google/wiki40b huggingface dataset:
Ville Klinga

Ville Klinga (s. 10. toukokuuta 1968) on suomalainen urheilutoimittaja ja TV-tietokilpailujuontaja. Hän toimi Yle Urheilun toimittajana 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Lisäksi Klinga on juontanut TV:ssä muun muassa MTV3:lla Haluatko miljonääriksi? ja Mestareiden mestari -ohjelmia.

Ura

Klinga oli Yleisradiossa ensimmäistä kertaa vuonna 1990 kesätoimittajana. Tässä vaiheessa ei kuitenkaan ollut vielä selvää, että hänestä tulisi ammattitoimittaja, ja Klinga suunnittelikin myös liikunnanopettajan uraa. Hän on kertonut olleensa kiinnostunut urheilusta aina. Ville Klinga työskenteli Ylelle Barcelonan kesäolympialaisissa 1992. 
Klinga irtisanoutui sittemmin Yleltä ja korvasi myöhemmin Lasse Lehtisen Haluatko miljonääriksi? -visailun juontajana. Itse hän on aiemmin osallistunut televisiossa Kymppitonniin ja Maailman ympäri -kilpailuun, jotka myös voitti.
Vuonna 2012 Klinga juonsi Mestareiden mestari -ohjelmaa.
Klinga palasi Ylelle jalkapallon Brasilian MM-kilpailuissa 2014 ollen yksi Ylen studio-osuuksien juontajista. 
Tätä nykyä Klinga on Viasat Urheilun vastaava tuottaja ja studio-isäntä.

Yksityiselämä

Klinga on naimisissa ja hänellä on lapsia. Hän on Suomen Hiihtoliiton entisen toimitusjohtajan Esa Klingan poika ja hiihtolajivalmentaja Jani Klingan vanhempi veli.
Valtatie 5 (Viro)

Valtatie 5 kulkee Viron poikki Pärnusta Rakvereen. Se alkaa valtatieltä 4 ja kulkee Vändran, Türin, Paiden, Tapan, Kadrinan ja Rakveren kaupungin kautta Rakveren kunnan Sõmeruun valtatielle 1.  Valtatie on 184,6 kilometriä pitkä.

Tien kulku

Valtatie 5 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien läpi:
Kärsäkuninkaat

Lajit ja levinneisyys

Nykyään kärsäkuninkaiden heimosta tunnetaan yksi suku, jossa on kolme lajia (ks. laatikko).
Heimon fossiileja on säilynyt jurakaudelta. Tällaisia, nyt jo sukupuuttoon kuolleita sukuja, olivat Brachymylus, Ischyodus, Pachymylus ja Edaphodon. Varhaisimmat Callorhinchus-suvun fossiilit ovat eoseenikaudelta Etelämantereelta.
Kärsäkuninkaat ovat eteläisen pallonpuolen lajeja, niitä tavataan meristä Australian etelärannikolta, Uudesta-Seelannista, Etelä-Afrikasta ja Etelä-Amerikasta. Kalat elävät merien pintakerroksista aina 200 metrin syvyyteen. Toisinaan kärsäkuninkaiden heimon lajeja saadaan saaliiksi trooleilla.

Anatomia

Kärsäkuninkaiden selkein tuntomerkki on pitkähkö, joustava ja koukkupäinen kärsä. Kärsä toimii tuntoelimenä, kun kalat etsivät ravintoaan. Kiduksia peittää yksi kiduskansi ja vesi otetaan sisään sieraimien kautta. Suussa hampaat ovat kasvaneet yhteen luulevyiksi. Selkäevät ovat korkeat ja rintaevä on suuri ja liikkuvainen ja sitä käytetään myös uimiseen. Koiraalla on vatsaevissä ja päässä elimet, joilla se pitää naaraasta kiinni parittelun aikana. Naaras munii yhdestä kahteen oranssinruskeaa munakoteloa.
Esa Wahlman

