google/wiki40b huggingface dataset:
Aune Siimes

Aune Linnea Siimes (18. heinäkuuta 1909 Värtsilä – 3. marraskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen keramiikkataiteilija. Hän sai kultamitalin Milanon triennaalissa 1951 ja 1954. Hän työskenteli Arabialle vuodesta 1932.
Luonnonmaisema

Luonnonmaisema on lähinnä luonnonalueiden muodostama maisematila. Se eroaa kulttuurimaisemasta maisemassa näkyvien alkuperäisten, luontosyntyisten elementtien, kuten esimerkiksi metsän, suon, vesistön tai tunturin esiintymisenä maisemassa.
Maisema voidaan yleispiirteisesti jakaa kolmeen päätyyppiin: luonnonmaisemaan, maaseudun kulttuurimaisemaan ja kaupunkimaisemaan.
X Games

X Games on vuosittainen kaupallinen urheilutapahtuma, joka keskittyy extremelajeihin. Sen järjestää yhdysvaltalainen urheilukanava ESPN. Talvisin, yleensä tammikuussa, järjestetään Winter X Games ja kesäisin, yleensä elokuussa, Summer X Games. Molemmat tapahtumat ovat Yhdysvalloissa. Ensimmäiset kesäkisat järjestettiin 1995 ja talvikisat alkoivat 1997. Kisoissa jaetaan mitalien lisäksi myös palkintorahaa.
Suomalaisista X Games -kultaa on voittanut Toomas Heikkinen rallicrossissa vuonna 2013 sekä Münchenissä että Los Angelesissa.
Kleinspitz

Luonne ja käyttäytyminen

Kleinspitz on yleensä ystävällinen, sisukas, valpas ja vilkas. Se on uskollinen omistajalleen, helppo kouluttaa ja oppii nopeasti. Se ei sovi metsästykseen vietittömyyden takia (tosin poikkeuksiakin löytyy), mutta toiset yksilöt ovat edelleen hyviä vahtikoiria. Kleinspitz ei ole aggressiivinen muille koirille. Vahtimisvietin voimakkuus vaihtelee yksilön mukaan, mutta valppaana ja terhakkaana koirana kleini saattaa olla herkkähaukkuinen. Toimintakykyä ja -halukkuutta rodusta löytyy, mistä todisteena ovat monet luonnetestin erinomaisin pistein läpäisseet yksilöt. Omistajaansa se kiintyy todella usein hyvinkin voimakkaasti. Väärällä koulutuksella sillä on kuitenkin taipumus kehittää hyvinkin aggressiivista käytöstä mm. vieraita ihmisiä kohtaan, kuten Pomeranianillakin.

Terveys

Kleinspitz on suhteellisen terve rotu. Sillä on vain vähän perinnöllisiä sairauksia ja polvivikaa esiintyy melko harvoin. Kleinspitzien keskuudessa on esiintynyt jonkin verran hammaspuutoksia -rotumääritelmä tosin sallii muutaman puuttuvan hampaan. Kleinspitziä voidaan pitää myös sangen pitkäikäisenä.

Alkuperä

Kleinspitzin kantamuoto oli muinainen Canis familiaris palustris. Aiemmin saksanpystykorvat toimivat pihavahteina, mutta pienimmät niistä alkoivat muuttua seurakoiriksi 1800-luvulla. 1900-luvulla määriteltiin 5 eri kokomuunnosta: keeshond, grosspitz, mittelspitz, kleinspitz ja pomeranian.

