google/wiki40b huggingface dataset:
Löytäneenlahti

Maantietoa

Järven pinta-ala on 68 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee Koljonselän Huhkaimenselän eteläpuolella. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta, jotka sijaitsevat samalla rannalla peräkkäin. Saarista suurin on nimeltään Västiluoto. Järven rantaviivan pituus on 4,9 kilometriä ja sen rannat ovat lähes jokaisessa suunnassa peltomaata. Rantaviivan tuntumassa voi sijaita metsäinen suojavyöhyke. Järven lähiympäristössä sijaitsee kymmenen maatilaa ja järven rannoille on rakennettu 14 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdysteiltä 3280, 3281 tai niiltä haarautuvilta muilta kyläteiltä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän pelto-ojaa, joista suurin on kaakkoisrantaan laskeva Västilänjoki. Se on Västilänjoen valuma-alueen (35.725) laskujoki, joka saa alkunsa Iso-Löytänestä (891 hehtaaria). Löytäneenlahti laskee Käkisalmen kautta Koljonselän Huhkaimenselällä Hevosniemensalmeen.

Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Käkisalmi on kauttaaltaan leveä salmi ja kartan mukaan Löytäneenlahti on Koljonselän aito lahti. Längelmäveden ja samalla Koljonselän vedenpinta aleni vuoden 1830 Kaivannon kanavan tapaturmassa. Vanhassa kartassa tämän tapahtuman vaikutukset eivät näy, sillä se on piirretty käyttäen pohjatietoina tapaturmaa edeltäviä pitäjänkarttoja. Sama tilanne on kuitenkin havaittavissa Anders Colleenin vuonna 1752 piirtämästä pitäjänkartasta. Myöhemmin alentunut vedenpinta on kaventanut Käkisalmea ja se on siitä lähtien alkanut kasvaa umpeen.
Vuoden 1864 Senaatin kartastossa sekä järven rannat että jokien ja ojien varret on raivattu niityiksi ja ylemmät alueet peltoalueeksi. Järven ympärillä sijaitsevat Attilan, Pääskylän ja Puharilan ryhmäkylät, joiden ympärillä pellot sijaitsivat. Vuoden 1930 pitäjänkartassa järven ympäristön peltoala on saman suuruinen kuin nykyään, mutta rantojen tuntumassa on edelleen joitakin niittyjä. Nämä otetaan viljelykäyttöön myöhemmin.
Vuoden 1957 peruskartassa järven ympärillä on nykyistä enemmän peltomaata. Käkisalmen suulle on vuoden 1977 karttaan ruopattu veneilyä varten oma kanava, joka on edelleen nykykartoissa näkyvissä.
Z20 Karl Galster

Valmistus

Alus tilattiin 6. tammikuuta 1935 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä. Sen köli laskettiin 14. syyskuuta 1936 ja alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1937. Alus valmistui 21. maaliskuuta 1939.

Palvelus

Alus romutettiin 1960-luvulla.
Katariina Ulvintytär

Katariina Ulvintytär eli Katariina Vadstenalainen, ruots. Katarina Ulvsdotter eli Katarina av Vadstena (noin 1331–1381) oli ruotsalaisen pyhimyksen Birgitan tytär. Hän lähti 1350 äitinsä perässä Roomaan. Kun Birgitta oli kuollut, hän toi vuonna 1374 tämän ruumiin Ruotsiin. Häntä ei ollut vihitty abbedissaksi, mutta hän johti kuitenkin Vadstenan luostaria ja hankki vahvistuksen luostarin säännöille käydessään uudestaan Roomassa 1375–1380. Hänelle suoritettiin translaatio vuonna 1380 kanonisoinnin esiasteena. Hänestä on säilynyt latinankielinen (painettu 1489) ja ruotsinkielinen pyhimyselämäkerta sekä kanonisointiprosessiin kuuluvia asiakirjoja.
Segura-luokka