Esa Matias Wahlman (14. tammikuuta 1941 Pori – 12. joulukuuta 2000) oli suomalainen moukarinheittäjä. Hän edusti Porin Pyrintöä, Turun Weikkoja ja Isojoenrannan Sisua.
Wahlman saavutti moukarinheiton SM-pronssia Oulussa 1971 ja Joensuussa 1972. Hän edusti Suomea Helsingissä järjestetyssä maaottelussa vuonna 1972 sijoittuen viidenneksi. Ennätyksekseen hän heitti tuloksen 63,10 m vuonna 1972.
Liekkipensasvaltikka

Varsi ja lehdet

Liekkipensasvaltikka kasvaa noin 150 senttimetriä korkeaksi pensaaksi. Se on monivuotinen ja sen varret puutuvat vanhemmiten puumaisiksi. Lehdet ovat suikeat tai kielimäiset ja pinnaltaan kiiltävät. Lehtilaita on sahalaitanen ja lehtien kärjet ovat terävät.

Kukat ja hedelmät 

Liekkipensasvaltikka kukkii touko-elokuussa. Kukat ovat ruskehtavanoransseja, aprikoosin värisiä. Sen kukkia pölyttävät linnut ja liskot. Ainakin viiden lintulajin: kanariantiltaltin (Phylloscopus canariensis), sinitiaisen (Cyanistes caeruleus), samettipääkertun (Curruca melanocephala), kanarianhempon (Serinus canaria) ja peipon (Fringilla coelebs) on nähty vierailevan kukissa, myös gallotinliskon (Gallotia galloti) on nähty käyvän sen kukissa.

Kasvupaikat ja levinneisyys

Liekkipensasvaltikka kasvaa luonnollisilla elinalueillaan Kanariansaarilla La Palmalla, Teneriffalla ja La Gomeralla endeemisenä laurisilva- ja fayal-brezal -metsissä.
Liekkipensasvaltikkaa on kasvatettu Kanariansaareten ulkopuolella puutarhossa koristekasvina. Se lisääntyy siementen lisäksi versoista otetuista pistokkaista.
David Sassoli

David Maria Sassoli (s. 30. toukokuuta 1956, Firenze, Italia) on italialainen demokraattisen puolueen poliitikko ja journalisti. Sassoli on toiminut europarlamentaarikkona vuodesta 2009 lähtien ja hänet valittiin Euroopan parlamentin puhemieheksi 3. heinäkuuta 2019.

Poliittinen ura

Sassoli valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 2009. Hänet valittiin parlamenttiin Keski-Italian vaalipiiristä Italina demokraattisen puolueen listalta. Puhemieheksi hänet valittiin heinäkuussa 2019 ja hänen kautensa kestää tammikuuhun 2022 saakka. Valintansa jälkeisessä puheessa Sassoli korosti kansalaisten uskoa EU-projektiin vastauksena globaaleihin haasteisiin. Puheessaan Sassoli tahtoi elvyttää Eurooppalaista yhdentymiskehitystä sekä muuttaa EU:ta vastaamaan paremmin kansalisten tarpeisiin ja huoliin sekä kasvavaan menetyksen tunteeseen.
Euroopan parlamentin toiminnalle hän asetti painopisteeksi nuorisotyöttömyyden, muuttoliikkeen, ilmastonmuutoksen, digitaalisen vallankumouksen sekä uudet maailmanlaajuiset valtasuhteet.
Santeri Salokivi

Henkilöhistoria

Salokiven vanhemmat olivat merimies Joel Johansson ja Sofia Grönros. Hän kävi Turun taideyhdistyksen piirustuskoulun 1900–1904 ja opiskeli sitten Saksassa Münchenin kuninkaallisessa taideakatemiassa 1905–1906 ja 1908–1909, samoin kuin eri akatemioissa Pariisissa vuosina 1906, 1912, 1924, ja 1925. Salokivi toimi Turun piirustuskoulun piirustuksenopettajana sekä piirustuksenopettajana suomalaisessa klassillisessa ja reaalilyseossa 1914–1917.  Hänellä oli oma taidemaalarikoulu Helsingissä 1930–1932. Salokivi vietti viimeiset vuotensa Lallukan taiteilijakodissa.
Salokiven maalauksia oli pitkään kateissa hänen kuolemansa jälkeen, ja 160 teosta löydettiin vuonna 2018 helsinkiläiseltä ullakolta hänen ystävänsä jäämistöstä.

