google/wiki40b huggingface dataset:
Kasperi Heikkinen

Disease ja Merging Flare

Heikkinen perusti yhtyeen Disease rumpali Henri Pyyn kanssa vuonna 1993. Yhtye vaihtoi nimensä Merging Flareksi vuonna 2001. Heikkinen oli lähtenyt opiskelemaan Helsinkiin edellisenä vuonna sekä soitti muissa yhtyeissä, mikä hidasti levyn tekemistä ja yhtyeen ensimmäinen levy Reverence julkaistiin vasta kymmenen vuotta perustamisen jälkeen vuonna 2011. Toinen levy Revolt Regime julkaistiin kesäkuussa 2019.

Amberian Dawn ja Gamma Ray

Heikkinen soitti vuosien 2007–2012 välisenä aikana Amberian Dawn -nimisessä sinfonisessa metalliyhtyeessä. Heikkinen soittaa yhtyeen albumeilla River of Tuoni (kappaleissa 7 ja 9),  The Clouds of Northland Thunder, End of Eden ja Circus Black.
Amberian Dawnissa ollessa Heikkinen soitti myös Gamma Ray yhtyeen konserteissa vuosina 2006 ja 2010. Vuonna 2010 hän sijaisti kitaristi Henjo Richteriä neljässä konsertissa Richterin toipuessa silmäleikkauksesta.

U.D.O

Heikkinen liittyi saksalaiseen Udo Dirkschneiderin yhtyeeseen U.D.O. vuonna 2013. Hän soittaa yhtyeen studioalbumilla Decadent (2015) ja livetallenteilla Steelhammer - Live from Moscow (2014), Navy Metal Night (2015) ja Dirkschneider: Live - Back to the Roots (2016). Heikkinen lähti  U.D.O.- sekä Dirkschneider -kokoonpanoista neljä vuotta myöhemmin helmikuussa 2017.

Beast in Black

U.D.O.sta lähtemisen jälkeen Heikkinen liittyi Anton Kabasen perustamaan yhtyeeseen Beast in Black. Heikkinen on tehnyt yhtyeen kanssa kaksi levyä, Berserker (2017) ja From Hell with Love (2019).
Alahärmän seurakunta

Historia

Lapuan emäseurakuntaan kuulunut Härmän eli Alahärmän saarnahuone, muodostettu vuonna 1676. Vuosien 1687–1701 aikana Pietarsaareen kuulunut Ala-Kortesjärven kylä liittyi myös Härmään ja erosi Kortesjärven saatua oman saarnahuoneensa 1789–93. Kappelinoikeudet 1786 ja itsenäinen kirkkoherrakunta vuonna 1859.Vuonna 2008 Alahärmän, Kortesjärven, Ylihärmän kuntien liittyessä osaksi Kauhavan kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Kauhavan kappeliseurakunta.

Toimipaikat

Alahärmän seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1903 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelma Alahärmän kirkko joka siis nyt toimii kappeliseurakunnan kirkkona.
Eric Saarinen

Eric Saarinen (s. 26. kesäkuuta 1942) on yhdysvaltalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka tunnetaan erityisesti mainoselokuvistaan.

Lapsuus ja nuoruus

Saarinen varttui arkkitehti Eero Saarisen ja kuvanveistäjä Lilian Swann Saarisen poikana Yhdysvalloissa. Hänen isoisänsä oli Suomesta Yhdysvaltoihin muuttanut arkkitehti Eliel Saarinen. Eric Saarinen valmistui Goddard Collegesta Vermontissa ja jatkoi elokuvaopintoja Kalifornian yliopiston UCLA Graduate Schoolissa.
Saarinen onnistui nuorena kameramiehenä tallentamaan muun muassa mustaihoisen Meredith Hunterin puukottamisen kuoliaaksi Altamontin ilmaiskonsertissa vuonna 1969, jonka pääesiintyjänä oli The Rolling Stones. Saarinen oli yksi monista kuvaajista, jotka tallensivat tapahtumasta kuvamateriaalia yhtyeestä kertovaan dokumenttielokuvaan Gimme Shelter (1969). Saarinen oli lavalla kuvaamassa kohti yleisöä, ja puukotus löytyi hänen kuvamateriaalistaan vasta leikkausvaiheessa.

