google/wiki40b huggingface dataset:
Opus incertum

Opus incertum (lat. incertum, epävarma, horjuva) oli Antiikin Roomassa käytetty pinnoitustekniikka, jossa Opus caementiciumista valmistetun muuriytimen pintaan sinänsä sattumanvaraisesti aseteltu erikokoinen kiviaines muodosti tasapinnan ulospäin.
Menetelmä oli käytössä enimmäkseen ensimmäisellä vuosisadalla eaa.
Euroopan nuorten parlamentti (EYP Finland)

Hallinto

EYP Finland on osa kansainvälistä European Youth Parliament -verkostoa, joka toimii 40:ssa maassa. EYP Finland on kansainvälisen EYP:n kansallinen komitea Suomessa. Järjestön toiminnan järjestämisestä vastaavat sen jäsenet. Yleishyödyllisenä yhdistyksenä EYP Finlandin toiminta on vapaaehtoisuuteen perustuvaa ja voittoa tavoittelematonta.
EYP Finlandia johtaa sen syyskokouksen valitsema hallitus. Se hallinnoi järjestön valtakunnallista toimintaa, pitää yhteyttä sen yhteistyökumppaneihin ja kehittää järjestön toimintaa strategisesti. Vuonna 2019 yhdistyksen puheenjohtajana toimii Matti Lötjönen. Hallituksen jäseninä ovat Amir Abdelamir, Venla Ala-Rämi, Ida Eerola, Henri Haapanala, Ville Jaara ja Yannika Rönnqvist. Yhdistyksen pääsihteerinä toimii Julia Kahelin. EYP Finlandin toimisto sijaitsee Allianssi-talossa, Pasilassa, Helsingissä.
EYP Finlandilla on viisi paikallisjärjestöä. Paikallisjärjestöt koordinoivat EYP Finlandin toimintaa alueillaan sekä järjestävät koulutustapahtumia ja virkistystoimintaa jäsenilleen. Ne vastaavat myös kontakteista oman alueensa kouluihin tiedottamalla näille EYP Finlandin tapahtumista ja toimimalla Eurooppalainen kansalaisuutesi -hankkeen koulukiertueessa. Paikallisjärjestöt toimivat EYP Finlandin hallituksen asettamien tavoitteiden ja periaatteiden mukaan. EYP Finlandin paikallisjärjestöt ovat EYP Helsinki, EYP Tampere, EYP Turku, EYP Itä-Suomi ja EYP Pohjois-Suomi.

Toiminta

EYP Finland perustettiin nykyisessä muodossaan rekisteröitynä yhdistyksenä vuonna 2001, joskin EYP-toimintaa on Suomessa ollut jo 1990-luvulta lähtien. EYP Finland järjestää vuosittain erilaisia jäsen-, tiedotus- ja koulutustapahtumia, tukee Eurooppa-opetusta kouluissa, harjoittaa julkaisutoimintaa, koordinoi erilaisia hankkeita ja toimii yhteistyössä kansainvälisten ja kansallisten yhteistyökumppaneidensa kanssa. EYP Finlandin päätoimintaa ovat sen vuosittain järjestämät alueelliset ja kansalliset istunnot, joista EYP Finland valitsee ja kouluttaa Suomen edustajat EYP:n kansainvälisiin istuntoihin sekä alueellisiin ja kansallisiin istuntoihin ulkomailla. 
EYP Finlandin tärkein kohderyhmä ovat 16–22-vuotiaat, jotka ovat kiinnostuneita esimerkiksi yhdestä tai useasta seuraavista asioista: yhteiskunnallisista asioista, kansainvälisyydestä, eri kulttuureista, matkustamisesta, vaikuttamisesta, uusien ihmisten tapaamisesta, julkisesta esiintymisestä tai siinä kehittymisessä, väittelystä, kielistä tai kielitaitojen parantamisesta sekä järjestötoiminnasta.
Niilo Liakka