Ulkonäkö

Kleinspitz on pieni, runsasturkkinen pystykorva. Karvapeite on kaksinkertainen ja tuuhea ja rodussa esiintyy lukuisia värityksiä mukaan lukien musta, ruskea, oranssi, oranssisoopeli, valkoinen. Kleinspitzin valkoinen tai valkokirjava. Ihannesäkäkorkeus on 26 cm, josta sallitaan kolmen sentin poikkeama molempiin suuntiin. Paino määräytyy koon mukaan ja on keskimäärin 3–5 kg.
Jukkis Uotila

Jukkis Uotila (s. 23. elokuuta 1960 Helsinki) on suomalainen jazzmuusikko ja säveltäjä, jonka instrumentteja ovat rummut ja piano. Hän on toiminut Sibelius-Akatemian jazzosaston johtajana vuosina 1986–1993 sekä vuodesta 1994 lähtien professorina. 
Uotila on urallaan soittanut noin 40:llä albumilla ja tehnyt yhteistyötä useiden nimekkäiden jazzmuusikoiden, kuten Randy Breckerin, Bill Frisellin, Chet Bakerin, Billy Cobhamin ja Toots Thielemansin kanssa. 1980-luvun alussa hän asui neljä vuotta New Yorkissa toimien ammattimuusikkona. Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto Uotilalle myönnettiin 1991. Säveltaiteen valtionpalkinnon hän sai vuonna 2011.
Toivo Terho

Kaarlo Toivo Terho (1889–1944) oli suomalainen professori, järkiperäisen kotieläinjalostuksen uranuurtaja. Hän oli dosentti Helsingin yliopistossa 1924–1944, Maatalouskoelaitoksen kotieläinjalostusosaston johtaja ja professori 1929–1944.
Paavo Pentikäinen

Paavo Erkki Juhani Pentikäinen (27. syyskuuta 1938 Viipuri – 21. tammikuuta 2013) oli suomalainen näyttelijä. Hän toimi myös teatteriohjaajana.
Pentikäinen oli Yleisradion Televisioteatterin näyttelijä 1965–1996. Hän näytteli useissa teattereissa, elokuvissa sekä televisio-ohjelmissa 1960-luvulta lähtien. Hänen tunnettuja roolejaan ovat muun muassa Akusti Koskela elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968), pappi elokuvassa Leikkikalugangsteri (1969), Reiska Mikko Niskasen Kahdeksan surmanluotia -elokuvassa (1972), rakennustyömies Urho Suomalainen elokuvassa Jouluksi kotiin (1975), Vilho Lammen rooli elokuvassa Jumala on kauneus (1985), Tuure Hilarius Ruokosen rooli elokuvassa Petos (1988), rekkakuski TV-teatterin road moviessa Missä on suuri pohjoinen (1991) sekä Tauno Tane Lintusen  rooli elokuvassa Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992). Pentikäinen oli myös ääniroolissa piirrossarjoissa Kaukametsän pakolaiset ja Vili Vilperi.
Pentikäinen opiskeli Suomen Teatterikoulussa vuosina 1958–1961. Hän sai kahdesti parhaan miespääosan Jussi-palkinnon.
Yanmar 2GM20

Yanmar 2GM20 on japanilainen venemoottori, jota valmistaa japanilainen yhtiön Yanmar Co. Ltd. Se on sisämoottori ja dieselmoottori, ja sitä käytetään purjeveneissä ja moottoriveneissä.

Tekniset tiedot

Moottori on nelitahtinen, 2-sylinterinen vesijäähdytteinen dieselmoottori. Jatkuva suurin teho on 11,8 kW 3400 rpm kierrosta minuutissa. Maksimiteho on 13,4 kw ja 3 600 rpm kierrosta minuutissa. Moottori luokitellaan 20 hevosvoimaiseksi. Se painaa 114 kg. Moottori käynnistyy käynnistysmoottorilla (jännite 12 volttia ja teho 1 kilowatin), ja laturi tuottaa sähköä ja lataa veneen akut (12V.55A). SGM20-sarja käyttää merivesijäähdytysjärjestelmää tai makeavesijäähdytysjärjestelmää. Merivesi pumpataan moottorin läpi merivesipumpulla. Merivesi jäähdyttää moottorin sisäisesti. Makeavesijäähdytysjärjestelmä on täydennetty lämmönvaihtimella. Polttoainesuodatin puhdistaa epäpuhtaudet ja sekoittuneen veden dieselistä ennen polttoainepumppua.
Lenin-koulu