Suunnittelu

Alusten propulsiojärjestelmä koostuu kahdesta MTU-Bazán 6V 396 TB83 -dieselmoottorista, kahdesta COMBIMAC:n sähkömoottorista ja kahdesta Voith-Schneider VSP 18 GH/135:sta. Propulsiojärjestelmä tuottaa 560 kilowattia, mikä mahdollistaa 14 solmun huippunopeuden. Sähköntuotantoon aluksilla on kolme Isotta Franschinin V1312 generaattoria. Alusten toimintamatka on 2 000 merimailia 12 solmun nopeudella.
Aluksilla on merenkulkututka Kelvin-Hughes 1007, merivalvontatutka Koden MDC 1550 ja kaikuluotain VDS AN/SQQ-32 (Sp). Taistelunjohtojärjestelmä on FABA MCM ja viestijärjestelmät mahdollistavat SHF SATCOM, INMARSAT, UHF, HF ja VHF yhteydet. Miinantorjuntajärjestelmänä on joko yksi tai kaksi Pluto Plus sukellusvenettä ja Minesniper sekä dopplerluotain EDO 3060.
Al-Qadr

Al-Qadr (arab. سورة القدر‎, suom. Voiman suura) on Koraanin 97. suura. Se sisältää 5 jaetta.
Hämeen-Anttilan suomentamana suura kuuluu seuraavasti:
»Olemme lähettäneet tämän Voiman yönä.
Mistäpä tietäisit, mikä Voiman yö on!
Voiman yö on parempi kuin tuhat kuukautta.
Silloin enkelit ja Henki laskeutuvat taivaasta
kaikissa asioissa Herran luvalla.
Silloin vallitsee rauha aina aamunkoihin asti.»

Islamilainen tafsir - tulkinta

Islamilaisen Koraaninselityksen mukaan suura kertoo siitä yöstä, jolloin Koraani alkoi laskeutua alas ja profeetta Muhammedille ilmoitettiin sen ensimmäiset jakeet Hira-vuorella. 
Voiman yötä vietetään vuosittain paastokuukauden eli ramadanin aikana. Se on jokin kymmenestä viimeisestä paastokuukauden yöstä, mutta ongelmana on, ettei tarkkaan tiedetä, mikä niistä.  Arvovaltaiset hadith -kokoelmat antavat siitä ristiriitaisia ohjeita. Varmuuden vuoksi rukoillaan ahkerasti kaikkina viimeisinä öinä; tämän takia otetaan ehkä myös vapaata töistä. Voiman yönä suoritetut rukoukset ovat nimittäin tehokkaampia kuin vastaavat teot tuhantena kuukautena, joihin ei sisälly Voiman yötä. Se käy ilmi suuran sanoista: ”Voiman yö parempi kuin tuhat kuukautta.”
Slovakian jääkiekkomaajoukkue

