Euroopan unionin jäsenvaltioiden erityisalueet

Euroopan unionin jäsenvaltioiden erityisalueet ovat  Euroopan unionin jäsenvaltion 31 erityisaluetta, jotka historiallisista, maantieteellisistä tai poliittisista syistä nauttivat erityisasemaa Euroopan unionissa tai sen ulkopuolella. Erityisalueet jakautuvat kahteen luokkaan: 9 ulkoaluetta   jotka ovat osa Euroopan unionia, vaikka niiden osalta EU:n lainsäädännöstä on tehty poikkeuksia niiden Manner-Euroopasta erillisin maantieteellisen sijainnin vuoksi, ja 22 merentakaista maata ja aluetta  jotka eivät kuulu Euroopan unioniin, vaikka ne tekevät yhteistyötä EU:n kanssa merentakaisten maiden ja alueiden liiton kautta.
Ulkoalueet tunnustettiin Maastrichtin sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä vuonna 1992, ja niiden asema vahvistettiin Lissabonin sopimuksessa vuonna 2007. Euroopan unionin toiminnasta tehdyssä sopimuksessa todetaan, että Euroopan unionin ensi- ja toissijaista oikeutta sovelletaan automaattisesti ulkoalueisiin, ellei näiden alueiden erityispiirteiden vuoksi ole säädetty poikkeuksia. Merentakaiset maat ja alueet tunnustetaan Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 198 artiklassa, jonka nojalla ne voivat valita EU:n säännökset työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta ja sijoittautumisvapaudesta ja kehottaa heitä liittymään merentakaisiin maihin ja jotta voitaisiin parantaa yhteistyötä Euroopan unionin kanssa.
Erityisalueet on kaikkiaan noin 6 miljoonaa asukasta, ja niiden pinta-ala on yhteensä noin 2 723 510 neliökilometriä. Suurimman osan tästä pinta-alasta, 2 166 000 neliökilometriä, muodostaa Grönlanti, kun väkiluvultaan suurin niistä on Kanariansaaret, jossa asuu yli kolmasosa kaikkien erityisalueiden asukkaita. Erityisalueista vähiten asukkaita on Pitcairninsaarilla, joissa asuu vain 50 henkeä, pääasiassa Bountyn kapinallisten jälkeläisiä,  kun taas pinta-alaltaan pienin on Karibian Saba-saari (13 km²  ).

Asema

Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaan sekä ensi- että toissijaista Euroopan unionin lainsäädäntöä sovelletaan automaattisesti näihin alueisiin, mutta mahdollisia poikkeuksia voidaan tehdä niiden "rakenteellisen, sosiaalisen ja taloudellisen aseman huomioon ottamiseksi". Aiheena tällaisiin poikkeuksiin voi olla niiden syrjäinen sijainti, saaristo-olosuhteet, pieni koko, vaikea topografia, ilmasto ja taloudellinen riippuvuus muutamista tuotteista, joiden pysyvyys ja yhdistelmä rajoittavat vakavasti niiden kehitystä ". Kaikki ovat osa Euroopan unionin tulliliittoa, mutta osa niistä ei kuulu Schengen-alueeseen eikä niissä sovelleta Euroopan unionin arvonlisäveroa.
Seitsemän ulkoaluetta tunnustettiin Maastrichtin sopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä vuonna 1992. Lissabonin sopimukseen sisältyi kaksi uutta aluetta (Saint Barthélemy ja Saint Martin) vuonna 2007. Saint-Barthélemy muutti asemaansa ulkoalueesta merentakaiseen alueeksi 1. tammikuuta 2012 alkaen. Mayotte on kuulunut ulkoalueisiin 1. tammikuuta 2014 lähtien.

Portugalin autonomiset alueet

Azorit ja Madeira ovat Portugaliin kuuluvia saaria tai saariryhmä Atlantilla. Ne kuuluvat erottamattomina osina Portugalin tasavallan alueeseen, mutta molemmilla on jonkin verran itsehallinto-oikeuksia. Vaikka niiden osalta voitaisiin tehdä poikkeuksia EU:n lainsäädännöstä, niin ei ole tehty. Arvonlisävero niissä on kuitenkin pienempi kuin muualla Portugalissa, eivätkä ne kuulu EU:n arvon­lisä­vero­alueeseen.

