google/wiki40b huggingface dataset:
Hossein Dehlavi

Hossein Dehlavi (1927 – 15. lokakuuta 2019 Teheran) oli iranilainen säveltäjä, joka tuli tunnetuksi perinteisen iranilaismusiikin ja länsimaisen taidemusiikin yhdistelystä. Hänen tunnettujen näitä vaikutteita yhdistävien sävellystensä joukossa ovat Sabokbal, Bijan ja Manijeh.
Dehlavi aloitti musiikkikoulutuksensa 5-vuotiaana isänsä Moezzeddinin johdolla. Moezzeddin oli säveltäjä, tarvirtuoosi Ali-Akbar Shahnazin oppilas. 9-vuotiaana Dehlavi siirtyi Abolhasan Saban viuluoppilaaksi. Maineeseen hän nousi 26-vuotiaana orkesteriteoksellaan Sabkobal (1953). Hän suoritti sävellysopintoja myös Teheranin musiikkikonservatoriossa Hossein Nassehin ja konservatoriossa työskennelleiden länsimaisten muusikkojen johdolla. Saba ja Dehlavi perustivat yhdessä Saba-orkesterin, jonka kapellimestarina Dehlavi toimi. Saban kuoltua (1957) orkesteri aloitti viikottaiset esiintymiset maan televisiossa.
Dehlavi pääsi vuonna 1962 Kansallisen musiikin akatemian johtoon ja toimi tässä tehtävässä, kunnes sai vuonna 1971 kaksivuotisen stipendin Itävallassa ja Saksassa suoritettavia länsimaisen taidemusiikin opintoja varten. Vuonna 1978 Dehlavilta tilattiin ooppera Mani ja Mana, joka oli tarkoitus esittää kansainvälisenä lasten päivänä. Teos jäi kuitenkin esittämättä seuraavana vuonna tehdyn vallankumouksen takia.
Dehlavi osallistui useisiin elokuvahankkeisiin, joiden joukossa oli Albert Lamorissen vuonna 1970 tekemä Iran-aiheinen dokumentti Le Vent des amoureux. Dehlavi sairasti Alzheimerin tautia vuosien ajan ennen kuolemaansa 92 vuoden iässä.
Wörth am Main

Wörth am Main on kaupunki Saksan Baijerissa, Unterfrankenin hallintopiirissä. Se sijaitsee Mainin vasemmalla rannalla 19 km Aschaffenburgista etelään. Siellä on noin 5 000 asukasta.
Wörthin paikalla on ollut jo roomalainen linnoitus, joka sijaitsi Germanian vastaisella rajalla. Frankkien aikaan 500-luvun alusta lähtien siellä oli kuninkaallinen hallintopaikka ja lähetystyön keskus. Nykyinen kaupunki on perustettu 1200-luvun lopulla Mainzin arkkihiippakunnan alaisuudessa, ja se mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1291 nimellä Werde.
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat keskiaikainen vanhakaupunki ja kaupungintalo, jossa on renessanssikauden portaali.
Kailo

Kailo on Naantalissa Naantalinaukolla sijaitseva saari, jossa sijaitsee Muumimaailma ja sen yhteydessä Emma-teatteri sekä muussa osassa saarta kaupunkilaisten virkistysalueita. Kailon omistaa Naantalin kaupunki, ja pääosin se on vuokrattu elämyspuisto Muumimaailma Oy:lle
. Saareen johtaa 250-metrinen ponttonisilta Naantalin vanhastakaupungista, Ailostenniemestä. Suomen tasavallan presidentin kesäasunto Kultaranta sijaitsee 500 metriä Kailosta lounaaseen.

Maantiede

Kailo on Naantalin kaupungin ulkoilusaari, ja noin kolmannes sen pinta-alasta on vapaasti käytettävissä. Saaressa on muun muassa uimaranta, yleisösauna, grillauspaikka, kaksi tenniskenttää sekä lentopallokenttä. Talvisin vapaa liikkuminen on sallittua myös Muumimaailman alueella.
Kailoa reunustaa sen eteläreunassa kalliojyrkänne, minkä lisäksi keskiosassa on erillinen kallioalue. Pohjoisessa taas on kallioinen niemi, joka on kaupungin hallinnassa. Saaren metsät ovat keskeisiltä osin kalliomännikköä ja katajikkoa, mutta pohjoisosassa on lisäksi kangasmetsää. Rannoilla on rantajyrkänteiden lisäksi sileitä rantakallioita, hiekkaisia uimarantoja ja ruovikoita.

