google/wiki40b huggingface dataset:
Perunsardelli

Levinneisyys

Perunsardelli on kaakkoisen Tyynenmeren rannikon edustalla elävä pelaginen kalalaji, jonka pyynti on keskttynyt Perun ja Chilen vesille.

Lisääntyminen ja elintavat

Perunsardellit voivat elää kolmivuotiaaksi ja saavuttaa 20 sentin pituuden. Sukukypsäksi ne tulevat vuoden vanhoina noin 10-senttisinä. Kalastuskokoisia ne ovat jo puolivuotiaina noin kahdeksan sentin mitassa. Ne syövät kasvi- ja eläinplanktonia, jopa makrozooplanktonia. Lisääntymisaika on kahdesti vuodessa.

Kalastus

Perunsardellia on luonnehdittu maailmanhistorian voimallisimmin hyödynnetyksi kalalajiksi. Vuosisaaliit kuitenkin vaihtelevat suuresti, ilmeisesti paljolti El Niño -ilmiön ja siihen liittyvän kumpuamisen sääteleminä. Huippusaalis 13,1, miljoonaa tonnia saatiin 1971, jonka jälkeen kanta romahti. Vuonna 1994 saavutettiin jälleen huippu 12,5 miljoonaa tonnia, ja vuosina 2008-2012 saaliit ovat olleet 4,2 ja 8,3 miljoonan tonnin välillä, säännöllisesti enemmän kuin millään muulla maailman kalalla.
Solmu Mäkelä

Solmu Mäkelä (18. kesäkuuta 1922 Viipuri – 25. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen taikuri. Hän kirjoitti taikatempuista useita kirjoja ja lehtipalstoja sekä toimi Suomen Taikapiiri ry:n äänenkannattajan Simsalabim-lehden päätoimittajana. Sota-aikana Solmu Mäkelä esiintyi rintamalla viihdytyskiertueilla sekä aseveli-illoissa. Lisäksi Mäkelä esiintyi televisiossa ja elokuvissa, muun muassa Pekka ja Pätkä neekereinä sekä Aki Kaurismäen Kauas pilvet karkaavat. 
Solmu Mäkelä esiintyi Linnanmäen huvipuistossa sen perustamisesta alkaen ja veti siellä nuorten taikatemppukoulua, josta kehittyi myöhemmin Linnanmäen Sirkuskoulu. Hän toimi myös Suomen Taikapiiri ry:n puheenjohtajana. Mäkelä oli myös Suomen Taikapiiri ry:n kunniapuheenjohtaja, Viihdetaikurit ry:n kunniajäsen ja Taikaritarit ry:n kunniajäsen.
Mäkelä kuoli 96-vuotiaana 25. heinäkuuta 2018.
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1953

Lentopallon TUL:n miesten mestaruudesta kaudella 1953 pelattiin neljässä alueessa, joiden voittajat pelasivat Tampereella lopputurnauksen mitaleista.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa. Varsinaista Suomen mestaruutta ei ratkaistu.

Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus

Liiton ulkosarja
SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset, joka uusintaottelussa 26. syyskuuta voitti Käpylän Lentopalloilijat erin 3–1. Mukana sarjassa oli loppuottelijoiden lisäksi Helsingin Lentopalloilijat, Helsingin Ilves, Keski-Helsingin Palloilijat ja Pirkkalan Pirkat.
Mestarijoukkue: Antti Cederberg, Kalevi Elomaa, Erkki Hakuli, Reijo Keurulainen, Kainu Mikkola, Raine Nurminen, Eino Silén ja Jussi Villala.
Sisähallimestaruus
5.-6. huhtikuuta Ruskeasuon hallissa pelatussa turnauksessa SKLL:n sisähallimestaruuden voitti Helsingin Ilves, hopeaa otti Pirkkalan Pirkat ja pronssia Pateniemen Urheilijat. Neljäs loppusarjan joukkue oli Mikkelin Uimaseura. Kaikkiaan sisäsarjaan osallistui 30 joukkuetta.
Ilveksen joukkue: Sauli Haimi, Juhani Hämäläinen, Raimo Ikonen, Olle Nyman, Osmo Palomäki, Simo Sairanen, Hirvo Salonen ja Simo Seppälä.
Antti Soikkeli

