google/wiki40b huggingface dataset:
Keskuskeittiötalo

Keskuskeittiötalo on nimitys asuinkerrostalolle, jossa on keskuskeittiö. Keskuskeittiötaloja rakennettiin useissa Euroopan maissa 1900–1930-luvuilla. Talojen ensimmäisessä kerroksessa tai kellarissa oli keittiö, jossa palkattu henkilökunta valmisti ruoan niille talon asukkaille, jotka halusivat sitä tilata. Ruoka toimitettiin perille ruokahissillä. Sillä myös palautettiin käytetyt astiat keittiöön. Asunnoissa ei välttämättä ollut omia keittiöitä lainkaan, tai niissä saattoi olla vain pieni keittokomero. Keskuskeittiön yhteydessä oli usein myös ruokasali, jossa ulkopuolisetkin saattoivat käydä syömässä.

Kansainvälinen ilmiö

Keskuskeittiötaloja rakennettiin 1900-luvun alkukymmeninä ainakin Tanskaan, Ruotsiin, Saksaan, Itävaltaan, Sveitsiin, Isoon-Britanniaan ja Suomeen. Ensimmäinen valmistui Kööpenhaminaan vuosina 1903–1905. Suomen ensimmäinen keskuskeittiötalo, Asunto-osakeyhtiö Päivölä Turussa, valmistui vuonna 1910. Kaikkiaan Suomeen rakennettiin vähintään kolmisenkymmentä keskuskeittiötaloa, valtaosa niistä Helsinkiin ja lukuisia Turkuun. Helsingissä keskuskeittiötalot sijoittuivat uudelle Töölön alueelle, Turussa pääosin Puolalanmäelle.

Keskiluokan ja porvariston moderni koti

Keskuskeittiötalot olivat käytännössä erityisesti ylemmän luokan sekä porvariston ja keskiluokan koteja. Yksi niiden usein mainittu asukasryhmä olivat työssä käyvät, koulutetut naiset. Esimerkiksi virkamiesperheille talot tarjosivat modernin vaihtoehdon kaupunkiasumiseen tilanteessa, jossa perheellä ei välttämättä enää ollut varaa palkata palvelijoita ja pitää asunnossaan palvelijanhuonetta. Keskuskeittiön avulla ajateltiin voitavan pitää yllä porvarillista elämäntapaa pienemmillä kuluilla.

Keskuskeittiöiden loppu

Keskuskeittiötalojen kukoistuskautta Suomessa oli maailmansotien välinen aika. Suuri osa taloista luopui keskuskeittiöstä toisen maailmansodan aikaan, osa jo muutaman vuoden kokeilun jälkeen. Suomen ylivoimaisesti pisimpään toiminut kerrostalon keskuskeittiö lopetti toimintansa Turussa vuonna 2010.

Ennen ja jälkeen

Keskuskeittiötalon edeltäjinä voi pitää asuntohotelleja, joita rakennettiin Yhdysvalloissa, etenkin New Yorkissa, 1890-luvulla. Niiden pidemmälle viety seuraaja puolestaan olivat kollektiivitalot, joissa asukkaat jakoivat keskenään muitakin tiloja ja palveluja kuin ruoan valmistukseen liittyvät. Talosta saattoi löytyä mm. lastentarha, siivooja, pesula ja ravintola. Kollektiivitaloajattelu kukoisti erityisesti Ruotsissa 1930-luvulla.
Kimmo (televisiosarja)

Juoni

Sarja kertoo työtä vieroksuvasta Kimmo Hietalasta (Jussi Vatanen), joka ensimmäisellä kaudella joutuu työvoimatoimiston pakottamana ottamaan vastaan työn Julkkis-lehden puhelinmyyjänä. Samaan aikaan työssä aloittaa myös ylemmästä keskiluokasta tuleva perheenäiti Ulla (Pamela Tola), joka on tullut hakemaan työstä vaihtelua tylsään avioelämäänsä. Kimmo tutustuu uudessa työssään myös työkaveri Steffeen (Tommi Liski) sekä pomo Nissiseen (Kari Hietalahti).
Sarjassa nähdään myös Kimmon paras kaveri Rönni (Mikko Leppilampi) sekä aviopari Maiju ja Kaitsu (Niina Lahtinen ja Timo Lavikainen), jotka tekevät työkseen pornoa.
Toinen kausi alkaa kaksi vuotta ensimmäisen kauden tapahtumien jälkeen. Kauden alussa Kimmo työskentelee automyyjänä, mutta vaihtaa työnsä pian Nissisen perustamaan uuteen Green Dream -yritykseen feissariksi.
Kolmannen kauden alussa Nissinen ja Stenfors ovat saaneet juonnettavakseen oman talk show’n televisioon, mutta ohjelman teko vaihtuu kauden edetessä Nissisen presidentinvaalikampanjaan.