Hollywood-kuvaajasta mainoselokuvien tekijäksi

Saarinen työskenteli 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa elokuvaajana Hollywoodissa, jossa hän toimi pääkuvaajana muun muassa Wes Cravenin elokuvassa Yön silmät (1977). 1980-luvulla hän perusti Kalifornian Santa Monicaan mainoselokuvayhtiön nimeltä Plum Productions yhdessä Chuck Sloanin kanssa. Vuonna 1974 Saarisen Jeep Grand Cherokee -maastoautolle tekemä mainoselokuva voitti pääpalkinnon Cannesin mainoselokuvafestivaaleilla. Hän on myös yksi ensimmäisistä mainoselokuva-ansiosta elokuvaajajärjestön American Society of Cinematographers (ASC) jäseneksi kutsutuista.
Vuonna 1982 hän kuvasi 70 millimetrin filmille ihmisen ja luonnon muovaamista erikoisista kohteista kertovan 16-minuuttisen lyhytelokuvan  Symbiosis, jonka kuvaaminen vei hänet 30 maahan ja kesti runsaan vuoden. Hänen kuvaamansa ja John Boorstinin ohjaama Exploratorium (1974) oli ehdolla lyhytelokuvien Oscar-voittajaksi.

Mainoselokuvia myös suomalaisyrityksille

Saarinen on vieraillut ohjaamassa mainoselokuvia myös Suomessa. Vuonna 2000 mainostoimisto Dynamo Advertisingin suunnittelemassa, useasti palkitussa televisiomainoksessa Kauko Kyyhky elävä pulu matkustaa junan katolla (Saarisen isoisän suunnittelemalta) Helsingin rautatieasemalta perheensä luo kotipesään Tampereelle. Saarisen Lapin Kulta -oluelle ohjaama mainos palkittiin Clio-palkinnolla Yhdysvalloissa.

Dokumenttielokuva Eero Saarisesta

Lokakuussa 2017 esitettiin Yle Teemalla Eric Saarisen tuottama ja kuvaama ja Peter Rosenin ohjaama dokumenttielokuva Eero Saarinen: arkkitehti (Eero Saarinen: The Architect Who Saw the Future), joka kuuluu PBS:n tilaamaan American Masters -dokumenttisarjaan. Sen ensiesitys Yhdysvalloissa oli 27. joulukuuta 2016.
Emoji

Emoji (jap. 絵文字 IPA: [emodʑi], kuvamerkki) on joukko hymiö- ja kuvasymboleita, jotka on otettu osaksi Unicode-standardia. Emoji-symbolit ovat lähtöisin japanilaisista matkapuhelinverkoista (NTT DoCoMo, KDDI AU & Softbank), ja ne on otettu merkistöjen yhdenmukaistamisen takia osaksi Unicodea. Erilaisia tunteita ilmaisevien hymiömerkkien lisäksi emoji-symboleissa on muun muassa arkipäiväistä elämää, ruokia, viihdettä, säätä, ihmisiä ja eläimiä kuvaavia symboleita. Kansainväliseen suosioon emoji-merkit nousivat iOS- ja Android -käyttöjärjestelmien myötä. Koska emojit ovat vain merkitykseltään määriteltyjä symboleja, eivätkä tarkasti määriteltyjä kuvia, eri kirjasinlajit, ohjelmistot, verkkosivut ja käyttöjärjestelmät näyttävät ne hieman erilaisina.
Unicode-standardoinnin myötä emoji-valikoimaa on laajennettu huomattavasti, ja merkeissä on pyritty myös pääsemään eroon kulttuurisidonnaisuudesta. Esimerkiksi maakoodit eri maiden lippujen ilmaisemiseksi lisättiin Unicode 6.0:aan ja ihmishahmojen ihonvärin määrittely tuli mahdolliseksi Unicode 8.0:n myötä.
MotorStorm: Pacific Rift