Historiaa

Ensimmäinen slovakialainen jääkiekko-organisaatio perustettiin vuonna 1929. 
Vuonna 1940 Slovakia osallistui itsenäisenä Garmisch-Partenkirchenissä pelattuun turnaukseen. 
Slovakia itsenäistyi vuoden 1993 alussa. Tšekkoslovakian jakautumisen jälkeen Tšekki peri paikan A-sarjassa ja Slovakia joutui aloittamaan C-sarjasta. Ensimmäisen kerran Slovakia pelasi MM-kisojen A-sarjassa vuonna 1996 (Joukkue oli 10:s.) ja oli mitaleilla jo vuonna 2000. Tuolloin Slovakia voitti Suomen 3–1 MM-välierässä Pietarissa, mutta hävisi loppuottelun Tšekille 3–5. Parhaimmillaan Slovakian maajoukkue olikin vuosituhannen vaihteessa, jolloin maalla oli useita NHL-tähtiä, kuten Miroslav Šatan, Peter Bondra, Zigmund Palffy ja Zdeno Chára.  
Ruotsin MM-turnauksessa 2002 Slovakia voitti jatkosarjassa Ruotsin ja Venäjän, puolivälierässä Kanadan 3–2, välierässä Ruotsin jatkoajalla 3–2 ja lopulta loppuottelussa Venäjän 4–3. Suomen MM-turnauksessa 2003 joukkue voitti pronssia. Vuoden 2004 maailmanmestarkuuskilpailuissa Prahassa Slovakia hävisi välierän Kanadalle 1–2 ja pronssiottelun Yhdysvalloille rangaistuslaukauksilla 0–1. 
Juniorikasvatusta on Slovakiassa hieman laiminlyöty, joten maan sijoitukset MM-kisoissa ovat viime vuosina heitelleet huomattavasti. Kanadan turnauksessa vuonna 2008 se joutui jopa karsimaan A-sarjapaikastaan. Vuonna 2011 Slovakia isännöi ensi kerran itsenäisenä maana MM-turnausta, mutta joukkueen taival päättyi jo jatkolohkossa ja tuotti lopulta kymmenennen sijan. 
Slovakia saavutti hopeamitalin Helsingin MM-turnauksessa vuonna 2012. Slovakia voitti alkulohkossa Yhdysvallat ja hävisi vain täpärästi Kanadalle ja Suomelle. Puolivälierässä Slovakia voitti Kanadan 4–3 ja välierässä Tšekin 3–1. Loppuottelussa Venäjä voitti Slovakian 2–6. Slovakian joukkueen Ján Laco valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi ja Zdeno Chára parhaaksi puolustajaksi. 
Sittemmin menestystä ei ole juuri tullut. Vuoden 2013 MM-turnaus Helsingissä päättyi puolivälierätappioon Suomelle 3–4. Minskissä kisoissa vuonna 2014 ja Ostravan kisoissa vuonna 2015 Slovakia ei edennyt alkolohkoa pidemmälle. Pietarissa vuonna 2016 Slovakia karsiutui jatkopeleistä voitettuaan Yhdysvallat vasta jatkoajalla 3–2. Mikäli voitto olisi tullut varsinaisella peliajalla, olisi Slovakia edennyt jatkopeleihin, ja Yhdysvallat olisi tippunut jatkopeleistä. Slovakian loppusijoitus Venäjän kisoista oli yhdeksäs. Slovakian toisissa kotikisoissa 2019 maa jäi toistamiseen ilman jatkopaikkaa.

Olympialaisissa

Lillehammerin talviolympialaiset 1994 olivat Slovakian maajoukkueelle ensimmäiset olympialaiset. Joukkue voitti kisoissa alkulohkonsa, mutta hävisi puolivälierissä Venäjän maajoukkueelle jatkoajalla ja sijoittui kuudenneksi. Myös Torinossa 2006 olympialaisissa Slovakia voitti alkulohkonsa ja eteni puolivälieriin, jossa se hävisi kuitenkin Tšekille. Vancouverissa 2010 Slovakia pudotti puolivälierässä Ruotsin 4–3 ja pelasi tiukan välieräottelun Kanadaa vastaan häviten kuitenkin 2–3. Pronssiottelun se hävisi Suomelle 3–5 johdettuaan peliä kahden erän jälkeen 3–1.
Muurahaispuut

Ulkonäkö ja koko

Muurahaispuilla on tunnusomainen hoikka, suora runko ja sateenvarjomaisesti oksien päihin levittäytyvät isot lehdet. Puut jäävät yleensä alle 18 m korkeiksi ja elävät noin 30 vuotta. Niiden puuaines on pehmeää ja huokoista. Kukat ovat hyvin pieniä ja kasvavat norkoissa. Hede- ja eminorkot muodostuvat eri kasveihin. Emikasvi voi tuottaa kerralla lähes miljoona siementä.

