google/wiki40b huggingface dataset:
Torpedoahvenet

Taksonomia

Varhaisimmat torpedoahventen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu mioseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 5 sukua ja noin 40 lajia. Heimo jaetaan kahteen alaheimoon. Malacanthinae-alaheimoon kuuluu noin 12 ja Latilinae-alaheimoon noin 28 lajia. Toisinaan nämä torpedoahventen alaheimot jaetaan kahdeksi heimoksi, joiden tieteellisen nimet ovat Malacanthidae ja Branchiostegidae.

Anatomia

Torpedoahvenet ovat pituudeltaan tyypillisesti noin 15 cm, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 60 cm:n pituuden. Heimolle tyypillisiä piirteitä ovat pitkähkö selkäevä ja peräevä sekä haarautunut tai tasapäinen pyrstö. Malacanthinae-alaheimon lajit ovat ruumiin rakenteeltaan pidempiä ja solakampia ja Latilinae-alaheimoon kuuluvat kalat ovat tukevampia ja suuripäisempiä. Kalojen suu on melko kookas. Torpedoahventen poikasten päässä on useita piikkejä.

Levinneisyys ja elintavat

Torpedoahvenet elävät pääasiassa lämpimissä vesissä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla. Ne ovat tyypillisesti lähellä pohjia eläviä lajeja, jotka elävät usein koloissa ja luolissa ja Malacanthinae-alaheimoon kuuluvat lajit myös kaivavat itse koloja pehmeään pohjaan. Kalat elävät tyypillisesti pieninä ryhminä. Malacanthinae-alaheimon lajit elävät tyypillisesti alle 50 metrin syvyydessä, kun taas Latilinae-alaheimon kalat elävät syvempänä aina 600 metrin syvyyteen asti. Torpedoahvenlajien ravintoa on eläinplankton ja muut selkärangattomat eläimet, kuten nilviäiset ja äyriäiset.
Eräitä lajeja käytetään ruokakaloina. Joitakin lajeja, esimerkiksi orvokkitorpedoahventa (Hoplolatilus starcki), purppuratorpedoahventa (Hoplolatilus purpureus) ja juovatorpedoahventa (Malacanthus latovittatus) voidaan pitää riutta-akvaarioissa, mutta ne vaativan suuren akvaarion.
Jim Crow -lait

Jim Crow -lait (engl. Jim Crow laws) olivat Yhdysvalloissa, pääosin maan etelävaltioissa, säädettyjä rotuperustaisia syrjintälakeja, jotka ohjasivat mustan väestön arkea kastijärjestelmään verrattavassa mittakaavassa. Lait saivat alkunsa 1870-luvulla ja olivat voimassa 1960-luvun puoliväliin saakka.
Jim Crow -lait perustuivat juridisesti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1896 antamaan päätökseen Plessy vastaan Ferguson. Päätöksen mukaan Louisianan osavaltion laki, joka sääti mustille ja valkoisille tarkoitetut erilliset mutta yhdenvertaiset tilat rautatieliikenteessä pakollisiksi, ei ollut perustuslain vastainen. Päätös muodosti osavaltioiden ja paikallishallintojen rotuerottelukäytäntöjen juridisen perustan aina vuoteen 1954 asti, jolloin korkein oikeus kumosi sen päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta. Tämän yksimielisen (9–0) päätöksen mukaan rotuerottelu on perustuslain neljännentoista lisäyksen vastainen. Neljästoista lisäys takaa kaikille kansalaisille yhtenäisen kohtelun lain edessä.