Pelaaminen

MotorStorm: Pacific Rift käyttää Motorstormin muunneltua pelimoottoria, ja pelin idea on pitkälti sama.
Peli sijoittuu Tyynenmeren saarelle, jolla on joskus asunut ihmisiä, mutta jotka luonto on sieltä karkottanut. Pelissä on 16 monireittistä karttaa, joissa on jokaiselle ajoneuvon painoluokalle omat reittinsä, kuten aiemmassakin MotorStormissa. Pelissä on kahdeksan ajoneuvoluokkaa.
Pelissä on useita eri ajoneuvoluokkia, joita ovat moottoripyörä, mönkijä, rantakirppu, ralliauto, maasturi, jeeppi, rekka ja monsteri. Jokaiseen luokkaan saa pelissä etenemällä avattua uusia ajoneuvoja ja värejä.
Linor Abargil

Linor Abargil (s. 1979) on israelilainen malli, joka voitti Miss Maailma -kilpailun Seychelleillä 1998.
Kaksi kuukautta ennen kauneuskilpailuvoittoaan Abargil joutui Italiassa israelilaisen Shlomo Nurin raiskaamaksi. Israelilainen oikeusistuin tuomitsi 29. joulukuuta 1999 miehen kuudentoista vuoden vankeuteen.
Linor Abargil meni vuonna 2006 naimisiin liettualaisen koripalloilija Šarūnas Jasikevičiusin kanssa.
Plague Inc.

Plague Inc. on Ndemic Creationsin kehittämä iOS- ja Android-käyttöjärjestelmille julkaistu simulaatio-strategiapeli. Nykyään peli on myös saatavissa PC:lle Steamin kautta. Pelissä tarkoituksena on luoda epidemia ja tartuttaa kaikki maailman ihmiset. Peli julkaistiin iOS-käyttöjärjestelmälle toukokuussa 2012 ja Androidille lokakuussa 2012. Plague Inc. on saavuttanut yli 10 miljoonaa latausta, ja oli Yhdysvalloissa 15. ladatuin maksullinen peli App Storesta vuonna 2012.

Tavoite

Pelissä pitää valita bakteerin, viruksen, sienen, loisen, patogeenin, nano-viruksen tai bioaseen levittämä tauti. Sen jälkeen nimetään oma tauti, ja valitaan maa, josta tauti alkaa levitä. Pelin aikana tautia voi parannella esimerkiksi lisäämällä sen tappavuutta tai levittäytymistä. Kun kaikki ihmiset kuolevat peli on voitettu. Pelissä on kolme eri vaikeustasoa, sekä neljäs vaikeustaso heille jotka luulivat että "vaikein oli helpoin".
Linda Bove

Linda Bove (s. 30. marraskuuta 1945) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi vuosina 1971–2003 lastensarjassa Seesamitie. 
Bove on lisäksi esiintynyt mm. Onnen päivien jaksossa, sarjassa Search for Tomorrow sekä elokuvassa Sanaton rakkaus.
Bove syntyi kuurona Garfieldissä, New Jerseyssä ja on ollut vuodesta 1970 naimisissa Ed Waterstreetin kanssa. Hän kävi kuurojen koulua ja myöhemmin Gallaudet'n yliopiston.
Eka Metsävuori

Erkki (Eka) Metsävuori (s. 1938) on suomalainen urheilusukeltaja, faktori, tuotepäällikkö ja tietokirjailija. Hän on kirjoittanut useita Turun saaristoa käsitteleviä kirjoja.
Graafista alaa opiskellut ja Vaasassa asunut Eka Metsävuori tutustui sukeltamiseen saksalaisen Hans Hassin kirjojen perusteella. Hän pääsi mukaan Delfin ry:n toimintaan Vaasassa ja oli myöhemmin mukana Suomen Urheilusukeltajain Liiton toiminnassa ystävänsä Vesa Erosen kanssa.
Stephen Gray