Taiteellinen tuotanto

Salokivi osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1904 ja 1936 välillä.Hänet tunnetaan erityisesti impressionistisista maisemamaalauksistaan. Hänen vaikutelmamaalauksensa olivat usein täynnä auringonvaloa ja hän käytti täyteläisiä värejä. Salokivi maalasi paljon viettäessään perheensä kanssa kesiä saaristossa Pellingissä, Högsårassa ja Ahvenanmaalla.
Jean Bolland

Jean Bolland (muita nimimuotoja Jean de Bolland, Johannes Bollandus) (18. elokuuta 1596 Julémont (nyk. osa Herveä) – 12. syyskuuta 1665 Antwerp) oli jesuiittapappi ja Espanjan Alankomaista kotoisin ollut merkittävä hagiografi.
Bolland opiskeli Maastrichtin ja Antwerpenin jesuiittakouluissa ja opetti sen jälkeen humanistisia tieteitä Roermondissa, Den Boschissa, Brysselissä ja Antwerpenissä. 1620 hän aloitti teologian opinnot Louvainin yliopistossa. 1662 hän sai papiksivihkimyksen ja hänestä tuli Mechlinin jesuiittakoulun prefekti.
Jesuiittojen Espanjan Alankomaiden maakunnan priori kutsui hänet vuonna 1630 Antwerpeniin tutkimaan vastikään kuolleen hagiografi Heribert Rosweyden jäämistöä. Bolland asetti tehtävän vastaanottamiselle kaksi ehtoa: että hän saisi vapaasti muokata Rosweyden suunnitelmaa siten kuin hän itse sen ymmärsi ja että Rosweyden aineisto pitäisi varata hänen yksinomaiseen käyttöönsä. Priori Jacques van Straten hyväksyi ehdot, ja Bolland siirtyi Mechlinin koulusta Antwerpeniin, missä hänestä tuli Latinalaisen seurakunnan johtaja, ja hän vastasi Acta Sanctorumin saattamisesta julki.
Bolland aloitti laatimalla kunnianhimoisen suunnitelman. Rosweyde oli rajoittanut hänen alkuperäisten tekstien pyyntöntsä Espanjan Alankomaiden ja lähiseutujen kirjastoihin. Bolland esitti pyynnöt yhteistyökumppaneille kaikkialla Euroopassa. Rosweyde oli ehdottanut ainoastaan alkuperäisten tekstien julkaisemista, ilman kommentaareja ja selityksiä, mutta Bolland päätti julkaista kaiken tiedon, mitä hän löytäisi jokaisesta pyhimyksestä ja tämän kultista, aloittaa kunkin tekstin selvityksellä sen kirjoittajasta ja historiallisesta arvosta ja liittää mukaan selitykset.
Bolland oli jo pian Antwerpeniin saapumisensa jälkeen onnistunut saamaan hyvään järestykseen tammikuun pyhimyksiin liittyvät asiakirjat, ja oli löytänyt niille julkaisijaksi Jan van Meursin. Hänen työskenneltyään Antwerpenissä viisi vuotta tuli ilmeiseksi, että tehtävä oli yhdelle ihmiselle liian suuri. Bolland pyysi apulaisia, ja pyyntöä tuki Liessiesin luostariin apotti Antoine de Wynghe. Godfrey Henschen määrättiin 1635 aloittamaan työ helmikuun pyhimysten parissa, ja Bolland itse keskittyi tammikuun pyhimyksiä käsittelevien teosten painotyöhön. Henschen teki työtä Acta Sanctorumin julkaisemisen parissa kuolemaansa saakka, vuoteen 1681.
Vuonna 1659 Bolland sai avukseen kolmannen jesuiitan, Daniel van Papenbroekin, joka loppujen lopuksi teki suurimman työn 18-osaisen Acta Sanctorumin hyväksi. Van Papenbroek ja Henschen kiertelivät 1660-1662 Saksassa, Ranskassa ja Italissa etsimässä asiakirjoja luostareista ja kirjastoista.
Pyhimyskultin tutkimusta harjoittavan belgialaisen Bollandistien seuran nimi juontuu Bollandista.
Andersonville