Termin alkuperä

Jim Crow -nimitys tulee Thomas D. Ricen 1828 tekemästä ”Jump Jim Crow” -pilkkalaulusta, jota tämä esitti nykymittapuulla arvioituna rasistisessa kiertolaislauluesityksessään, joka sai menestystä ja runsaasti jäljittelijöitä. Vaikka näytösten halventavuus vähenikin myöhempinä vuosikymmeninä, ”Jim Crow” oli jo vuonna 1838 rasistinen haukkumasana ja se oli tuoreessa muistissa vielä 1870-luvulla, jolloin kyseisiä lakeja alettiin säätää. Termi ”Jim Crow -laki” esiintyi ensimmäistä kertaa 1904 Dictionary of American Englishissa. Nimitystä oli käytetty kuitenkin yleisesti jo ainakin vuodesta 1890 lähtien.

Lakien kumoaminen

Vuonna 1954 korkein oikeus kumosi päätöksen Plessy vastaan Ferguson päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta, jonka mukaan rotuerottelulait olivat maan perustuslain neljännentoista lisäyksen vastaisia. Päätös käynnisti Yhdysvalloissa koulutusjärjestelmän ja yleisemmän yhteiskunnallisen uudistuksen ja toimi innoittajana kansalaisoikeusliikkeen syntymiselle. Kansalaisoikeusliikkeen järjestämä Montgomeryn bussiboikotti ja sitä seuranneet mielenosoitukset vaikuttivat myös Jim Crow -lakien kumoamiseen. Yhdysvaltain lakiin lisättiin lopulta vuonna 1964 kansalaisoikeuslaki (Civil Rights Act)  ja äänioikeuslaki (Voting Rights Act) vuonna 1965.
Matti Lehtonen

Matti Lehtonen (s. 10. tammikuuta 1935) on suomalainen entinen lentopalloilija.
Porin Pyrintöä edustanut Lehtonen pelasi Suomen lentopallomaajoukkueessa 45 ottelua vuosina 1957–1963. Vuoden parhaaksi lentopalloilijaksi hänet valittiin vuonna 1957.
Petri Mäkelä

Petri Mäkelä (s. 24. maaliskuuta 1977) on entinen suomalainen salibandypelaaja. Edusti viimeksi kaudella 2017-2018 Helsingin IFK:ta (HIFK). Aikaisempia seuroja muun muassa Pirkkalan Pirkat, Fosu, East City Giants, IKHTYS, Korska ja Forssan Alku. Siirtyi salibandyn ykkösdivisioonajoukkue Forssan Suuppareista (Fosu) salibandliigasta edellisenä vuonna pudonneeseen liigajoukkue Pirkkalan Pirkkoihin kaudella 2007-2008. 
Mäkelä on pelannut myös jalkapalloa ja jääkiekkoa, molempia kakkosdivisioona tasolla.
Lucas Mangope

