Fredrik Vilhelm (Brandenburg)

Lapsuus ja nuoruus

Fredrik Vilhelm syntyi aikana, jolloin Brandenburgin rajakreivikunta oli kolmikymmenvuotisen sodan taistelukenttää. Hänen isänsä valtakaudella Brandenburg hävitettiin ja ryöstettiin sodassa toistuvasti ja osissa maata raivosi täysi anarkia. Koko kreivikunnan väestöstä puolet kuoli sodan seurauksena, sodan päättyessä asukkaita oli 600 000–700 000. Kuolleisuus vaihteli alueittain, koska suot ja vesistöt suojelivat joitakin paikkakuntia armeijoiden ohimarsseilta. Sodan hirveydet vaikuttivat niin syvästi asujaimistoon, että vanhat muurit ja muut rakennukset kadottivat entiset nimensä ja ne tunnettiin ”ruotsalaisten muureina”. Tähän vaikutti se, että autioituneille maille muutti asukkaita Brandenburgin ulkopuolelta, muun muassa Holsteinista. Sama ilmiö esiintyi muuallakin Saksassa. Perikato sai myöhemmin myyttiset mittasuhteet kansan mielessä. Fredrik Vilhelmin tuoma suuruuden aika oli sen vastakohta: historiankirjoituksessa korostettiin vielä 1800-luvun lopullakin, kuinka ”harvoin historiassa lankeaa yhtä kirkas valo niin synkkien varjojen jälkeen”.
Fredrik Vilhelm vietti suurimman osan lapsuudestaan küstriniläisessä linnoituksessa, johon hänet oli lähetetty sotaa pakoon. Nuori vallanperijä sai koulutuksen kielissä sekä sellaisissa teknisissä taidoissa kuin piirustuksessa, geometriassa ja linnoitusopissa. Opintojen lomassa hän osallistui metsästykseen. Fredrik Vilhelmille opetettiin myös puolaa, jotta hän kykenisi hoitamaan suhteita Puolan kuninkaan kanssa, jonka läänitykseen Preussin herttuakunta kuului.
Vuonna 1634 ruotsalaiset ja Habsburgien keisarilliset sotajoukot hävittivät yhä vuorotellen Brandenburgia. Kun yhteenotot kiihtyivät ja ruhtinaskunnassa levisi kulkutauteja, päätettiin 14-vuotias Fredrik Vilhelm siirtää sukulaistensa luo rauhaisaan Hollannin tasavaltaan, jossa hän vietti seuraavat neljä vuotta. Oppivuodet Alankomaissa vahvistivat Fredrik Vilhelmin kalvinistista uskonkäsitystä. Hän oli ensimmäinen Brandenburgin vaaliruhtinas, jonka molemmat vanhemmat olivat kalvinisteja. Hänen isoisänsä Juhana Sigismund oli kääntynyt luterilaisesta kalvinistiksi vuonna 1618.
Alankomaissa Fredrik Vilhelm omaksui paikallisen kielen ja opiskeli lakia, historiaa ja politiikkaa Leidenin yliopistossa, joka oli kuuluisa uusstoalaisuudestaan. Tämä vaikutti suuresti prinssin käsityksiin vallankäytöstä: opetuksessa painotettiin lainmukaisuutta, valtion asemaa järjestyksen takaajana ja hallitsijan velvollisuuksia. Alankomaat oli tuolloin taistellut itsenäisyydestään menestyksellisesti yli kuusikymmentä vuotta Espanjaa vastaan. Tämä oli pakottanut hollantilaiset kehittämään modernin, järjestäytyneen armeijan, jota Fredrik Vilhelmin oli mahdollista tarkkailla läheltä. Koko valtakautensa ajan Fredrik Vilhelm pyrki uudistamaan ruhtinaskuntaansa ja sen armeijaa Hollannissa näkemänsä esimerkin mukaan.

Valtakausi

Fredrik Vilhelm seurasi isäänsä Brandenburgin hallitsijana vuonna 1640. Valtakaudellaan hän ryhtyi aktiiviseen ja opportunistiseen ulkopolitiikkaan ja uudisti maansa armeijan ja talouden perusteellisesti.
Vaaliruhtinas oli monarkin itsevaltiuden kannattaja, joka taisteli säätyjen valtaa vastaan ja keskitti Brandenburg-Preussin hallinnon. Hän oli harras kalvinisti, joka uskoi saaneensa valtansa Jumalalta. Fredrik Vilhelm halusi tehdä maastaan ”suurenmoisen” (ransk. formidable), mikä vaati maantieteellisesti hajanaisen personaaliunionin valtioelämän keskeisten osasten yhdenmukaistamista.

Ulkopolitiikka

Fredrik Vilhelmin motto kuului: ”Rauha ravitsee, sota kuluttaa.” Koska kuningas oli saanut valtansa Jumalalta, tuli hänen hallita kymmenen käskyn mukaisesti ja varjella ja levittää puhdasta oppia. Käytännössä Fredrik Vilhelm ei kuitenkaan voinut seurata mottoaan ja lähetyskäskyään. Hallitsijatestamentissaan hän ohjeistaa poikaansa, ettei suurissakaan vaikeuksissa tule pysyä vaiti, koska muuten oma maa muuttuu näyttämöksi, ”jolla näytellään tragediaa”. Testamentin perusteella Fredrik Vilhelmin on tulkittu olleen realisti, joka ymmärsi, ettei saksalainen pikkuvaltio voisi ratkaista sodan ja rauhan kysymyksiä yksin ja että sen arvovalta edellyttäisi voimaa ja tahtoa käyttää sitä.
Fredrik Vilhelmin onnistui estää Ruotsia saamasta koko Pommeria, johon hänellä oli perintöoikeus, kolmikymmenvuotisen sodan vuonna 1648 päättäneessä Westfalenin rauhassa. Rauhassa Brandenburgille luovutettiin vähäarvoisia osia Taka-Pommerista. Fredrik Vilhelm sai lisäksi ranskalaisten myötävaikutuksella korvaukseksi Camminin, Halberstadtin, Magdeburgin ja Mindenin hiippakunnat. Magdeburg tosin siirtyi Brandenburgille vasta 1680, jolloin hiippakunnan hallitsija, saksilainen prinssi August kuoli. 
Pohjan sodassa (1655–1661) Fredrik Vilhelm hankki Preussin herttuakunnalle itsenäisyyden. Brandenburg taisteli aluksi Ruotsin puolella Puolaa vastaan ja voitti ruotsalaisten kanssa Varsovan taistelun (1656), mutta vaihtoi sitten leiriä. Olivan rauha (1660), joka päätti sodan Brandenburgin osalta, irrotti lopullisesti Preussin Puolan lääninherruudesta. Tämän jälkeen Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisari oli Fredrik Vilhelmin ainoa lääninherra.
Ranskan–Hollannin sodassa (1672–1679) Brandenburg soti ensin Ranskaa vastaan, mutta siirtyi tukemaan Ludvig XIV:tä turvatakseen maaomistuksensa Klevessä. Fredrik Vilhelm saavutti sodassa sotilaallista mainetta, kun brandenburgilaiset löivät ruotsalaiset joukot Fehrbellinin taistelussa (1675). Jo aikalaiset ylistivät taistelua legendaariseksi − Fredrik Vilhelm itse piti sen lopputulosta Jumalan tahtona. Fehrbellinin jälkeen Fredrik Vilhelmiä alettiin kutsua ”Suureksi vaaliruhtinaaksi”.