1800-luvun lopun suomalaisuusaktiivi

Niilo Liakka tuli ylioppilaaksi vuonna 1883 Oulun suomalaisesta lyseosta. Helsingin yliopistossa Liakka keskittyi historiaan ja suomen kieleen. Ylioppilasaikanaan hän toimi Kotikielen seuran sihteerinä 1886–1890. Liakka oli myös
Suomalaisen kansakoulun ystäväin ensimmäinen sihteeri. Liakka valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1889 ja maisterin arvon hän sai seuraavana vuonna. Liakka oli vahva suomalaisuusmies, mutta puheissaan kuitenkin maltillinen arvostaen myös ruotsin kieltä, koska se takasi yhteydenpidon koko Skandinaviaan.
Liakka kuului myös Pohjalaisen Osakunnan suomalaisryhmän johtomiehiin. Maltillisena suomalaisena Liakka pääsi Uusi Suometar -sanomalehden toimitukseen tehden yhteistyötä Y. S. Yrjö-Koskisen ja Agathon Meurmanin kanssa. Liakka toimi vuosina 1890–1891 Turussa Aura-sanomalehden päätoimittajana. Merkittävin tämän ajan ystävyyssuhde syntyi historian tutkija Väinö Voionmaan kanssa. Voionmaan sisaresta tuli sittemmin Liakan aviopuoliso.

Kansanopetuksen aktiivi

Liakka oli 27-vuotias, kun Pohjalainen Osakunta lähetti hänet Tanskaan ja Ruotsiin tutustumaan sikäläisiin kansanopistoihin. Oppi Pohjoismaissa ei mennyt hukkaan, sillä Liakasta tuli Ilmajoen kansanopiston ensimmäinen johtaja vuonna 1892. Tässä tehtävässä hän oli 12 vuotta.
Tämän jälkeen vuonna 1904 Liakka siirtyi syntymäseudulleen Alatorniolle Kivirannan kylään perustetun Peräpohjolan kansanopiston johtajaksi. Liakka joutui uuden tehtävänsä alkuvaiheessa suuriin vaikeuksiin johtuen sen ajan poliittista vastakkainasetteluista. Ensimmäinen sortokausi oli juuri päättymässä syksyn 1905 yhteiskunnallisten vastakkainasettelujen johdosta. Suomessa vanhasuomalaisten myöntyväisyysmiesten senaatti joutui eroamaan. Koska Liakka oli kuulunut poliittisesti vanhasuomalaisen Uusi Suometar -lehden toimituskuntaan, hän joutui Alatorniolla vaikeuksiin. Kansanopiston johtokunta tuki kuitenkin Liakkaa, ja hän sai jatkaa tehtävässään aina kesään 1908 asti.
Liakka oli Kansanvalistusseuran sihteeri ja sen kalenterien toimittaja. Hän oli etätoimittajana tiedejulkaisussa Valo – tiedettä kaikille -nimisessä 1920-luvulla ilmestyneessä tiedelehdessä

Poliitikko

Liakka valittiin kansanedustajaksi vuoden 1919 ensimmäisissä vaaleissa maalaisliiton listalta.
Liakka aloitti ministeriuransa Vennolan II hallituksessa 1921–1922 kirkollis- ja opetusministerinä, ja sen jälkeen hän oli Kallion ensimmäisessä hallituksessa 1922–1924 opetusministerinä ja vuonna 1924 muodostetussa Ingmanin II:ssa hallituksessa sosiaaliministerinä.
Työstään kansanvalistajana Liakka sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1925.

Perhe

Liakan puoliso oli vuodesta 1893 Väinö Voionmaan sisar Flora Siveä Wallin (k. 1945), lapsia Armi, Laina, Sirkka ja Päivä. Kaksi lasta, Niilo ja Anna, kuoli pienenä. Liakan vävyn veli oli Akateemisen Karjala-Seurassa aktiivisesti toiminut Niilo Kärki. Tyttäristä Sirkka Liakka oli ensimmäinen TKK:n maanmittausosastolta valmistunut nainen ja samalla Pohjoismaiden ensimmäinen kenttätöissä toiminut naismaanmittari.
Hyrtakina

Historia

Hyrtakinan asutus syntyi viimeistään arkaaisella kaudella ja se kukoisti erityisesti hellenistisellä kaudella. 200-luvulla eaa. kaupunki oli osa vuoriston kaupunkivaltioiden liittoa, johon kuuluivat myös Elyros, Lissos, Poikilassos, Syia ja Tarrha. Hyrtakinan tiedetään lyöneen omaa rahaa. Roomalaisella kaudella kaupunki taantui.
Hyrtakinan arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1939 Vasíleios Theofaneídiksen johdolla.