Kgosi Lucas Manyane Mangope (27. joulukuuta 1923 – 18. tammikuuta 2018) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi Bophuthatswanan bantustanin presidenttinä 1977–1994.
Mangope syntyi Motswedissä vuonna 1923 vanhaan päällikkösukuun. Hänen isänsä kuoltua vuonna 1959 hänestä tuli Motswedi-Barutshe-Bu-Manyane-heimon päällikkö. Mangope valittiin 1961 tswanojen paikallishallinnon varapuheenjohtajaksi.
Bophuthatswana bantustanin pääministeriksi Mangope nousi vuonna 1972. Mangope oli Bophuthatswanan kansallispuoleen johtaja, muttä hän jätti puolueen sisäisten kiistojen seurauksena. Hän perusti Bophuthatswanan demokraattisen puolueen, josta tuli sittemmin hallituspuolue.
Bophuthatswana julistautui itsenäiseksi vuonna 1977. Mangopen demokraattpinen puolue voitti selvästi ensimmäiset vaalit. Mangopesta tuli myös valtion ensimmäinen presidentti. Hän toimi virassa 1977–1994.
Mangopen puolue voitti vuoden 1987 vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Seuraavana vuonna progressiivisen kansanpuolueen johtaja Rocky Malebane-Metsingin luotsaama ryhmittymä yritti kaapata vallan Mangopelta. Vallankaappausyritys saatiin tukehdutettua 17 tunnissa. Tämän jälkeen progressiivinen puolue kiellettiin ja Mangope vankitti asemaansa massapidätyksillä ja vainoilla. Mangope oli tarvinnut vallankaappuksesta selviytyäkseen Etelä-Afrikan hallituksen tukea.
Mangope osallistui joulukuussa 1991 muiden bantustanjohtajien tavoin Codesa-neuvotteluihin. Mangope ei suostunut Bophuthatswanan lakkauttamiseen vaan kannatti liittovaltiota. Mangope hyväksyi seuraavan vuoden neuvotteluissa bantustanien uudelleen järjestelyyn. Hänet kuitenkin syöstiin valasta vuonna 1994. Bophuthatswana kaatui samana vuonna, ja alue liitettiin virallisesti Etelä-Afrikkaan.
Mangope keräsi presidenttikaudellaan ison ominaisuuden. Vuonna 1998 hänen todettiin kavaltaneen 2,8 miljoonaa randia, suurimman osan omalta heimoltaan Maricon kromikaivoksesta. Kaivosrojaltien olisi kuulunut mennä hänen heimolleen, mutta niitä ei maksettu enää Mangopen noustua presidentiksi. Hän jatkoi kuitenkin politiikassa ja perusti myöhemmin Etelä-Afrikan yhdistyneen kristillisdemokraattisen puoleen.
Ruusuritari

Musiikista

Ruusuritarissa Strauss palaa Elektran osittaisesta atonaalisuudesta perinteiseen sointi- ja harmoniakuvaan. Kuuluisan hopearuusun sointivärin salaisuus on kolmen huilun ja kolmen sooloviulun, harpun ja celestan soittama korkea melodisista duurisoinnuista koostuva teema. Strauss käyttää oopperassaan kolme kertaa valsseja paroni Ochsin yhteydessä. Myös viittauksia Mozartin musiikkiin on löydetty. Myös nopeat tunteiden vaihtelut muistuttavat Mozartin oopperoita. Kolmannen näytöksen trioa pidetään yhtenä Straussin kauneimmista sävellyksistä. Säveltäjän toivomuksesta se soi hänen hautajaisissaan.

Tapahtumapaikka ja -aika

Wien, Maria Teresian ensimmäisten hallitusvuosien aikana noin vuonna 1750.

Juoniseloste

I Näytös
Nuoren ja komean Octavianin ja marsalkattaren aamuinen syleily keskeytyy odottamattoman vieraan saapuessa. Ruhtinattaren maalaisserkku Ochs von Lerchenau on löytänyt itselleen uuden morsiusehdokkaan ja tarvitsisi nyt nuorukaisen, joka suorittaisi kosinnan paronin puolesta. Octavian on valepukeutunut kauniiksi sisäköksi ja saa heti paronin huomion. Marsalkatar ehdottaa Octaviania paronin palvelukseen. Marsalkattaren aamuvastaanotto alkaa. Paikalle saapuu kaikenlaista väkeä. Ruhtinatar jää yksin huoneeseensa. Ruhtinatar huomaa oman maallisen katoavaisuuden merkityksen. Octavian ei ymmärrä rakastajattarensa tuntemuksia.
II Näytös
Faninalin palatsissa odotetaan ruususeremonian alkamista. Ruusuritari Octavian tulee ojentamaan hopearuusun paronin rakastetulle, Faninalin tyttärelle Sophielle ja samalla lumoutuu tämän kauneudesta. Sophien mielestä paroni käyttäytyy sopimattomasti ja hakee turvaa Octavianin luota. Nuoret syleilevät toisiaan. Paroni Ochs haastaa Octavianin kaksintaisteluun. Taistelussa paroni saa pienen haavan, mutta tekee siitä suuren numeron. Octavian häädetään ja Faninal määrää tyttärensä Sophien paronin vaimoksi. Valepukuinen sisäkkö-Octavian on keksinyt juonen Sophien pelastamiseksi. Paroni saa Octavianin kutsun tapaamiseen. Paroni menee ansaan ja uneksii uusista lemmenseikkailuista valssin tahdissa.
III Näytös
Majatalossa valmistellaan tapaamista. Octavian ilmestyy paikalle sisäköksi pukeutuneena ja varoo menemästä liian lähelle paronia, jottei paljastaisi itseään. Octavian on lähettänyt Faninalille viestin, jotta tämä saisi sulhasen kiinni itse teossa. Faninal saapuu ja näkee Ochsin todellisen luonteen ja peruuttaa häät. Ruhtinatar saapuu ja älyää tilanteen. Hän päästää irti Octavianista eikä asetu vastustamaan kahden nuoren rakastavaista liittoa.
Red Bull Arena (Salzburg)