Historia

Kailon saari on ollut 1400-luvulta lähtien Naantalin seurakunnan ja sen edeltäjien omistuksessa. Saaren lähistöltä pyydettiin kalaa, ja sen kirsikkametsät tunnettiin laajalti Naantalissa. Kailossa on asunut muun muassa useita pappilan torppareita, joista viimeinen muutti saarelta pois vuonna 1932. Seurakunta otti tämän jälkeen saaren oman käyttöönsä, ja Kailossa pidettiin 1960-luvulta lähtien rippileirejä. Torppareiden viljelemät pellot muuttuivat vähitellen niityiksi.
Vuonna 1977 tehtiin vaihtokauppa, jossa kaupunki sai saaren itselleen seurakunnalta. Kaupunki alkoi kehittää saarta virkistysalueeksi ja rakennutti sinne saunarakennuksen, uimarannan, kesäteatterin ja tenniskentän. Vuonna 1978 valmistui kiinteä liikenneyhteys ponttonisillan muodossa ja kunnallisen vesihuoltoverkoston piirissä Kailo on ollut 1970-luvulta lähtien. Naantalin teatteri esitti kesäteatteria Kailon saaren näyttämöllä 1980-luvun alkupuolelta Muumimaailman tuloon saakka.
Muumimaailma alkoi toimia saarella vuonna 1993, minkä jälkeen sinne on rakennettu lukuisia rakennuksia. Vuonna 2000 aiempi puinen ponttonisilta korvattiin nykyisellä betonisella, koska olemassa oleva silta osoittautui liian ahtaaksi huoltoliikenteelle. Sittemmin Muumimaailman tila Kailossa on jäänyt riittämättömäksi ja sen laajenemistarpeet ovat olleet Naantalissa esillä aika ajoin. Esimerkiksi vuonna 2009 Muumimaailmalla oli Kailossa rakennusoikeutta jäljellä vain 50 neliömetriä. Naantalin kaupunki haluaa kuitenkin säilyttää osan Kailon saaresta avoimena virkistys- ja liikunta-alueena kaupunkilaisille. Vuonna 2017 Naantalin kaupunki ja Muumimaailma Oy neuvottelivat uusista yhteistyö- ja vuokrasopimuksista joka mahdollistaa mm. laajentumisen Kailon saarelta varattaville alueille sekä Nunnakadulle.
Pekka Sundman

Pekka Sundman on Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja vuodesta 2010. Hänen virkakautensa kestää viisi vuotta.
Sundman on koulutukseltaan maisteri ja varatuomari.
Eduardo Martinez

Eduardo Martinez (s. 1969, Buenos Aires, Argentiina) on helsinkiläisen The Flaming Sideburns -yhtyeen laulusolisti. Hän on ollut yhtyeessä mukana perustamisesta eli vuodesta 1995 lähtien. The Flaming Sideburnsia edelsi Jack Meatbeat & the Underground Society, jossa Martinez lauloi vuosina 1992–1998.

Muut projektit

Martinez lauloi The Fishfaces -yhtyeen toisella albumilla Leaving The Planet, joka julkaistiin yhtyeen laulusolistin Clauden kuoleman jälkeen. The Fishfacesin ja Clauden toisen yhtyeen Smackin kappaleita hän levytti myös Eduardo Martinez & The Thunderclouds -yhtyeen kanssa albumille Hyena Planet Bites on You. Martinez on myös Smackfaces-yhtyeen solisti.
Doom WAD

Doom WAD:it ovat tiedostopaketteja videopeleille Doom ja Doom II. Nämä paketit sisältävät Sprite-grafiikat, maailmat, ja muun pelin datan. WAD on akronyymi englanninkielisestä lauseesta Where’s All the Data?. Heti sen julkaisun jälkeen joulukuussa 1993, Doom houkutteli suuren määrän pelaajia, jotka loivat heidän omia WAD-modauksiaan sisältäen kenttiä, grafiikoita ja muita tietoja. He näytelivät myös keskeistä roolia ”modauskulttuurin” synnyssä, joka on nykyisin yleistä ensimmäisen persoonan ammuntapeleille. Doomille on tehty tuhansia WAD:eja yksittäisistä kentistä kokonaisiin peleihin. Suurin osa näistä on ladattavissa vapaasti internetistä. Joitain WAD:eja on julkaistu myös kaupallisesti (Final Doom), ja joillekin WAD:intekoharrastuksesta tuli reitti uraan kenttäsuunnitelijana.
Ikaalisten maalaiskunta