Antti Vilho Soikkeli (29. lokakuuta 1883 Kuopio – 17. tammikuuta 1937 Kuopio) oli STPV:n listoilta ryhmän silloin vahvimmasta, Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä valittu kansanedustaja vuosina 1924 – 1927. Hänen isänsä oli kupariseppä Antti Soikkeli ja äitinsä Maria Partanen ja hän oli kahdesti aviossa. Ammatiltaan hän oli Osl. Työkansan varastonhoitajana eduskuntaan valittaessa, mutta toiminut myös konepuuseppänä sekä jalkineteollisuudessa.
Antti Soikkeli sai moitteita STPV:n johdolta poissaoloista, juopottelusta - kieltolain aikana - ja vajavaisesta yhteydenpidosta äänestäjiin. Pahinta kritiikkiä hän sai kuitenkin illegaaliselta SKP:n johdolta, joka väitti hänen sekaantuneen vekseliväärennökseen tai kavallukseen. Ryhmä erotti Soikkelin jäsenyydestään 1926 ryhmää vahingoittavan toiminnan takia.
Rauman Kanali

Rauman Kanali on Rauman keskustan halki kulkeva noin 1,8 kilometriä pitkä kanava (kanaali), joka on osa Raumanjokea. Rauman murteessa siitä käytetään nimitystä "Rauman ganal".

Raumanjoki

Noin neljä kilometriä pitkä Raumanjoki yhdistää Rauman keskustan itäpuolella sijaitsevan pienen Äyhönjärven Selkämereen. Raumanjoki on alun perin ollut Äyhönjärven ja meren yhdistävä kapea salmi, joka maankohoamisen myötä on mataloitunut ja lopulta muodostunut joeksi.
Maankohoaminen on mataloittanut myös Raumanjoen niin, että nykyään se on vain parin metrin levyinen ja muutamia kymmeniä senttimetrejä syvä. Vielä keskiajalla joen pinta oli neljä metriä korkeammalla ja se on ollut jopa parikymmentä metriä leveä. Tällöin joki on ollut purjehduskelpoinen aina Äyhönjärveen saakka. Joen vanha leveä uoma on parhaiten nähtävissä Pyhän Ristin kirkon kohdalla, jossa Raumanjoki virtaa syvän kuivuneen uoman pohjalla. Hydrologisesti sitä ei enää pidetäkään jokena vaan purona. Kuljettuaan Vanhan Rauman pohjoisosan halki joki jatkaa Nortamonkadun alitettuaan Rauman Kanalina kohti merta.

Kanaali

Raumanjoki oli 1800-luvulle tultaessa mataloitunut niin, että kulkeminen sitä pitkin Rauman satamaan oli tullut mahdottomaksi. Kanaalin suunnittelu aloitettiin vuosisadan puolivälissä ja se valmistui vuonna 1872. Kanaali alkaa vain muutaman metrin levyisenä Raumanjoen ja Nortamonkadun risteyskohdasta kulkien etelään kadun suuntaisesti. Kauppakadun ohitettuaan se levenee ja muuttuu veneilykelpoiseksi. Arkkitehti Ilmari Lahdelman suunnitteleman Rauman kaupunginkirjaston edustalla kanaali kääntyy länteen, laskien mereen Rauman satamassa. Kanaalin varrella sijaitsevat myös arkkitehti Olli Pekka Jokelan suunnittelema Rauman virastotalo, Rauman kaupunginteatteri sekä Rauman kauppaoppilaitos. Virastotalon kohdalla kanaalissa on pienvenesatama.
Kauppakadun ja Valtakadun välisellä osuudella kanaalissa on kuvanveistäjä Kerttu Horilan teos Kolme Sulotarta, joka koostuu kolmesta luonnollista kokoa olevasta kanaalissa kylpevästä naisesta. Rauman Kanali esiintyy myös kulttuurissa. Kanalista on useita mainintoja raumalaisten kirjailijoiden Hj. Nortamon sekä Unto ja Tauno Koskelan tuotannossa. Vuonna 1967 folk-yhtye Hootenanny Trio levytti kansansävelmän Rauman ganal, joka löytyy muun muassa albumilta Esplanadi.
Suomen pitkäaikaisin pakkolaitosvanki, neljä ihmistä surmannut Jarmo Koskinen tunnetaan lempinimellä Kanaali-Koskinen. Nimen hän sai heitettyään yhden uhrinsa Rauman Kanaliin vuonna 1979.
Suulajärvi