Andersonville oli Yhdysvaltojen sisällissodan aikainen Georgian osavaltiossa sijainnut etelävaltioiden vankileiri. Leiri oli kooltaan Konfederaation suurin. Vankileirille joutui yhteensä noin 45 000 pohjoisvaltioiden sotilasta, joista lähes 13 000 kuoli. Pääasiallinen syy kuolleisuuteen olivat taudit ja nälkä. Leirin hygienia oli heikko. Kapteeni Henry Wirz, Andersonvillen komendantti, tuomittiin sodan jälkeen kuolemaan sotarikoksista ja teloitettiin. Leirillä toimi myös unionin armeijasta karanneen William Collinsin rosvojoukko, joka ryöväsi säälimättä vankitovereitaan. Andersonvillen vankila sijaitsi Camp Sumterissa, ja oli koko Konfederaation sotilasvankila sisällissodan aikana.
Leirin paikalla on nykyään kansallishistoriallinen muistomerkki. Alueella on Andersonvillen kansallinen hautausmaa ja kansallinen vankila- ja sotamuseo.
Sibeliuksenpuisto (Hämeenlinna)

Sibeliuksenpuisto on Hämeenlinnan keskustassa Koilliskulman kaupunginosassa sijaitseva puisto. Se muodostaa Lukiokadun, Linnankadun, Birger Jaarlin kadun ja Sibeliuksenkadun rajaaman korttelin eteläisen puoliskon ja rajautuu täten kolmelta sivultaan katualueisiin. Puisto on nimetty hämeenlinnalaisen säveltäjän Jean Sibeliuksen mukaan, joka on myös asunut puiston itälaidalla sijainneessa talossa sekä opiskellut puiston  länsilaidalla olevassa Hämeenlinnan lyseossa. Sibeliuksenpuiston keskellä sijaitsee Kain Tapperin veistämä nuorta Sibeliusta esittävä pronssipatsas, joka pystytettiin puistoon vuonna 1964. Puisto on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa.
Sibeliuksenpuisto oli merkitty jo Hämeenlinnan ensimmäiseen asemakaavaan 1777 osana kaupungista linnalle johtanutta muotopuutarhaa ja on eräs kaupungin vanhimmista puistoista. Alkunsa puisto sai kuvernööri Rehbinderin taimitarhasta, josta syntyi 1800-luvun alussa lähellä sijainneen kuvernöörin residenssin puutarha. 1860-luvulta 1960-luvulle saakka puisto tunnettiin Tähtipuistona. Nimi juontui puistossa aikanaan sijainneesta ravintolapaviljongista, jonka katolla oli tähtikoriste. Vuonna 1921 puiston keskelle sijoitettiin Hämeenlinnan valtauksessa 1918 kuolleiden saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki. Sibeliuksen patsaan nykyisellä paikalla sijainnut muistomerkki siirrettiin patsaan tieltä vuonna 1962 hautoineen vanhalle hautausmaalle.
Vuonna 2014 puistossa toteutettiin perusparannus, jossa se palautettiin lähemmäksi alkuperäistä ulkoasuaan. Samana vuonna Sibeliuksen syntymän 150-vuotisjuhlavuoden 2015 kunniaksi puiston penkkeihin asennettiin laitteita, jotka alkavat penkille istuttaessa soittaa Sibeliuksen Puusarjan sävellyksiä. Puistossa on lisäksi puistoshakkilauta sekä Hattulasta siirretty uhrikivi.
Tangutit