Tutkimukset

Gray oli kuullut Francis Hauksbeen rakentamasta lasisesta pallosta, jonka sisästä oli imetty ilmaa pois. Ja kun palloa hangattiin, jäljelle jäänyt ilma hohti valoa. Gray jatkoi tämän idean kehittämistä ja hän sulki lasiputken päät korkeilla. Gray huomasi, että kun putkea hangattiin niin lasiputken päissä olevat korkit tulivat sähköisiksi. Tästä Gray oivalsi, että sähköinen voima oli siirtynyt putkesta korkkiin.
Hän jatkoi kokeitaan eri materiaaleilla ja hän testasi sähköisen voiman siirtämistä eteenpäin. Grayn kokeissa hyödynnettiin staattista sähköä, jolloin jännite saattoi olla satoja kilovoltteja. Hankaussähkössä syntyvä sähkön määrä on kuitenkin niin pieni, että suuria sähkövirtoja ei synny. Koska jännite oli hyvin korkea, Gray ei tarvinnut kokeissaan erityisen hyvin sähköä johtavia materiaaleja. Hän teki kokeitaan muun muassa puutikuilla, onkivavoilla, metallilangalla ja tavallisella narulla.
Gray asetti lasiputken päähän erilaisia esineitä, kuten kolikoita, teekattilan kuumana ja kylmänä, sekä hopeakannun ja erilaisia työkaluja, nähdäkseen tulivatko ne sähköisiksi. Kaikki esineet tulivat sähköisiksi. Hän siirtyi käyttämään vähitellen pidempiä ja pidempiä esineitä kokeillakseen kuinka pitkälle sähköä oli mahdollista johtaa. Hän siirtyi pitkiin bambukeppeihin ja parvekkeelta alas roikotettavaan naruun. Hänen onnistui sähköistää narun päässä oleva pallo. Pisin etäisyys johon hän sai sähkön siirtymään oli 270 metriä.
Gray löysi kokeissaan myös sähkömagneettisen induktion, kun hän havaitsi että narua pitkin saattoi siirtää sähköä, vaikka narun päätä ei kosketettaisi sähköistetyllä lasiputkella, vaan riitti että putkea pidettiin narun lähellä. Hän teki kokeitaan myös huonommin sähköä johtavilla aineilla ja näin hän oivalsi että toiset aineet johtavat sähköä paremmin kuin toiset.
Pommikoira

Pommikoirat (räjähdekoirat) ovat  koiria, jotka osaavat tunnistaa hajuaistinsa avulla räjähteissä käytettyjä aineita tai niiden komponentteja. Räjähdekoirat ovat yleensä poliisin, rajavartioston tai asevoimien palveluksessa. Niitä toimii etenkin erikoispoliisien, -vartijoiden tai -sotilaiden apulaisena. Pommikoirien käyttö on osoittautunut kannattavaksi, sillä pommikoira löytää räjähteet huomattavasti ihmistä nopeammin. Räjähdekoiran kouluttaminen kestää vuosia. Ura käynnistyy yleensä noin kolmivuotiaana ja kestää kymmenvuotiaaksi. Yleensä räjähdekoirat työskentelevät koko uransa saman ohjaajan kanssa. Erikoiskoirina käytetään etenkin labradorinnoutajia ja malinoiseja.
Räjähdekoirien koulutus käynnistyi Suomessa vuoden 1975 ETYK-kokouksen valmisteluihin liittyen.
Iatrogeeninen

Historia

Termin "iatrogeeninen" etymologia on "parantajan aiheuttama" (iatros tarkoittaa parantajaa kreikan kielessä); sellaisena se saattoi olla hyvää tai pahaa.
Hippokrateen päivistä alkaen on tiedostettu lääkärin potentiaaliset kyvyt aiheuttaa myös pahaa. Fraasi Primum non nocere ("ennen kaikkea vältä vahingoittamasta potilasta") on tärkeä osa lääketieteen etiikkaa, ja tarkoituksella aiheutettu iatrogeeninen tai muu sairaus tai kuolema onkin rikos monissa yhteiskunnissa.
Lääkärin siirtyminen suoraan ruumiinavauksesta hoitamaan synnyttäviä äitejä aiheutti paljon iatrogeenisiä lapsivuodekuolemia 1800-luvulla ennen kuin infektioiden mekanismi havaittiin (ks.Ignaz Semmelweis).
Lääketieteen kehittyminen 1900-luvulla on auttanut paremmin välttämään iatrogeenisiä tiloja. Antiseptiikka, anestesia, antibiootit ja paremmat kirurgiset toimenpiteet ovat vähentäneet huomattavasti iatrogeenisiä kuolemia.
Mielikuvitusystävä