Kanariansaaret

Kanariansaaret ovat Afrikan rannikon läheisyydessä sijaitseva Espanjaan kuuluva saaristo, joka muodostaa yhden Espanjan 17 itse­hallinto­alueesta eli maan tärkeimmistä ensimmäisen tason hallinnollisista alueista. Ne ovat EU:n arvon­lisä­vero­alueen ulkopuolella. Kanariansaaret ovat kaikkien Euroopan unionin erityis­alueista väki­rikkain ja taloudellisesti kehittynein.  Syrjäisimpien alueiden tuki- ja tiedotustoimistot sijaitsevat näillä saarilla, Las Palmasin kaupungissa Gran Canarian saarella.

Ranskan merentakaiset departementit

Ranskaan kuuluu viisi merentakaista departementtia: 
Ranskan Guayana, Guadeloupe, Martinique, Mayotte ja Réunion. Ranskan lainsäädännön mukaan niitä pidetään osaksi tasavallan olennaisina osina. Niissä Euro on  laillinen maksuväline;, mutta ne eivät kuulu Schengen-alueeseen eivätkä EU:n arvon­lisä­vero­alueeseen.
Mayotte on uusin viidestä merentakaisesta departementista, ja se on muuttunut EU:n merentakaisesta asemasta ulkoalueeksi 31.3.2011. Se tuli  ulkoalue ja näin ollen se on osa EU:ta 1. tammikuuta 2014. lähtien

Saint Martin

Saint Martin on Ranskan ainoa merentakainen yhteisö, jonka asema on EU:n syrjäisin alue. Kuten Ranskan merentakaisissa departementeissa, euro on laillinen maksuväline myös Saint Martinissa, mutta se ei kuulu Schengen-alueeeseen eikä EU:n arvon­lisä­vero­­alueeseen.
Saint Martin ja Saint Barthélemy irrotettiin Ranskan merentakaisesta Guadeloupen departementista 22. helmikuuta 2007, jotta he tekisivät uusia ulkomaisia yhteisöjä. Tämän seurauksena niiden EU-asema oli epäselvä jonkin aikaa. Ranskan parlamentin laatimassa raportissa ehdotettiin, että saaret pysyisivät EU:ssa ulkoalueilla, Euroopan komission asiakirjojen mukaan ne ovat Euroopan yhteisön ulkopuolella. Saarten oikeudellinen asema selkiytyi Lissabonin sopimuksen tullessa voimaan, sillä tuolloin niistä tuli ulkoalueita. Saint Barthélemy kuitenkin lakkasi olemasta ulkoalue ja muutettiin EU:n merentakaiseksi alueeksi 1. tammikuuta 2012.

Merentakaisten maiden ja alueiden liitto

Merentakaisten maiden ja alueiden liitto  on 17.11.2000 perustettu ja Brysselissä toimiva organisaatio. Sen tarkoituksena on parantaa merentakaisten maiden ja alueiden taloudellista kehitystä sekä yhteistyötä Euroopan unionin kanssa. Brysselissä allekirjoitettiin 25. kesäkuuta 2008 EU:n ja merentakaisten maiden ja alueiden liiton välinen yhteistyösopimus. Nykyinen puheenjohtaja on Turks- ja Caicossaarien pääministeri Sharlene Cartwright Robinson.
Sen jälkeen kun Bermuda heinäkuussa 2014 liittyi merentakaisten maiden ja alueiden yhdistykseen, siihen kuuluu 22 EU:n kaikkiaan 25 merentakaisesta alueesta. Ainoat kolme merentakaista maata, ja aluetta  jotka eivät kuulu merentakaisten maiden ja alueiden liittoon, ovat Brittiläinen Etelämantereen alue, Brittiläinen Intian valtameren alue ja Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret, mutta niillä ei myöskään ole vakinaisia asukkaita.