Ensimmäinen tuotantokausi

Sarjan 16-osainen ensimmäinen tuotantokausi esitettin Yle TV2:lla torstaisin 6. syyskuuta – 20. joulukuuta 2012.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä 19. kesäkuuta 2013. DVD sisältää kaikkien 16 jakson lisäksi sarjan trailerin sekä näyttelijöiden ja tekijöiden haastatteluja.

Toinen tuotantokausi

Kauden jaksot julkaistiin Yle Areenassa ennakkoon kaksi päivää ennen niiden esittämistä televisiossa. 13-osaisen toisen kauden esittäminen alkoi 6. marraskuuta 2014.
Kausi julkaistiin DVD:llä 11. marraskuuta 2015.

Kolmas tuotantokausi

Kolmas tuotantokausi alkoi Yle TV2:lla marraskuussa 2016. Kaikki pääosanäyttelijät jatkoivat kolmannella tuotantokaudella. Uusia henkilöhahmoja näyttelevät Anna-Elisa Hannula ja Miika Laakso.
Bloc National

Bloc National (”Kansallinen blokki”) oli Ranskassa ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntynyt oikeistopuolueiden liittouma, joka hallitsi maan parlamenttia vuosina 1919–1924. Sen johtajiin kuuluivat muun muassa presidentti Alexandre Millerand ja entinen presidentti Raymond Poincaré.
Sotaa seuranneen kansallismielisen hengen siivittämänä Bloc National sai marraskuun 1919 vaaleissa noin kolmen neljäsosan enemmistön parlamentin alahuoneeseen eli edustajainkamariin, mikä oli yksi oikeiston parhaista vaalituloksista kolmannen tasavallan historiassa. Parlamenttiryhmään kuului paljon sotaveteraaneja sekä konservatiivisia katolisia, jotka halusivat vahvistaa uudelleen katolisen kirkon asemaa Ranskassa. Kyseinen tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Bloc National ajoi myös tinkimätöntä linjaa Saksan maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten suhteen, mikä huipentui Ruhrin miehitykseen tammikuussa 1923. Frangin arvon aleneminen synnytti kuitenkin pian Ranskassa talouskriisin, joka vähensi hallituksen suosiota. Oikeisto hävisi toukokuussa 1924 parlamenttivaalit keskustan ja vasemmiston muodostamalle Cartel des Gauches -liittoumalle.
Bad Blue Boys