Levinneisyys

Muurahaispuut ovat kotoisin Keski- ja Etelä-Amerikasta. Ne ovat levinneet osaan Afrikkaa, Malesiaan ja joillekin Tyynenmeren saarille.

Kasvutapa

Muurahaispuut ovat erittäin nopeakasvuisia ja leviävät nopeasti metsäaukkoihin.

Muurahaispuut ja eläimet

Muurahaispuut tunnetaan yhteistyöstään muurahaisten kanssa. Azteca -suvun muurahaiset tekevät pesänsä muurahaispuun huokoiseen puuainekseen. Ne saavat myös ravintoa puusta. Muurahaiset puolestaan suojelevat puun lehtiä niitä syöviltä hyönteisiltä.
Laiskiaiset syövät mielellään muurahaispuiden lehtiä.
Trinidadilla lepakot syövät suuria määriä muurahaispuun hedelmiä ja levittävät niiden siemeniä. Costa Ricalla samaa tehtävää hoitavat apinat. Kaikkialla monet lintulajit syövät muurahaispuiden hedelmiä ja levittävät näin niiden siemeniä.
Imre Pozsgay

Imre Pozsgay (26. marraskuuta 1933 Kóny – 25. maaliskuuta 2016) oli unkarilainen poliitikko, joka vaikutti 1980-luvulla maansa varaministerinä ja Unkarin sosialistisessa työväenpuolueessa reformikommunistina. Hänellä oli keskeinen rooli vuoden Itä-Euroopan vallankumousten 1989 käynnistymisessä.
Ennen vallankumousta Pozsgay toimi kulttuuriministerinä ja koulutusministerinä. Pozsgay edusti puolueensa radikaalia siipeä. Hän vaati radikaalimpia uudistuksia kuin mihin puolueen vanhoillisempaa linjaa edustaneet olivat valmiita. Hän ei suostunut näkemään vuoden 1956 Unkarin kansannousua vastavallankumouksena ja suhtautui myönteisesti Imre Nagyin ja muiden teloitettujen kunnianpalauttamiseen. Pozsgay ajautui törmäyskurssille puolueen vanhoillisten kanssa, jotka joutuivat vähitellen antamaan periksi uudistusmielisten vaatimuksille. Uudistusmielisyys, jota Pozsgay oli puolueessaan ajanut, johti János Kádárin ja myöhemmin hänen paikkansa ottaneen Károly Grószin eroon ja lopulta puolueen hajoamiseen, kun vanhoillisempaa linjaa kannattaneet eivät halunneet liittyä Unkarin sosialistiseen puolueeseen. Hän oli aktiivisesti järjestämässä paneurooppalaista piknikkiä Otto von Habsburgin kanssa vuonna 1989, jolloin Unkarin ja Itävallan välinen raja avattiin hetkeksi.
Sillihait

Anatomia

Sillihait ovat kookkaita kaloja ja suurin laji valkohai voi kasvaa jopa 6,4 metriä pitkäksi. Selkäeviä on kaksi, joista etummainen on kolmionmuotoinen tai hieman pyöristynyt ja korkea ja takimmainen hyvin pieni. Kidusaukot ovat sillihailajeilla suuret. Hampaita on molemmissa leuoissa alle 40 riviä. Hampaat ovat suuret ja tikarimaiset tai sahalaitaiset kuten valkohailla. Sillihait ovat lämminverisiä ja niiden lämpötila on korkeampi kuin ympäröivän meriveden. Tämän vuoksi ne elävät myös kylmissäkin merissä.

Levinneisyys

Sillahaita tavataan kaikissa maailman valtamerissä. Valkohait elävät trooppisia alueita lukuun ottamatta kaikkien valtamerien rannikkoseuduilla. Isusurs-suvun lajit makrillihai ja makohai ovat enemmän trooppisten merien lajeja. Lohihai ja sillihai viihtyvät viileiden vesien ulapoilla ja niitä tavataan Atlantin pohjoisosista ja Tyynenmeren pohjoisosista.