Asema

EU:n sopimus on nimenomaisesti kutsunut merentakaisia maita ja alueita  liittymään EU:n ja  merentakaisten maiden ja alueiden yhdistykseen
. Ne lueteltiin Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 198. artiklassa, jossa niitä ei kehotettu liittymään merentakaisten maiden ja alueiden yhdistykseen, ja niille myös annettiin mahdollisuus itse päättää, ovatko työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevat EU:n säännökset voimassa myös niissä. sijoittautumisvapautta. Sijoittautumisvapautta rajoittaa kuitenkin TFEU:n 203 artikla ja merentakaisten maiden ja alueiden yhdistyksen  annettu neuvoston päätös. Sen 51. artiklan 1. kohdan a-alakohdassa säädetään ainoastaan, että "unioni myöntää merentakaisten maiden ja alueiden yhdistyksen luonnollisille henkilöille ja oikeushenkilöille kohtelun, joka ei ole yhtä suotuisa kuin sellaisen kolmannen maan luonnollisten henkilöiden ja oikeushenkilöiden kannalta edullisin kohtelu, joiden kanssa unioni tekee tai on tehnyt taloudellisen yhdentymis­sopimuksen. " Tämä voi jälleen olla 51. artiklan 2. kohdan b-alakohdan mukaisesti rajoitettu. Tämän artiklan 1 kohdassa säädettyjä velvoitteita ei sovelleta kohteluun, joka myönnetään tutkintojen, lisenssien tai toiminnan vakautta koskevien toimenpiteiden tunnustamista koskevien toimenpiteiden mukaisesti palveluita  koskevan yleissopimuksen (GATS) VII artiklan tai GATS-sopimuksen rahoitussopimuksen liitteen mukaisesti. 
Merentakaisissa maissa ja alueissa ei sovelleta EU:n yhteisiä ulkoisia tullitariffeja mutta nämä alueet voivat vaatia tullia EU:sta tuoduille tavaroille . Ne eivät kuulu EU: hun, eikä niihin sovelleta EU:n säännöstöä (Acquis communautaire), vaikka  merentakaisten maiden ja alueiden liiton on noudatettava tässä assosiaatiosopimuksessa esitettyjä yksityiskohtaisia sääntöjä ja menettelyjä (neuvoston päätös 2013/755 / EU). Merentakaisten maiden ja alueiden liiton jäsenillä on oikeus pyytää EU:n rahoitustukea.
Kun Rooman sopimus allekirjoitettiin maaliskuussa 1957, merentakaisia alueita oli kaikkiaan 15: Ranskan Länsi-Afrikka, Ranskan Päiväntasaajan-Afrikka, Saint-Pierre ja Miquelon, Komorit, Ranskan Madagaskar, Ranskan Somalimaa, Uusi-Kaledonia, Ranskan Polynesia, Ranskan etelä- ja Etelämantereen maat , Ranskan Togomaa, Ranskan Kamerun, Belgian Kongo, Ruanda-Urundi, Somalian huoltohallintoalue ja Alankomaiden Uusi-Guinea. Monet näistä kuitenkin itsenäistyivät jo muutamaa vuotta myöhemmin, mutta toisaalta Britannia viimeisine jäljellä olevine siirtomaineen liittyi EEC:hen vuonna 1972. Tämän vuoksi luetteloa on tarkistettu useaan kertaan. Vuonna 2007 se sisälsi 25 merentakaista aluetta, kuten Lissabonin sopimuksessa todettiinkin. Yksi Ranskan alueista, Saint-Barthélemy, muuttui myöhemmin ulkoalueesta  merentakaiseksi alueeksi  (Saint Barthélemy), kun taas toinen Ranskan alue, Mayotte, muuttui merentakaisesta alueesta ulkoalueeksi. Heinäkuusta 2014 lähtien on edelleen 25  merentakaista aluetta, joista kaksitoista kuuluu Britanniaan, kuusi Ranskaan, kuusi Alankomaihin ja yksi Tanskaan.joista 22 on liittynyt ulkoalueisiin. Kolmella merentakaisilla alueilla , jotka eivät ole osa ulkoalueita (Brittiläinen Etelämantereen alue, Brittiläinen Intian valtameren alue ja Etelä-Georgia ja Etelä-Sandwichsaaret), ei ole pysyvää väestöä.

Ranskan merentakaiset alueet

Ranskan eteläiset ja antarktiset maat, joihin kuuluvat Intian valtameren erillissaaret ja Ranskan Adélienmaa  Etelämantereella), on Ranskan merentakainen alue, mutta sillä ei ole pysyvää väestöä.Sillä on sui generis-asema Ranskassa.
Saint-Pierre ja Miquelon, Saint Barthélemy, Ranskan Polynesia ja Wallis ja Futuna ovat Ranskan merentakaisia yhteisöjä (entisiä merentakaisia alueita), kun taas Uusi-Kaledonia on sui generis -yhteisö. Saint Barthélemy ja Saint-Pierre ja Miquelon käyttävät euroa, kun taas Uusi-Kaledonia, Ranskan Polynesia ja Wallis ja Futuna käyttävät CFP- frangia, joka on euroon sidottu ja Ranskan takaama valuutta. Kollektiivien edustajat ovat Euroopan kansalaisia, koska heillä on Ranskan kansalaisuus, ja Euroopan parlamentin vaalit pidetään yhteisöissä.
Saint Barthélemy ja Saint Martin erotettiin Ranskan merentakaisesta departementista Guadeloupesta 22 päivänä helmikuuta 2007, jotta muodostettaisiin uusia ulkomaisia yhteisöjä. Tämän seurauksena niiden EU-asema oli epäselvä jonkin aikaa. Ranskan parlamentin laatimassa raportissa ehdotettiin, että saaret pysyisivät EU: ssa ulkoalueina, Euroopan komission asiakirjojen mukaan ne ovat Euroopan yhteisön ulkopuolella. Saarten oikeudellinen asema selvennetään Lissabonin sopimuksen voimaantulosta, jossa ne lueteltiin ulkoalueiksi. Saint Barthélemy kuitenkin lopetti ulkoalueen asemansa ja erosi EU: sta muuttuen merentakaiseksi alueeksi 1. tammikuuta 2012. Muutos tehtiin helpottamaan kauppaa EU:n ulkopuolisten maiden, erityisesti Yhdysvaltojen, kanssa., Lissabonin sopimuksen määräys, jonka nojalla Eurooppa-neuvosto voi muuttaa Tanskan, Hollannin tai Ranskan alueen asemaa asianomaisen jäsenvaltion aloitteesta.