Mielikuvitusystävät kuuluvat lasten mielikuvitusmaailmaan. Mielikuvitusystävät ovat lasten leikeissä usein olennaisena osana. Mielikuvitusystävät saattavat seurata lasta aina murrosikään ja joskus aikuisuuteen. Mielikuvitusystävillä on usein korostettuja persoonallisia piirteitä ja tapoja. Vaikka lapsista ne näyttävät kovin todellisilta, tutkimukset ovat osoittaneet, etteivät lapset pidä niitä todellisina .

Lääketieteellinen ja filosofinen näkökulma

Lapsen tai aikuisen mielikuvitusystävät eivät sinänsä merkitse, että hän tarvitsisi aikuisen apua tai olisi sairas . DSM-IV-tautiluokituksen mukaan mielikuvitusystäviä pidetään psyykkisenä häiriönä vain, jos ne haittaavat henkilön päivittäistä sosiaalista vuorovaikutusta. Yksinäisellä ja yksin viihtyvällä lapsella mielikuvitusystävät ovat tavallisia. Niitä on usein myös autismin kirjon lapsilla, joilla harvoin on muita ystäviä.

Syyt

Antropologi Maurice Bloch väittää, että ihmisen kehityksen myötä aivojen rakenne teki mahdolliseksi kuvitella asioita, joita fyysisesti ei ole, ja mahdollisti sosiaalisen vuorovaikutuksen, johon muut planeettamme oliot eivät pysty. Blochin mukaan ihmiset pystyvät näin muodostamaan "käsitteellisiä yhteiskunnallisia" ryhmiä, kuten klaaneja ja kansakuntia, tai jopa sellaisia kuvitteellisia ryhmiä kuin kuolleet .
Ihmiset voivat luoda mielikuvitusystäviä kavereikseen, pelikavereikseen tai muista syistä. Mielikuvitusystävä voi tarjota tärkeän ihmissuhteen yhtä hyvin lapsille kuin aikuisille. Nuorille kotoaan ensi kertaa pois muuttaneille lapsille mielikuvitusystävä tarjoaa seuraa, joka auttaa kestämään eron aiheuttamaa stressiä. Lapset esittävät mielikuvitusystävälleen toiveita, joita he eivät uskalla ilmaista kellekään muulle rangaistuksen pelosta tai muusta syystä. Lapsi saattaa jopa panna omat virheensä mielikuvitusystävän tiliin. Näin lapselle tarjoutuu tilaisuus toimia sosiaalisten sääntöjen vastaisesti. Lapset antavat mielikuvitusystävälle usein ominaisuuksia, joita heiltä itseltään puuttuu, ja näin tekevät niistä itsensä ihanneklooneja. Ujot lapset kuvaavat mielikuvitusystäviään usein leikkisinä ja suosittuina pelleinä, jotka saavat heidät nauramaan .
Yleisen väärinkäsityksen mukaan lapset unohtavat mielikuvitusystävänsä, kun he menevät kouluun ja saavat todellisia ystäviä. Tosiasiassa monella lapselle mielikuvitusystävä pysyy. Vanhempien ja kavereitten odotusten mukaisesti lapset vain lakkaavat puhumasta mielikuvitusystävästään. Jos nuori saa vielä aikuisena uusia mielikuvitusystäviä, se saattaa olla merkki psyykkisestä ongelmasta.
Vlado Bučkovski