Elintavat

Sillihaiden heimon lajit ovat voimakkaita uimareita ja aktiivisia saalistajia. Niiden ravinto koostuu kaloista, vesinisäkkäistä, merikilpikonnista, mustekaloista, merilinnuista ja äyriäisistä. Lajit ovat ovovivipaarisia eli munat kuoriutuvat naaraan kohdussa ja naaras synnyttää eläviä poikasia. Poikaset syövät kohdussa ruskuaista ja voivat syödä myös pienempiä sisaruksiaan.

Sillihait ja ihminen

Sillihait ovat aggressiivisia ja eräiden lajien tiedetään hyökänneen myös surfaajien tai uimarien kimppuun. Ihmiselle vaarallisina lajeina pidetään valkohaita ja makrillihaita ja suurin osa ihmisten kimppuun käyneistä haista ovat valkohaita.
Sillihailajeja kalastetaan pitkäsiimakalastuksella. Vuonna 2004 sillihailajeja kalastettiin arviolta 6 500 tonnia ja tästä suurin osa oli makrillihaita ja sillihaita, joita kalastetaan erityisesti niiden lihan vuoksi. Pohjois-Atlantilla elävän lohihain kanta on ylikalastettu. Sitä kalastetaan erityisesti, koska sitä pidetään vähäarvoisena tuhoeläimenä, joka syö arvokkaita kaloja kuten lohia. Makohai ja makrillihai ovat myös haluttuja urheilukalastuksen saaliita.
Pakri pank

Pakri pank eli Pakrin rantatörmä on Paldiskin niemellä Virossa sijaitseva suuri rantatörmä, joka koostuu ordovikikautisesta kalkkikivestä ja kambrikautisesta savikivestä. Pakrin niemimaa on noin 12 km pitkä, paikoin yli 5 km leveä ja pinta-ala on noin 40 km². Niemimaan korkein kohta on 31 metriä merenpinnan yläpuolella. Pakrin niemimaalla sijaitsee Paldiskin kaupunki, siellä on myös törmän päälle rakennettu Pakrin majakka ja Pakrin tuulipuisto. Alueella on runsaasti neuvostoajan raunioita.
Karl Leonhard Lode

Karl Leonhard Lode (17. toukokuuta 1752 Turku – 25. toukokuuta 1816 Kuopio) oli suomalainen upseeri joka toimi komppanianpäällikkönä Kustaa III:n sodassa (1788–1790) ja pataljoonankomentajana Suomen sodassa (1808–1809), päättäen uransa everstinä. Jälkimaailma tuntee Loden parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden yhtenä henkilöhahmona ("Ukko Lode").
 