Alankomaiden merentakaiset alueet

Kuusi Alankomaiden aluetta, jotka kaikki ovat Karibian saaria, ovat merentakaisia alueita. Siksi he hyötyvät siitä, että heillä on mahdollisuus omaan vienti- ja tuontipolitiikkaansa EU: hun ja EU: sta, mutta heillä on edelleen mahdollisuus saada erilaisia EU:n varoja (eli Euroopan kehitysrahastosta). Saaren asukkaat ovat EU:n kansalaisia Alankomaiden kansalaisuuden vuoksi, ja heillä on oikeus äänestää Euroopan parlamentinvaaleissa. Aluksi heillä ei ollut äänioikeutta näissä vaaleissa, mutta Euroopan yhteisöjen tuomioistuin myönsi heille tällaiset oikeudet päättäessään, että heidän poissulkemisensa franchising-sopimuksesta oli EU:n lainsäädännön vastaista, koska kaikilla muilla EU:n ulkopuolella asuvilla Alankomaiden kansalaisilla oli äänioikeus. Yksikään saari ei käytä euroa valuuttana. Yhdysvaltain dollaria käytetään Bonairessa, Sint Eustatiussa ja Sabassa, kun taas Curaçao ja Sint Maarten käyttävät omaa yhteistä valuuttaa Alankomaiden Antillien guldenia ja lopulta Aruban floriinia.
Aruba, Curaçao ja Sint Maarten luokitellaan "kunniksi" Alankomaiden lainsäädännön mukaisesti, ja niillä on huomattava sisäinen autonomia. Kesäkuussa 2008 Alankomaiden hallitus julkaisi raportin siitä, miten saarten asemaan vaikuttaisi, jos ne liittyisivät EU: hun ulkoalueina. Siinä todettiin, että saarten olisi itse harkittava EU:n ulkoalueiden liittymisen etuja ja haittoja ja että mitään ei tehdä, jos saaret eivät nimenomaan pyytäneet sitä..
Bonaire, Sint Eustatius ja Saba (yhdessä nimeltään Alankomaiden Karibia ) ovat Alankomaiden kuntia. Alankomaiden parlamentti tarkistaa niiden nykyisen merentakaisten alueiden aseman ja selvittää, parantaisiko niiden liittyminen EU:hun ulkoalueisiin niiden asemaa. Tämä tehtiin osana Alankomaiden lainsäädännön (WOLBES ja FINBES) suunniteltua uudelleentarkastelua, joka koskee niiden hiljattain toteutettujen uusien julkishallinnon elinten laatua. Lokakuussa 2015 uudelleentarkastelussa todettiin, että nykyiset hallinnolliset ja Euroopan Alankomaiden yhdentymisen oikeudelliset rakenteet eivät toimineet hyvin WolBESin puitteissa, mutta ei esitetty suosituksia siitä, olisiko siirtyminen merentakaisesta alueesta ulkoalueeksi parantanut tilannetta.
Saaret perivät merentaikaisen alueen asemansa Alankomaiden Antilleilta, joka purettiin vuonna 2010. Alankomaiden Antillit jätettiin alun perin nimenomaisesti pois kaikista assosiaatiosta EEC: n kanssa Rooman sopimukseen liitetyn pöytäkirjan perusteella, jonka perusteella Alankomaat voi ratifioida sopimuksen Alankomaissa, joka on Euroopassa, ja Alankomaiden Uudessa-Guineassa, kuten se myöhemmin teki. Alankomaiden Antillien assosiaatiosta Euroopan talousyhteisöön 1. lokakuuta 1964 tehdyn yleissopimuksen voimaantulon jälkeen Alankomaiden Antillit tulivat osaksi merentakaisia alueita.