Vlado Bučkovski (makedoniaksi Владо Бучковски, s. 2. joulukuuta 1962 Skopje) on pohjoismakedonialainen poliitikko. Hän oli Pohjois-Makedonian eli tuolloisen Makedonian tasavallan pääministeri 15. joulukuuta 2004 lähtien elokuuhun 2006. Hän oli puolustusministeri toukokuusta 2001 marraskuuhun 2001 ja uudelleen marraskuusta 2002 joulukuuhun 2004. Hän oli Makedonian sosiaalidemokraattisen liiton (SDSM) johtaja.
Hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon oikeustieteessä Skopjessa 1986, ylemmän 1991 ja väitteli tohtoriksi 1998. Hän toimi osatasavaltansa parlamentin asiantuntijana 1987–1988 ja työskenteli yliopistolla vuodesta 1998. Varaprofessoriksi hänet nimitettiin 2003. Bučkovski oli keskusvaalilautakunnan jäsen 1998–2000 ja Skopjen kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 2000–2001.
Hänet nimitettiin puolustusministeriksi Ljubčo Georgievskin laajapohjaiseen hallitukseen toukokuussa 2001, ja hän katkoi tointa SDSM:n Branko Crvenkovskin toisessa hallituksessa 1. marraskuuta 2002 alkaen. Kun Crvenkovski voitti ennenaikaiset presidentinvaalit huhtikuussa 2004. Hänen seuraajansa Hari Kostov erosi yllättäen jo marraskuussa ja Bučkovskista tuli 26. marraskuuta puolueensa johtaja ja hallituksen muodostaja. Hän otti kahdeksan Kostovin ministerin lisäksi mukaan kymmenen uutta ja otti tavoitteekseen kehittää maan EU- ja NATO-integraatiota.
Siskonmakkara

Siskonmakkara on makkara, jota myydään raakana (joskus pakastettuna) makkaramassana ja kypsennetään ennen ruokailua. Nykyään siskonmakkaraa on saatavana myös kypsänä einestuotteena. Alkujaan siskonmakkarat on tehty lampaan suoleen, nykyisin jopa muoviin.
Siskonmakkaran nimen lähtökohta on ranskan sana saucisse = 'makkara', josta saksalainen Sausischen, josta edelleen ruotsin siskonkorv ja venäläinen nakkimakkaroita tarkoittava сосиски, muinoin susiskon.

Ruokalajit

Yleisin siskonmakkarasta tehtävä ruokalaji on siskonmakkarakeitto, jossa makkarat kypsyvät keittoliemessä ja maustavat samalla liemen. Jos makkara on tehty luonnonsuoleen tai muuhun syötävään, makkarat voi pilkkoa kuorineen, jolloin ne pursuvat ulos kuoresta. Muuten makkarat pursotellaan keittoon möykkyinä. Keitossa on kirkas liemi, ja makkaran lisäksi siinä on peruna- ja juureskuutioita. Mausteina käytetään esimerkiksi liemikuutioita, persiljaa ja mauste- tai mustapippuria.
Siskonmakkarasta voi tehdä myös muun muassa makkarastroganoffia tai makaronilaatikkoa, jossa on jauhelihan tilalla siskonmakkaraa.
Kuvittajat

Kuvittaja-lehti

Yhdistys julkaisee Kuvittaja-lehteä, joka perustettiin 2004 ja se on ilmestynyt sen jälkeen neljä kertaa vuodessa. Kuvittaja-lehden päätoimittaja on vuonna 2017 Minna Ainoa ja lehdessä kerrotaan kuvittamisen ilmiöistä. Kuvittaja-lehti sai pienten aikakauslehtien yhteisjärjestön Kultti ry:n Vuoden laatulehti 2010 -kilpailussa kunniamaininnan lehden uudistamisesta.

Apurahat kuvittajille

Kuvittajat ry on jakanut vuodesta 2005 alkaen erilaisia apurahoja, joiden yhteinen vuotuinen jakosumma on kasvanut 60 000:sta yli 100 000:een euroon. Kuvittajat ry myöntää vuosittain toiminta- ja työskentelyapurahoja, jotka myönnetään yksittäiselle kuvittajalle kuvitushankkeisiin, työskentelyedellytysten parantamiseen sekä jatkokoulutukseen.