Kalastus

Erityisesti Ilolan kylän asukkaat harjoittivat kalastusta puoliammattimaisesti järvessä, sitä myös hoidettiin ja suoritettiin kalanistutuksia. Vuonna 1920 istutettiin 1 000 järvilohta, 40 000 siikaa ja 20 000 muikun poikasta. Järvitutkimus ja lisäistutuksia suoritettiin 1924. Kalasaalis kuljetettiin 1800-luvulla Pietariin ja myytiin siellä paikallisilla markkinoilla. Talvipyynnissä mateita ja kiiskiä kuljetettiin myös elävinä tynnyreissä kaupunkiin. Kesällä venäläiset huvila-asukkaat ostivat kalaa.

Muuta

Jatkosodassa asemasodan aikana järven ympäristö oli sotilaallisesti merkittävä paikka. Järven pohjoiskärjen ja Perkjärven kylän välimaastossa sijaitsi Suulajärven lentokenttä, jossa oli Hävittäjälentolaivue 24:n tukikohta. Järven rannalla oli myös Kannaksen Ryhmän esikunta sekä ilmavoimien radiopataljoonan radiotiedustelukomppania.
Six Flags Great Adventure

Six Flags Great Adventure on 1. heinäkuuta 1974 avautunut Six Flags -huvipuistoketjun omistama huvipuisto, joka sijaitsee Jacksonin kaupungissa New Jerseyssä Yhdysvalloissa, 119 kilometriä New Yorkista, 108 kilometriä Newarkista, 96 kilometriä Philadelphiasta. Puisto koostuu huvipuistoalueesta, Wild Safari -nimisestä safarialueesta sekä vesipuistosta nimeltä Hurricane Harbor. Six Flags Great Adventure tunnetaan parhaiten hienoista ja värikkäistä vuoristoradoistaan, joita ovat esimerkiksi Nitro, Medusa, Great American Scream Machine, ennätystenrikkoja Kingda Ka sekä täysin uusi puinen vuoristorata El Toro. Kingda Kan sanotaan olevan maailman korkein vuoristorata, sillä sen korkein kohta on 140 metrin korkeudessa.Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Six Flags Great Adventuressa on eniten laitteita maailmassa, peräti 72 kappaletta.
South Cotabato

South Cotabato on Filippiinien SOCCSKSARGENin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Koronadal. Sen naapureita ovat pohjoisessa ja lännessä Sultan Kudarat, etelässä ja idässä Sarangani ja idässä Davao del Sur. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 827 200.
Veikko Heinonen (professori)

Veikko Armas Heinonen (7. toukokuuta 1925 Orivesi – 19. marraskuuta 2018 Jyväskylä) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja Jyväskylän yliopiston professori 1971–1988. Hänen tutkimusalaansa oli kasvatuspsykologia ja empiirinen pedagogiikka. Hän kehitti tilastollisten menetelmien sovellutuksia käyttäytymistieteihin.
Flash (televisiosarja)

