Lonkero (juoma)

Lonkero tai long drink on suomalainen alkoholijuoma. Se tarkoittaa etenkin ginistä ja greippijuomasta sekoitettua tehdasvalmisteista juomaa. Nykyisin lonkeroita on saatavilla myös muun muassa karpalon ja limetin makuisina. Myös käymisteitse valmistettuja lonkeroita on olemassa. Tunnetuin ja klassisin suomalainen lonkero on Hartwall Original Long Drink, jota on valmistettu vuodesta 1952 ja joka on yhä eräs Suomen myydyimpiä alkoholijuomia.
Lonkeron nimi tulee englannin long drinkistä, joka tarkoittaa yleisemmin suurikokoisia drinkkejä, kuten esimerkiksi Tom Collins.

1950–60-luvut

Kotimaisia long drink -juomia tehtiin ensimmäistä kertaa vuoden 1952 Helsingin olympialaisia varten, jotta ravintoloissa olisi valmiita drinkkejä suurelle matkailijamäärälle. Makuja oli kaksi: harmaavärinen ginistä ja greippilimonadista valmistettu Gin Long Drink sekä kellertävä brandystä ja pommacista valmistettu Brandy Long Drink. Olympialaisten yhteydessä myös baaritiskitarjoilu sallittiin. Alkoholiliike (Alko) antoi juoman valmistuksen hoidettavaksi Oy Hartwall Ab:lle, ja sitä oli alun perin tarkoitus tehdä vain olympialaisten ajalle. Juoma kuitenkin saavutti suuren suosion Helsingissä, minkä johdosta Alkoholiliike otti sen myyntiin ympäri Suomea. Juoma oli Alkoholiliikkeen myyntiluettelossa ensi kerran keväällä 1952, jolloin yhden pullon hinnaksi ilmoitettiin 7 markkaa (nyk. rahassa 2,02 € (2011))
Koska juoman valmistamiseen toimeksiannon saanut Hartwall oli vain virvoitusjuomia ja kivennäisvesiä valmistava yhtiö, pullotettiin ensimmäiset lonkerot kivennäisvesipulloihin. Myöhemmin lainsäätäjät katsoivat juoman sekoittuvan virvoitusjuomiin, joten asetukseen lisättiin maininta, ettei juomaa saanut pullottaa normaaleihin virvoitusjuomapulloihin. Tämän jälkeen juomaa alettiin pullottaa olutpulloihin, kuten Hartwall ja Oy Sinebrychoff Ab tekevät edelleen, ja tämän jälkeen mataliin lyhytkaulaisiin ja lasisiin stubby-kertakäyttöpulloihin, joiden väri oli myöhemmin ruskea. Tämän jälkeen käyttöön tulivat sekä ruskeat muovipullot että tölkit.

1970–90-luvut

Aina vuoteen 1995 asti Alko valvoi alkoholinvalmistusta Suomessa, joten se myös valitsi kilpailutuksen kautta long drink -juoman valmistajan. Vuoteen 1979 asti valmistaja oli Hartwall. Brandylonkeron valmistus lopetettiin 1970-luvulla, eikä varsinainen lopetussyy ole koskaan selvinnyt. Tunnetuin arveltu syy on ollut, että suosittu juoma maistui liian hyvältä ja viranomaiset pelkäsivät sen rohkaisevan liikakäyttöön. Sen tilalle tuli Campari-soodan kaltainen juoma, jota ei kuitenkaan valmistettu pitkään. Vuosina 1980—1989 juomaa valmisti Oy Mallasjuoma, ja tämän jälkeen viimeinen yksinoikeudella juomaa valmistanut yhtiö oli Oy Sinebrychoff Ab vuosina 1990—1994.
Vuoden 1995 uuden alkoholilainsäädännön jälkeen kaikki panimot ovat saaneet valmistaa lonkeroita. Uusi tilanne mahdollisti myös 1990-luvulta alkaen suosioon tulleet niin sanotut talon lonkerot. Ravintolat valmistavat nämä juomat sekoittamalla 2 cl giniä hanasta laskettavaan long grape -juomaan. Uusi alkoholilaki mahdollisti keskioluen lisäksi myös käymisteitse valmistetun, enintään 4,7-prosenttisen lonkeron myynnin ruokakaupoissa ja kioskeissa. 1990-luvulla lonkeron kulutus oli Suomessa 2—4 litraa per henkilö.