Tangutit (Tangyud) ovat tiibetiläissukuinen kansa, joka oli lähtöisin 200-luvulta nykyisen Qinghain maakunnan alueelta Kiinasta. Heidän valtakuntansa tunnetaan yleisesti nimellä Läntinen Xia (Xixia, 1038 - 1227), joka hallitsi nykyisten Gansun, Shaanxin ja Ningxian maakuntien alueita.
Sarvvik

Sarvvik (ruots. Sarvvik) on kylä Kirkkonummella. Alueen asutus koostuu pääasiassa omakotitaloista. Sarvvikissä on myös Sarfvikin Golf, jossa on kahden kentän lisäksi ravintola.
Heikki Paunonen

Heikki Paunonen (s. 10. maaliskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen professori. Paunosen väitöskirja hyväksyttiin 1974. Hän on toiminut suomen kielen professorina 1976–1998 Tampereen yliopistossa. 
Paunonen on tutkinut helsinkiläisten ja yleensä suomalaisten puhekieltä ja puhekielen muuttumista. Hän on kerännyt 1970-luvun puolivälistä alkaen Helsingissä puhuttavan stadin slangin sanastoa. Hän julkaisi vuonna 2000 puolisonsa Marjatta Paunosen kanssa 33 000 hakusanaa käsittävän sanakirjan Tsennaaks Stadii, bonjaaks slangii – Stadin slangin suursanakirja. Paunonen luovutti samana vuonna keräämänsä aineiston Kotimaisten kielten tutkimuskeskukselle.
Karhukamera

Karhukamera on vuonna 2005 Porissa aloitettu sekvenssi- eli time lapse -kuvausprojekti. Projektin tarkoituksena on luoda ja kehittää uudenlainen, sekvenssikuvaukseen perustuva havaintojärjestelmä. Projektiin osallistuvat muun muassa Ursa ja tähtitieteen harrastajien yhdistys Porin Karhunvartijat, sekä useita vapaaehtoisia yksityishenkilöitä ja harrastajia. Tähän päivään mennessä projektin tiimoilta on kertynyt jo yli kahdeksan miljoonaa kuvaa.
Projektiin kuuluu yhteensä neljä kameraa; kameroista kaksi on liikuteltavia ja kaksi on asennettu kiinteästi Porin Karhunvartijoiden Ulvilan tähtitornin katolle. Tähtitornin katolle sijoitetut kamerat kuvaavat Porin ja Ulvilan taajamien suuntaan. Kamerat ottavat kuvan kerran minuutissa. Kaikki kuvat tallentuvat automaattisesti palvelimelle, ja ne ovat nähtävissä reaaliaikaisesti projektin kotisivuilla. Kuvista tehdään myös videokoosteita, jotka ovat myös katsottavissa projektin internet-sivuilla. Videokoosteita tehdään yhden vuorokauden, kuukauden ja lopulta vuoden aikana kertyneistä kuvista.
Projektin aikana kertyneestä kuvamateriaalista on mahdollista havainnoida esimerkiksi säätilan kehitystä Porissa, havaita erilaisia luonnonilmiöitä kuten haloja ja sateenkaaria sekä tarkkailla taivaankappaleiden liikkeitä. Projekti mahdollistaa myös säätilan reaaliaikaisen tarkkailun Porissa. Kaikkiin Ulvilan tähtitornin kameroiden ottamiin kuviin liitetään uusimmat säähavainnot Porin lentoasemalta. Tähtiharrastuksen lisäksi sekvenssikuvausta voidaan soveltaa esimerkiksi luonnon havainnointiin, kuten lintujen tarkkailuun.
Karhukameran liikuteltavia kuvausyksiköitä on käytetty merijään tutkimukseen Merentutkimuslaitoksen tutkimusprojekteissa. Ensimmäisen kerran karhukameran kamera oli arktisella alueella TARA-kuunarin mukana Pohjoisella jäämerellä huhtikuusta heinäkuuhun 2007 ja toisen kerran Norjan Polaari-instituutin tutkimusalus r/v Lancella Framinsalmessa syyskuussa 2007.
Walter Kuusela