Historia

Ikaalinen oli alkujaan osa Sastamalan pitäjää, jonka ydinalue oli Karkussa Kokemäenjoen varrella. Keskiajalla Ikaalinen kuului Hämeenkyröön, mutta erosi siitä vuonna 1641, tiettävästi Pietari Brahen määräyksestä. Jämijärvi puolestaan erosi Ikaalisista vuonna 1908. Ikaalisten kauppala perustettiin vuonna 1858 lajinsa ensimmäisenä Suomessa, mutta se oli koko historiansa ajan epäitsenäinen ja taloudellisesti riippuvainen sitä vauraammasta maalaiskunnasta. Maalaiskunta verotti myös kauppalan asukkaat, mutta myönsi kauppalalle vuosittain huomattavat avustukset muun muassa kunnallisteknisiin töihin. Samoin kauppalan asukkailla oli äänioikeus myös maalaiskunnan kunnallisvaaleissa.
Hämeenkankaalla lähellä Vatulan kylää sijaitsi 1800-luvun loppupuolella 2. Turun tarkk'ampujapataljoonan 8. reservikomppanian harjoituspaikka kasarmeineen, kunnes Suomen suuriruhtinaskunnan armeija hajotettiin 1900-luvun alussa.

Elinkeinorakenne

Ikaalisten maalaiskunnan elinkeinorakenne pysyi alkutuotantovaltaisena, minkä vuoksi kunnan väkiluku oli laskusuuntainen vuosikymmenien ajan. 1950-luvulta lähtien maalaiskunnan väestö väheni vuosittain liki sadalla henkilöllä varsinkin Tampereen ja sen voimakkaasti kasvaneiden lähialueiden vetovoiman vuoksi. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan vain 13 prosenttia Ikaalisten mlk:n asukkaista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta ja yhdeksän prosenttia palveluelinkeinoista. Kunnan halki kulki Tampereen ja Vaasan välinen valtatie 3, joka rakennettiin uudelleen 1950-luvun lopulla. Kunnan luoteisrajaa sivusi vuonna 1938 liikenteelle avattu Pori–Haapamäki-rata ja vuonna 1971 valmistui maalaiskunnan itäosan halki kulkeva Tampere–Seinäjoki-rata, mutta kummallakaan rautatiellä ei ollut käytännössä mitään merkitystä kunnan omien liikenneolojen kannalta. Luonnonkaunis ympäristö houkutteli Ikaalisiin kuitenkin runsaasti kesänviettäjiä ja vuonna 1965 aloitti toimintansa nykyinen Ikaalisten kylpylä.
Herralahti

Herralahden lahti

Vielä 1900-luvun alussa nykyisen Herralahden kentän ympäristössä oli matala Kokemäenjoen lahti nimeltään Herre Viken eli Herran lahti. Sen erotti joesta kapea salmi, jonka ylitse oli rakennettu Aittaluotoon johtava silta vuonna 1781. Herralahden ja Kokemäenjoen välisellä niemellä nykyisen Linnansillan kohdalla toimi pitkään laivaveistämö eli varvi. Se perustettiin jo vuonna 1572 ja oli toiminnassa aina 1900-luvun alkupuolelle saakka.
Maatunut ja soistunut Herralahti täytettiin 1920-1930-luvuilla, niin että vuonna 1935 paikalle avattiin urheilukenttä.

Herralahden urheilualue

Yleisurheilu- ja jalkapallokentän lisäksi alueelle rakennettiin myös hiekkapintainen jalkapallokenttä, joka talvisin jäädytettiin luistinradaksi. Kenttää käyttivät kesäisin jalkapalloseurat ja talvisin jääpalloseurat. Kenttä oli Porin jalkapallon ykköskenttänä vuoteen 1965 asti, jolloin Porin Stadion valmistui. Jääpalloilijat muuttivat myös urheilukeskukseen 1970-luvulla.
Vuonna 1949 avattiin Juhannuslehdon jääkiekkokenttä. Porilaiset jääkiekkoseurat käyttivät sitä vuoteen 1964 asti, jolloin nykyisen Isomäen jäähallin paikalle rakennettiin tekojääkaukalo. Jääkiekkokenttä sai nimensä Herralahden länsilaidalla sijainneesta puistosta.
Vähä Leppäjärvi (Ylöjärvi)