Grönlanti

Grönlanti liittyi Euroopan yhteisöön vuonna 1973 lääninä Tanskan kanssa, mutta saatuaan itsehallinnollisen aseman, kun Tanskan kuningaskunnassa otettiin käyttöön sisäinen itsehallinto, Grönlanti äänesti eroamisesta vuonna 1982 ja jätti vuonna 1985  merentakaisen alueiden yhteisön. Tärkein syy eroamiselle oli  erimielisyydet yhteisestä kalastuspolitiikasta ja Grönlannin kalavarojen valvonnan palauttamisesta, jotta ne jäävät myöhemmin EU:n vesien ulkopuolelle. Grönlannin kansalaiset ovat kuitenkin EU:n kansalaisia EU:n perustamissopimusten ja Tanskan kansalaisuuslain mukaan.
EU:n ja Grönlannin välinen suhde on kattava kumppanuus, joka täydentää merentakaisten alueiden assosiaatiosopimuksia "neuvoston päätöksen 2013/755 / EU" mukaisesti. joka perustuu erityisesti "14. maaliskuuta 2014 tehtyyn neuvoston päätökseen 2014/137" (kuvailee suhteita) ja 30. heinäkuuta 2006 tehdyn kalastuskumppanuussopimuksen.

Brittiläiset merentakaiset alueet

Neljätoista Britannian merentakaisesta alueesta on osana EU:n merentakaisia alueita eli Anguilla, Bermuda, Brittiläiset etelämantereen alue, Brittiläinen Intian valtameren alue, Brittiläiset Neitsytsaaret, Caymansaaret, Falklandinsaaret, Montserrat, Pitcairninsaaret, Saint Helena, Etelä Georgia ja Etelä-Sandwichsaaret sekä Turks- ja Caicossaaret.
Britannian Etelämantereen alueella, Intian valtameren alueella ja Etelä-Georgiassa ja Etelä-Sandwichsaarilla ei ole pysyvää väestöä. Vuodesta 2014 lähtien he ovat ainoat 3 merentakaista aluetta , jotka eivät kuulu merentakaisten maiden ja alueiden yhteenliittymään.
Bermuda kieltäytyi alun perin hyödyntämästä merentakaisten alueidensa  asemaa eikä liittynyt merentakaisten maiden ja alueiden yhteenliittymään vuoteen 2014 asti, koska se oli alun perin kieltäytynyt liittymästä muihin merentakaisiin alueisiin vuonna 2001.
Kaksi muuta Brittiläistä merentakaisinta aluetta: Gibraltar ja Ison-Britannian suvereeni tukikohta Kyproksessa käsitellään kohdassa ”Erityistapaukset”.
Kaikille brittiläisten merentakaisten alueiden kansalaisille, Ison-Britannian Kyproksen suvereniteettialueiden asukkaita lukuun ottamatta, myönnettiin täysi Britannian kansalaisuus vuonna 2002, ja näin ollen he ovat myös kansalaisia. Kyproksella sijaitsevien Akrotirin ja Dekéleian siviiliasukkaat sen sijaan pysyivät jommankumman Kyproksen valtion kansalaisina.

Ahvenanmaa

Ahvenanmaa on Suomelle kuuluva saaristo, mutta osittain itsehallinnollinen Ruotsin ja Suomen välillä, jossa väestö on ruotsinkielinen. Ahvenanmaa liittyi Suomen kanssa vuonna 1995 Euroopan unionin jäseneksi. Saarilla oli erillinen kansanäänestys liittymisestä ja Manner-Suomen tavoin ahvenanmaalaiset äänestivät jäsenyyden puolesta.
Ahvenanmaalla sovelletaan EU:n lainsäädäntöä, mukaan lukien neljää perusoikeutta. Saaren erityisaseman vuoksi on kuitenkin joitakin poikkeuksia. Ahvenanmaa on EU:n arvonlisäveroalueen ulkopuolella ja se on vapautettu liikevaihtoverosta, valmisteverosta ja välillistä veroista jotka koskevat  yhteisistä säännöstä.
Lisäksi paikallisen talouden suojelemiseksi liittymissopimus mahdollisti kotiseutuoikeuden (alueellinen kansalaisuus). Näin ollen on olemassa rajoituksia, jotka koskevat omaisuuden ja kiinteistöjen omistamista, sijoittautumisoikeutta liiketoiminnallisiin tarkoituksiin ja rajoituksia sille, jotka voivat tarjota palveluja Ahvenanmaalla, ihmisille, joilla ei ole kotiseutuoikeutta. Kotiseutuoikeuden voi saada jokainen Suomen kansalainen, joka asuu laillisesti Ahvenanmaalla viiden vuoden ajan ja joka voi osoittaa riittävän ruotsin kielen