Kansainvälinen Lenin-koulu oli Moskovassa vuosina 1926–1938 toiminut oppilaitos, joka koulutti työntekijöitä länsimaiden kommunististen puolueiden johtotehtäviin. Koulutusta saivat sekä kotimaissaan sallittujen että kiellettyjen kommunistipuolueiden edustajat. Koulun virallinenkin tavoite oli ulkomaisten kommunistipuolueiden "bolševisoiminen", eli kaavamainen Venäjän bolševikki-puolueen kokemusten soveltaminen sekä ideologinen yhdenmukaistaminen. Koulussa opiskeltiin marxismi-leninismin teoriaa, historiaa, taloustiedettä ja kampanjaluonteisia aiheita. Siellä oli eri kansallisuuksille omat sektorinsa, joista osassa opettivat kyseisistä maista emigroituneet kommunistit, osassa venäläiset. Laitos oli Kommunistisen internationaalin alainen. Lenin-koulua kävivät muun muassa Josip Broz Tito, Władysław Gomułka ja monet tulevat DDR:n johtajat, kuten Erich Honecker ja Erich Mielke. Koulun alasajo käynnistyi vuonna 1936 kun suuri osa miespuolisista oppilaista rekrytoitiin Espanjan sisällissotaan vapaaehtoisina tasavaltalaisten puolella osallistuneisiin kansainvälisiin prikaateihin.
Lenin-koulun ohella vuosina 1925–1930 Moskovassa toimi vastaava Sun Yat-sen -yliopisto, joka oli tarkoitettu vain kiinalaisille kommunisteille.

Suomalainen sektori

Vuosina 1930–1938 Lenin-koulussa toimi suomalainen sektori, jota johti ensin Yrjö Sirola ja sitten Jukka Lehtosaari. Sektorin opettajina olivat miltei kaikki Moskovassa asuvat merkittävät suomalaiskommunistit ylintä puoluejohtoa myöten. Siellä ehdittiin kouluttaa yhteensä 141 suomalaista kommunistia, joista monet kohosivat viimeistään sodan jälkeen tärkeisiin johtoasemiin SKP:ssä. Lenin-koulun suomalaisella sektorilla opiskelivat muiden muassa Arvo Tuominen, Aimo Aaltonen, Ville Pessi, Armas Äikiä, Veikko Sippola, Yrjö Enne, Aili Mäkinen, Martti Malmberg, Vilho Pentikäinen, Lauri Kantola, Paavo Koskinen, Mirjam Suvanto ja Väinö Tattari. Ennen suomalaissektorin perustamista ehtivät venäläisellä tai saksalaisella sektorilla opiskelemaan ainakin Lehtosaari, Toivo Antikainen, Hannes Mäkinen, Hertta Kuusinen ja Inkeri Lehtinen, joista kaikista tuli myös koulun opettajia. Moni edellämainituista ehti opiskella ensin myös Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Suomalaisen sektorin toiminta lakkasi lopullisesti lukuvuoden 1937–1938 aikana, kun enemmistö sen hetkisestä opettajakunnasta pidätettiin Stalinin puhdistusten yhteydessä.
Lenin-koulun maasektorit kilpailivat keskenään opintomenestyksessä ja urheilussa, ja jokaisena lukuvuonna paras sektori sai palkintona punaisen lipun. 1930-luvun puolivälissä suomalaiset voittivat punalipun kolmena vuonna peräkkäin. Kertomusten mukaan koulun toiminasta sivussa pysynyt O. W. Kuusinen valmensi urheilukilpailuissa suomalaisia oppilaita ”kuin olympiajoukkuetta”.
Max Schirschin

Max Schirschin (29. tammikuuta 1921 Kranowitz – 16. toukokuuta 2013) oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän pelasi pisimpään Rouenissa (1950–1961). Sitä ennen hänen seuroinaan olivat olleet Angers (1947–1948) ja Le Havre (1948–1950). Valmennusurallaan Schirschin työskenteli kotimaassaan Rouenissa (1958–1964, 1971–1972), Metzissä (1966–1968) ja Le Havressa (1968–1971). Lisäksi hän valmensi Belgian La Gantoisea vuosina 1964–1965 ja Alankomaiden Fortuna '54:aa 1965–1966.
Schirschin pelasi keskuspuolustajana.
Olga Tainio