Red Bull Arena on jalkapallostadion Wals-Siezenheimissa, Itävallassa. Stadion avattiin maaliskuussa 2003 ja se on jalkapallojoukkue Red Bull Salzburgin kotistadion. Stadionin kapasiteetti oli alun perin noin 18 000, mutta se nousi yli 30 000:een ennen jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuja 2008. Stadionista käytettiin EM-kilpailujen aikaan nimeä EM-Stadion Wals-Siezenheim.
Stadion on Itävallan Bundesliigassa ainoa kenttä, jossa on tekonurmi.
Stadionia olisi käytetty avajais- ja päättäjäisseremonioiden pitopaikkana, mikäli Salzburg olisi saanut järjestettäväkseen vuoden 2014 talviolympialaiset.
Jorma Valo

Jorma Johannes Valo  (7. joulukuuta 1929 Viipuri – 26. marraskuuta 2014 Espoo) oli suomalainen kenraaliluutnantti. 
Jorma Valon vanhemmat olivat opettaja Armas Fredrik Valo ja Toini Elisabet Saxberg. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli  Eine Marita Gabriellsson. Valo tuli ylioppilaaksi 1949, suoritti Kadettikoulun 1953 ja Sotakorkeakoulun 1962. Hän opiskeli myös U.S. Army Command and General Staff Collegessa 1967–1968. Valo toimi Pioneerirykmentin ja 3. Prikaatin joukkueenjohtajana 1953–1954, Reserviupseerikoulun opetusupseerina 1955–1960 sekä Pääesikunnan toimistoupseerina 1962–1963, toimistopäällikkönä 1968–1971, osastopäällikkönä 1973–1979 ja huoltopäällikkönä vuodesta 1984. Sotakorkeakoulun opettaja Valo oli 1965–1966 ja Pioneerirykmentin toimistopäällikkö 1966–1967. Hän oli puolustusministeriön sotilasasiainosaston osastopäällikkö 1979–1984. Reserviin Valo siirtyi vuonna 1989. 
Valo ylennettiin vänrikiksi 1950, luutnantiksi 195, yliluutnantiksi 1957, kapteeniksi 1960, majuriksi 1966, everstiluutnantiksi 1971, everstiksi 1976, kenraalimajuriksi 1980 ja kenraaliluutnantiksi 1987.
Eduard Friedrich Eversmann