Rakennukset ja löydökset

Hyrtakinan akropolis eli linnavuori sijaitsi nykyisin nimellä Kastrí tunnetulla kukkulalla. Kaupungin merkittävimpiin löytöihin lukeutuvat Panille omistetun ulkoilmapyhäkön jäänteet. Pyhäkkö oli rakennettu hellenistisellä kaudella tai varhaisella roomalaisella kaudella. Sen koko oli noin 23 x 6 metriä. Kaupungissa on ollut myös Heralle omistettu temppeli sekä Demeterin pyhäkkö. Hyrtakinassa on säilynyt myös muun muassa jäänteitä julkisista ja yksityisistä rakennuksista, kaupunkia ympäröinyttä linnoitusmuuria sekä jäänteitä tiestä, joka yhdisti kaupungin Lissokseen. Muurien ulkopuolelta kukkulan rinteestä on löydetty lukuisia hautoja.
Tökötti

Tökötti on koivupuusta (yleensä tuohesta) hiilettämällä eli kuivatislaamalla valmistettua tervaa. Tököttiä, eli koivuntuohitervaa tai purupihkaa on käytetty kivikaudella kivityökalujen kiinnittämiseen puisiin varsiin ja veneiden paikkaamiseen. Sana tökötti on lainaa venäjän kielen sanasta djogot (ven. дёготь), joka tarkoittaa tervaa. Nykykielessä tökötillä kuitenkin tarkoitetaan mitä tahansa epämääräistä ainetta.
Juho Heikki Pakkala

Juho Heikki (J. H.) Pakkala (16. maaliskuuta 1877 Veteli – 24. lokakuuta 1952 Veteli) oli suomalainen maanviljeilijä ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Pakkalan vanhemmat olivat talollinen Matti Polso ja Kaisa Gustava Klemola. Hän kävi kansakoulua ja toimi maanviljelijänä Vetelissä vuodesta 1896 alkaen. Pakkala työskenteli myös räätälinä 30 vuoden ajan. 
Pakkala oli kansanedustajana 1909–1910 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Vetelin kunnanvaltuuston jäsenenä ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Pakkala oli Keski-Pohjanmaan osuuskaupan hallintoneuvoston varapuheenjohtajana ja kuului Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran johtokuntaan.
Juho Heikki Pakkala oli naimisissa vuodesta 1896 Leena Kaisa Pakkalan kanssa.
Isaac Abrabanel

Elämäkerta

Isaac Abrabanel syntyi Lissabonissa vuonna 1437 hovimies ja kauppiasperheeseen. Nuorena hän sai sekä uskonnollisen että sekulaarin koulutuksen. 25-vuotiaaksi mennessä hän oli jo pitänyt puheita Raamatun sisällöstä synagogassa. Isänsä Judahin tavoin hän toimi Portugalin kuningas Alfonso IV:n taloudenhoitajana ja johti taloutta menestyksekkäästi. Alfonson vallan perinyt João II syytti häntä salaliitosta, minkä takia hänen piti paeta Kastiliaan kahdeksi vuodeksi vuonna 1481. Kastiliassa hän yritti epäonnistuneesti estää juutalaisten karkoituksen maasta. Vuonna 1492 hän muutti Napoliin Ferdinand I:n palvelukseen. Vuonna 1503 hän muutti lopulta Venetsiaan, missä hän osallistui muun muassa Venetsian ja Portugalin välisen diplomatian hoitoon. Abranel kuoli Venetsiassa vuonna 1508.