Juoni

Sarjan pilottijakso esitteli Salaman syntytarinan, jossa Central Cityn poliisiaseman rikostutkijan Barry Allenin laboratorioon iskee salama. Isku lennättää hänet päin kemikaaleja täynnä olevaa hyllykköä, ja hänen sähköistynyt kehonsa joutuu kosketuksiin pulloista levinneiden kemikaalien kanssa. Allen huomaa tilansa muuttuneen ja menee selvittämään tapahtumaa STAR-laboratorion tutkijan Tina McGeen luokse. He huomaavat Allenin kehon kokeneen aineenvaihduntamuutoksen, jonka myötä hän kykenee liikkumaan yli-inhimillisen nopeasti.
Barry Allen pyytää McGeetä muokkaamaan STAR-laboratorion punaista syvänmeren sukellusasun prototyyppiä, jotta se kestäisi voimakasta painetta. Asun valmistuttua Allenista tulee supersankari nimeltä Salama. Aluksi hän päättää kostaa moottoripyöräpoliisina toimineen veljensä Jayn murhan.

Tuotanto

Alun perin sarjaa esittänyt kanava CBS halusi Jack Colemanin esittämään Salamaa, mutta näyttelijä ei suostunut pitämään hahmon asua yllään. Sarjan luojien Bilsonin ja De Meon ensimmäisenä vaihtoehtona oli puolestaan Richard Burgi, kunnes he päätyivät palkkaamaan John Wesley Shippin.
Salaman asun suunnitteli ja loi Robert Short.

Videopelit

THQ julkaisi sarjan pohjalta Game Boylle samannimisen videopelin vuonna 1991. Pelin päävastuksena toimi Trickster, jota täytyi estää räjäyttämästä kaupunkia. Pelissä on yhteensä 13 tasoa.
Vuonna on 1993 on julkaistu myös toinen samanniminen videopeli Sega Master Systemille, jonka on kehittänyt Probe.
Murisijalehtisammakko

Koko ja ulkonäkö

Murisijalehtisammakko on suuri lehtisammakko, se voi kasvaa jopa 10 senttiä pitkäksi nenänpäästä peräaukkoon mitattuna. Lajin ihon pohjaväri on vaaleanvihreä, sen päällä on mustia ja pronssinvärisiä lykyitä viivoja ja täpliä. Kyljissä on viivat molempaa väriä. Vatsa ja kurkku ovat vaaleita. Nuijapäät ovat myös isoja, häntä mukaan laskettuna jopa 9,5 senttiä.

Levinneisyys

Murisijalehtisammakkoa tavataan vain Australiassa. Sen levinneisyysalue mantereella ulottuu Uuden Etelä-Walesin, Victorian ja Etelä-Australian alueille. Lisäksi sitä tavataan Tasmaniassa ja joillakin Bassinsalmen saarilla.
Tulokaslajina murisijalehtisammakkoa tavataan myös Uudessa-Seelannissa, jonne se tuotiin 1860-luvulla Tasmaniasta. Nykyisin se on maan laajimmalle levinnyt sammakkolaji.
Murisijalehtisammakon mieluisinta elinympäristöä ovat suot, lammet ja järvet (erityisesti ne, joilla kasvaa ruokoa) metsässä ja rannikkoalueilla. Murisijalehtisammakko on ketterä kiipeilijä, mutta se viettää suurimman osan ajastaan tiheässä ruohikossa tai rämeisillä niityillä. 
Lajin uskotaan olevan harvinaistumassa suuressa osassa sen esiintymisaluetta. Joiltakin alueilta se on kadonnut kokonaan, mutta osissa Pohjois-Victoriaa ja Etelä-Australian Riverlandissa se on paikoin yhä runsas.
Millikanin koe

Historia

Millikanin ja Fletcherin kokeen suorittamisen aikoina oli jo varmistumassa tieto siitä, että atomiakin pienempiä hiukkasia oli olemassa. Jo tutkiessaan katodisäteitä vuonna 1897 J.J. Thomson oli löytänyt negatiivisesti varautuneita hiukkasia, joiden massa oli noin tuhat kertaa pienempi kuin vetyatomilla. Samankaltaisia tuloksia olivat saaneet myös George FitzGerald ja Walter Kaufmann. Kuitenkin suurin osa tunnetuista sähkön ja magnetismin ominaisuuksista voitiin selittää esittämällä varaus jatkuvana määreenä.

