiiajohtaja Moqtada al-Sadr.

Esittely

Mahdia ei mainita itse Koraanissa, mutta se mainitaan tärkeissä hadith-kokoelmissa. Ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä mahdi mainitaan poliittisena henkilönä, kun Al-Mukhtar kapinoi umaijadien kalifaattia vastaan vuonna 686. Al-Mukhtar väitti neljännen kalifin pojan, Ibn al-Hanifiyan (k. 700 jaa.), olevan mahdi, joka pelastaisi muslimit umaijadien epäoikeudenmukaisesta vallasta.
Sunnalaisessa perinteessä mahdi tulee esiin muutama päivä ennen tuomionpäivää ja taistelee yhdessä Jeesuksen kanssa Dajjalia vastaan. Dajjal on eräänlainen väärä Messias tai antikristus.
Šiialaisessa perinteessä mahdi tulee messiaan (Jeesus) ja Khutr-niminen profeetan kanssa. Jeesus ja Khutr eivät tule profeetan roolissa, sillä Profeetta Muhammad oli viimeinen profeetta. Mahdi tulee voittamaan Dajjalin ja hän tuo maailmalle rauhan ja vapauden sekä "oikean islamin". Eri hadithien mukaan elämä jatkuu mahdin jälkeen pitkään.
Mahdista on kuitenkin erilaisia tulkintoja ja ne vaihtelevat eri islamilaisissa perinteissä ja kulttuureissa. Vuosisatojen aikana moni imaami, uskonnollinen johtaja tai hallitsija on julistanut poliittis-uskonnollisessa mielessä olevansa itse mahdi – muiden muassa bahai-uskonnon esimuodon luonut Bab.
Lottamuseo

Näyttelyt

Museon päänäyttely on nimeltään ”Lotan Tarina – Vaadi aina enin itseltäsi”. Se kertoo Lotta Svärd -järjestön työstä ja historiasta sekä lottien omista komennuskokemuksista nykyaikaisen näyttelytekniikan avulla.
Museon piharakennukseen on tehty ”Kenttälotan Arki" -näyttely,  joka kuvaa lottien työtä ja olosuhteita rintamalla.

Museorakennus ja puutarha

Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Irmeli ja Markus Visanti. Se suunniteltiin Lottakodiksi, entisten lottien kokoontumispaikaksi, jossa voisi järjestää myös näyttelyitä. Lottakoti avattiin keväällä 1996, ja se on nykynimeltään Lottamuseo.
Museon puutarhassa on huvila-ajan muistona ilmeisesti 1900-luvun ensimmäiseltä vuosikymmeneltä peräisin olevat hämähäkinseittiportti, betoninen suihkukaivo ja antiikin asuun puettua naista esittävä marmoriveistos. Portti, suihkukaivo ja veistos on entisöity vuosina 2011–2014. Patsaan esittämää naista on alettu kutsua Josefiinaksi.
Puutarhassa on myös toisinto kuvanveistäjä Nina Sailon Lotta Svärd -patsaasta, jonka alkuperäisvalos on Lappeenrannassa.
Prink

Prink on kansainvälinen tulostintarvikkeisiin (muste- ja laserkasetit sekä paperi) erikoistunut franchising-ketju, jolla on Suomessa viisi toimipistettä Helsingissä, sekä verkkokauppa. Prink on alun perin Italiassa vuonna 2001 perustettu yritys. Sillä on yli 800 myymälää 14 eri Euroopan maassa. Suomeen ensimmäinen myymälä avattiin vuonna 2006. Sittemmin Prink on vahvistanut asemaansa avaamalla viidennen myymälänsä 2013 Helsingin Itäkeskukseen, neljä muuta sijaitsevat Asematunnelissa, Pasilassa, Hakaniemessä ja Kampissa Lönnrotinkadulla.
Prinkin tuotevalikoimassa on Prink- muste- ja laserkasetit, alkuperäiset tuotteet, täyttöpakkaukset mustesuihkutulostimille, Prink TTR- faksin lämpörullat sekä erilaiset tulostuspaperit.
Prink Love Nature -ohjelman avulla kierrätetään käytetyt mustekasetit uusiokäyttöön ympäristönsuojeluun sitoutuneiden yhteistyökummpaneiden kanssa. Prink tarjoaa myös käytettyjen tuotteiden vastaanottopalvelun.
Osana Prinkin toimintaa Suomessa on myös veloitukseton tulostinhuoltopalvelu mustesuihkutulostimille. Palvelun avulla pyritään saamaan toimintakuntoon heikosti toimivia tulostimia tavanomaisilla huoltotoimenpiteillä.
Kirjallinen inkvisitio

Kirjallinen inkvisitio (kiina: 文字獄; pinyin: wénzìyù, "vangitseminen kirjoitusten vuoksi") (tai puherikokset 以言入罪) tarkoittaa keisarillisen Kiinan harjoittamaa, intellektuelleihin ja heidän kirjoituksiinsa, kohdistunutta vainoa. Wénzìyù tapahtui kunkin Kiinaa hallinneen dynastian aikana, mutta Qing-dynastian aikana vaino oli erityisen voimakasta. Vainon kohteeksi saattoi joutua pelkästään yhden lauseen tai jopa yksittäisen sanan perusteella. Vakavissa tapauksissa kirjailijan lisäksi tapettiin myös hänen perheenjäsenet.