Teokset

Abrabanel teki suurimman osan teoksistaan Italiassa ja suurin osa niistä julkaistiin 1500-luvulla. Teoksissa on usein viittauksia Maimonideksen kirjoituksiin, joita Abrabanel usein kritisoi. Hänen filosofinen tuotantonsa onkin lähinnä Maimonideksen kommentteja. Erityisesti hän kommentoi Maimonideksen teosta Eksyneiden opas ja teorioita maailmasta, sen synnystä ja juutalaisuuden perusteita. Hän uskoi luomisen voineen tapahtua vain ex nihilo, eli tyhjästä. Profeetoista ja profetioista hän oli samaa mieltä Maimonideksen kanssa ja uskoi, että profeetaksi saattoi tulla vain puhdassydämminen henkilö, joka saattoi muuten olla kuka tahansa Jumalan tehtävään valitsema. Maimonideksen esittämistä juutalaisuuden 13 prinsiipistä Abrabanel oli sitä mieltä, että mikään niistä ei voinut olla toista tärkeämpi, koska ne olivat kaikki luonteeltaan yliluonnollisia. Abrabanel arvosteli myös joissain Raamatun kohdissa hänen mielestään ilmenevää tukea monarkialle. Hänen mielestään esimerkiksi Venetsiassa ja Genovassa vallinnut tehtäviinsä valittujen tuomarien hallitusmuoto oli monarkiaa parempi. Tätä mallia hän ehdotti myös mahdollisen uuden Israelin hallinnon muodoksi. Hän oli myös sitä mieltä, ettei tuleva messias olisi kuningas, vaan tuomari ja profeetta.
Eric Gill

Arthur Eric Rowton Gill (22. helmikuuta 1882, Brighton – 17. marraskuuta 1940, Uxbridge) oli brittiläinen kuvanveistäjä, kirjasinsuunnittelija ja kaivertaja, joka tunnetaan erityisesti Gill Sans -kirjaimiston luojana.
Gill opiskeli ladontaa vuonna 1902 kalligrafi Edward Johnstonin johdolla Lontoossa.  Avioiduttuaan vuonna 1906 Gill muutti taiteilijayhteisöön Ditchlingissä ja aloitti kuvanveiston.  Gillin ensimmäinen menestynyt työ oli veistos Äiti ja lapsi vuodelta 1912.  Vuonna 1914 Gill toimitti sarjan veistoksia Westminsterin katedraaliin.  Samana vuonna Gill tapasi kirjasinsuunnitelija Stanley Morisonin, ja alkoi kiinnostua kirjasinmuotoilusta.  
Gill Sansin lisäksi Gill suunnitteli kirjasimet Perpetua (1926), Golden Cockerel Roman (1929), Solus (1929), Joanna (1930–1931), Aries (1932), Floriated Capitals (1932), Bunyan (1934) ja Jubilee (1934).

Yksityiselämä

Eric Gill tunnetaan monista yksityiselämänsä eksentrisistä ja boheemeista piirteistä. Hän piti ajalleen epätyypillisesti tuuheaa partaa ja käytti housujen ja paidan sijasta pitkää tunikaa ilman alusasua, minkä katsoi sopivaksi asuksi niin miehille kuin naisillekin. Seksin alueella hän oli estoton kokeilija, ja hänen tiedetään harrastaneen seksiä sisarensa kanssa. Eric Gill myös hyväksikäytti tyttäriään seksuaalisesti ja sekaantui koiraansa. Hän kielsi lapsiltaan koulunkäynnin, koska katsoi sen vaikuttavan liikaa heidän persoonallisuutensa kehittymiseen.
Liitokiekko

Liitokiekko on yleensä muovista valmistettu kiekonmuotoinen esine, jonka läpimitta on 20–25 cm ja jossa on pyöristetyn kannen tapaan taitettu reuna. Muotonsa ansiosta kiekon kannen alapuolinen tila muodostaa kantavan, ilman nostetta synnyttävän pinnan, kun kiekko heitetään pyörivään liikkeeseen. Ultimatessa käytettävä kiekko painaa yleensä 175 grammaa.
Liitokiekosta käytetään yleisesti myös nimeä Frisbee, joka on kuitenkin leluja valmistavan Wham-O -yhtiön rekisteröity tavaramerkki.