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,4 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Riuttasjoen alueeseen (35.354) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 191,2 metriä mpy.
Asakura-klaani

Asakura-klaani (jap. 朝倉氏) oli japanilainen daimioiden klaani, jonka jäsenet periytyvät prinssi Kusakabesta, keisari Temmun pojasta.
1500-luvun lopulla Asakura klaani liittoutui Azai-klaanin kanssa nousevaa Oda Nobunagaa vastaan. Osapuolet kohtasivat vuonna 1570 Anegawan taistelussa, josta Nobunaga selvisi voittajana, ja Asakura sekä Azai joutuivat perääntymään. Kolme vuotta myöhemmin Asakura tuhoutui lopullisesti, kun sen tukikohtana toiminut Ichijōdanin linna kukistettiin.
Donkey Kong Country: Tropical Freeze

Juoni

On Donkey Kongin syntymäpäivä. Paikalla ovat juhlimassa hän ja hänen ystävänsä Diddy Kong, Dixie Kong ja Cranky Kong. Yllättäen kuitenkin kauempaa mereltä hyökkäävät Snowmad ja hänen kätyrinsä. He jäädyttävät koko saaren ja puhaltavat samalla Donkey Kongin ja muut pois. Sankarit lähtevät pelastamaan kotisaartaan vieraalta saarelta, jonne ovat ajautuneet.

Pelaaminen

Donkey Kong Country: Tropical Freeze on tasohyppelypeli, jossa pitää päästä kuuden eri saaren läpi. Pelaaja ohjaa Donkey Kongilla ja hänellä on käytössään kolme eri apuria: Diddy Kong, Dixie Kong ja uutena apurina Cranky Kong. Diddy Kong osaa ampua maapähkinäpyssyllä ja lentää rakettitynnyreillä, Dixie Kong osaa lentää helikopterin tavoin hiuksillaan ja Cranky Kong osaa hyppiä kävelykepillään korkealle.
Peli sisältää myös moninpelitilan, jossa kaksi pelaajaa liikkuu samanaikaisesti kentällä. Toinen pelaaja ohjaa Donkey Kongia ja toinen yhtä Donkey Kongin kolmesta apurista.

Vastaanotto

Donkey Kong Country: Tropical Freeze on saanut myönteisen vastaanoton. Pelillä on GameRankingsin sivuilla 84.45 % keskiarvo ja Metacriticin sivuilla 83 % keskiarvo. IGN antoi pelille arvosanaksi 9/10, Game Informer 9.25/10, Eurogamer 7/10 ja Polygon 8/10.
Suomessa Ville Arvekari antoi Pelaajalehden sivuilla pelille arvosanaksi 8/10 ja Tero Kerttula Gamereactorilta myös 8/10. Mikael Miilumäki antoi Dome.fi-sivustosta pelille arvosanaksi 4/5.
Bosson von Willebrand

Carl-Gustaf Bosson von Willebrand (s. 28. lokakuuta 1940 Helsinki) on suomalainen radio- ja televisiotoimittaja ja kriitikko. 
Bosson von Willebrand syntyi  lentokapteeni Bo von Willebrandin ja kielenkääntäjä Ulla Idmanin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on Säde Hautamo. Von Willebrand työskenteli Yleisradion toimittajana 1963–1964 ja Finlands svenska televisionin toimittajana ja kulttuuri-, kirjallisuus- ja elokuvakriitikkona vuodesta 1969, sekä sittemmin freelancer-toimittajana ja elokuvakriitikkona. Dagens Industrin Suomen kirjeenvaihtaja von Willebrand oli 1979–1981, televisiotuotannon opettajana hän toimi 1980–1982. Vuonna 1966 von Willebrand julkaisi kuunnelman Akateeminen kuolema. Hänen TV-dokumenttinsa Viimeinen lento Tallinnasta (1991) käsittelee Matkustajakone Kalevan alas ampumista kesäkuussa 1940 Suomenlahdella, jossa hänen koneen kapteenina toiminut isänsä menehtyi.
Jolmankosken voimalaitos