Alexander Eduard Friedrich Eversmann (23. tammikuuta 1794 Wehringhausen Hagen Westfalen – 14. huhtikuuta 1860 Kazan) oli saksalainen biologi ja tutkimusmatkailija.
Eversmann opiskeli Marburgin, Hallen, Berliinin ja Tarton yliopistoissa. Hän väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Tartossa 1817. Seuraavien kolmen vuoden ajan hän matkusteli Etelä-Uralilla keräten eläin- ja kasvinäytteitä, jotka hän lähetti Martin Lichtensteinille Berliinin yliopistoon.
Eversmann suunnitteli huolella pitkään hautomaansa toivetta päästä keräämään luonnonhistoriallisia näytteitä Keski-Aasiasta. Hän opiskeli alueen kieliä, tapoja ja islamia. Vuonna 1820 hän asettui Buharaan tekeytyen kauppiaaksi. Hän kirjoitti matkastaan kirjan Reise Orenburg nach Buchara (1823), johon luonnonhistoriallisen liitteen laati Lichtenstein. Vuonna 1825 hän matkusti sotilaalliselle tiedusteluretkelle Hivaan.
Vuonna 1828 Eversmann nimitettiin Kazanin yliopiston eläin- ja kasvitieteen professoriksi. Seuraavien 30 vuoden aikana hän kirjoitti useita teoksia. Häntä pidetään Volgan ja Uralin välisten Venäjän kaakkoisten arojen pioneeritutkijana.
Eversmann nimesi suuren joukon uusia eläinlajeja, muun muassa isoviiksisiipan (Myotis brandtii), mongolianarosopulin (Eolagurus luteus) ja huuhkajan (Bubo bubo) alalajin turcomanus. Hänen kunniakseen on nimetty aasianuuttukyyhky (Columba eversmanni).
Essi Sainio

Essi Katriina Sainio (s. 9. syyskuuta 1986 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän edustaa nykyään HJK:ta. Vuosina 2006-2009 Sainio edusti saksalaista 1. FFC Turbine Potsdamia, jossa myös voitti ensimmäisenä suomalaisena Bundesliigan mestaruuden. Vuoden 2009 Heinakuussa hän siirtyi Ruotsin Damallsvenskaniin AIK Solnan riveihin. Tukholmassa Saino viipyi vuoden 2010 kesäkuuhun, jonka jälkeen Sainio palasi takaisin Saksaan SC Freiburgin riveihin. SC Freiburg ja Sainio nousivat takaisin Bundesliigaan kauden 2010/2011 kauden päätteeksi. Sainio edusti Freibrugia myös seuraavan kauden.
Sainio on pelipaikaltaan laitahyökkääjä tai keskikenttä, mutta pystyy pelaamaan usealla eri paikalla. Suomessa Sainio edustaa nykyään HJK:ta ja junioriaikanaan useita eri espoolaisia seuroja. Sainion kasvattajaseura on espoolainen FC Kasiysi.
Sainio oli poissa kentiltä vuosina 2012-2014 ja teki paluun HJK:n naisten joukkueessa vuonna 2015. Kaudella 2017 hän pelasi HJK:n naisten joukkueen kapteenina.
Sainio on pelannut Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa, viimeksi huhtikuussa 2017 Tanskaa vastaan. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän kuului Suomen aloituskokoonpanoon kahdessa alkulohko-ottelussa sekä puolivälieräottelussa Englantia vastaan. Nuorten maajoukkueissa hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 Suomen selviytyessä välieriin sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006.
Honkolan koulu

Honkolan koulu on yksi Äänekosken kaupungin perusopetusta tarjoavista alakouluista. Honkolan koulu sijaitsee Äänekosken viheralueella, Honkolassa. Koulussa toimii luokat 1–6. Koulussa työskentelee kuusi opettajaa, kouluavustaja sekä erityisopettaja. Englannin kielen opettaja on yhteinen muiden viheralueiden koulujen kanssa. Koulussa on 87 oppilasta (2018).
Useimmista kyläkoulusta poiketen Honkolan koulun tulevaisuus näyttää valoisalta, sillä asukasmäärän Honkolan kylässä arvellaan kasvavan.