Büsingen am Hochrhein

Saksalainen Büsingen am Hochrheinin kylä on Sveitsin ympäröimä enklaavi, joka on käytännön tarkoituksiin tulliliitossa EU:n ulkopuolisen maan kanssa. Euro on laillinen maksuväline, vaikka Sveitsin frangi on yleisesti käytössä. Büsingen ei kuulu EU:n tulliliittoon ja EU:n arvonlisäveroalueeseen. Sveitsin arvonlisäverokantaa  sovelletaan Büsingenissä. Büsingen oli myös Schengen-alueen ulkopuolella, kunnes Sveitsi liittyi 12. joulukuuta 2008 Schengeniin.

Campione d'Italia ja Livigno

Italian eksklaavi  Campione d'Italia on Sveitsin Ticinon kantonin sekä Luganonjärven (tai Ceresion) ympäröimä, ja se on Comon maakunnassa oleva kunta, kun taas Livigno, pieni ja etäinen vuoristoalue Sondrion maakunnassa oleva kunta. Molemmat kunnat ovat osa Lombardian aluetta. Vaikka ne ovat osa EU: ta, ne on tulliliiton ja arvonlisävero alueen ulkopuolella, ja Livignon verotuksellinen asema on peräisin Napoleonin ajoista. Lisäksi ainoa laillinen maksuväline Campione d'Italiassa on Sveitsin frangi,, vaikka käytännössä kaupat ja ravintolat hyväksyvät maksut myös eurot- ja niiden laskut ovat kaksoishintaisia sekä euroissa että frangeissa.

Ceuta ja Melilla

Ceuta ja Melilla ovat kaksi Espanjalle kuuluvia kaupunkia Pohjois-Afrikan rannikolla. Ne ovat osa EU: ta, mutta ne eivät kuulu yhteisen maatalous- ja kalastuspolitiikan piiriin. Ne ovat myös tulliliiton ja arvolisäveroalueen ulkopuolella, muttaCeutan ja Melillan  viedyistä tavaroista peritä tulleja jotka tulevat EU:sta, ja tietyt Ceutan ja Melillan alkuperäistuotteet on vapautettu tullista.
Vaikka se on muodollisesti osa Schengen-aluetta  (Schengen-viisumit ovat päteviä), Espanja suorittaa henkilöllisyystarkastuksia kaikille meri- ja lentomatkustajille, jotka lähtevät enklaavista muualle Schengen-alueelle.

Kanaalisaaret

Jersey ja Guernsey  muodostavat Kanaalisaaret, ovat Britannian hallitsijan suvereniteetin alaisia kruununsiirtokuntia. Saaret kuuluvat EU: n tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, mutta eivät työvoimaan, palveluihin tai pääomaan. Ne ovat arvolisävero alueen ulkopuolella, mutta tulliliiton sisällä.
Kanaalisaaret ovat Britannian kansalaisia ja siten EU kansalaisia. Tämän seurauksena he voivat matkustaa vapaasti EU: ssa, ja kaikki Euroopan kansalaiset voivat matkustaa saarille ilman rajoituksia. Saaret eivät kuitenkaan osallistu työvoiman vapaaseen liikkuvuuteen, joten heidän kansalaiset eivät ole oikeutettuja työskentelemään tai oleskelemaan EU: ssa, elleivät he ole suoraan yhteydessä (syntymän kautta tai vanhempien tai isovanhempien kautta) Britanniaan. Viiden vuoden jatkuvan oleskelun jälkeen  Britanniassa saarilaisilla on oikeus osallistua työvoiman tai palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen kaikkialla EU: ssa.

Mansaari

Mansaari on kruununsiirtokunta joka on Britannian hallitsijan suvereniteetin alaisuudessa. Saari osallistuu EU: n tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen, mutta ei työvoimaan, palveluihin tai pääomaan. Mansaari kuuluu arvonlisäveroalueeseen ja tulliliittoon.
Manxilaiset ovat brittiläisiä ja siten EU kansalaisia joten  he voivat matkustaa vapaasti EU: ssa, ja kaikki Euroopan kansalaiset voivat matkustaa Mansaarille  ilman rajoituksia. Saari ei kuitenkaan osallistu työvoiman vapaaseen liikkuvuuteen, joten sen saarelaiset eivät ole oikeutettuja työskentelemään tai oleskelemaan EU: ssa, elleivät he ole suoraan yhteydessä (syntymän tai vanhemman tai isovanhemman kautta) Britanniaan. Viiden vuoden jatkuvan oleskelun jälkeen Britanniassa  mansaarelaisilla on oikeus osallistua työvoiman tai palvelujen vapaaseen liikkuvuuteen kaikkialla EU: ssa.