Historia

Ryhmä perustettiin vuonna 1986 nimellä Bad Blue Boys. Nimi viittaa Bad Boys-nimiseen elokuvaan. Kannattajakunta laajeni pian koko Zagrebin kaupunkiin ja kannattajat alkoivat tehdä matkoja. Matkoja tehtiin usein Jugoslavian alueelle ja niiden aikana tapahtui paljon väkivaltaisuuksia eri joukkueiden kannattajien kesken. 1990-luvun alussa perustettiin ensimmäinen Bad Blue Boys-faniklubi. Poliittisesti kannattajaryhmä oli asettunut tukemaan Kroatian demokraattista liittoa sekä Franjo Tuđmania. 13. toukokuuta 1990 Dinamo Zagreb ja Belgradin Punainen tähti pelasivat vastakkain. Zagrebiin oli saapunut 1 500 Delijen, Punaisen tähden ultrakannattajien ryhmän, jäsentä. Delijen johtajana toimi tuolloin Arkan. Seurojen välinen ottelu jouduttiin kuitenkin lopettamaan, sillä Punaisen tähden kannattajat ja Bad Blue Boys aloittivat väkivaltaisuudet. Jotkut Bad Blue Boysin edustajat kokevat, että Kroatian sota alkoi tästä välikohtauksesta.
Kroatian sodassa Bad Blue Boysin jäsenet taistelivat Kroatian puolella, ja koska Kroatian armeijalla ei ollut vielä omia tunnuksia, he pitivät Dinamon merkkiä. Sodan jälkeen Tuđman vaihtoi Dinamo Zagrebin nimen muutamaan kertaan, koska piti vanhaa nimeä liian serbimielisenä. Vuonna 1993 seuran nimi vaihdettiin muun maussa Croatia Zagrebiksi. Koska Dinamo Zagreb oli symboloinut Kroatian vastarintaa Jugoslaviaa vastaan, olivat kannattajat hämmentyneitä uudesta nimestä. Vuoden 1995 vaalitilaisuudessa Tuđman kutsui Dinamon kannattajia ulkomaisiksi agenteiksi. Lopulta Bad Blue Boys aloitti boikotin, jolloin seuran katsojamäärät putosivat kahdestakymmenestä tuhannesta kolmeen tuhanteen. Myöhemmin seuran nimeksi palautui Dinamo Zagreb.
2000-luvulla kannattajaryhmän toimintaa ovat leimanneet huliganismi sekä rasismi. Vuonna 2008 ryhmän jäsenet uhkasivat journalisteja graffitissa. Elokuussa 2010 Bad Blue Boys alkoi boikotoida seuran otteluita. Boikotin syy oli kannattajien mukaan Dinamon nykyjohto. Tempaus kesti yli vuoden ajan, sillä elokuussa 2011 Bad Blue Boys lopetti boikotoinnin.

Yleistä

Bad Blue Boys on Dinamon kotipeleissä stadionin pohjoispäädyssä, maalin takana. 
Kroatian tunnetuin derby-ottelu käydään Dinamon ja Hajduk Splitin välillä. Ottelusta käytetään nimitystä Vjeèni Derby (suom. ikuinen derby). Dinamolla ja Kroatian eteläosista tulevien joukkueiden välillä on ollut jännitteitä. Hajdukin ja Dinamon välistä ottelua pidetään erityisen alttiina väkivaltaisuuksille ja viime vuosina katsomoväkivaltaa on pyritty kitkemään.
Bad Blue Boysin oma kauppa avattiin Zagrebissa marraskuussa 2011.
Aune Paulin

Aune Orvokki Paulin (1. kesäkuuta 1925 Helsinki – 27. heinäkuuta 2007) oli suomalainen naivistinen taidemaalari ja kuvataiteilija, joka toimi pitkään myös animaattorina.
Paulin opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1944–1948 ja debytoi taiteilijana Helsingissä 1972. Hänen töitään oli esillä useissa koti- ja ulkomaisissa näyttelyissä. Paulin työskenteli mallisuunnittelijana Rörstrand AB:n posliinitehtaalla Ruotsissa 1950-luvulta ja teki sieltä Suomeen palattuaan animaatioelokuvia koko 1960-luvun. Kokopäiväiseksi taidemaalariksi hän ryhtyi 1970-luvun alussa. Paulinin kuvataideteoksia on julkaistu postikortteina ja muina painotuotteina ja kirjojen kuvituksena. Hän on myös suunnitellut muun muassa tapetteja.
Eila Mikola