Historia

Koulu on perustettu jo 1920-luvulla ja koulurakennusta on sittemmin laajennettu ja korjattu useaan kertaan. Honkolan koulun vanha osa on rakennettu vuonna 1937. Vanha osa rakennettiin tulipalossa tuhoutuneen Honkolan vanhan puukoulun tilalle. Honkolan koulun vanha osa on luetteloitu museoviraston listassa osana Honkolan historiallista kylämaisemaa. Koulua laajennettiin vuonna 1987, jolloin rakennettiin mm. liikuntasali. Koulun oppilasmäärän kasvun ansiosta koulua laajennettiin myös 1997.
Honkolan koululla istui Äänekosken maalaiskunnan kunnanvaltuusto vuoteen 1969 eli kunnan Äänekosken kauppalaan liitämiseen asti.
Koulu on kaksiosainen, toisella puolella työskentelee 1-2 luokat ja toisella 3-6 luokat.
CNH Industrial

Liiketoiminta-alueet

CNH toimii maailmanlaajuisesti. Se on jakanut liiketoimintansa neljään maantieteelliseen alueeseen: Pohjois-Amerikka (NAFTA), Etelä- ja Keski-Amerikka (LATAM), Aasian–Tyynenmeren alue (APAC) sekä Euroopan–Lähi-idän–Afrikan alue (EMEA).
CNH:lla oli vuoden 2014 lopulla 74 tehdasta, joista 14 sijaitsi Italiassa, kymmenen Yhdysvalloissa, kahdeksan Ranskassa ja kuusi Brasiliassa.

Kartellitutkimuksen kohteena

CNH Industrial varautui maaliskuussa 2016 alustavasti 500 miljoonan euron kartellisakkoihin Euroopan komission Iveco-yhtiöön ja muihin kuorma-autovalmistajiin kohdistaman kartellitutkimusten johdosta.
Ingrid Hjelmseth

Ingrid Hjelmseth (s. 10. huhtikuuta 1980) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 137 maaottelua. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi tammikuussa 2003.
Hjelmseth on pelannut Norjan ykkösmaalivahtina MM-kilpailuissa 2011, 2015 ja 2019 sekä EM-kilpailuissa 2009, 2013 ja 2017. Vuonna 2013 hän saavutti EM-hopeaa.
Seuratasolla Hjelmseth edustaa Stabækia.
Ville-Juhani Sutinen

Ville-Juhani Sutinen (s. 1980) on suomalainen Berliinissä asuva kirjailija ja kääntäjä. Hän on julkaissut useita runokokoelmia ja esseeteoksia ja suomentanut runoja, esseitä ja proosaa.
Isoruususieppo

Levinneisyys

Isoruususieppoa tavataan Australian kaakkoisosissa. Lajin on raportoitu olevan satunnaisesti melko yleinen Tasmaniassa, mutta harvinainen muualla levinneisyysalueellaan. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kairosmaja

Kairosmaja on eräs Kansan Raamattuseuran toimintakeskus Lapissa. Se sijaitsee Pelkosenniemen kunnassa Pyhätunturin juurella. Sana kairos on kreikkaa ja tarkoittaa (Jumalan) aikaa. Kairosmaja on aloittanut toimintansa vuonna 1974. Siellä on monipuoliset liikuntamahdollisuudet: siellä järjestetään talvisin hiihtoviikkoja sekä kesäisin ja syksyisin patikkaviikkoja. Lisäksi on runsaasti muuta toimintaa. Majalla on myös mahdollisuus majoittua osallistumatta toimintaan. Kairosmajan yhteydessä on Revontulikappeli, jossa järjestetään hengellisiä tilaisuuksia ja konsertteja.
Olof Salmén

Olof Salmén (1927 – 28. toukokuuta 2011) oli ahvenanmaalainen poliitikko. Hän oli Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä vuosina 1971–1975, 1979, 1988–1999 ja 2001–2003, maakuntahallituksen jäsenä 1980–1987 sekä sen valtiovarainministerinä 1999–2001. Salmén oli myös Pohjoismaiden neuvoston presidentti 1996–1997.
Koivuharju