Kustaa Walter Kuusela (3. elokuuta 1903 Honkilahti – 31. heinäkuuta 1985 Espoo) oli sosialidemokraattinen kansanedustaja 27. marraskuuta 1942 – 21. heinäkuuta 1948 välisen ajan sekä presidentin valitsijamies vuonna 1950.
Walter Kuusela syntyi yläsatakuntalaiseen mäkitupalaisperheeseen, kävi Yhdysvalloissa kahdeksan luokkaa englanninkielistä koulua, tuli Suomeen maatyöläiseksi ja sittemmin itsenäiseksi maanviljelijäksi.
Eduskuntaan Kuusela nousi Turun ja Porin läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuonna 1942 varasijalta Ville Komun kuoltua. Hän uudisti paikkansa eduskuntavaaleissa 1945. Eduskuntatyössä hän kuului muun muassa suureen valiokuntaan ja perustuslakivaliokuntaan.
Huhtikuussa 1948 Kuusela aiheutti Eurassa juovuksissa autoa ajaessaan liikenneonnettomuuden, jossa kuusitoistavuotias nuorukainen sai surmansa ja toinen poika loukkaantui vakavasti. Auton kyydissä oli myös niin ikään humalainen SDP:n puoluesihteeri Väinö Leskinen. Kuuselaa syytettiin kuolemantuottamuksesta, ajokortitta ajosta sekä rattijuopumuksesta. Hän sai Euran käräjillä kuuden kuukauden ehdottoman vankeustuomion ja Leskinen viiden, jolloin molemmat luopuivat vapaaehtoisesti luottamustehtävistään.
Kuuselalla oli lukuisia luottamustehtäviä puolueessaan, ja hän toimi eduskuntauransa jälkeen muun muassa Suomen Pienviljelijäin liiton toiminnanjohtajana.
Reiko Aylesworth

Ura

Aylesworth aloitti näyttelemisen 13-vuotiaana. Myöhemmin hän sai Rebecca Lewisin roolin amerikkalaisessa saippuasarjassa One Life to Live. Hän on vieraillut lukuisissa televisiosarjoissa, kuten Kova laki, C.S.I., Ed, Teho-osasto, Lost ja Damages sekä elokuvissa Sinulle on postia ja Man on the Moon.
Aylesworth haki Nina Myersin roolia sarjassa 24, mutta osan sai Sarah Clarke. Sen jälkeen hän haki Kate Warnerin roolia, mutta sen puolestaan sai Sarah Wynter. Tuottajat kuitenkin tarjosivat hänelle osaa CTU:n agentti Michelle Desslerinä. Aylesworth liittyi sarjaan toisella tuotantokaudella ja oli mukana, kunnes hänen roolihahmonsa kirjoitettiin ulos viidennellä kaudella. Hän on myös näytellyt sotilas Kelly O’Brienia elokuvassa Aliens vs. Predator 2.
Westland Lysander

Westland Lysander oli Westland Aircraftin 1930-luvulla suunnittelema ja valmistama yhteyslentokone, jota lisäksi käytettiin sekä taktiseen lentotiedusteluun että maalinhinaukseen.

Tausta

Englannin ilmailuministeriö tilasi vuonna 1934 yhteyslentokoneen, joka korvaisi Hawker Audaxin. Westlandin lentokonetehtaan pääsuunnittelija W. E. W. Petter suunnitteli koneen, jonka ensilento tehtiin 13. kesäkuuta 1936.
Koneen suunnittelussa pantiin visuaaliselle näkyvyydelle koneen etu- ja sivualalle sekä alhaalle paljon huomiota, mahdollisimman suuren tarkkailupinta-alan saamiseksi lentotähystystä varten. Myös hyviä hitaan lennon ominaisuuksia painotettiin. Näistä syistä koneesta kehiteltiin tuettu ylätaso. Laskeutumistelineet olivat kiinteät, mutta muotosuojalliset. Ne kätkevät sisäänsä myös koneen kiinteän eteenpäin ampuvan kk-aseistuksen.
Westland valmisti 1670 Lysander Mark I–III-konetta, ja niistä 225 tehtiin Kanadassa.