2000-luku

Vuonna 2008 lonkeron kulutus koko maassa oli 28,4 miljoonaa litraa eli saman verran kuin siiderien (28,8 miljoonaa litraa), mikä tarkoitti noin 5,5 litraa per henkilö.
Brandy Long Drink (brandylonkero) palasi markkinoille alkukesästä 2009 Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan valmistamana, ja se saavutti suuren suosion. Juomien alkuperäiset vuoden 1952 reseptit ovat Hartwallin hallussa, joten uuden reseptin kehitti italialainen Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan tuotekehityspäällikkö Nicola Cafaro. Juoma kuitenkin valmistetaan alkuperäisen kaltaisesti eli tisleistä. Samoin ainesosat ovat samat kuin alkuperäisessä. Pehmeää brandya leikataan korkealaatuisella väkiviinalla, ja näin saadaan aikaiseksi jaloviinaa, eli niin sanottua leikattua konjakkia, jota taas on jatkettu Pommacin kaltaisella tammitynnyrissä kypsytetyllä hedelmäjuomalla. Tilavuudeltaan 0,33 litran suuruisiin pulloihin pullotetun juoman alkoholipitoisuus on 5,5 tilavuusprosenttia.
2000-luvulla lonkeroa on viety myös ulkomaille. Hartwall Original Long Drink on nykyisin myynnissä Suomen lisäksi Virossa, Latviassa, Ruotsissa, Alankomaissa, Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Espanjassa, Israelissa, Ghanassa, Thaimaassa, Hongkongissa ja Japanissa. Juoma on ollut menestys ulkomaillakin. Vuonna 2018 lonkeron myynti alkoi Yhdysvalloissa, jossa sitä valmistaa lonkerohanketta varten perustettu suomalais-amerikkalainen startup-yritys, The Long Drink Company.
Vuoden 2018 alussa voimaan tulleessa alkoholilain uudistuksessa elintarvikeliikkeissä myytävien alkoholijuomien enimmäisvahvuus nostettiin 4,7 %:sta 5,5 %:n ja samalla poistui myös valmistustaparajoite, jossa alkoholin piti olla valmistettu käymisteitse. Tämä mahdollisti aidon, ginipohjaisen lonkeron myynnin ruokakaupoissa, kioskeissa ja huoltoasemilla. Lainmuutoksen myötä toukokuuhun 2018 mennessä lonkeroiden litramyynti kasvoi lähes 50 prosenttia, kun taas siiderien myynti laski.

Valmistus

Nykyään lonkero valmistetaan jokseenkin samoin kuin virvoitusjuoma. Prosessiin kuuluu ylimääräisenä vaiheena alkoholin lisääminen. Tilavuusprosentiltaan enintään 4,7- mutta yli 2,8 lonkeroiden alkoholi oli vuoteen 2018 saakka lainsäädännöllisistä syistä tehtävä käymisteitse. Täysin erilaisen valmistusprosessin takia kyseisillä juomilla ei nimestään huolimatta ole juurikaan yhteistä alkuperäisen ginipohjaisen lonkeron kanssa. Vahvemmat lonkerot yleensä sekoitetaan 1950-luvun alkuperäisen reseptin tapaan tislatusta alkoholista, mutta 2000-luvulla myös Alkoon ja ravintoloihin on tullut myyntiin kokonaan ja osittain käymisteitse valmistettuja lonkeroita. Myös miedot lonkerot (noin 2,6%) oli ennen lainmuutosta tehty ginisekoituksesta, koska lainsäädännössä niitä ei luokiteltu alkoholijuomiksi eivätkä valmistustaparajoitteet koskeneet niitä. Lonkeroita on nykyään useita eri makuja (muun muassa karpalo), mutta greippi on pysynyt suosituimpana.
Joidenkin uuden sukupolven lonkeroiden etiketeissä ja jopa tuotenimissä on esiintynyt harhaanjohtavasti englannin kielen viinirypälettä merkitsevä sana grape, vaikka juomat ovat greipin (engl. grapefruit) makuisia.

Nimitysten taustaa

Nimitys long drink on englantia ja tarkoitti alun perin tietynlaisia alkoholijuoma-annoksia, jotka ravintolahenkilökunta sekoitti asiakkaitten nautittaviksi. Nähtävästi ainoastaan Suomessa ilmaus on vakiintunut tarkoittamaan samantapaisia tehdasvalmisteisia juomia ja etenkin gini-greippisekoitusta.
Sittemmin vakiintunut nimitys lonkero lienee ollut käytössä puhekielessä viimeistään 1970-luvulla, jolloin Reijo Tani levytti Toivo Kärjen säveltämän ja Juha Vainion sanoittaman musiikkikappaleen "Hei punkero, tuo lonkero".

Tuotemerkit

Tunnetuin ja ensimmäinen long drink on Hartwall Original Long Drink, joka on Koskenkorvaa vuotta vanhempi juoma. Muita yleisiä merkkejä ovat muun muassa Sinebrychoffin Classic Long Drink ja Garage sekä Hartwallin Cool Long Drink. Myös Olvi valmistaa erilaisia lonkeroita.
Useita käymisteitse valmistettuja lonkeroita on nyttemmin lopetettu, kun nykyinen alkoholilaki sallii myös aitojen, tislattua alkoholia sisältävien lonkeroiden myynnin ruokakaupoissa. Tällaisia merkkejä olivat muun muassa Hartwallin Otto ja Sinebrychoffin Kurko.
Lonkerot ovat suosittuja myös Virossa. Niin Saku Õlletehas kuin A.Le Coq valmistavat erilaisia lonkeroita.

Long drink -harrastus

Vuonna 1998 perustettiin Suomen Lonkeroyhdistys, jonka tarkoituksena on kehittää ja edistää suomalaista long drink -kulttuuria. Yhdistys järjesti vuosittaista Lonkerofestivaalit-nimistä tapahtumaa vuosina 2002—2009.