Olga Tainio (o.s. Johansson; 3. maaliskuuta 1881 – 13. marraskuuta 1961) oli Helsingin Kaupunginteatterin edeltäjän Helsingin Kansanteatterin pitkäaikainen luottotyöntekijä. Vuonna 1938 hän näytteli  Niskavuoren Loviisan roolin Valentin Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset.

Elämä

Olga Tainion isäpuoli oli muurari Antti Johansson ja äiti Matilda Hall. Hän oli perustamassa Suomen Työläisnaisliittoa vuonna 1900, jolloin hän oli 19-vuotias. Myöhemmin hän toimi liiton sihteerinä. Olga Tainio avioitui Taavi Tainion (1874–1929) kanssa vuonna 1901. Liitto päättyi puolison kuolemaan. Pariskunnalle syntyi yksi lapsi, Tauno Tainio vuonna 1902. Olga Tainio asui puolisonsa ja lapsensa kanssa Pohjois-Amerikassa 1900-luvun alkuvuosina. Taavi Tainio vangittiin Suomen sisällissodassa 1918, mutta vapautettiin kymmenen kuukauden kuluttua ensimmäisen armahduksen yhteydessä. Pariskunta harrasti kirjallisuutta ja teatteria.
Olga Tainio aloitti työnsä Helsingin Kansanteatterissa 1920-luvulla. Hän hoiti teatterin kirjanpidon, kassan ja kanslian. Tainiosta kehittyi Kansanteatterin äitihahmo, jonka puoleen näyttelijät kääntyivät kiperissä tilanteissa. Hän joutui hoitamaan myös näyttelijöiden henkilökohtaisia talousasioita, kuten maksamaan heidän velkojensa lyhennyksiä suoraan teatterin kassasta. Erityinen murheenkryyni talousasioissa oli teatteridiiva Eine Laine. Teatterinjohtaja Mia Backman uskoutui kirjeissään usein Tainiolle. Arvi Kivimaa luonnehti Tainiota suorapuheiseksi ja hillityn ystävälliseksi; ihmiseksi, joka sai asiat luistamaan. Tainio oli Miina Sillanpään tukena luomassa Ensikotia.
Tainio näytteli lähinnä sivurooleja ja avustajatason rooleja useissa Edvin Laineen, Teuvo Tulion ja Valentin Vaalan ohjaamissa elokuvissa. Hänellä oli myös yksi keskeinen rooli, Niskavuoren Loviisa Vaalan filmatisoinnissa Niskavuoren naiset (1938). Loviisa oli Tainion valkokangasdebyytti, jonka tehdessään hän oli lähes 60-vuotias. Roolistaan hämäläisen suurtilan matriarkkana hän sai varsin myönteiset arviot, joskin eräät kriitikot analysoivat hänen näyttelijäntyönsä huonosti sisäistetyksi.
Rakkaudesta, unelmista ja kaloista

Juoni

Kala-asiantuntija Fred (McGregor) empii ryhtymistä äveriään jemeniläismiehen hankkeeseen istuttiaa lohia tämän kuivan kotimaan vähiin vesiin, kunnes Englannin pääministerin kovaotteinen pr-päällikkö (Scott Thomas) huomaa hankkeen diplomaattis-kaupalliset mahdollisuudet. Ennen pitkää sheikin vilpitön idealismi saa Fredin kiinnostumaan lohijoen rakentamisesta karulle vuoristoaavikolle.

Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotie harmittelee Lasse Hallströmin jämähtämistä pikkusievien ja särmättömien draamojen tekijäksi. Hänestä tämä poliittisen piikittelymahdollisuuden käyttämättä jättävä pikkufilmi horjahtelee epätasaisesti imelän rakkausdraaman ja kevyehkön komedian välillä. ”Hampaattomasta ja herttaisen yhdentekevästä elokuvasta jää päällimmäisenä käteen eksoottisia maisemia niin Jemeniä esittävästä Marokosta kuin myös Skotlannista.”
Kontinentalinvest

OOO Kontinentalinvest on kauppahuoneena aloittanut venäläinen metsäteollisuusyhtiö, joka perustettiin perestroikan aikana 1989 yhteisyrityksenä ranskalaisen selluloosaa tuovan yhtiön kanssa. Pääasiassa siperialaisten metsävarojen viennillä ulkomaankaupasta kokemusta saavuttaneesta yrityksestä tuli vähitellen pienten paperitehtaiden omistaja.
Sittemmin yritys on monipuolistunut ja toimii useilla aloilla.

Konsultointi

OOO Kontinentalinvest konsultoi muun muassa tupakkatehdas JTI:tä verotuksessa ja hallinnossa. Sillä on lisäksi erilaisia öljyalan projekteja Komissa.
M114 155 mm haupitsi

M114 155 mm haupitsi (M114 155 mm howitzer) on yhdysvaltalainen kenttähaupitsi. Sen valmistus alkoi vuonna 1942. Yhdysvaltain armeija käytti niitä toisen maailmansodan jälkeen Korean ja Vietnamin sodissa. M114:n korvasi M198 -haupitsi.
M114:ää ovat Yhdysvaltojen lisäksi käyttäneet tai käyttävät edelleen muun muassa Argentiina, Brasilia, Chile, Ecuador, Korean tasavalta, Filippiinit, Iran, Irak, Israel, Itävalta, Jordania, Jugoslavia, Kanada, Kreikka, Libanon, Libya, Norja, Saudi Arabia, Singapore, Taiwan, Tanska, Thaimaa, Turkki, Venezuela ja Vietnam.
155mm Howitzer Motor Carriage M41 -telahaupitsi on M114 -haupitsilla varustettu M24 Chaffee -panssarivaunu.
István Türr

István Türr (11. elokuuta 1825 Baja – 3. toukokuuta 1908 Budapest) oli unkarilainen sotilas, vapaustaistelija, kanava-arkkitehti ja insinööri. Türr vaikutti sotilaana ja diplomaattina Euroopan poliittisiin tapahtumiin vuosina 1848–1867. Vuonna 1861 hän meni naimisiin Ranskan keisarin Napoleon III:n veljentyttären Adelina Bonaparte Wysen kanssa. Elämänsä myöhemmässä vaiheessa Türr osallistui rakennusprojekteihin kuten Korintin ja Panaman kanavien rakentamiseen. Hänestä tuli myöhemmällä iällään myös merkittävä hahmo kansainvälisessä rauhanliikkeessä.
Sävellahja 22000

Sävellahja 22000 oli Yleisradiossa vuosina 1962–2003 kuultu radio-ohjelma. Sillä kerättiin varoja muun muassa Suomen Punaisen Ristin eri avustuskohteisiin.

Historia

Sävellahja lähetettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1956. Apua kerättiin muun muassa Unkariin  maassa tapahtuneen kansannousun jälkeen. Säännöllisesti se aloitettiin vuonna 1962 SPR:n silloisen puheenjohtajan kenraali A. E. Martolan aloitteesta. Ohjelman nimi tuli Sävellahjan postisiirtotilin numerosta.
Sävellahjaa kuultiin sunnuntaisin alun perin radion Yleisohjelmassa ja myöhemmin Yle Radio Suomessa sekä Yle Radio 1:ssä. Ohjelman juontajana toimi vuoteen 1986 asti Esko Mustonen. Hänen jäätyään eläkkeelle sitä toimitti Juhani Merikallio.
Ohjelman esikuvan mukaan aloitettiin 1960-luvulla myös nuorisolle suunnattu Nuorten sävellahja. Sitä lähetettiin aina Yleisradion kanavauudistukseen vuoteen 1990 saakka.