Kokeen merkitys

Millikanin koe oli onnistunut siinä mielessä, että sen avulla pystyttiin määrittämään alkeisvaraus melko tarkasti ja lisäksi myös osoittamaan varauksen kvantittuminen yksinkertaisesti ja havainnollisesti.
Millikanin kokeen avulla saatiin ensimmäiset kohtalaisen tarkat arvot, paitsi alkeisvaraukselle, myös muille atomifysiikan vakioille. Sitä ennen atomien absoluuttisille massoille oli tunnettu vain hyvin karkeita, lähinnä termodynamiikkaan perustuvia, likiarvoja. Eri alkuaineiden atomien massojen suhteet sen sijaan oli kemiallisten reaktioiden avulla määritetty varsin tarkoin ja määritelty atomimassayksikkö alkujaan vetyatomin massaksi. Gramman ja atomimassayksikön suhteen ilmoittaa Avogadron vakio, mutta sen arvoa ei siis tunnettu. Elektrolyysin avulla oli lisäksi Faradayn vakio saatu varsin tarkoin määritetyksi. Kun alkeisvaraus voitiin Millikanin kokeen avulla varsin tarkoin mitata, voitiin Avogadron vakio laskea yksinkertaisesti jakamalla Faradayn vakio alkeisvarauksella, ja täten saatiin ensimmäisen kerran kohtalaisen tarkasti määritetyiksi myös atomien absoluuttiset massat.

Laitteisto

Millikanin suunnittelema laitteisto on käytännössä homogeeninen sähkökenttä, joka syntyy kahden vaakatasossa olevan levyn välille, joilla on suuri potentiaaliero. Öljypisarat, jotka tiputetaan leijumaan levyjen väliin, saadaan nousemaan ja laskemaan vaihtelemalla levyjen välistä jännitettä. Levyt on tuettu paikalleen eristerenkaalla, ja niihin on porattu neljä reikää: kolme valoa ja yksi mikroskooppia varten.
Öljy on tavallisesti tyhjiökäyttöön soveltuvaa laatua, sillä tällaisilla on erittäin alhainen höyrynpaine. Tavallinen öljy haihtuisi ilmaan valonlähteen lämpövaikutuksesta, eikä pisaroiden massa näin ollen säilyisi kokeen aikana vakiona. Osa pisaroista varautuu suihkutuksen aikana hankauksesta suuttimen nokassa, mutta pisaroita voidaan varata myös ionisoivalla säteilyllä.
Agrippa Postumus

Marcus Vipsanius Agrippa Postumus (12 eaa. – 14 jaa.) oli Marcus Vipsanius Agrippan ja keisari Augustuksen tyttären Julian poika. Augustus adoptoi Agrippa Postumuksen vanhemmat veljet Gaius Caesarin ja Lucius Caesarin heidän isänsä kuoleman jälkeen. Augustus ei adoptoinut Postumusta jotta hänen vanhan ystävänsä Agrippan nimeä jäisi jatkamaan edes yksi perillinen.
Gaius ja Lucius kuolivat kuitenkin yllättäen. Augustus adoptoi tämän jälkeen Agrippa Postumuksen ja Tiberiuksen joka oli Augustuksen vaimon Livian lapsi aikaisemmasta avioliitosta. Postumuksen uudeksi nimeksi tuli adoption jälkeen Postumus Julius Caesar Agrippa. Aikalaiset pitivät Postumusta tökerönä ja raakana. Vuonna 6 tai 7 Augustus karkotti Postumuksen Planasian saarelle. Augustuksen kuoleman jälkeen Postumuksen vartijat teloittivat hänet.
Heikki Roivainen