Historia

Nykyaikaisen liitokiekon historia alkaa vuodesta 1871, jolloin yhdysvaltalaisen William Russell Frisbien The Frisbie Baking Company -niminen piirakkatehdas aloitti myymään tuotteitaan peltisissä vuoissa. Asiakkaat havaitsivat, että tyhjät vuoat lensivät hyvin ja pian vuokia heiteltiin useilla kampuksilla "Frisbie!" -huutojen kera.
Yhdysvaltalainen keksijä Walter Frederick Morrison – yhdessä liikekumppaninsa Warren Franscionin kanssa – kehittelivät ideaa "lentävästä lautasesta." He toivat markkinoille tuolloin melko uudesta materiaalista – muovista – valmistetun version nimeltä Pipco Flying-Saucer vuonna 1948. Kumppanuus Franscionin kanssa päättyi ja Morrison jatkoi tuotteen kehittelyä yksin. Vuonna 1955 hän esitteli uuden mallin nimellä Pluto Platter. Morrison myi keksintönsä oikeudet Wham-O -nimiselle yritykselle, joka aloitti liitokiekkojen massatuotannon tammikuussa 1957. Vuotta myöhemmin tuotteen nimeksi vaihdettiin "myyvempi" Frisbee. Ensimmäinen ammattilaismalli liitokiekosta esiteltiin vuonna 1964.
Holly Taylor

Elämä ja ura

Taylor syntyi Middletonissa, Nova Scotiassa, Kanadassa, 31. lokakuuta, 1997, vanhemmilleen Margaretille ja Markille . Hänellä on vanhempi veli nimeltään Philip. Sen jälkeen, kun hänen perheensä muuttiNew Jerseyyn vuoden 2000 alussa, hän alkoi käydä tanssitunneilla kolmevuotiaasta lähtien. Noin vuotta myöhemmin hän yllätti vanhempansa ilmoittamalla, että hän tulisi tanssimaan Broadwaylla, kun hän kasvaisi isoksi. Kun hän oli 11-vuotias, Taylor tanssi kahdeksana näytöksessä viikossa musikaalissa Billy Elliot Imperial Theatressa New Yorkissa.
Taylor kävi koulua yläasteella kotikaupungissaan New Jerseyssä niin paljon kuin Billy Elliotin aikataulu teki sen mahdolliseksi, ja piti hänen akateemista menestystään kiitettävällä tasolla. Hänet kutsuttiin Johns Hopkinsin ohjelmaan lahjakkaille lapsille, ja seuraavana vuonna oli kutsuttu opiskelijoiden kansainväliseen vaihto-ohjelmaan lahjakkaille lapsille.
Hänen aikansa Billy Elliotissa kesti 22 kuukautta. Sen jälkeen hän alkoi suunnata yhä enemmän näyttelemiseen, vaikka hän oli niin ujo, että se oli vaikeaa aluksi. "Mutta sitten, mitä enemmän olen alkanut tehdä sitä, sitä enemmän tulin ulos kuorestani ja enemmän nautin siitä", hän sanoi.
Hän teki koe-esiintymisvideon vakoojatrilleri tv-sarjaan Americans Los Angelesissa ja suostui ohjelmaan tavattuaan sen tuottajat New Yorkissa.
Taylor on asunut Waynessa, New Jerseyssä siitä lähtien, kun hän oli kaksi vuotta vanha. Hän valmistui Wayne Hills High Schoolsta vuonna 2016.
Hän opiskelee Kean Universityssa Unionissa, New Jerseyssä.
Onnelin ja Annelin talvi (kirja)