Historiaa

Eversti Nordström osti 1950-luvun alussa Haapakosken voimalaitoksen yhtiön Ab Aavasaksa Oy ja vaihtoi sen nimeksi Aavasaksa Oy:ksi. Hän perusti toisenkin yhtiön Länsi-Lapin Voima Oy, jonka nimissä hän ryhtyi rakentamaan vuonna 1953 Kaaranneskosken voimalaitosta, joka valmistui vuonna 1954 sen pystyakselinen Kaplan-turbiini käynnistyttyä. Samalla aloitettiin Vietosen säännöstely. Seuraavaksi aloitettiin Jolmankosken voimalaitoksen rakentamisen ja sen valmistuttua vuonna 1955, alkoi myös Raanujärven säännöstely . joutui yhtiö rahallisiin vaikeuksiin. Sen ostivat vakuutusyhtiöt Salama, Kullervo ja Pohjola. Länsi-Lapin Voima Oy sulautettiin 1960-luvun alkupuoliskolla Aavasaksa Oy:höön ja vuonna 1980 möi Pohjola sen Tornionlaakson Voima Oy:lle, jonka Tornionlaakson Sähkö Oy ja Pohjolan Voima Oy omistivat puoliksi. Aavasaksa Oy:n käynnistämä ja Tornionlaakson Voiman Oy jatkama kolmannen vesivoimalaitoksen rakentaminen Portimokoskeen tuli päätökseen vuonna 1987, jolloin Portimokosken voimalaitos valmistui. Jolmankosken voimalaitoksen betonirakenteita ja välppiä korjattiin kesällä 2005 .

Toiminta

Voimalaitoksen omistavat puoliksi Tornionlaakson Voima Oy ja PVO-Vesivoima Oy, jonka omistaa Pohjolan Voima Oy. Se sijaitsee Raanujärvellä Kyläniemessä kantatien 83 eteläpuolella Raanujärven Joonanlahdelta alkavan lasku-uoman luusuassa. Luusuaa kutsutaan Jolmalompoloksi ja sen 700 metriä pitkä yläkanava johtaa voimalaitokselle, joka sijaitsee aivan Vietosen Jolmanlahden pohjukassa. Alle jäävän Jolmakosken putous on viisi metriä. Voimala tuottaa maksimitehon 500 kilowattia (0,5 MW).
Voimala tukkii vaelluskalojen nousureitin eikä koskea voi ohittaa kalatietä pitkin. Siksi voimalan omistajat on velvoitettu tiettu kalojen istutusvelvoite Pohjois-Suomen ympäristölupaviraston 13.9.2005 antamassa päätöksessä. Siinä omistajien on istutettava vuosittain tietty määrä Lapin työvoima- ja elinkeinokeskuksen hyväksymiä kalalajeja.

Säännöstely

Järven vedenpinnankorkeus on 96,3 metriä mpy, mutta vedenpintaa pyritään säännöstelemällä pitämään 95,0 ja 97,0 metrin välissä. Riippuen alueen lumitilanteesta tai sadannasta, voi säännöstelyrajojen sisällä pysyminen tuottaa vaikeuksia. Voimalan alakanavasta on mitattu suuria virtaamia. Kolme suurinta ovat olleet 90,22 m³/s (20.5.1912), 54,10 m³/s (12.5.1993) ja 40,10 m³/s (25.5.2010).
Val Müstair

Kieli

Val Müstair on vahvimpia retoromaanin kielen alueita: kunnan valtakieli on retoromaani ja sen paikallinen murre vallander. Vuonna 2000 noin 90 % müstairlaisista hallitsi retoromaanin ja 75 %:lle se oli pääkieli. Kouluopetuksessa retoromaani on pääopetuskieli ensimmäiset kolme vuotta, jonka jälkeen opetus muuttuu vähitellen saksankieliseksi.

Nähtävyydet

Kunnan tärkein nähtävyys on Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva St. Johannin benediktiiniluostari. Myös Sveitsin itäisin paikka Piz Chavalatsch sijaitsee Val Müstairissa.

Urheilu

Val Müstairissa toimii hiihtoseura SC Val Müstair, jonka tunnetuin edustaja on kunnassa asuva maastohiihtäjä Dario Cologna.
SDSSJ0946+1006

SDSSJ0946+1006 on erikoislaatuinen gravitaatiolinssijärjestelmä. Järjestelmä koostuu kolmesta galaksista jotka ovat samalla suoralla kolmen, kuuden ja yhdentoista miljardin valovuoden etäisyyksillä Linnunradasta. Galakseista saapuva valo taipuu suhteellisuusteorian ennustamalla tavalla luoden kaksinkertaiset Einsteinin renkaat.