Ruotsinkielinen sävellahja

Samaan aikaan Sävellahja 22000:n kanssa aloitettiin ruotsinkielinen En gåva i toner.
Sen ensimmäisenä toimittajana oli 14 vuoden ajan Anders G. Lindqvist. Ohjelmaa kuuluu edelleen Yle Radio Vegan ohjelmistoon nimellä Tongåvan. Nykyinen toimittaja on Camilla Kivivuori.
Ruotsinkielistä sävellahjaa tehtiin myös nuorille suunnattuna nimellä Ungdomens gåva i toner.
Ventus

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Iso-Kukkasen–Kärkjärven alueeseen (14.163) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120 metriä mpy.
Ilmapartio

Ilmapartion historiaa

Ilmapartion isänä voidaan pitää partioliikkeen perustajan lordi Robert Baden-Powellin nuorinta veljeä majuri Baden Baden-Powellia. Hän oli aktiivinen ilmailija ja kiinnostunut ilmailun hyödyntämisestä yhteiskunnan eri aloilla. Ilmailevana partiolaisena hän toi lentämiseen liittyviä aktiviteetteja myös partioon. Brittien partioliike otti Lentäjä-suoritusmerkin (Airman’s badge) käyttöön 1911. Tällöin ei vielä kuitenkaan perustettu varsinaisia ilmalippukuntia. Ensimmäinen ilmaosasto perustettiin 3rd Hampton troop of Middlesex -lippukuntaan vuonna 1921. Seuraavien 20 vuoden aikana ilmalippukuntia perustettiin ympäri Eurooppaa moniin maihin. Luonnollisia paikkoja ilmalippukunnille olivat paikkakunnat, joissa toimi lentokenttä ja oli ilmailukerhotoimintaa. Myös eri maiden ilmavoimat tarjosivat tukea ja resursseja ilmapartiotoiminnan aloittamiseksi. Ilmapartiolaiset olivat ensimmäistä kertaa mukana neljännellä maailmanjamboreella, joka järjestettiin Unkarissa vuonna 1933. Myös Robert Baden-Powell osallistui leirille, jossa Unkarin ilmapartiojohtaja László Almásy esitteli hänelle ja Unkarin partion johtajalle Pál Telekille ilmapartiolaisten alaleirin. Almásy on myöhemmin tullut tunnetuksi kirjan ja elokuvan Englantilainen potilas päähenkilönä.
Suomen partiossa erilaiset ilmailuun liittyvät aktiviteetit ovat olleet mukana tavalla tai toisella ainakin 1930-luvulta lähtien. Monesti toiminnan käynnistäjänä on ollut innokas ilmaileva partiolainen, joka on tuonut ilmailuharrastustaan lippukuntansa toimintaan. Suosituin ilmailuaktiviteetti lienee ollut lennokkien rakentaminen. Erilaisia hahmotelmia ilmapartio-ohjelmasta on myös vuosikymmenten saatossa kirjoitettu. Nämä ovat kuitenkin jääneet korkeintaan lippukuntatason toiminnaksi, eikä mikään niistä ole jäänyt vakiintuneeseen käyttöön. Sisällöltään nämä ohjelmat ovat usein keskittyneet lentämiseen liittyvään toimintaan. Ilmapartioaktiviteetteja ei toistaiseksi ole ollut mukana Suomen Partiolaisten partio-ohjelmassa muuten kuin sään ja ilmaluonnon havainnoinnin osalta.
Ilmapartiosta puhutaan etenkin vanhemmissa partiota ja ilmailua yhdistävissä dokumenteissa ilmailupartiona. Nykyisin käsite on kuitenkin tietoisesti lyhennetty ilmapartioksi, sillä ilmapartiotoiminta käsittää myös muuta etenkin ilman luontoon liittyvää kuin pelkän ilmailun lajien harrastamisen. Ilmapartiossa ei siis ole kyse nuorille suunnatusta ilmailukerhotoiminnasta, vaan partiosta, jossa osa toiminnasta keskittyy ilman luontoon, sen eri ilmiöihin ja niiden hyödyntämiseen. Tässä toki merkittävässä asemassa ovat eri ilmailulajien kehittämät tiedot ja taidot sekä ilmailu osana yhteiskunnan toimintaa. Ilmapartio-nimi on myös yhtenevä toiminnan kansainvälisten nimien kanssa. Esimerkiksi englanniksi ilmapartiolaiset ovat air scouteja, ei aviation scouteja.
P-arvo