Karl Leonhard Lode kuului vanhaan aatelissukuun, jonka riveistä on noussut lukuisia upseereita ja virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Reinhold Johan Lode ja vapaaherratar Charlotta Leonharda Leijonhufvud. Lode aloitti sotilasuransa vain kymmenvuotiaana, vuonna 1762, liittymällä vapaaehtoisena Hämeen jalkaväkirykmenttiin. Ensimmäisen upseerinarvonsa hän saavutti 18-vuotiaana. Vuonna 1783 Lode siirrettiin kapteeniksi Savon rykmenttiin, jonka riveissä hän osallistui Kustaa III:n sotaan komppanianpäällikkönä. Hän osallistui sekä Parkunmäen että Pirttimäen taisteluihin ja haavoittui jälkimmäisessä. Ansioistaan tässä sodassa hänet ylennettiin vuonna 1790 majuriksi ja myöhemmin vuonna 1796 everstiluutnantiksi. 
Suomen sodan alkaessa Lode sai komennettavakseen Savon rykmentin pataljoonan. Hän osallistui pataljoonineen muun muassa Revonlahden, Lapuan ja Alavuden taisteluihin. Lode haavoittui vakavasti Alavuden taistelussa eikä kyennyt enää osallistumaan sodan loppuvaiheisiin. Hänet ylennettiin vuonna 1808 everstiksi ja hän sai Miekkaritarikunnan suurristin vuonna 1809. Sodan päätyttyä Lode jäi aluksi Ruotsiin, mutta palasi Suomeen vuonna 1810 ja vietti viimeiset vuotensa omistamillaan Rauhalahden, Hatsalan ja Harjulan tiloilla lähellä Kuopiota. Hänet on haudattu Kuopion Sankaripuistoon.
Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa Vänrikki Stoolin tarinat (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno Ukko Lode ja hän esiintyy myös runossa Sotamarski. Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva "tulirinta" vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä "vanhaksi Lodeksi" ("gamle Lode"): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels). 
Lode oli vuodesta 1791 naimisissa Eva Sofia Tawastin kanssa. Pariskunta sai kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Molemmat pojat, Carl Reinhold Lode (1792–1871) ja Torsten Vilhelm Lode (1796–1862), seurasivat isäänsä sotilasuralle.
Lucien Petit-Breton

Lucien Petit-Breton (oik. Lucien Georges Mazan; 18. lokakuuta 1882 – 20. joulukuuta 1917) oli maantiepyöräilijä. Hän syntyi Loire-Atlantiquessa, Ranskassa, mutta muutti kuusivuotiaana vanhempineen Argentiinan pääkaupunkiin Buenos Airesiin.
Petit-Bretonin pyöräilyura alkoi hänen voitettuaan pyörän arpajaisissa. Hänen isänsä halusi poikansa tekevän "oikeita töitä", niinpä Lucien Mazan alkoi käyttää salanimeä Lucien Breton. Myöhemmin hän muutti nimen Petit-Bretoniksi, koska oli olemassa toinenkin Lucien Breton -niminen pyöräilijä.
Petit-Breton oli ensimmäinen Ranskan ympäriajon kahdesti voittanut kilpailija; hän voitti 4 488 kilometrin pituisen kilpailun vuosina 1907–1908.
Petit-Breton voitti myös muita huomionarvoisia kilpailuja: Bol d'Orin (1904), Pariisi-Toursin (1906), Milano–San Remon (1907) ja Pariisi-Brysselin (1908). Hän kuoli 35-vuotiaana liikenneonnettomuudessa lähellä Troyesia Ranskassa palvellessaan armeijassa ensimmäisessä maailmansodassa.
Trudoljubivaja ptšela

Trudoljubivaja ptšela (ven. Трудолюби́вая пчела́, ”Työteliäs mehiläinen”) oli kirjailija Aleksandr Sumarokovin Pietarissa vuonna 1759 julkaisema Venäjän ensimmäinen yksityinen kirjallisuuslehti. Sumarokov julkaisi lehdessä ensimmäiset satiiriset teoksensa ja jatkoi kamppailuaan Mihail Lomonosovia vastaan. Muita tekijöitä olivat muun muassa Grigori Kozitski, Aleksandr Ablesimov ja Aleksei Rževski. Sensuurin aiheuttamista poistoista ja viivästymisistä kärsineen lehden ilmestyminen lakkasi jo samana vuonna ilmeisesti keisarillisen hovin tyytymättömyyden takia.
Botswana Railways