Juoni

Parhaat ystävykset Onneli ja Anneli asuvat kahdestaan omassa talossaan. Yhtenä iltana tytöt valmistelevat pihaansa tulevaan talveen, ja silloin pihatielle ajaa pikkuruinen auto. Autosta nousee ulos herra Vaaksanheimo, joka on perheensä kanssa joutunut kodittomaksi. He etsivät rouva Ruusupuuta, joka rakennuttaa asuntoja sellaisille, joiden on vaikea löytää sopivaa kotia. Onneli ja Annelikin ovat ostaneet talonsa rouva Ruusupuulta, mutta hekään eivät tiedä tämän senhetkistä osoitetta. Naapurissa asuvat rouva Ruusupuun serkut Tingelstiina ja Tangelstiina, mutta heilläkään ei ole tietoa rouvan olinpaikasta.
Onneli ja Anneli ehdottavat, että Vaaksanheimon perhe, johon kuuluvat herran lisäksi rouva Vaaksanheimo, isoäiti, lapset Putti ja Lilli sekä pikkuinen vauva, voisivat jäädä heidän luokseen asumaan. Rouva Ruusupuulla on tapana lähettää joulukortti, ja hän saattaisi kertoa siinä osoitteensa. Perhe saa tilapäisen kodin Onnelin ja Annelin leikkihuoneessa olevasta nukketalosta, joka on tälle erityislaatuiselle perheelle juuri sopivan kokoinen. Vaaksanheimojen huolet eivät kuitenkaan lopu tähän, sillä joku ilmeisesti seuraa heitä. Vaaksanheimot yrittävät pysytellä piilossa ja näyttäytyvät vain harvoille isoille ihmisille, koska jotkut haluavat vain tuijottaa erilaisia ja pahimmassa tapauksessa asettaa heidät näytteille ansaitakseen rahaa. Eräänä talvi-iltana Onnelin ja Annelin ovikello soi yllättäen. Ovella on Annelin äidin entinen taloudenhoitaja Adele. Tämä ei ole koskaan pitänyt Annelista, joten mitään hyviä aikeita hänen saapumiseensa ei voi liittyä.
Honky-tonk

Historia

Honky-tonk-termin alkuperä on epäselvä. Se liitetään usein William Tonk & Bros of Chicago and New York -nimiseen yritykseen, joka alkoi valmistaa Ernest A. Tonk -merkkisiä pystypianoja vuonna 1889. Yhtä usein väitetään, että honky-tonk liittyy newyorkilaiseen Tin Pan Alleyhin, jonka sanotaan ottaneen käyttöönsä Tonkin pianoja 1890-luvulla. Tätä oletettua yhteyttä on käytetty selityksenä sille, miksi honky-tonkista tuli ragtime-tyylisen pianomusiikin nimitys. Kuitenkin honky-tonkia levytettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1889. Termi oli selvästi jo riittävän tunnettu, joten sitä ei tarvinnut selittää. Se tarkoitti halpaa viihdettä. 
”Variety show” oli kiertoilmaus, jonka huvittelupaikkojen omistajat ottivat käyttöön esitelläkseen niitä hyvämaineisina. Villissä lännessä honky-tonkit olivat rivon varieteen, kasinon, saluunan, halvan tanssihallin ja bordellin sekoituksia, jotka usein liitettiin laittomuuteen ja väkivaltaan. Ne olivat työväenluokan miehille tarkoitettuja halpoja kapakoita, jotka saivat mainetta asiakkaiden kynimisestä. Tästä johtuen honky-tonk tuli myöhemmin tarkoittamaan huonomaineista ja alhaista. Honky-tonk-sanan alkuperää ei tiedetä, mutta se perustuu todennäköisimmin kapakoiden remuisaan olemukseen.

Honky-tonk-musiikki

Mahdollisesti ensimmäinen merkittävä honky-tonk-muusikko oli Ernest Tubb, joka julkaisi hitiksi muodostuneen ”Walking the Floor Over You” -kappaleensa vuonna 1941. Myöhemmin Tubbin innoittamana mm. Hank Williams, Lefty Frizzell, George Jones, Jerry Lee Lewis, Justin Tubb ja Merle Haggard nousivat erittäin suureen suosioon 1940-, 1950- ja 1960-luvuilla.
Tunnettuihin honky-tonk-kappaleisiin lukeutuvat ”Walking the Floor Over You”, ”Your Cheatin’ Heart”, ”Thanks a Lot”, ”Old Black Joe”, ”A Hard Act to Follow”, ”Sleepy Eyed John”, ”Jackson”, ”I Walk Alone”, ”Sugar Bee” ja ”Half a Man”.
Sitruunavästäräkki