p-arvo on tilastollisessa hypoteesin testauksessa todennäköisyys, jolla vähintäänkin yhtä merkittävä ero tuloksessa saadaan aikaan käyttämällä nollahypoteesia. Yleisesti p-arvoa käytetään kokeellisten tutkimusten tulosten satunnaisvirheen tunnuslukuna.

Määritelmä

p-arvo  on testistatistiikka, joka toteuttaa epäyhtälöt  kaikilla . Pienet :n arvot antavat varmuutta sille, että  on voimassa. Sanotaan, että -arvo on validi, jos kaikilla  ja kaikilla  on voimassa .
Mahzor

Mahzor (hepreaksi ‏מחזור‎) on juutalaisten suurina juhlapäivinä jom kippurina ja roš hašanana käyttämä rukouskirja. Mahzor on erikoistunut muoto siddurista, juutalaisten perusrukouskirjasta.
Juutalaisten suurten vuotuisten juhlien, pesahin, šavuotin ja sukkotin rukoukset poikkeavat hieman tavallisista sapattirukouksista. Periaatteessa jumalanpalveluksen eli tefillan rakenne on aina sama. Jokaisena juhlana luetaan kuitenkin erityisiä Tooran kappaleita, rukouksia sekä Tanakhin tekstejä, joiden määrän vuoksi niitä on vaikea sisällyttää tavalliseen sidduriin. Varsinkin roš hašanan ja jom kippurin jumalanpavelukset ovat teksteiltään hyvin rikkaita ja laajoja, joten ne sidotaan aina omiksi kokonaisuuksikseen. Monet rukouskirjakustantajat painavatkin erillisiä viisiosaisia mahzor-sarjoja, joissa jokaiselle juhlalle on oma kirja.
Elle Kull

Elle Kull (s. 5. tammikuuta 1952, Haapsalu) on virolainen, kotimaassaan suosittu elokuva- ja teatterinäyttelijä. Vuodesta 2003 hän on ollut kansanedustajana Riigikogussa (puolue: Res Publica) ja UNICEF:in Viron puheenjohtajana vuodesta 1998.
Kullin aviomies on ohjaaja ja näyttelijä Ago-Endrik Kerge. Sisaren mies oli suosittu laulaja Tarmo Pihlap.
Keihärinkoski

Keihärinkoski on Keski-Suomen Viitasaarella sijaitseva koski. Se on tunnettu urheilukalastuskoski. Keihärinkoski sijaitsee Kivijärven reitillä, sen ensimmäisenä koskena Keiteleestä ylöspäin. Koskella sallitaan ainoastaan perinteinen perhokalastus. Koskelta on edelleen mahdollista saada kookkaita, luonnonkudusta peräisin olevia järvitaimenia.
Kosken pituus on 400 m ja leveys keskimäärin 50-55 metriä. Putouskorkeus on 1,05 m. Kosken keskivirtaama on 22 m3/s, ylivirtaama 37 m3/s ja alivirtaama 12 m3/s. 
Veden pinnan lasku ja vesien virtaussuunnan muuttuminen aiheuttivat noin 6 300 - 5 800 vuotta sitten Keihärinkosken synnyn Ylä-Keiteleen ja Muuruejärven väliin.
Wenzel Hagelstam