Vastaanotto

Helsingin Sanomien televisiokriitikko Jukka Kajava kirjoitti kaipaavansa Naapurilähiötä, kun sen korvannut Koivuharju on vielä huonompi. Hänestä sarjassa on pelkkää puhetta eikä lainkaan toimintaa, ei edes ihmisten välisten suhteiden muutoksia.
Sopesjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,6 metriä mpy.
Keplo Leutokalma

Keplo Leutokalma on irlantilaisen kirjailijan Derek Landyn kirjoittama kymmenenosainen nuortenkirjasarja. Keplo Leutokalmasta on suomennettu viisi osaa. Suomessa kirjasarjan kustannusyhtiönä toimii Tammi. Keplo Leutokalmat on suomentanut Helene Bützow. Kirjojen kannet piirsi Tom Percival.
Kirjasarjan ensimmäinen osa Keplo Leutokalma (engl. Skulduggery Pleasant) ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 2007 ja sen viimeinen osa Midnight vuonna 2018. Sarjaan kuuluu myös erikoiskirjoja, esimerkiksi Maleficent Seven.

Juoni

Yhdeksänosaisessa sarjassa seikkailevat Valkyria Salama ja luurankoetsivä Keplo Leutokalma. Ensimmäisessä kirjassa Valkyria Salama oppii tuntemaan magian, sen harjoittajat ja sen vaarat. Alussa pidetään Stephanien sedän hautajaiset ja hän yöpyy seuraavan yön edesmenneen setänsä talossa. Sinne hyökätään, ja Keplo Leutokalma pelastaa hänet. Stephanie lähtee Keplon mukaan muun muassa pysäyttämään Kasvottomien kannattajia ja vaihtaa nimensä Valkyria Salamaksi. Kasvottomien kannattajat yrittävät saada pahat jumalat takaisin maailmaansa, josta Muinaiset heidät karkottivat jo kertaalleen.
M60

Historia

M60 suunniteltiin 1940-luvun lopulla saksalaisen FG-42-sarja-automaattikiväärin pohjalta. Aseen vyönsyöttömekanismi on samanlainen kuin MG-42:ssa. Yhdysvaltain maavoimien käyttöön se tuli vuonna 1957. Ase ei kuitenkaan ollut erityisen onnistunut, ja on enimmäkseen korvattu belgialaista alkuperää olevalla FN Minimillä ja FN MAG:lla, jotka Yhdysvalloissa tunnetaan nimillä M249 (SAW) ja M240. M60:n teoreettinen tulinopeus on noin 550 laukausta minuutissa ja luodin lähtönopeus 853 m/s.
M60 sai Vietnamin sodassa käyttäjiltään lempinimen ”Hog” tai ”Pig”, joitten nimitysten syyksi sanotaan aseen suurta kokoa ja painoa, kovaksi moitittua rekyyliä, tai huonosti huolletun aseen jumiintumistaipumusta.
M60 on edelleen Yhdysvaltain asevoimien käytössä muun muassa helikopterien oviaseena. M60E4 on Yhdysvaltain laivaston käytössä, siihen on tehty aseen syötön varmuutta parantavia rakennemuutoksia ja se on varustettu lyhyemmällä piipulla, etukahvalla ja kumisella perälevyllä.

M60

Alkuperäinen versio otettiin käyttöön Yhdysvaltain armeijassa 1950-luvun lopulla pian valmistuksen alkamisen jälkeen. Tuolloin se oli tarkoitettu vain jalkaväelle. Sitä käytettiin ensimmäistä kertaa suuremmassa käytössä 1960-luvulla, erityisesti Vietnamin sodassa.

M60E1

M60:nen ensimmäinen päivitetty versio oli M60E1, joka ei kuitenkaan mennyt täystuotantoon. Sen useat uudet ominaisuudet kuitenkin pidettiin myöhemmissä E3 ja E4 versioissa. Pääosin uudistukset koskivat kaasusylinteriä, piippua ja jalustan kiinnitystä. Yksi näkyvimpiä muutoksia oli jalustan kiinnityskohta, joka oli siirretty piipusta kaasuputkeen.