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15–17 senttimetriä. Laji muistuttaa keltavästäräkkiä sekä kooltaan että väritykseltään, ja ne voivat risteytyä keskenään. Koiras on kirkkaampi ja sen pää ja alapuoli ovat kokonaan kirkkaan keltaiset. Naaras on alapuolelta hailakamman keltainen. Selkä on harmaa, kun taas keltavästäräkillä se on ruskehtava. Siivellä on 2 selkeää valkoista siipijuovaa. Nuori lintu muistuttaa kovasti keltavästäräkkiä, eikä siinä ole keltaista lainkaan. Äänet muistuttavat keltavästäräkin ääniä.

Levinneisyys

Sitruunavästäräkki on aasialainen laji, jonka esiintymisalue laajenee kohti Eurooppaa. Laji pesii Suomessa harvalukuisena.
Per Mollerup

Per Mollerup (s. 20. helmikuuta 1942 Nakskov) on tanskalainen muotoilija ja tietokirjailija.
Mollerup opiskeli taloustieteitä Århusin kauppakorkeakoulussa 1960-luvulla ja väitteli arkkitehtuurin tohtoriksi Ruotsin Lundin yliopistossa 1997. Vuosina 1974–1984 hän julkaisi Mobilia Design -muotoilulehteä ja 1984–1988 Tools Design Journal -lehteä. Vuosina 1984–2009 hänellä oli Designlab-niminen yritys, joka erikoistui opastejärjestelmiin ja yritysten graafiseen ilmeeseen. Vuosina 2005–2009 Per Mollerup toimi muotoilun professorina Oslon taidekorkeakoulussa. Vuodesta 2009 hän on ollut viestinnän muotoilun (Communications Design) professorina Swinburne University of Technology -korkeakoulussa Australian Melbournessa.

Muotoiluprojekteja

Mollerupin muotoilutoimisto Designlab suunnitteli 1980-luvun puolivälistä lähtien opastejärjestelmiä muun muassa Kööpenhaminan (1989), Oslon (1996) ja Tukholman Arlandan (1998) lentoasemille. Vuonna 2002 valmistui Kööpenhaminan metron opastejärjestelmä. Designlabin muita asiakkaita ovat olleet sairaalat ja museot eri maissa. Designlab on palkittu yhdeksän kertaa Tanskan muotoiluneuvoston palkinnolla.
Muiden kansainvälisten asiantuntijoiden mukana Mollerup osallistui 2000-luvulla Viron, Latvian ja Liettuan kansallisten muotoilupoliittisten ohjelmien suunnitteluun.

Palkintoja ja huomionosoituksia

Vuonna 1996 Per Mollerup sai Thorvald Bindesbøll -mitalin ja seuraavana vuonna Tanskan kirjatyöntekijöiden kunniapalkinnon. Hän on Viron muotoilujärjestön kunniajäsen.
Hämähäkinverkko

Hämähäkinverkko on hämähäkin kutoma pyyntiverkko, joka tehdään kehruurauhasten tuottamasta seittirihmasta. Hämähäkki aloittaa verkon valmistuksen hakeutumalla sopivaan paikkaan, jossa se aloittaa seittiaineen erityksen. Seittilanka kulkee ilmavirran mukana, ja kun se tarttuu johonkin, hämähäkki kiinnittää seitin toisen pään istumapaikallensa. Sen jälkeen hämähäkki vahvistaa seittiä kulkemalla sitä edestakaisin. Langan puolivälistä se pudottautuu kiinteälle alustalle, jolloin se on muodostanut verkosta loivan y-kirjaimen muotoisen alun. Hämähäkki palaa verkon keskipisteeseen, josta se kutoo sädelankoja ja spiraalinmuotoisen pyydystysseitin. Lopuksi se tekee hälytyslangan, joka kiristyy kun saalis takertuu verkkoon.
Vahvimpiin verkkoihin voi hyönteisten lisäksi tarttua pikkulintuja ja lepakoita. Kosteus pilaa nopeasti verkon tahmeuden, ja useat hämähäkit kutovat joka päivä uuden verkon. Hämähäkki voi syödä vanhan verkkonsa ja käyttää siitä saamansa aminohapot uuden verkon rakentamiseen. 
Suurimmat hämähäkinverkot ovat useiden neliömetrien kokoisia. Madagaskarissa elävä Caerostris darwini -hämähäkki kutoo verkkoja, joiden halkaisija voi olla 25 metriä.
Nicaraguan kanava