Toimitilat ja Kuvittaja-galleria

Kuvittajien galleria sijaitsee Kirjaverstaalla Teurastamolla Helsingissä. Kuvittajien ja Sarjakuvaseuran yhteinen Näkyvyys-galleria sijaitsee Kalliossa Porthaninkatu 9:ssä. Kuvittajat järjestää Tampereella Kuvittaja-klubitoimintaa.
Accordina

Accordina on puhallettava vapaalehdykkäsoitin. Se on eräänlainen harmonikan ja huuliharpun välimuoto, jonka kehitti pariisilainen André Borel 1930-luvun loppupuolella. Soittimen suosio on elpynyt 1900-luvun loppuvuosista lähtien.

Rakenne ja toimintaperiaate

Accordinassa on harmonikan näppäinkoskettimiston tapainen koskettimisto, joka ohjaa vapaalehdykkäkieliin puhallettavaa ilmaa. Soittimen kielet on kiinnitetty yksittäisiin kielilaattoihin, kuten harmonikassa. Soittaja puhaltaa soittimeen ilmaa suukappaleen kautta (kielet eivät soi sisäänpäin ilmaa vedettäessä, erotuksena esimerkiksi huuliharppuun).

Historia

Pariisilainen André Borel kehitteli soitinta 1930-luvun lopulta lähtien ja patentoi soittimen Ranskassa 17. joulukuuta 1943. Yhdysvalloissa patentti (# 2461806) myönnettiin nimellä "Chromatic harmonicon" 15. helmikuuta 1949. Ensimmäiset soittimet valmistettiin kaupallisesti kuitenkin vasta 1950-luvulla. Borel antoi radiokonsertin accordinan prototyypillä vuonna 1950. Beuscher toimi soittimen markkinoijana 1970-luvun puoleenväliin saakka, jolloin soittimen valmistus loppui. Myös Paolo Soprani valmisti gold- ja silver-mallisia accordinoja 1960-luvun jälkipuoliskolla.
Eräänä syynä soittimen suosion vähäisyydelle 1900-luvulla pidetään sen markkinointia lähinnä harmonikansoittajille helposti mukana kulkevaksi harjoitusinstrumentiksi - esimerkiksi puhallinsoittajat eivät koskaan löytäneet instrumenttia. Soittimen alkuajoilta tunnetaan vain yksi levytys, André Astierin 45.
Accordinan suosio on kasvanut useiden muusikkojen alettua käyttää sitä erilaisiin musiikin tyylilajeihin 1900-luvun loppuvuosina. Esimerkiksi Richard Galliano käytti accordinaa Latin quintetin levyllä nimeltä Spleen vuonna 1985. Muita tärkeitä accordina-nimiä 2000-luvun alussa ovat olleet Francis Jauvain, Daniel Mille, Jean-Louis Matinier, Roland Romanelli ja Jacques Bolognesi, joiden johdolla accordinaa on käytetty jazz-musiikissa, ranskalaisissa lauluissa, elokuvamusiikissa ja nykytaidemusiikissa.
Nykyisiä accordina-instrumenttien valmistajia ovat muun muassa Laurent Jarry vuodesta 1995 alkaen sekä Marcel Dreux vuodesta 2002 lähtien. Suomen ensimmäisen accordinan valmistivat Harri Arvila ja Tatu Salmela oppilastyönä Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksessa keväällä 2010.
Kaljurotta

Koko ja ulkonäkö

Kaljurotta on nimensä mukaan kalju. Se on väriltään vaaleanpunainen, selässä kuitenkin harmaa suojaväri ulkonaliikkumista varten ja sen iho on ryppyinen. Sillä on talttamaiset etuhampaat, joita se käyttää kaivamiseen, ja isot etukäpälät. Sen hampaat kasvavat sen suun ulkopuolella; tästä on hyötyä kun se kaivaa jopa kilometrien mittaisia tunneleitaan maan alla, sillä se laittaa suunsa silloin kiinni joten multaa ja hiekkaa ei tipahtele sen suuhun kun se järsii tietään eteenpäin.
Pituus: 8–9,2 cm Hännän pituus: 2,8–4,4 cm Paino: 30–80 g
Elinikä: Yli 25 vuotta vankeudessa

Levinneisyys ja elinympäristö

Kaljurotta asustaa maanalaisissa käytävissään puoliaavikolla  ja ruohomailla Afrikan itäosissa: Etiopian keski- ja eteläosissa, Somaliassa ja Keniassa.