Kypros

Kyproksen tasavallasta tuli Euroopan unionin jäsen 1. toukokuuta 2004, saaren pohjoisosassa ei ollut hallinnon tehokasta valvontaa,  johtuen Turkin hyökkäyksestä Kyprokseen, Yhdistyneiden kansakuntien puskurivyöhyke erosi kahdesta Britannian tukikohdasta jotka  ovat  (Britannian suvereniteetin alaisuudessa vuoteen  1960 )  3 prosenttia saaren pinta-alasta. Tähän monimutkaiseen tilanteeseen heijastuvat kaksi liittymissopimuksen pöytäkirjaa 2003 (numerot 3 ja 10, joita kutsutaan "suvereniteettialueen pöytäkirjaksi" ja "Kyproksen pöytäkirja").
EU: n lainsäädäntöä sovelletaan vain siihen osaan saaresta, jota Kyproksen tasavallan hallitus tosiasiallisesti valvoo. EU: n lainsäädäntö keskeytetään saaren pohjoisosassa (Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta, jonka riippumattomuuden tunnustaa vain Turkki) Kyproksen pöytäkirjan 1 artiklan 1 kohdassa.. Jos saari on yhdistetty uudelleen, Euroopan unionin neuvosto kumoaa lykkäämisen päätöksellä. Neljä kuukautta sen jälkeen, kun tällainen päätös on tehty, saarella järjestetään uusia Euroopan parlamentin vaaleja Kyproksen edustajien valitsemiseksi koko saarelta.
Kyproksen kansalaisuuslainsäädäntöä sovelletaan koko saarelle, ja se on näin ollen Pohjois-Kyproksen ja Ison-Britannian tukikohtien lukuun ottamatta on asukkaiden käytettävissä samalla tavoin kuin Kyproksen tasavallan määräysvallassa olevilla alueilla. Pohjois-Kyproksessa asuvat Kyproksen tasavallan kansalaiset ovat EU: n kansalaisia, ja heillä on nimellisesti oikeus äänestää Euroopan parlamentin vaaleissa; Euroopan parlamentin vaaleja ei  kuitenkaan ole järjestetty Pohjois-Kyproksessa, koska sitä hallinnoidaan tosiasiallisesti erilliseksi valtioksi, vaikka valtiota ei ole tunnustettu kansainvälisesti.

Färsaaret

Färsaaret eivät kuulu EU: hun, eivätkä ne ole kuuluneet EU: hun sen jälkeen, kun Tanska liittyi yhteisöön vuonna 1973. Saarilla asuvia Tanskan kansalaisia ei pidetä perussopimuksissa tarkoitettuina jäsenvaltion kansalaisina tai näin ollen, Euroopan unionin kansalaisina Färsaarelaiset  voivat kuitenkin tulla EU: n kansalaisiksi muuttamalla asuinpaikkansa Tanskan mantereelle.
Färsaaret eivät kuulu Schengen-alueeseen, eikä Schengen-viisumit ole voimassa. Saaret ovat kuitenkin osa Pohjoismaiden passiunionia ja Schengen-sopimuksessa määrätään, että saarien ja Schengen-alueen välillä kulkevia matkustajia ei pidetä alueen ulkorajan ylittämisenä. Tämä tarkoittaa sitä, että lento- tai laiva kuljetuksissa on henkilöllisyystarkastus saarille, joissa Pohjoismaiden kansalaiset eivät tarvitse Pohjoismaiden sisällä matkustaen  ilman passia..