Nicaraguan kanava on suunniteltu kanava Nicaraguassa. Se yhdistäisi Tyynenmeren ja Atlantin toisiinsa ja kilpailisi siten Panaman kanavan kanssa. Kanavasta tulisi yhteensä 276 kilometriä pitkä ja se kulkisi Keski-Amerikan suurimman makean veden altaan eli Nicaraguajärven läpi, mikä on herättänyt huolta.
Rakennustöiden oli alun perin tarkoitus alkaa 22. joulukuuta 2014 ja valmistua vuonna 2020. Nicaraguan hallinto kertoi vuoden 2015 lopulla lykkäävänsä rakennustöiden alkua vuoden 2016 loppupuolelle. Projektin on arvioitu maksavan 50 miljardia dollaria. Urakan sai kiinalainen miljardööri Wang Jing.
Projektin aloitupuheissa Wang Jin kaavaili Nicaragualle vaurasta tulevaisuutta kanavan ansiosta, mutta vuonna 2015 hän menetti ison osan miljardiomaisuudestaan. Vuonna 2016 aloitettiin kaivuutöitä, mutta vuoteen 2018 mennessä ne ja kanavalle johtavien teiden rakennustyömaat ovat pysähtyneet. Nicaragualaisten viranomaisten mukaan kyse on hidastuksista, ei projektin hylkäämisestä.
Wanaka

Historia

Ensimmäinen alueelle saapunut eurooppalainen oli Nathaniel Chalmers vuonna 1853, jonka oppaana toimi maoripäällikkö Reko, joskin tätä aiemmin alueesta oli jo piirretty kartta maoripäällikkö Te Huruhurun toimesta.
Vuonna 1867 alueelle rakennettiin ensimmäinen hotelli, joka sinetöi kaupungin alueen keskuspaikkana.
Vuoteen 1940 saakka kaupunki tunnettiin nimillä Pembroke tai Roys Bay.

Sijainti

Kaupunki sijaitsee Roys Bayssa, Lake Wanakan kaakkoisrannalla. Lähimpään suureen kaupunkiin, Dunediniin, on matkaa 270 kilometriä kaakkoon. Queenstown sijaitsee 70 kilometrin päässä lounaassa.
Oimjakonin ulus

Oimjakonin ulus eli Oimjakonin piiri (ven. Оймяконский улус (район), Oimjakonski ulus (raion), jak. Өймөкөөн улууhа, Öjmököön uluuha) on kunnallinen itsehallinto alue Sahan tasavallan itäosassa Venäjällä. Piiri sijaitsee Indigirkan yläjuoksulla ja se rajoittuu pohjoisessa Moman piiriin, idässä ja etelässä Magadanin alueeseen, lounaassa Ust-Majan ja lännessä Tompon piiriin. Oimjakonin piirin pinta-ala on 92 200 km². Väkiluku vuonna 2007 oli noin 13 400, kun vuonna 1989 piirissä vielä oli noin 32 300 asukasta. Asukkaista 57 % on venäläisiä, 23 % jakuutteja.
Piirin hallinnollinen keskus on Ust-Neran taajama. Vuodesta 2007 piiri koostuu kahdesta kaupunkikunnasta (Ust-Nera ja Artyk) ja viidestä maalaiskunnasta (naslegista). Yksi asutuskekuksista on Oimjakonin kylä, jonne on arviona kirjattu pohjoisen pallonpuoliskon pakkasennätys.
Merkittävä elinkeino alueella on kullanlouhinta. Alueen läpi kulkee Kolyman valtatie