Botswana Railways (BR) on Botswanan kansallinen rautatieyhtiö, joka syntyi 1987 kun Botswanan hallitus osti Botswanan puoleisen osan Zimbabwen rautatiestä (National Railways of Zimbabwe, NRZ). Botswanan itsenäistyttyä 1966 rautatien käyttö oli NRZ:n hoidossa. BR:n johdon neuvonantajana toimii intialainen RITES-yhtiö.
BR ylläpitää 888 km ja 1 067 mm:n raideleveydellä olevaa kapearaiteista rataa, joka alkaa Zimbabwesta ja kulkee Botswanassa Francistownin ja Gaboronen kautta Etelä-Afrikan rajalle. Lisäksi on olemassa kaksi sivurataa.
Zimbabwen Beitbridge Bulawayo Railway -radan avaaminen 1999 aikaansai merkittävän vähenemisen rahdin määrässä ja samalla tuloissa. Vastatoimena BR on miettinyt rakentavansa Sambiaan suoran radan, joka ohittaisi Zimbabwen, saadakseen näin takaisin transitoliikenteestä tulevia tuloja.
Avara

Historia

Avaran ja sen edeltäjän YH-Suomen historia liittyy vuonna 1939 perustetun Rakennusosuuskunta Hakan historiaan. Pitkään talkoovoimin ylläpidetystä organisaatiosta syntyi Rakennuttava Haka ja siitä viimein vuonna 1983 kuntien omistama YH-Rakennuttaja alueellisine yhtiöineen. 1990-luvulla organisaatio laajeni yleishyödyllisen arava-rakennuttamisen lisäksi kiinteistösijoittamiseen: vuokra- sekä asumisoikeusasuntojen omistukseen ja isännöintiin. Omistajakentän kuntapainotteisuus pieneni oleellisesti 2000-luvulla, ja samalla paikallisista yhtiöistä muodostettiin YH-konserni, joka myöhemmin sai nimen YH-Suomi Oy. Maaliskuussa 2008 konsernin emoyhtiö muutti nimensä Avara Suomi Oy:ksi. Yhtiö jakautui 31.5.2010 kiinteistöliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Asunnot Oy:ksi (nykyisin Avara Oy) ja isännöintiliiketoimintaa harjoittavaksi Avara Isännöinti Oy:ksi. Hallinnointiyhtiö Avara Oy muodostui kiinteistösijoitusyhtiö Avaran jakautumisessa 31. lokakuuta 2012.
Opus latericium

Opus latericium (lat. later, tiili) oli Antiikin Roomassa käytetty muuriytimen pinnoitustekniikka, jossa opus caementicium -ydin vuorattiin tiilipinnoituksella siten, että tiilet aseteltiin niiden kapea sivu ulospäin. Alun perin termi tarkoitti kokonaan tiilirakenteista seinäpintaa, mutta keisariajalla, jolloin menetelmä levisi laajaan käyttöön, sen merkitys muuttui tähän muotoon. Menetelmä tunnetaan myös nimellä opus testaceum (lat. testa, poltettu savi).
Josselin Ouanna

Ura

Australian avoimien 2004 poikien kaksinpelissä Ouanna eteni  finaaliin asti. Finaalin hän hävisi Gaël Monfilsille lukemin 6–0, 6–3. Samana vuonna hän siirtyi ammattilaiseksi.
Ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Ouanna selviytyi karsintojen kautta Ranskan avoimissa 2008. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Juan Martín del Potrolle lukemin 3–6, 2–6, 3–6. Lokakuussa 2008 hän eteni Lyonin ATP-turnauksen kolmannelle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Ivan Ljubičićin, toisella kierroksella Nicolás Lapenttin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Gilles Simonille.
Ranskan avoimissa 2009 villikortin saanut Ouanna eteni kolmannelle kierrokselle. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Marcel Granollersin. Toisella kierroksella hän voitti entisen maailmanlistan ykkösen ja turnauksen 20:nneksi sijoitetun Marat Safinin lukemin 7–6(2), 7–6(4), 4–6, 3–6, 10–8. Hän hävisi kolmannella kierroksella turnauksen 12:nneksi sijoitetulle Fernando Gonzálezille lukemin 5–7, 3–6, 5–7.
Yhdysvaltain avoimissa 2009 karsintojen kautta pääsarjaan selviytynyt Ouanna voitti ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaisen Rajeev Ramin lukemin 7–6(4), 6–4, 3–6, 6–3. Toisella kierroksella hän hävisi turnauksen 11:nneksi sijoitetulle chileläiselle Fernando Gonzálezille lukemin 4–6, 7–6(5), 3–6, 4–6.
Jarl Ohlson