Gibraltar

Gibraltar on brittiläinen merentakainen alue, joka sijaitsee lähellä Iberian niemimaan eteläisintä kärkiä ja josta on näkymät Gibraltarinsalmelle ja joka jakaa rajan Espanjan kanssa pohjoiseen. Gibraltar on osa EU: ta, joka on liittynyt Euroopan talousyhteisöön Britannian alaisuudessa vuonna 1973. Perustamissopimuksen 355 artiklan 3 kohdassa (entinen 299 artiklan 4 kohta) sovelletaan sopimusta "Euroopan alueille, joiden ulkosuhteista jäsenvaltio on vastuussa". ", säännöstä, joka käytännössä koskee vain Gibraltaria. Vaikka se on osa EU: ta, Gibraltar on tulliliiton ja arvonlisäveroalueen ulkopuolella, ja se on vapautettu yhteisestä maatalouspolitiikasta; se ei kuulu Schengen-alueeseen. Britannian erillisenä toimivallanaan Gibraltarin hallitus ja Gibraltarin parlamentti vastaavat EU:n lainsäädännön saattamisesta osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Vuonna 2016 Gibraltar äänesti "Pysyä" Yhdistyneen kuningaskunnan EU-jäsenyyttä koskevassa kansanäänestyksessä; Gibraltarin jäsenyys ei kuitenkaan eroa Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Gibraltar on sidottu "lähtemisen" yleiseen tulokseen.
Britannian  EEC: n kanssa vuonna 1982 tekemän ilmoituksen vuoksi gibraltarilaiset oli pidettävä yhteisön kansalaisina osana Britannian  kansalaisina. Tästä huolimatta ne eivät olleet tuolloin brittiläisiä, mutta olivat Britannian merentakaisten alueiden kansalaisia, joilla oli oikeus rekisteröityä Britannian kansalaisiksi. Gibraltarilaiset ovat näin ollen nauttineet Euroopan yhteisön perustamissopimusoikeuksista Britannian  liittymisestä Euroopan yhteisöön ja sen jälkeen Euroopan unionin kansalaisiksi Maastrichtin sopimuksen jälkeen.
Vasta 21. toukokuuta 2002, jolloin gibraltarilaiset, jotka eivät hakeneet Britannian kansalaisuutta, myönnettiin Britannian  kansalaisuus automaattisesti, mutta säilytettiin edelleen Britannian merentakaisten alueiden kansalaisuus. Gibraltarissa 21. toukokuuta 2002 jälkeen syntyneet lapset saavat nyt myös Britannian kansalaisuuden samojen sääntöjen mukaisesti kuin   Britanniassa syntyneet lapset.
Huolimatta EU:n kansalaisten asemasta EU:ssa, Euroopan parlamentin vaaleja ei pidetty Gibraltarissa vuoteen 2004 asti. Osallistuminen johtui Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vuonna 1999 tekemästä päätöksestä, jonka mukaan Gibraltarin poissulkeminen eurovaaleista rikkoi Euroopan ihmisoikeussopimuksen pöytäkirjassa 1 olevaa 3 artiklaa. ihmisoikeuksista. Vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleissa alue oli osa Lounais-Englannin vaalipiiriä Britanniassa. Espanja haastoi osallistumisen epäonnistuneesti Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen.
Britannian tavoin Gibraltar ei kuulu Schengen-alueeseen ja sen seurauksena Espanjan ja Gibraltarin välinen raja on Schengenin ulkoraja, jonka kautta Espanja on laillisesti velvollinen suorittamaan täyden pääsyn ja poistumisen valvonnan. Gibraltar osallistuu kuitenkin tiettyihin Schengenin säännöstön poliisi- ja oikeudellisen yhteistyön näkökohtiin  Britannian pyynnöstä osallistua samoihin toimenpiteisiin..
Mitä tulee EU: n lainsäädännön soveltamiseen Gibraltariin, Espanjan ja  Britannian hallitukset antoivat seuraavan julistuksen, joka liitetään Euroopan unionista tehdyn sopimuksen julistukseen 55: "Perussopimuksia sovelletaan Gibraltariin eurooppalaisena alueena, jonka ulkosuhteet, joihin jäsenvaltio on vastuussa, ei merkitse muutoksia asianomaisten jäsenvaltioiden kantoihin."

Heligoland

Heligoland on Saksan saari, joka sijaitsee Pohjanmerellä 70 km: n päässä Saksan luoteisrannikolta. Se on osa EU: ta, mutta ei kuulu tulliliittoon ja arvonlisäveroalueeseen

Athos-vuori

Athos-vuori on Kreikan autonominen luostarialue. Kreikan EU: n liittymissopimuksessa määriteltiin, että Athos-vuorella on vuosisatoja vanha erityinen oikeudellinen asema, Kreikan perustuslain 105 artiklassa. Se on osa tulliliittoa, mutta se on arvonlisävero alueen ulkopuolella. Huolimatta siitä, että niemimaalle pääsemiselle  tarvitaan erityinen lupa ja että naisilla on kielto päästä alueelle  ja  se on osa Schengen-aluetta. Luostarilla on tiettyjä oikeuksia majoittaa munkkeja EU: n ulkopuolisista maista. Kreikan liittymissopimukseen liitetyssä julistuksessa Schengenin sopimuksessa määrätään, että Athos-vuoren "erityisasema" olisi otettava huomioon Schengenin sääntöjen soveltamisessa.