Rakenne

Kone on yksimoottorinen metallirakenteinen, ylätaso varustettuna kiinteällä laskutelineellä. Koneessa oli 840–890 hevosvoiman Bristol Mercury -tähtimoottori.

Käyttö Suomessa

Talvisodan sytyttyä Suomi tilasi 17 konetta, joista 12 saapui Suomeen maalis–toukokuussa 1940. Koneet saatiin nopeasti, 60–100 päivässä tilauksesta. Suomen ilmavoimat lensivät koneilla 100–460 tuntia kullakin. Yhtään koneista ei ole säilynyt. Koneen lempinimi Ilmavoimissa oli Äly-Santeri tai Äly.
Sälilammi

Maantietoa

Lampi sijaitsee Hikiältä lähtevän ja luoteessa Lehijärven ohittavalla katkonaisella pitkittäisharjulla Kalpalinnan luoteispäässä. Lammen pinta-ala on 3,7 ha ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Lammessa on yksi noin 20 metriä pitkä saari. Lammen koillispuolella kohoava Annakantorni sijaitsee muuta maastoa korkeammalla kohoavalla mäenhuipulla, jonka laki on 50 metriä korkeammalla kuin lammen vedenpinta, joka on 81,5 metriä mpy.

Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Lammesta ei lähde laskuojaa tai tule tulo-ojia, joten se on umpijärvi. Vaikka laskuojaa ei ole, luetaan se kuitenkin Hiidenjoen alueeseen. Matkaa Hiidenjoelle on alle 500 metriä. Koska se sijaitsee harjun rinteessä, se täyttää myös supan tuntomerkit .

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa alue oli metsämaata, mutta Hiidenjoen rannalla sijaitsi torppa, jonne johti lampien välistä kulkeva ja Rastilan kylästä tuleva polku.
Vuonna 1962 julkaistussa peruskartassa lammen pohjoispuolella oli Sälimäen maatila, jonka pelto ulottui rantaan saakka. Rannassa sijaitsi myös rakennus. Vuoden 1979 kartassa kyseinen pelto oli metsitetty ja viereiseen Likolammiin oli rakennettu tie, joka oli jatkettu myös Sälimäen asukkaille asti. Mäen päälle oli ilmaantunut kolmiomittaustorni, jota kutsuttiin Annakantorniksi. Viimeisen vuoden 1992 kartan jälkeen järven pohjooisrannalle on ilmaantunut vapaa-ajan asunto.
Walter de la Mare

Walter John de la Mare [ˈdɛləˌmɛər] (25. huhtikuuta 1873 Charlton, Kent – 22. kesäkuuta 1956 Lontoo) oli englantilainen runoilija ja kirjailija, jonka runojen, novellien ja romaanien teemoja ovat lapsuus, viattomuus ja yliluonnolliset ilmiöt. Niistä hän kirjoitti usein lyyrisellä ja unenomaisella kielellä. Hänen tuotantoonsa kuuluu puolensataa teosta. Hänelle myönnettiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitali vuonna 1947 teoksesta Collected Stories for Children.
De la Maren kauhukertomuksia on julkaistu suomeksi Markku Sadelehdon toimittamissa antologioissa Englantilaiset aaveet (WSOY 1994) ja Wendigo ja muita yliluonnollisia kauhukertomuksia (Jalava 2015).
Ashtabula

Ashtabula on Yhdysvalloissa Ohion osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Se on Ashtabulan piirikunnan suurin kaupunki. Vuonna 1801 perustetussa Ashtabulassa on 19 124 asukasta (2010). Kaupungin läpi virtaa samanniminen joki.
Ashtabula tunnetaan muun muassa vilkkaana rautatieristeyksenä sekä Eriejärven rannalla sijaitsevasta satamastaan, joka on Suurten järvien suurimpia hiilisatamia.
Kaupunki oli aikoinaan Ohion osavaltion merkittävin amerikansuomalaisten keskus. Tunnetuimpia kaupungissa vaikuttaneita amerikansuomalaisia ovat Ashtabulassa syntyneet Juha Mannerkorpi ja T-Bone Slim sekä kaupunkiin kaksivuotiaana muuttanut Maila Nurmi.
Itävallan kansanpuolue