Jarl Ohlson (7. syyskuuta 1921 Tampere –  23. elokuuta 1981 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.
Ohlson pelasi TBK:ssa kausina 1942–1949. Hän voitti kolme pronssimitalia. Vuodesta 1950 hän toimi TBK:n ja myöhemmin Tapparan valmentajana. Hän johdatti tamperelaisjoukkueen kolmeen mestaruuteen. Vuonna 1954 Ohlson oli maajoukkueen huoltaja.
Taj Gibson

Pelaajaura

Isona laitahyökkääjänä pelaava Gibson pelasi vuodet 2006–2009 yliopistokoripalloa Etelä-Kalifornian yliopistossa. Chicago Bulls varasi hänet NBA:han 26. vuorolla vuoden 2009 varaustilaisuudessa. Gibson nimettiin NBA-tulokaskaudellaan tulokkaiden ykköstähdistöviisikkoon. Hän pelasi Bullsissa aina helmikuuhun 2017 asti, jolloin hän siirtyi pelaajakaupassa Oklahoma City Thunderiin. Kesällä 2017 hän teki sopimuksen Minnesota Timberwolvesin kanssa.
Juho Komu

Johan Alfred (Juho tai J.A.) Komu (10. joulukuuta 1877 Haapavesi – 16. joulukuuta 1928 Pietari) oli suomalainen toimittaja ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) kansanedustaja.

Elämäkerta

Komu syntyi suntio ja unilukkari Aleksi Komun ja Anna Sofia Pihlajaniemen perheeseen Haapavedellä 1877. Perheessä oli kahdeksan lasta joista Juho oli vanhin. Hän kävi kansakoulun 1885–1889 ja Haapaveden kansanopistossa hän opiskeli vuosina 1896–1897. Juho Komu toimi kiertokoulunopettajana ja 20-vuotiaana hänet valittiin kansakoulunopettajaksi Haapaveden Karsikkaan koululle. Komu toimi opettajana kuuden vuoden ajan. Tämän jälkeen hänestä tuli SDP:n puhuja ja muuttaessaan Ouluun 1906 Komu siirtyi Kansan Tahto -lehden toimittajaksi. Hänen toimituskautensa loi pohjaa sosialismin aatteille Oulun ja Lapin läänien alueilla.
Komu valittiin eduskuntaan Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1907–1914 sekä 1917 Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Eduskunnassa Komu kuului pankki-, talous- ja valtiovarainvaliokuntiin.
Sisällissodan jälkeen tapahtumiin aktiivisesti punaisten puolella osallistunut Komu pakeni Venäjälle, jossa hän osallistui pakolaisten yhteistoimintaan. Komu osallistui elokuussa 1918 suomalaisten sosiaalidemokraattien neuvottelukokoukseen Moskovassa, mutta hän ei kannattanut niin sanottujen Rahjan teesien hyväksymistä eikä siten osallistunut Suomen kommunistisen puolueen perustavaan kokoukseen. Komu kuitenkin liittyi puolueeseen myöhemmin ja hän oli läsnä äänivaltaisena edustajana sen toisessa edustajakokouksessa 1919. Komu työskenteli Venäjällä Vapaus-lehden ja petroskoilaisen Punainen Karjala -lehden toimittajana sekä opetti Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Komu kirjoitti teoksen Kumousvuosi 1905, joka julkaistiin Leningradissa vuonna 1925. Hän kuoli Leningradissa vuonna 1928.
Komu oli naimisissa vuodesta 1910 diakonissa Lydia Eliaantytär Sarasen (1879–1966) kanssa.