Heikki Roivainen (30. joulukuuta 1900 Pielavesi – 5. lokakuuta 1983 Kerava) oli suomalainen kasvitieteilijä joka oli tunnettu erityisesti sammaltutkimuksistaan. Hänelle myönnettiin vuonna 1971 professorin arvonimi.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Roivainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1935 ja väitteli tohtoriksi 1954. Hän osallistui kasvitieteilijänä suomalaisten tiedemiesten retkikuntaan joka tutki vuosina 1928–1929 Tulimaata, Patagoniaa ja Chilen keskiosia. Roivainen teki tohtorinväitöskirjansa Tulimaalta keräämiensä suokasvillisuusnäytteiden pohjalta. Hän teki uuden retken näille alueille vielä 1969–1970. 
Roivainen toimi muun muassa Pohjois-Suomen Laidun- ja Nurmiyhdistyksen toiminnanjohtajana Oulussa ja oli työssä maatalouskoelaitoksen kasvitautiosastolla sekä Helsingin yliopiston maanviljelys- ja metsäeläintieteen laitoksella. Hän oli Helsingin yliopiston kasvimuseon amanuenssina vuodesta 1953 alkaen ja museon kustoksena vuodesta 1956 alkaen. 
Roivainen tutki muun muassa putkilokasveja, Suomen ja Tulimaan sammalia ja mikrosieniä. Hän julkaisi kaikkiaan noin 150 tutkimusta joista 14 käsitteli sammalia. Roivainen oli Sociedad Latino Americana de Briologia-yhdistyksen kunniajäsen ja sammalsuku Roivainenia Perss. on nimetty hänen mukaansa.
Roivainen oli käsikirjoittajana ja kuvaajana Harry Lewingin vuonna 1953 ohjaamassa Tulimaata tutkimassa-dokumenttielokuvassa. Dokumentti käsitteli maantieteilijä ja geologi Väinö Auerin johtamaa ensimmäistä tutkimusmatkaa Tulimaahan vuosina 1928–1929. Jatkosodan aikana Roivainen toimi tk-kuvaajana.
Berzovia

Berzovia tai Jidovin (unk. Zsidovin, saks. Berschowia, lat. Berzobis) on kunta Caraș-Severinin piirikunnassa Romaniassa. Se sijaitsee Caraș-Severinin piirikunnan luoteisosassa. Alueeseen kuuluu Berzovian, Fizeșin ja Ghertinișin kylät. Vuonna 2002 kunnassa asui 4 165 ihmistä.
Alue on arkeologisesti merkittävä. Siellä sijaitsi muun muassa antiikin aikainen Berzobiksen kaupunki, joka toimi myöhemmin roomalaisen legioonan varuskuntana. Alueelta on löytynyt myös lukuisia roomalaisia kolikoita.
Kesken jäänyt elämä