Historia

Itävallan kansanpuolue (ÖVP) perustettiin Wienissä 17. huhtikuuta 1945 seuraamaan edeltäjäänsä, vuonna 1893 perustettua Kristillissosiaalista puoluetta (saks. Christlichsoziale Partei). ÖVP:stä muotoutui konservatiivinen, demokraattinen ja kristillisiin arvoihin pohjautunut puolue, joka ei kuitenkaan edeltäjänsä tapaan ollut sitoutunut katoliseen kirkkoon.
Sodan jälkeisessä Itävallassa ÖVP oli maan johtava puolue ja se hallitsi maata yhdessä sosiaalidemokraattien SPÖ:n kanssa ns. suuren koalition hallituksissa. Vuosina 1966–1970 ÖVP muodosti yksin hallituksen, minkä jälkeen puolue hävisi vaalit ja joutui oppositioon sosiaalidemokraattien johtaessa maata. ÖVP:n aika oppositiossa kesti aina vuoteen 1986, kun se muodosti jälleen suuren koalition yhdessä SPÖ:n kanssa.
Vuosina 1999–2006 ÖVP hallitsi ensin yhdessä Itävallan vapauspuolueen (FPÖ) ja myöhemmin hetken aikaa FPÖ:stä irtautuneen Itävallan tulevaisuuden liiton (BZÖ) kanssa. Itävallan parlamentissa ÖVP:llä oli vuoden 2006 vaalien jälkeen 66 paikkaa. Alkuvuodesta 2007 se muodosti yhteishallituksen suurimman puolueen sosiaalidemokraattien kanssa. Yhteishallitus kuitenkin hajosi pian kesällä 2008, ja päätettiin järjestää uudet vaalit syyskuussa 2008. Syyskuun vaaleissa ÖVP:n kannatus romahti 26 prosenttiin, ja puolueen paikkamäärä putosi 66:sta 51:een. Suuren tappion vuoksi puolueen puheenjohtaja Wilhelm Molterer erosi ja tilalle nousi maa- ja metsätalousministerinä toiminut Josef Pröll.
Sebastian Kurz valittiin ÖVP:n johtoon heinäkuussa 2017. Kurz oli toiminut ulkoministerinä vuodesta 2013 vetäen erityisesti vuoden 2015 pakolaiskriisin aikana tiukkaa maahanmuuttopoliittista linjaa, mikä oli kasvattanut hänen suosiotaan. ÖVP:n johtajana Kurz ajoi läpi muutokset, joilla hän sai puoluejohtajana enemmän valtaa muun muassa virkanimityksiin ja poliittisiin linjavetoihin. Puolue kääntyi Kurzin johdolla oikeistolaisemmaksi ja otti itselleen aiemmin FPÖ:n esillä pitämiä teemoja. Hän myös nimesi ÖVP:n ”uudeksi kansanpuolueeksi” (saks. Die neue Volkspartei) ja vaihtoi puolueen tunnusvärin mustasta turkoosiksi.
ÖVP voitti Kurzin johdolla Itävallan parlamenttivaalit lokakuussa 2017 nationalistisella ja maahanmuuttovastaisella ohjelmalla, minkä jälkeen se muodosti Itävallan vapauspuolueen kanssa koalitiohallituksen. ÖVP:n Kurz nousi liittokansleriksi, ja hänestä tuli 31-vuotiaana EU-maiden nuorin pääministeri. Hallitus kaatui kesällä 2019, kun FPÖ:n johtajasta Heinz-Christian Strachesta julkaistiin video, missä hän näytti olevan valmis korruptioon. Skandaali johti ennenaikaisiin parlamenttivaaleihin syykuussa, missä ÖVP saavutti vielä suuremman vaalivoiton saaden noin 37 % äänistä FPÖ:n ja SPÖ:n menettäessä kannatusta.