Eila Elli Elisabeth Mikola (o.s. Helin, s. 22. kesäkuuta 1934 Nakkila) on entinen suomalainen 800 metrin juoksija, joka kilpailee nykyisin veteraanisarjoissa edustaen Porin Tarmoa. Hän edusti Tarmoa jo vuosina 1961–2000 ja uudelleen vuodesta 2014. Hän on edustanut myös Rauman Urheilijoita (–1957 ja 1960–1961), Nakkilan Virettä (1957–1960) ja Porin Urheilu-Veteraaneja (2001–2013).
Hän voitti yhteensä kuusi Suomen mestaruutta 800 metrillä. Vuosina 1956, 1957, 1958, 1959 ja 1960 hän voitti putkeen viisi mestaruutta. Vuoden 1960 Moskovan kansainvälisissä kilpailuissa häneltä katkesi akillesjänne, mutta vuonna 1965 hän voitti silti vielä kuudennen mestaruutensa. 400 metrillä hän voitti vuonna 1959 SM-hopeaa.
Hän edusti Suomea yhteensä yhdeksässä maaottelussa, joista hän voitti kahdeksan ja oli kerran toinen, minkä lisäksi hän oli Vammalassa 1959 toinen 400 metrillä. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli vuonna 1956 ja viimeinen vuonna 1960. Hän edusti Suomea myös Tukholman EM-kisoissa 1958, joissa hän ei päässyt alkueristä jatkoon.
Hän paransi 800 metrin Pohjoismaiden ja Suomen ennätystä yhteensä kolme kertaa. Vuonna 1957 hän juoksi Riiassa ajan 2.12,7 ja vuonna 1958 Jönköpingissä ajan 2.11,3. 30. elokuuta 1958 hän juoksi Leipzigin kansainvälisissä messukisoissa ajan 2.10,4, joka jäi hänen ennätyksekseen. Hänen 400 metrin ennätyksekseen jäi sen sijaan 57,2, jonka hän juoksi Vammalassa 23. elokuuta 1959.
Eila Mikolalle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 1997.
Suomen jalkapallon olympiajoukkue

Suomen jalkapallon olympiajoukkue oli vuosina 1979–1988 toiminut jalkapallomaajoukkue, joka edusti Suomea vuosien 1980, 1984 ja 1988 kesäolympialaisten karsinnoissa. Joukkue osallistui myös vuoden 1980 Moskovan olympialaisten jalkapalloturnaukseen. Kyseessä on edelleen viimeisin kesäolympialaisissa kilpaillut suomalainen palloilujoukkue. Olympiajoukkue toimi Suomen Palloliiton alaisuudessa Suomen A-maajoukkueen rinnalla.

Historia

Olympialaiset oli vuoteen 1992 saakka rajattu pääsääntöisesti vain amatööriurheilijoille. Suomen olympiajoukkue perustettiin 1979, kun jalkapallon olympiaturnauksen sääntöjä muutettiin. Euroopan ja Etelä-Amerikan maista saivat vuoden 1980 kisoihin osallistua ammattilaiset, jotka eivät olleet pelanneet MM-kisojen karsintaotteluissa tai lopputurnauksissa. Vuoden 1984 kisoihin sääntöä muutettiin vielä niin, että vain MM-lopputurnauksessa esiintyneet pelaajat olivat edustuskelvottomia.
Koska olympiajalkapalloon eivät osallistuneet kaikkien maiden parhaat pelaajat, ei Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA pidä niitä virallisina A-maaotteluina. FIFA:n ja joidenkin Suomen vastustajien käytännöstä poiketen Suomen Palloliitto kuitenkin laskee kaikki Olympiajoukkueen ottelut virallisiksi A-maaotteluiksi. Suomen olympiajoukkue pelasi yhteensä 27 ottelua 13 eri maata vastaan. Vastustajista Länsi-Saksa, Jugoslavia, Puola, DDR ja Ruotsi eivät pidä otteluita virallisina. Lisäksi Tanska ei laske A-maaotteluiksi vuoden 1980 olympialaisten karsintapelejä.
Suomen olympiajoukkuetta valmensi sen historian aikana neljä eri valmentajaa. Vuonna 1979 Moskovan kisojen karsinnoissa valmentajana toimi entinen Tšekkoslovakian maajoukkuepelaaja Jiří Pešek. Kun Suomi ei selviytynyt kisoihin, joutui Pešek jättämään tehtävänsä. Samassa karsintalohkossa pelanneiden Länsi-Saksan ja Norjan liityttyä Moskovan kisojen olympiaboikottiin, sai Suomi kuitenkin paikan turnauksesta. Moskovassa joukkuetta valmensi samaan aikaan myös A-maajoukkueen valmentajana työskennellyt Esko Malm.
Seuraavan kerran olympiajoukkue koottiin vuonna 1983 Los Angelesin kisojen karsintoja varten. Valmentajana oli Martti Kuusela, joka Malmin tavoin toimi samaan aikaan A-maajoukkueen päävalmentajana. Vuonna 1986 alkaneissa Soulin olympialaisten karsinnoissa joukkueen peräsimessä oli Jukka Vakkila. Suomi ei selviytynyt kummallakaan kertaa itse kisoihin.
Vuoden 1992 Barcelonan kisoista alkaen olympialaisissa ovat pelanneet pääosin alle 23-vuotiaista pelaajista koostuvat joukkueet. Euroopan osalta karsintana olympiaturnaukseen toimii alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut.
Rafael Saifulin