Juoni

Jean Gilkyson ja hänen 11-vuotias tyttärensä Griff pakenevat Garya, Jeanin väkivaltaista miesystävää. Olosuhteiden pakossa Jean vie tyttärensä Wyomingiin tämän Einar-isoisänsä luokse. Einar aikoo aluksi kieltäytyä ottamasta Jeania luokseen, sillä hän on katkeroitunut poikansa Griffinin kuolemasta ja syyttää siitä Jeania, joka ajoi autoa sinä yönä, kun kohtalokas auto-onnettomuus sattui. Einar asuu maatilalla kahdestaan työtoverinsa Mitchin kanssa. Mitch oli vuosi aikaisemmin yrittänyt pelastaa karhun kynsiin joutunutta vasikkaa ja – osittain siksi, että Einar oli humalassa eikä kyennyt nopeasti apuun – joutunut itse karhun raatelemaksi. Haavoittunut Mitch kykenee kävelemään vain kainalosauvoilla ja vaatii kipuihinsa päivittäisiä morfiiniannoksia. Kun karhu jälleen eksyy maatilalle, Einar aikoo ampua sen, mutta seriffi Crane Curtis apulaisineen vangitsee karhun ja kuljettaa eläintarhaan.
Jean saa töitä paikallisesta kahvilasta ja alkaa lähentyä Cranen kanssa. Griff suhtautuu seriffiin epäluuloisesti, sillä Jeanin kaikki seurustelukumppanit ovat olleet väkivaltaisia. Gary saapuu kaupunkiin etsimään Jeania, mutta Einar uhkailee miestä ja karkottaa tämän kaupungista. Einar vaatii Jeania kertomaan, kuinka Griffin kuoli. Jean paljastaa, että hän ja Griffin heittivät kolikkoa, jonka tuloksena Jean päätyi ajamaan ja lopulta hän nukahti kesken ajon. Auto kierähti ympäri kuusi kertaa, ja vaikka Griffin menehtyi, Jean selvisi ja sairaalassa hän sai tietää olevansa raskaana. Einar käskee Jeania muuttamaan pois. Jean siirtyy tyttärensä kanssa kaupunkiin, mutta Giff, joka kaipaa elämäänsä isähahmoa ja on alkanut rakastaa isoisäänsä, palaa maatilalle. Griff saa isoisänsä sydämen pehmitettyä ja pian Einar ymmärtää, että hänen on parasta jatkaa elämää nauttien siitä, mitä hänellä on jäljellä.
Mitch sanoo, että Einarin on vapautettava karhu eläintarhasta. Einar ja Griff pyrkivät houkuttelemaan karhun Einarin auton lavalle rakennettuun häkkiin, mutta Griff painaa vahingossa kaasua ja vapauttaa karhun Einarin kimppuun. Hermostunut karhu huitaisee Einaria ja pakenee maatilalle, jossa karhu kohtaa Mitchin. Mitch ei aio luovuttaa taistelutta, ja viime hetkellä karhu perääntyy ja palaa metsään.
Einar on sairaalassa, ja sinä iltana tapahtuneen virheen kautta hän ymmärtää, miltä Jeanista tuntuu olla syyllisenä auto-onnettomuuteen. Einar antaa anteeksi Jeanille ja kutsuu tämän takaisin maatilalle. Gary tunkeutuu maatilalle ja väkivaltaisesti vaatii Jeania ja Griffiä tulemaan mukaansa. Einar pahoinpitelee Garyn ja tuhoaa tämän auton, ja mies lähtee kaupungista linja-autolla. Einar kutsuu Cranen luokseen lounaalle.

Tuotanto

Vaikka elokuva sijoittuu Wyomingiin, kohtaukset kuvattiin Ashcroftissa, Savonassa ja Kamloopsissa. Elokuva tuli tuntemattomasta syystä ensi-iltaan vasta kaksi vuotta valmistumisensa jälkeen.
Maria Magdalena Eek

Maria Magdalena Eek (1733 – 20. lokakuuta 1800, Turku) oli turkulainen sokerileipuri. Hän toimi menestyksekkäällä urallaan mm. hovihankkijana.

Perhe

Maria Eek oli porvarisperheen tytär isostavihasta toipuvassa Turussa. Hän oli raatimies Henric Eekin tytär ja hovioikeudenneuvos Johan Eekin sekä rykmentinvälskäri Henrik Abraham Eekin sisar. Hänen sisarensa Elisabet Eek oli naimisissa tullaajan kanssa, kun taas toinen siskoksista Anna Christina Eek pysyi Maria Magdalenan tavoin naimattomana.