Ennen Ming-dynastiaa

Kirjallisten vainojen historiaa on tallennettu Qing-dynastiasta lähtien ja se on ollut osa jokaisen tätä seuranneen dynastian käytäntöjä. On epäselvää kuinka yleistä vainoaminen oli. Song-dynastian ajan runoilija Su Shi vangittiin useiden kuukausien ajaksi johtuen hänen teoksistaan. Song-dynastian johtava henkilö Song Jiang, joka oli alun perin virkamies, mutta josta sittemmin tuli rikollisryhmän johtaja sen jälkeen kun hän oli humalassa kirjoittanut runon, josta hänet tuomittiin kuolemaan.

Ming-dynastia

Ming-dynastian ajalta on säilynyt tietoja kirjailijoiden vainoista, jotka olivat pahimmillaan dynastian alussas. Ennen keisariksi tuloaan Zhu Yuanzhang oli lukutaidoton ja oli ollut kerjäläisenä. Muodostettuaan valtakuntansa, hän ympäröi itsensä oppineilla. Hän opetteli lukemaan ja opiskeli historiaa. Hän myös kutsui oppineita luokseen. Osa hyväksyi, mutta toiset eivät uskaltaneet hyväksyä kutsua, koska pelkäsivät mahdollisten virheiden aiheuttamaa vihastusta. Toisinaan lukemaan opetellut keisari teloitti jonkun, jonka kirjoittaman asian hän käsitti väärin.

Qing-dynastia

Qing-dynastia on erityisen tunnettu kirjailijoita vastaan kohdistuneista vainoistaan. Qing-dynastian keisarit kuuluivat Ming-dynastian kukistaneeseen etnisen vähemmistöön ja he suhtautuivat epäluuloisesti yleiseen mielipiteeseen. Kirjailijat ja virkamiehet pyrkivät yleensä erottamaan kiinalaiset ja barbaareina pitämänsä mantšut. Kuitenkin mantšujen ollessa vallassa kirjailijat tyytyivät naamioituun satiiriin.
Qing-dynastian aikana kirjailijoiden sorto alkoi yksittäistapauksina keisareiden Shunzhin ja Kangxin aikana. Hiljalleen vaino muodostui systemaattisesti. Keisari Qianlongin kaudella oli 53 tapausta. Vuosina 1772–1793 Qianlong pyrki puhdistamaan "ilkeitä" kirjoituksia. Hän ryhtyi tuhoamaan ming-dynastian kannattajien teoksia, joiden hän uskoi lietsovan Qing-dynastian vastaista mielialaa. Näiden toimien laajuus on epäselvä johtuen keisarillisessa arkistossa olevista aukoista, mutta noin 3 000 teoksen arvioidaan tuhoutuneen. Yhteensä arviolta 151 723 kirjaa arvioidaan tuhotun tänä aikana.
Kultapöllö

Kuvaus

Kultapöllön pituus on 46 cm ja paino 850 grammaa. Se on selvästi ruskea päältä, päästä ja ylärinnasta, naamassa on valkeita merkkejä ja alapuoli on vaaleanruskea. Silmät ovat keltaiset ja nokka vaalea. Nuori lintu erottuu selvemmin kuin aikuinen, sillä se on täysin valkoinen lukuun ottamatta suklaanruskeaa naamakiehkuraa.

Käyttäytyminen

Kultapöllö on yölintu ja elää vanhoissa metsissä. Se pesii vuoraamattomassa puunkolossa, johon se munii kaksi valkoista munaa. Se saalistaa nisäkkäitä, jopa sitä itseään suurempia kolmivarvaslaiskiaisia, suuria hyönteisiä ja lintuja, esimerkiksi pieniä pöllöjä. Sen ääntely on matalaa huhuilua ”BUU buu buu buu buu”, joka vaimenee ja nopeutuu.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, suot, kuivat ja kosteat savannit, joet ja purot sekä viljelmät.
Sphaerosepalaceae

Tuntomerkit

Sphaerosepalaceae sisältää kausivihantia puita, joilla on erityskanavia ja pihkan täyttämiä sekä oksalaattikiteitä sisältäviä soluja. Lehdet sijaitsevat kierteisesti tai kahdessa rivissä ja ovat isokorvakkeisia; ruodissa on pullistuma (pulvinus). Kukat ovat ryhmittyneet lähes sarjamaisiksi pikkuviuhkoiksi ja ovat tavallisesti nelilukuisia. Verhiö on tavallisesti kaksikiehkurainen, kummassakin kiehkurassa on kaksi erikokoista verholehteä, jotka ovat pian karisevia. Terälehtiä on 3-9 ja ne ovat kynnellisiä ja niin ikään varisevia. Heteenponsissa on leveät konnektiivit eli lokerositeet. Yhdis- tai erilehtinen sikiäin sijaitsee lyhyen varsimaiseksi venyneen pohjuksen osan eli gynoforin päässä, jossa on myös mesiäinen. Siemenaiheet kiinnittyvät pohjaistukkaan. Vartalo on toisinaan gynobaasinen eli kiinnittyy sikiäimen tyveen. Luotti on pistemäinen tai epäselvästi liuskainen. Hedelmä on vaihtelevissa määrin marjamainen, pinnaltaan kuviollinen ja vaihtelevasti liuskainen. Siemenet ovat toisinaan vaipallisia, toisinaan niissä on kirjava endospermi.