Rafael Saifulin (s. 1952 Samaran tasavalta, Neuvostoliitto) on venälläis-suomalainen kuvanveistäjä. Hän asuu Salon Kiskossa.
Saifulin on opiskellut Pietarin taideteollisessa akatemiassa, josta hän valmistui 1979. Hän on asunut Suomessa vuodesta 1992 alkaen. Hän on Suomen kuvanveistäjäliiton jäsen. Hän teoksiaan on muun muassa Kiskossa (Lintu, 2009), Hangossa (Tuuli mereltä, 2005) ja Turussa (Onnenhevonen, 2005).
Huuma (vuoden 1981 elokuva)

Juoni

Ned elättää itsensä juristina ja menestyy vähintäänkin kohtalaisen hyvin. Hän tapaa Matty Walker -nimisen naisen, ja molemmat tuntevat siitä hetkestä lähtien jotain. Matty esittää aluksi vaikeasti tavoiteltavaa kuten naisen kuuluukin, mutta lopulta Nedin sitkeys palkitaan. Alun vaimea kiinnostus ja elokuvan nimen mukainen huuma leimahtavat liekkeihin Nedin heittäessä tuolin lasisen oven läpi päästäkseen suutelemaan oven takana olevaa rakastamaansa naista, ja tämäkään ei voi enää kiihkolleen mitään. Hidasteena matkan varrella on se, että Matty on naimisissa. Toisaalta hän kokee Nedin kanssa jotain mitä ei todellakaan saa mieheltään, toisaalta tämä kohtelee häntä törkeänpuoleisesti.
He alkavat suunnitella miehen murhaamista, ja vannovat tekevänsä sen yhdessä päämääränsä saavuttaakseen. Ainakin aluksi yhtenä epäilyttävänä asiana tuntuu olevan huono avioehto, tosin kaksikko päättää myöhemmin, ettei se niin haittaa. Ned rakentaa yhdessä kaverinsa (joka on joskus ollut hänen päämiehensä) aikapommin, jolla on tarkoitus räjäyttää Mattyn ja Edmundin (aviomies) venevaja, polttaa siellä lojuva ruumis, sekä näin toivon mukaan hävittää todisteita. Suunnitelman toteuttaminen alkaakin lupaavasti Nedin livahtaessa yöllä pariskunnan taloon heidän yrittäessään nukkua. Edmund hiipii alakertaan kuultuaan epäilyttäviä ääniä, ja häntä odottava Ned astuu esiin. Pienessä paininujakassa Ned kolauttaa kalikalla onnenrikkojaa pari kertaa, nukuttaen hänet ikuiseen uneen. Ruumiskin saadaan räjäytettyä suunnitelman mukaisesti bensalla kyllästetyllä aikapommilla, ja nuoripari huokaisee helpotuksesta.
Kaksi Nedin kollegaa alkaa kuitenkin haistamaan palaneen käryä, ja varoittavatkin tälle naisesta koituvan ongelmia. He myös tutkivat juttua omin päin. Avioehdon vastaisesti perunkirjoituksissa Matty periikin yllättäen kaiken, osan omaisuudesta Edmund olisi halunnut myös siskolleen, Heatherille. Mattyn kotiapulainen myös mutkistaa asioita, hänen löydettyään Nedin silmälasit talosta, jossa myös sattuu olemaan hänen sormenjälkensä. Matty erottaa hänet palveluksesta, mutta hän aavistaa kaksikon suhteen, sekä murhapolton ja alkuperäisen suunnitelman mukaan lasit saa takaisin rahaa vastaan. Maddy saa Nedin käymään venevajassa, jossa lasien vaihto piti toteutua, mutta Nedin odotellessa Mattyä tämän talon ulkopuolella totuus alkaa valjeta hänelle. Matty saapuu paikalle, ja tunnustaa käyttäneensä Nediä välikappaleena miehensä murhaamisessa, mutta suunnitelmansa vastaisesti rakastuikin tähän. Ned kehottaa häntä menemään vajaan etsimään silmälaseja. Hänen syöksyessään sitä kohti Ned alkaa aavistamaan jotain, ja lähtee tämän perään huutaen hänen nimeään, mutta liian myöhään. Vaja räjähtää. Ned päätyy kaltereiden taakse tekojensa takia, mutta Matty sen sijaan nähdään räjähdyksestä huolimatta rentoutumassa aurinkoisella rannalla..