Toiminta

Vuonna 1782 Maria Eek haki lupaa valmistaa kauppaveroa vastaan kakkuja ja keksejä ja muuta leipurintaksojen ulkopuolella olevia leivonnaisia. Hän sai saman oikeuden kuin naiset vastaavissa tapauksissa: hän sai henkilökohtaisen luvan, jonka mukaan vain hän itse sai myydä mitä hän itse oli valmistanut oman toimeentulonsa turvaamiseksi, ei palkata oppilaita tai muita työntekijöitä. Häntä ei sen vuoksi koskaan rekisteröity leipuriksi, jonka takia hänen toimintansa jäljille on vaikea päästä. Tästä huolimatta menestyvällä yrittäjällä "neito Eekillä" oli monia työntekijöitä, eikä hän elättänyt vain itseään, vaan myös sisarensa ja kasvattityttärensä, osti oman talon ja palkkasi useita naisia myymään hänen tuotteitaan kaduilla.
Maria Eek oli menestyksensä takia leipurikillan monien valitusten kohteena. Leipureiden kitkeryyden aiheutti nimenomaan hänen menestyksekäs myyntityönsä kaupungin kaduilla, sillä leipureille katumyynti ei ollut sallittua muulloin kuin markkina-aikaan. Hän sai kuitenkin jatkaa uraansa kuolemaansa saakka, vaikka hänestä valitettiin jopa kuninkaalle. Hän oli menestyksestään ja varallisuudestaan huolimatta kuollessaan veloissa kiinteistönsä arvon verran veljelleen Henrik Abraham Eekille.
Yrjö Wigren Oy

Historia

Yrjö Wigren aloitti uransa juoksupoikana Tampereen kauppahallissa toimineessa Granbergin liha- ja leikkelemyymälässä. Kesällä 1917 hän osti Tampereen Tammelan kaupunginosassa sijainneen K. A. Silanderin makkaraliikkeen ja käynnisti oman yrityksensä. Vuonna 1922 hän rakensi Wigrenin tehtaan Tampereen keskustaan Näsilinnan­katu 22:een. Kyseessä on saattanut olla yksi ensimmäisistä höyrykeittoon siirtyneistä tehtaista. Tehdas siirtyi Tampereen keskustasta Nekalaan Vihiojantie 2:een 1960-luvun alussa ja vuonna 1989 Sarankulmaan osoitteeseen Patamäenkatu 2. Wigrenin uudesta tehtaasta tuli Pirkanmaan ensimmäinen EU-hyväksytty lihanjalostuslaitos.
Casablancan konferenssi (1943)

Casablancan konferenssi pidettiin 14.–23.1. 1943 Marokon Casablancassa, jossa tapasivat toisensa edustajineen Britannian pääministeri Winston Churchill ja Yhdysvaltain presidentti Franklin Roosevelt.
Tapaamisessa korostuivat erilaiset näkemykset, joita valtiojohtajilla oli Hitlerin kukistamisesta. Britit halusivat jatkaa taistelua Välimerellä ennen Englannin kanaalin ylitehtävää päähyökkäystä Eurooppaan. Brittien kaavailujen mukaan hyökkäys Italiaan ja Sisiliaan johtaisi siihen, että saksalaiset joutuisivat vetämään joukkojaan italialaisten avuksi Ranskasta ja Alankomaista, joka taas puolestaan suistaisi Mussolinin vallasta. Samalla saataisiin tukikohtia Liittoutuneiden pommituksille Saksan sota- ja Romanian öljyteollisuutta vastaan. Amerikkalaiset uskovat suunnitelman sitovan tarpeettomasti voimia sodan sivunäyttämöille ja heikentävän siten Englannin kanaalin ylitystä. Erimielisyyttä aiheutti myös Rooseveltin ehdottoman antaumisen vaatimus.

Päätökset

Tärkein Casablancan päätöksistä oli ehdottoman antautumisen vaatimus Saksalle ja sen liittolaisille. Päätöksellä pyrittiin estämään ainakin muodollisesti liittoutuneisiin kuuluvien maiden erilliset rauhansopimukset Saksan ja sen liittolaisten kanssa, mikä vahvisti luottamusta Hitlerin vastaisessa koalition piirissä. Churchill ja Roosevelt sopivat Pohjois-Afrikan operaation jälkeen siirtävänsä sotaponnistelut akselivaltojen heikoimpana lenkkinä pitämäänsä Italiaa vastaan.