Pohjois-Amerikan kummunrakentajat

Kummunrakentajat olivat Pohjois-Amerikan mantereen itäosissa asuneita muinaisia intiaaneja. Heidän jäljiltään on löydetty lukemattomia eri kokoisia kumpuja, joista useat ovat arkeologisissa kaivauksissa paljastuneet muinaisten arvohenkilöiden hautakummuiksi ja hengellisiksi seremoniapaikoiksi. Eniten kumpuja on löydetty Ohiosta, sekä Mississippi-joen varrelta.
Ensimmäiset kummut tehtiin jo tuhansia vuosia ennen ajanlaskun alkua. Tämän rakennustaiteen varsinainen kukoistuskausi alkoi noin vuonna 500 eaa. Tuon aikakauden Adena-kulttuuri ja sitä seurannut Hopewellin perinne muuttivat kumpujen rakentamista monimutkaisemmaksi ja laaja-alaisemmaksi. Näiden kausien aloittamaa rakennusperinnettä jatkoi noin vuonna 700 jaa. alkanut Mississippin kulttuuri, joka synnytti muun muassa oman aikakautensa ylikansoitetun suurkaupungin Cahokian.
Kumpujen malli oli vaihteleva. Mississippin kulttuurin jäljiltä löytyi pyramidimaisia hautakumpuja. Ilmasta erottuvat niin kutsutut kuvakummut olivat monesti eläimen muotoisia. Ohiosta löytynyt Suuri käärmekumpu (Great Serpet Mound) ja Iowan Suuri karhukumpu (Great Bear Mound) ovat kooltaan vaikuttavia muistomerkkejä, jotka on rakennettu eläinten kunniksi. Kummunrakentamisen huippukausi kääntyi laskuun 1200-luvun aikana ja päättyi käytännöllisesti kokonaan seuraavilla vuosisadoilla.

Kummunrakennuksen pitkä historia

Hautakumpujen rakentaminen oli vilkkaimmillaan vuosina 700 eaa.–1000 jaa. ja liittyi asutuksen paikoilleen asettumiseen. Tuolloin tehdyt kartiomaiset kummut voidaan yhdistää varhaiseen itäiseen metsämaa-vaiheeseen. Näiden kumpujen rinnalle tuli suorakaiteen muotoisia kumpuja ajanlaskun alkuvuosina. Myöhemmin tehtyjen temppelikumpujen suosio ajoittui vuosien 800–1300 jaa. välille. Näiden tasapäisten pyramidien tekijät pystyttivät rakennelmansa aluksi lähelle Meksikonlahtea Mississippi-joen suistoon, mutta valtasivat vähitellen pohjoisemmat alueet. Temppelikummuissa ei suoritettu useinkaan hautauksia, vaan ne toimivat aikakautensa seremoniakeskuksina.

Arkaaisen kauden kummut

Etelä-Louisianan Monte Sano saattaa olla vanhin ala-Mississippin kumpuryhmä. Se on iältään noin 7000 radiohiilivuotta vanha Myöhemmän ajan kummunrakentajien enemmän suosimat maakummut ilmestyivät keskiarkaaisella ajalla jo 4500-4000 kalenterivuotta eaa. Varhaisimmat Labradorin kumpuhautaukset ovat ajalta 5600 eaa. Jotkut merkit viittaavat siihen, että kumpuja tehtiin jo varhaisarkaaisella kaudella. Kummunrakentajien on todettu työskennelleen myös Ontariossa ja New Yorkissa, josta on löytynyt Point Peninsulan kulttuuriin yhdistettyjä hautakumpuja.

Kummunrakentajat tutkimuskohteena

Vuoteen 1550 mennessä kummunrakentajien pitkä vaikutuskausi oli päättynyt lopullisesti. Jotkut Pohjois-Amerikan kaakkoisissa osissa asuvat kansat jatkoivat kuitenkin maakumpujen käyttöä. Heistä choctawit ja creekit ovat saattaneet olla temppeli-kummunrakentajien jälkeläisiä. Tästä voidaan esittää todisteena espanjalaisen löytöretkeilijä Hernando de Soton muistiinpanot 1500-luvulta. Suurin yhteys kummunrakentajien aikakauden kulttuuriin on todettu olleen natchezeilla, jotka harjoittivat monia Mississippin kulttuurista tuttuja tapoja vielä 1700-luvulla.
Arkeologiasta kiinnostunut myöhempi Yhdysvaltain presidentti Thomas Jefferson suoritutti ensimmäisen stratigrafisen kumpukaivauksen vuonna 1781. Tapaus herätti jonkin verran julkisuutta ja muinaiseen kumpukulttuuriin alettiin ottaa kantaa. Yhdysvaltalainen lääkäri Benjamin Smith Barton kirjoitti 1787, että kummunrakentajat olivat uuteen maailmaan asettuneita viikinkejä. Käsitys perustui väitteeseen, jonka mukaan viikingit olivat purjehtineet Pohjois-Amerikkaan noin vuonna 1000 ja perustaneet Vinlandin kaupungin. Tämä paikka on myöhemmin löytynyt Kanadasta ja tunnetaan nykyään nimellä L'Anse aux Meadows (Meduusalahti).
Smithsonian-instituutti kallistui 1800-luvulla Bartonin puolelle kummunrakentajien alkuperän suhteen. Kirjailija Josiah Priestin 1838 esittämän väitteen mukaan kumpujen rakentajat olisivat olleet egyptiläisiä, kiinalaisia ja norjalaisia. Vahvoja ehdokkaita ovat olleet myös israelilaiset, walesilaiset ja intialaiset. Myös Atlantiksen muinaisia asukkaita on ehdotettu. Kenraali William Henry Harrisonin (nousi myöhemmin Yhdysvaltain presidentiksi) kirjoittaman tutkielman mukaan asteekit olivat rakentaneet kummut. Saman teorian mukaan paikalliset vihamieliset heimot olivat ajaneet asteekit Wisconsiniin, jossa he olivat perustaneet Aztalan-nimisen kumpukaupungin. Delaware-intiaanien vanha perimätieto kertoo Ohion seuduilla asuneesta allegewi-muinaiskansasta, joka oli rakentanut kumpuja. Irokeesien auttamina delawaret olivat ajaneet kummunrakentajat etelään.
1900-luvun alussa aloitetut tieteelliset tutkimukset osoittivat toteen, että kumpuja olivat rakentaneet useat kansat useina eri aikakausina moniin erilaisiin tarkoituksiin. Niiden rakentaminen on vienyt suunnattomasti aikaa, sillä käytetyt maa-ainekset on tuotu muualta. Tiedemiesten arvioiden mukaan intiaanit olivat yksistään Poverty Pointin kumpuja rakentaessaan siirtäneet noin 405 000 neliömetriä maata. Suurin kummunrakentajien maatöistä oli Cahokian Munkkien kumpu, jonka pohja on 316 metriä pitkä, leveys yli 200 metriä ja korkeus on noin 30 metriä. Pelkästään nämä kaksi kumpua ovat vaatineet suunnattoman määrän työvoimaa ja aikaa, sillä kummunrakentajilla on ollut maansiirtoon käytössään vain korit ja vuodista tehdyt säkit.