Löytäminen

UCLA:n tutkijat Raphael Gavazzi ja Tommaso Treu julkaisivat havaintonsa järjestelmästä Amerikan Astronomisen järjestön 211. konferenssissa tammikuussa 2008. Havainnot tehtiin käyttäen Hubble-avaruusteleskooppia.

Tieteellinen merkittävyys

Löytöä on kuvailtu merkittäväksi. Järjestelmän avulla saatetaan saada lisätietoa pimeästä aineesta ja pimeästä energiasta sekä mahdollisesti avaruuden kaarevuudesta.
Tommi Leinonen

Seuraura

Leinonen aloitti jääkiekon Kajaanin Hokissa. Hän pelasi siellä F-junioriksi asti, jonka jälkeen Leinonen muutti Ouluun ja siirtyi pelaamaan varsinaiseen kasvattajaseuraansa Kärppiin. Kaudella 2004–2005 hän oli joukkueen A-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 9+11=20, joilla Leinonen sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Pittsburgh Penguins varasi hänet neljännellä kierroksella 125. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2005.
Lokakuussa 2005 Leinonen solmi kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Kärppien kanssa. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta 2005–2006 vielä joukkueen A-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Leinonen oli tehoilla 8+7=15. Hän voitti siellä kauden päätteeksi SM-hopeaa. Leinonen pelasi kauden aikana myös kolme SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös kuuden Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaudella 2006–2007 Leinonen pelasi 13 SM-liigaottelua ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän Mestis-ottelua.
Kaudeksi 2007–2008 Leinonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hän pelasi varsinaisen tulokaskautensa SM-liigassa ja teki 53 runkosarjaottelussa tehot 2+3=5. Leinosen liigauran avausmaali syntyi 23. lokakuuta 2007 vieraissa Tapparaa vastaan. Hän pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla TuTossa lokakuussa 2007. Kaudella 2008–2009 Leinonen pelasi 25 SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös Mestistä Lempäälän Kisassa ja Kajaanin Hokissa, jonne Leinonen siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella siirtorajan kynnyksellä tammikuussa 2009. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Heinäkuussa 2009 Leinonen palasi try-out-sopimuksella kasvattajaseuraansa Kärppiin, mutta jäi ilman sopimusta ja palasi elokuussa vuoden mittaisella sopimuksella Hokkiin. Yhden siellä vietetyn kauden jälkeen hän palasi Ouluun ja siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Laserin riveihin kaudeksi 2010–2011. Leinonen oli 13 syötöllään joukkueen eniten syöttöpisteitä tehnyt puolustaja. Hän jatkoi sopimustaan vuodella heinäkuussa 2011.
Kiekko-Laserin Mestis-kausi 2011–2012 päättyi joulukuussa 2011 konkurssiin. Leinonen löysi samassa kuussa uuden seuran tehdessään loppukauden kattavan sopimuksen Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Serie A2:ssa pelaavan HC Meranon kanssa. Kauden 2012–2013 hän aloitti Suomi-sarjajoukkue Haukiputaan Ahmoissa, mutta Leinonen siirtyi marraskuussa 2012 loppukaudeksi Inter-National-League -joukkue EHC Lustenaun riveihin. Hän oli kauden 2013–2014 pelaamatta, kunnes Leinonen palasi kaudeksi 2014–2015 taas Ouluun ja siirtyi II-divisioonajoukkue Uleåborg A.I.K:n paitaan. Hän oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi Suomi-sarjaan.
Pikku-Huopalahden kaatopaikka

Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli Helsingin Pikku-Huopalahdessa sijainnut kaatopaikka, joka oli käytössä vuosina 1937–1949. Sitä kutsuttiin myös Köyhien Stockaksi.

Kaatopaikan historia ja luonne

Pikku-Huopalahden kaatopaikka oli pienkaatopaikka, joka oli vaatimaton ja vaaraton. Sinne vietiin talousjätettä, paperia ja tuhkaa. Teollisuusjätteitä ei viety, mutta niitä päätyi alueelle muun toiminnan yhteydessä.
Sekä kaatopaikan alkuhistoria että sen toiminnan päättyminen on jossakin määrin epäselvä. Se on perustettu saviselle maalle vuonna 1937. Sen arvellaan liittyneen Helsingin kaupungin laajenemiseen sekä Tilkan sotilassairaalan funkkistyylisen sairaalarakennuksen valmistumiseen vuonna 1936. Toiminta luultavasti päättyi, kun Pasilan kaatopaikka avattiin 1949 ja se korvasi Pikku-Huopalahden toiminnan.