Vastaanotto

The New York Timesin kriitikot valitsivat Huuman vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tr (Unix)

tr on Unix-ohjelma merkkien muuntamiseen oletustulostusvirrasta. 
GNU-projektin version ohjelmasta on toteuttanut Jim Meyering.

Käyttöesimerkki

echo 'wikipedia!' | tr 'a-z' 'A-Z'
Tulostaa:
WIKIPEDIA!
HMS Illustrious (1789)

Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1790 Espanjan varustamiseksi päällikkönään Alexander Edgar. Se palasi palvelukseen maaliskuussa 1791 Venäjän keisarikunnan varustamiseksi päällikkönään Charles Pole. Alus poistettiin palveluksesta syyskuussa.
Alus varustettiin maaliskuussa 1793 Plymouthissa ja se palautettiin palvelukseen tammikuussa päällikkönään Thomas Frederick. Alus lähti 22. huhtikuuta Välimerelle, jossa se osallistui 13. maaliskuuta 1895 Genovan taisteluun. Aluksella sai taistelussa surmansa kaksikymmentä ja haavoittui 70 miestä. Ollessaan edelleen liikuntakyvytön alus ajautui 18. maaliskuuta aallokon painamana karille lähellä Livornoa. Alus hylättiin ja se sytytettiin palamaan 28. maaliskuuta.
RoboCop: Prime Directives

Juoni

Tarina sijoittuu kymmenen vuotta ensimmäisestä elokuvasta, kun RoboCop on vanhentunut, väsynyt ja itsetuhoinen poliisi. Delta City on nykyisin maaplaneetan turvallisin kaupunki, jonka myötä RoboCopia ei katsota enää tarpeelliseksi.

Ensimmäinen puolisko

Sarjan ensimmäinen puolisko keskittyy poliisikomentaja John T. Cableen, jonka murhasi juonitteleva OCP:n turvallisuusjohtaja Sara Cable, joka on myös hänen entinen vaimo. John T. Cable kuitenkin pelastetaan RoboCopin tavoin kyborgiksi. Hänet nimetään RoboCableksi ja lähetetään tuhoamaan RoboCop. Sillä välin konkurssin partaalla oleva OCP saa uudeksi pääjohtajakseen Damian Lowen, joka onnistuu murhaamaan koko yhtiön johtokunnan. Tuodakseen OCP:n takaisin konkursin partaalta hän suunnittelee käyttävänsä tekoälyä nimeltä SAINT automatisoidakseen koko kaupungin.

Toinen puolisko

Toinen puolisko esittelee tohtori David Kaydickin, joka suunnittelee esittelevänsä bioteknisen viruksen hävittääkseen kaiken elollisen maaplaneetalta. Kaydick saa hallintaansa RoboCablen asentaessaan häneen sirun, joka tuottaa kipua mikäli RoboCable ei tottele tohtorin käskyjä. RoboCop saa vihjeen teknologiaa varastavalta ryhmältä, jotka yrittävät päättäväisesti estää Kaydickin ja RoboCopin pojan James Murphyn.
Taktisches Luftwaffengeschwader 51

Tehtävät

Alun perin vain tiedusteluun keskittynyt AG 51 vastaanotti meripuolustustehtäviä vuonna 2005, kun Saksan merilennosto 2 lakkautettiin. Vastustajan ilmapuolustuksen lamauttamisen lennosto peri huhtikuussa 2013  Jagdbombergeschwader 32:lta. joka lakkautettiin.
Ahti M. Salonen