Levinneisyys

Sphaerosepalaceae kasvaa Madagaskarissa.

Luokittelu

Sphaerosepalaceae muodostaa monen muun Malvales-lahkon heimon kanssa yhteisen kehityshaaran, jossa karvoitus koostuu tähtikarvoista, korvakkeet ovat usein hyvin kehittyneet, heteitä on paljon viideksi, kymmeneksi tai 15 kimpuksi jakautuneina ja siemenaiheita on useita kussakin emilehdessä. Kehityshaaraan (kladiin) kuuluvat heimot ovat Sphaerosepalaceae, annattokasvit (Bixaceae), päivännoutokasvit (Cistaceae), Sarcolaenaceae, siipipuukasvit (Dipterocarpaceae), Muntingiaceae, Cytinaceae ja malvakasvit (Malvaceae). Ikää kladilla on arvioitu olevan noin 40 miljoonaa vuotta.
Sphaerosepalaceae-heimossa on kaksi sukua (Dialyceras ja Rhopalocarpus) ja 18 lajia.
KDM Niels Juel (F354)

Palvelus

Alus teki laivastovierailut Gibraltarille ja Portugaliin 1989. Se liitettiin Jugoslavian rannikon saartoa valvovaan Naton pysyvään laivasto-osastoon (STANAVFORLANT) sekä 1992 että heinäkuussa 1993. Se oli samassa tehtävässä myös elokuusta lokakuuhun 1995 sekä huhtikuusta kesäkuuhun 1996, jona aikana alus osallistui myös operaatio Sharp Guardiin. Operaatiosta vapauduttuaan alus vieraili entisessä Tanskan Länsi-Intiassa. Vuonna 1997 alus oli jälleen Naton laivasto-osastossa.
Marraskuussa 2005 alus lähti konevian vuoksi SNMG1:stä ollessaan Espanjan rannikolla. Vaurioitunut alus saatettiin takaisin Korsörin laivastotukikohtaan, jossa se kiinnitettiin laituriin. Alus aloitti palveluksesta poisto valmistelut 18. elokuuta 2009.
Rondo (viiniköynnös)

Rondo eli GM 6494-5 on viiniköynnöksen hybridilajike. Sen risteytti professori Vilém Kraus vuonna 1964 silloisessa Tšekkoslovakiassa. Kraus luovutti risteytyksen eteenpäin tohtori Helmut Beckerille Geisenheimin puutarhatalouden ja viininviljelyn tutkimuslaitokseen, jossa jalostustyötä jatkettiin. Nykyisen nimensä lajike sai vuonna 1999, jota ennen se oli parin vuoden ajan tunnettu nimellä Amurensis Walk. Rondo on Pohjoismaiden eniten kaupallisesti viljelty tumma viinirypäle.
Rondon siniset, keskikokoiset ja aromikkaat rypäleet kypsyvät lokakuussa, ja ne sopivat hyvin viininvalmistukseen. Lajike kestää pakkasta lähteestä riippuen 20–29 astetta, ja sitä suositellaan kasvuvyöhykkeille I–II tai I–III. Suojausta keväthalloilta suositellaan.
Vuonna 2011 brittiläinen viinitarha Denbies voitti kultaa International Wine Challenge -kilpailusta vuoden 2010 Chalk Ridge Rose -viinillään, joka on valmistettu täysin Rondon rypäleistä.

Perimä

Rondon vanhemmat ovat amurinviinin ja aitoviinin risteytys Zarya Severa ja aitoviini St. Laurent.
Glisenti M1910

Ominaisuudet

Aseen mekanismi on monimutkainen eikä erityisen vahva, miksi aseessa käytettiinkin 9 mm Parabellum -patruunan kokoista, mutta heikompaa patruunaa. Aseen iskuri viritetään painamalla liipaisinta, jolloin iskuri liikkuu liipaisimen työntämänä taaksepäin, kunnes olake vapauttaa sen ja se syöksyy eteen laukaisten patruunan.
Siro Marcellini

Siro Marcellini (16. syyskuuta 1921 Genzano di Roma) on italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Marcellini aloitti uransa teatteriohjaajana ja elokuvien apuohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen elokuvaohjauksensa oli Siamo ricchi e poveri vuonna 1953. Marcellini ohjasi viihde-elokuvia, dokumentteja ja työskenteli pitkään televisiossa. Hän käytti myös taiteilijanimiä Omar Hopkins ja Sean Markson.