Köyhän miehen Stocka

Kaatopaikkatoiminnan päättymisen jälkeen alueen ympäristö näytti edelleen kaatopaikalta, jota kutsuttiin ”Köyhän miehen Stockaksi” tai ”Köyhien Stockaksi”. Tämä alue sijaitsi kaatopaikan liepeillä, Tilkan ja merenlahden välissä. Sen nimessä oli viittaus sekä alueen monipuoliseen romuvalikoimaan että Stockmannin tavarataloon.
Alueelle oli sijoittunut erilaista pienteollisuutta, muun muassa autojen purkamista, nähtävästi myös romutavara- ja vanhojen tavaroiden kauppoja. Ilmeisesti kerääntynyttä romua ei juuri kuljetettu minnekään pois. Kaatopaikka oli peitetty maalla ja louheella, mutta alueen maaperä saastui pienteollisuustoiminnan seurauksena: sinne joutui raskasmetalleja, öljyä ja haihtuvia hiilivetyjä.
Osmo Soininvaara antaa blogissaan ymmärtää, että Köyhän miehen Stockalla sijainnut romuihin liittynyt liiketoiminta oli syntynyt enemmän tai vähemmän spontaanisti, kaavoittamattomalle alueelle ja mahdollisesti ilman sen kummempia lupia.
Köyhän miehen Stocka oli olemassa vielä 1980-luvulla. Siellä kuvattiin Uuno Turhapuro -elokuvien kohtauksia, jotka tapahtuivat Härski Hartikaisen autokorjaamolla.
Joidenkin käsitysten mukaan Köyhien Stocka viittasi yritykseen nimeltä Helsingin Metalli ja Rauta Oy, joka toimi Pikku-Huopalahdessa ja siirtyi sittemmin Tattarisuolle, missä se lopetti toimintansa vuonna 2016. Sen kohtaloksi koituivat kilpailevat yritykset, kuten Biltema, Byggmax ja Bauhaus, samoin kuin nettikauppa.

Alue nykyisin

Nykyisin Pikku-Huopalahden kaatopaikkaa on mahdotonta enää havaita maastossa, sillä se on käytännössä kadonnut kymmeniä vuosia sitten.
Alue siivottiin ennen kuin Pikku-Huopalahden uusi asuinalue rakennettiin 1990-luvulla. Ennen rakentamista alue tutkittiin, ja nykyisin Niemenmäen puolella sijaitsevien viljelypalstojen kohdalta maa on vaihdettu puhtaaseen. Muualla on eristyskerros ja päällä puhdasta maata. Jätteet sen sijaan ovat täysin maatuneet.
Tuntematon Lauri Törni

Kritiikki

Diplomaatti ja kirjailija J. Michael Cleverley, joka on kirjoittanut Törnistä teoksen Lauri Törni, syntynyt sotilaaksi (2003), kritisoi Pohjosen ja Silvennoisen teosta vähän uutta tietoa esittävänä, virheitä sisältävänä ja asenteellisen valikoivana. Cleverleyn mukaan teos jättää kertomatta, että Yhdysvaltain armeijan komentajat arvioivat Törnin kaikissa puolivuotisarvioissa parhaiden upseeriensa joukkoon ja häntä luonnehdittiin erittäin älykkääksi, korrektisti käyttäytyväksi sekä synnynnäiseksi johtajaksi. Cleverleyn mukaan Törni oli todellista sankariainesta.
Jussi Niinistön mielestä kirja ei tuo esiin mitään uutta Törnistä. Hänen mukaansa ikäviä asioita, kuten Törnin alkoholinkäyttöä tai maanpetostuomiota ei ole Suomessa aikaisemmin siloiteltu. Hän arvelee kirjan kirjoittajien haluavan esiintyä myytinmurtajina edistääkseen kirjan myyntiä. Niinistön mukaan yhdysvaltalaisille Törnin menneisyys Saksan SS-joukoissa on kuitenkin ollut vaikea sulattaa.