Ravinto

Kaljurotta käyttää ravinnokseen mukuloita, juuria ja varsimukuloita.

Elintavat

Kaljurotta on ainoa tunnettu nisäkäs, joka on aitososiaalinen kuten muurahaiset, mehiläiset ja termiitit. Kaljurottayhteisössä on 20–300 yksilöä, jotka jakautuvat muurahaisyhteisön tapaan kolmeen pääkastiin: lisääntymiskykyiset, työläiset ja sotilaat. Yksi ainoa naaras, tavallaan kuningatar, voi synnyttää kerralla jopa kolmekymmentä poikasta, jotka kuuluvat eri kasteihin. Pysyäkseen ainoana "munijana" naaras erittää virtsaansa hajua, joka estää pesän muiden naaraiden lisääntymishormonin tuotannon. Lajin tapa muodostaa yhteisöjä on selitettävissä sillä, että kaljurotta elää käytännöllisesti katsoen autiomaaksi katsottavilla seuduilla. Sen ravinnonsaanti on erittäin vaikeaa ja eläminen yhteiskunnassa moninkertaistaa mahdollisuuden löytää ravintoa, ja lisäksi pieninkin löytynyt juurimukula jaetaan tasan kaikkien kesken.
Nanaimo

Historia

Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asui salish-intiaaneihin kuuluvia snuneymuxw-heimoja.
Ensimmäisenä eurooppalaisena alueella purjehti vuoden 1592 tienoilla espanjalainen tutkimusmatkailija Juan de Fuca. Brittiläisistä ensimmäisenä Vancouverinsaarelle rantautui tutkimusmatkailija James Cook vuonna 1778. Espanjalaiset jatkoivat alueen tutkimista ja nimesivät useita lahtia ja salmia alueella. Britit kuitenkin perustivat ensimmäisenä Fort Victoria -tukikohdan (nykyinen Victoria) saarelle vuonna 1843.
Vancouverinsaaren pohjoisosasta löydettiin 1835 kivihiiltä. Vuonna 1846 solmitussa Oregonin sopimuksessa Vancouverinsaari määriteltiin Britannian omaisuudeksi ja myöhemmin se liittyi Kanadan liittovaltioon. Kolme vuotta myöhemmin solmitussa sopimuksessa saari luovutettiin Hudson's Bay Companyn hallintaan kuningatar Viktorian määräyksestä. Sopimusehdoissa määriteltiin HBC:n voittomarginaaliksi 10 prosenttia saaren kaivostoiminnan tuotosta ja loput 90 prosenttia määriteltiin investoitavaksi alueen asuttamiseen ja tiestön sekä palveluiden kehittämiseen. Hudson's Bay Company rakensi nykyisen Nanaimon alueelle vuonna 1853 bastionilinnoituksen kauppa-aseman ja hiilikaivoksen turvaksi. Tämä linnoitus on vanhin edelleen vapaasti seisova Hudson's Bay Companyn rakennus Pohjois-Amerikassa ja tiettävästi Brittiläisen Kolumbian toiseksi vanhin rakennus. Kivihiilestä muodostui alueen tärkein kauppatavara ja työllistäjä 1800–1900-luvuilla. Alue tunnettiin aluksi nimellä ”Colvilletown”, mutta vuonna 1860 nimeksi valittiin Nanaimo.
Nanaimo sai kaupunkioikeudet vuonna 1874.
1940-luvun loppupuolelta 1950-luvun alkupuolelle metsäteollisuudesta muodostui merkittävä työllistäjä alueella. Vuonna 1950 Harmac Pulp Mill -sellutehdas aloitti toimintansa ja on edelleen merkittävä työllistäjä alueella.