M60E2

M60E2 tuli käyttöön 1970-luvulla ja sitä on käytetty panssarivaunuissa, kuten M48A5 ja myöhemmin myös M60 Pattonissa ja K1 MBT:ssä. E2-versiosta puuttuu useita ulkopuolisia komponentteja perus M60 konekivääristä, kuten perä- ja kahvaosat. E2 oli elektronisesti ammuttava, jossa oli myös varalla manuaalinen liipaisin. Kaasuputki piipun alla oli pidennetty aseen täyden mitan mukaan, jotta kaasu kulkeutuisi ajoneuvosta ulos.

M60E6

M60E6 on paranneltu versio M60E4 versiosta, jonka valmisti US Ordnance. Suurimmaksi osaksi siitä tehtiin kevyempi korvaamalla alkuperäinen teräs alumiinilla. Paino väheni 9.27 kilogrammaan. Tulinopeus säilyi samana noin 550. Myös aseen panosvyö syöttöä on parannettu 30 prosenttia, jotta se olisi luotettavampi hankalissa olosuhteissa. Tanskan armeija otti aseen käyttöönsä 2014.
Umedalenin patsaspuisto

Historia

Umedalenin alue toimi 1930-luvulla mielisairaalana, mutta se lopetti ja lääninvaltuusto myi alueen vuonna 1987 kiinteistöyhtiö Balticgruppenille. He päättivät muuttaa entisen hoitolaitoksen moderniksi ja houkuttelevaksi paikaksi eri yrityksille. Osa tätä visiota oli muuttaa alueen maine. Tämä saavutettiin yhteistyössä Galleri Andersson/Sandströmin ja taideprojekti Umedalen Skulpturin kanssa. Galleria on vastuussa taiteellisesta sisällöstä ja Balticgruppen vastaa rahoituksesta.
Taidenäyttely järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994 ja nykyään se on pysyvä näyttely veistospuistossa. Puisto sijaitsee viiden kilometrin päässä Uumajan keskustasta. Vuonna 1994 avatussa puistossa on 44 pysyvää veistosta. Siellä on ollut esillä vuosien saatossa veistoksia 190 eri taiteilijalta. Siellä vierailee vuosittain yli 20 000 kävijää, jolla se on yksi läänin suosituimmista nähtävyyksistä. Se on saavuttanut myös useita palkintoja. Se on auki kaikkina vuodenaikoina. Taidenäyttely järjestettiin joka vuosi vuoteen 2000 saakka, ja siitä lähtien se on järjestetty joka toinen vuosi. Joka toinen vuosi järjestettävässä erillisessä taidenäyttelytapahtumassa on esillä niin pysyviä kuin vain taidenäyttelyn ajan esillä olevia taideteoksia.
Krrish

Jatko-osa

Krrish 3 ilmestyi vuonna 2013. Krrishin roolissa jatkoi Hrithik Roshan ja elokuvan roistoa esitti Vivek Oberoi.
Vaarjoki

Eliölajisto

Vaarjoessa kutee runsaasti lahnoja ja sen kasvillisuus sekä linnusto selvitettiin vuonna 2008. Joessa on runsas vesikasvisto, muun muassa lummetta ja ulpukkaa. Joen kavetessa ojaksi alkaa niittykasvillisuus, pensaikot, sekä runsas kurjenmiekkakasvusto.
Joen alajuoksulla on tiheä ruovikko ja se jatkuu myös joen reunoilla kapeampana ylös mentäessä. Aikoinaan joki on perattu ja sen rantavalilla alajuoksulla kasvaa vankka koivu- ja rantalepikkokuja.
Sainho Namtšylak

Sainho Namtšylak (ven. Сайнхо Намчылак, s. 1957 Tuvan tasavalta) on venäläinen äänitaiteilija ja laulajatar.