Ahti Markus Salonen (27. huhtikuuta 1911 Pietarsaari – 5. syyskuuta 2003 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, taloustutkija ja suomentaja. 
Salosen vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Kaarle Edward Salonen ja Iida Tuominen. Hän kävi keskikoulun ja kauppakoulun, valmistui merkonomiksi 1931 ja suoritti ylioppilastutkinnon 1934. Hänestä tuli filosofian kandidaatti 1938 ja filosofian maisteri 1941 sekä filosofian lisensiaatti ja tohtori 1955.
Salonen toimi aluksi konttoriapulaisena ja opiskeli työn ohella. Hän oli Oy Wilh. Schauman Ab:n osastopäällikkönä 1939–1945, palveli komppanianpäällikkönä talvi- ja jatkosodassa ja oli Suomen ulkomaankauppaliiton osastopäällikkönä 1945–1946. Hän oli liikemiehenä ja vientiagenttina Etelä-Afrikassa 1946–1950 ja toimi Suomeen palattuaan Kansan markkinatutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 1951 alkaen. Salonen oli OTK:n ekonomistina 1966–1975.
Sosialidemokraattien oikeistosiipeen kuulunut Salonen oli Väinö Tannerin kannattaja. Hän oli pääministeri Karl August Fagerholmin sihteerinä vuonna 1958 ns. yöpakkasten aikana ja hän toimi Honka-liiton asiamiehenä vuonna 1961.
Salonen edusti SDP:n oikeistosiipeä ja vastusti presidentti Kekkosen ulkopolitiikkaa. Hän oli jyrkimpiä Keskustapuolueen ns. K-linjan arvostelijoita. Vuoden 1978 presidentinvaalissa Salonen asettui Suomen Perustuslaillisen Kansanpuolueen presidenttiehdokkaaksi ja tämän vuoksi hänet erotettiin SDP:stä. Vaaleissa Salonen sai 6 valitsijamiestä. Salosta oli ehdottanut PKP:n ehdokkaaksi Nootti-lehden toimittaja Kauko Kare, yksi Kekkosen ajan tunnetuimmista poliittisista toisinajattelijoista. Vuoden 1982 presidentinvaalien edellä Salonen vastusti Perustuslailliseksi Oikeistopuolueeksi muuttuneen puolueen asettumista Mauno Koiviston taakse.
Aimo Jaara

Aimo "Ami" Armas Jaara (s. 21. huhtikuuta 1950 Tyrnävä)  on suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja laulaja, joka teki yhden albumin Delta-levymerkille vuonna 1976 ja sen jälkeen CD-levyn Voiceman-levymerkille vuonna 1995. Jaaran esittämiin tunnettuihin kappaleisiin kuuluu Shel Silversteinin säveltämä ja Jukka Virtasen suomeksi sanoittama "Äidin ihmekauha". Hän on myös levyttänyt suomeksi The Beatles -klassikon "I Wanna Be Your Man" nimellä "Sä mulle hyvää teet".
Quickie Aircraft Corporation

Quickie Aircraft Corporation oli Mojavessa toiminut yhdysvaltalainen lentokonetehdas. Se aloitti toimintansa vuonna 1978 ja alkoi myydä Burt Rutanin suunnittelemaa  Quickie-lentokoneen rakennussarjaa. 
Yhtiön perustajat Gene Sheehan ja Tom Jewett olivat osallistuneet Quickien suunnitteluun. Kaksipaikkaiset Q2- ja Q200-koneet olivat kanadalaisten Garry LeGaren, Jewettn ja Sheehanin sunnittelemia.  Yhtiö myi yli 2000 rakennussarjaa toimintansa aikana.

Quickie Suomessa

Suomen ilmailumuseon näyttelyssä on yksi Quickie.
Hans Hausen

Hans Magnus Hausen (12. elokuuta 1884 Helsinki – 16. kesäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen geologi. Hän väitteli 1927 ja toimi valtiongeologina Argentiinassa 1914–1917. Vuosina 1927–1951 hän oli Åbo Akademin geologian professori. Hän teki tutkimusmatkoja eri puolille maailmaa ja eläkkeelle jäätyään hän asettui Espanjaan ja tutki siellä Kanariansaarten geologiaa. Hän kirjoitti kansantajuisia ja tieteellisiä teoksia ja Suomen mineralogian historian vuosilta 1818–1918 History of geology and mineralogy in Finland 1828–1918 (ilmestyi englanniksi 1968, julk. Societas scientarum Fennica).
Hänen isänsä oli historioitsija, valtionarkistonhoitaja Reinhold Theodor Hausen.