Magnus Fabian Wenzel Hagelstam (s. 1. tammikuuta 1941 Helsinki) on suomenruotsalainen antiikkialan asiantuntija, joka juonsi aiemmin televisiossa Antiikkia, antiikkia -ohjelmaa.
Hagelstam perusti oman antiikkiliikkeen vuonna 1973. Myös monet Hagelstamin perheenjäsenet ovat alalla – Hagelstamin antikvariaatti on Wenzel Hagelstamin veljen Cecil Hagelstamin yritys. Hagelstam on julkaissut antiikkikirjoja, joiden kuvitukseen on osallistunut hänen tyttärensä, valokuvaaja Katja Hagelstam. Wenzel Hagelstam on toiminut hallituksen puheenjohtajana Suomen vanhimmassa huutokauppakamarissa. Hagelstamin huutokaupat sijaitsee Bulevardilla, Ekbergin talossa.
Kaetlyn Osmond

Ura

Osmond alkoi luistella kaksivuotiaana. Ollessaan kahdeksanvuotias hän muutti perheensä kanssa synnyinpaikkakunnaltaan Marystownista Montrealiin, jossa häntä ja hänen siskoaan Natashaa valmensi Josée Picard. Kaksi vuotta myöhemmin perhe muutti Edmontoniin, jossa valmentajaksi tuli Ravi Walia. Osmond alkoi kilpailla aikuisten sarjassa kaudella 2011–2012 ja voitti heti Kanadan-mestaruuspronssia. Edellisvuonna hän oli sijoittunut junioreiden mestaruuskilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 2012 hän osallistui junioreiden maailmanmestaruuskilpailuihin, joissa sijoittui kymmenenneksi.
Kaudella 2012–2013 Osmond saavutti ensimmäisen Kanadan-mestaruutensa ja kilpaili ensimmäisen kerran kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän sijoittui tuolloin neljän maanosan mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi. Kaudella 2013–2014 hän voitti toisen peräkkäisen Kanadan-mestaruutensa ja kilpaili ensimmäisissä talviolympialaisissaan. Osmond sijoittui Sotšin olympialaisten yksinluistelussa kolmanneksitoista. Lisäksi hän kuului Kanadan hopeaa voittaneeseen joukkuekilpailujoukkueeseen. Saitaman maailmanmestaruuskilpailuissa myöhemmin samana vuonna hän sijoittui yhdenneksitoista.
Kausi 2014–2015 jäi Osmondilta kokonaan väliin loukkaantumisen vuoksi. Hän mursi oikean jalan pohjeluunsa kaaduttuaan harjoituksissa syyskuussa. Hän palasi kilpajäille kaudella 2015–2016. Osmond sijoittui tuolloin Kanadan-mestaruuskilpailuissa pronssille, eikä päässyt edustamaan maataan maailmanmestaruuskilpailuihin. Neljän maanosan mestaruuskilpailuissa hän oli kuudes.  
Kaudella 2016–2017 Osmond voitti ensimmäisen arvokilpailumitalinsa yksinluistelussa, hopeaa Helsingin maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänen maannaisensa Gabrielle Daleman sijoittui samassa kilpailussa pronssille. Osmond voitti kaudella myös kolmannen Kanadan-mestaruutensa ja sijoittui neljän maanosan mestaruuskilpailuissa neljänneksi. 
Kausi 2017–2018 oli Osmondin uran paras. Hän saavutti kaksi henkilökohtaista arvokilpailumitalia, kultaa Milanon maailmanmestaruuskilpailuissa ja pronssia Pyeongchangin olympialaisissa. Maailmanmestaruus oli Kanadan ensimmäinen naisten yksinluistelussa sitten vuoden 1973, jolloin mestaruuden voitti Karen Magnussen. Pyeongchangissa Osmond oli lisäksi osa Kanadan kultaa voittanutta joukkuekilpailujoukkuetta. Hän luisteli joukkuekilpailussa naisten lyhytohjelman.
Kauden 2018–2019 Osmond oli poissa kilpajäiltä ja oli sen sijaan mukana kiertävissä luistelunäytöksissä. Kilpailutauosta tuli lopulta pysyvä, hän ilmoitti kilpauransa päättymisestä toukokuussa 2019.