google/wiki40b huggingface dataset:
Risiiniöljyhappo

Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa risiiniöljyhappo on keltaista öljymäistä nestettä. Yhdiste liukenee vain heikosti veteen, mutta paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. 
Risiiniöljyhappoa esiintyy erityisesti risiinissä triglyseridinä ja noin 90 % risiiniöljyn rasvahapoista on risiiniöljyhappoa. Muita kasveja, joissa risiiniöljyä esiintyy ovat muun muassa Hiptage-suvun lajeissa sekä Azima tetracantha- , Argyreia cuneata ja Anogeissus latifolia-kasvilajeista. Lisäksi sitä on huomattavia määriä Claviceps purpurea-sienessä esteröityneenä muiden rasvahappojen kanssa. Kasvit muodostavat risiiniöljyhappoa hapettamalla öljyhappoa entsymaattisesti. Hapettimena reaktiossa toimii happi ja entsyymi tarvitsee kofaktorikseen NADPH-molekyylin. Reaktiota katalysoivan entsyymin toimintamekanismi muistuttaa rasvahappodesaturaasien toimintamekanismia.

Valmistus ja käyttö

Risiiniöljyhappoa valmistetaan saippuoimalla risiiniöljyä. Saippuoiminen voidaan tehdä joko emäksisissä olosuhteissa kemiallisesti tai entsymaattisesti. 
Risiiniöljyhappoa voidaan käyttää saippuoiden valmistukseen, voiteluaineena ja voiteluaineiden valmistukseen, estolidien valmistukseen ja kosmetiikan ainesosien valmistukseen. Siitä saadaan myös useita eri rasvahappoja esimerkiksi se voidaan pelkistää vedyttämällä 12-hydroksisteariinihapoksi ja hajottaa kuumentamalla tai otsonoimalla sebasiinihapoksi.
Qedar

Qedar (Myös Kedar, Qidri jne., Qedariitien kuningaskunta) n. 900 eaa.– 400 eaa. oli laaja pohjoisten arabiheimojen liitto. Qedarilaiset puhuivan vanhaa arabiaa ja käyttivät aremealaista kirjoitusta. Raamattu mainitsee Qedarin heimona ja Ismaelin poikana. Uusassyrialaiset lähteet mainitsevat Qedarin kapinoivina ja sen jälkeen lyötyinä heimoina. Qedariitit asuivat nykyisen pohjoisen Saudi-Arabian keitailla, mm Al-Ulassa, Taimahissa ja Dumat al-Jandalissa. Sieltä he levittäytyivät mm Syyriaan ja Egyptiin. Qedariittien valtakausi lienee päättynyt, kun nabatealaiset nousivat.
Günther von Kluge

Günther ”Hans” von Kluge (30. lokakuuta 1882 Posen, Itä-Preussi – 19. elokuuta 1944 Metz, Ranska) oli saksalainen sotamarsalkka.
Von Kluge osallistui ensimmäiseen maailmansotaan esikuntaupseerina.
Kenraaliluutnantti von Kluge komensi toisen maailmansodan alkaessa Saksan 4. armeijaa, jonka komentajana hän osallistui Puolan offensiiviin ja taisteluun Ranskasta sekä operaatio Barbarossaan. Hän nautti suurta arvostusta maansa armeijassa, mutta pelkäsi silti joutuvansa Hitlerin epäsuosioon. von Kluge nimitettiin Keskustan armeijaryhmä komentajaksi 19. joulukuuta 1941 tehtävästä vapautetun Fedor von Bockin tilalle. Moskovan taistelujen aikana Kluge hoiti vetäytymisen pyytämällä Hitleriltä toistuvasti luvan rajoitettuihin vetäytymisiin, joista yhdessä muodostui täysimittainen perääntyminen.  Kluge loukkaantui auto-onnettomuudessa 27. lokakuuta 1943 ja pystyi palaamaan palvelukseen vasta heinäkuussa 1944.
Palattuaan palveluksen von Kluge oli ensin lyhyen aikaa armeijaryhmä D:n komentajana, kunnes hänet siirrettiin armeijaryhmä B:n komentajaksi puolustamaan Atlantin vallia. Normandian taistelujen aikana kenraali Carl-Heinrich von Stülpnagel houkutteli häntä liittymään Hitlerin murhaa suunnittelevaan heinäkuun 20. päivän salaliittoon, mutta hän kieltäytyi.
Salaliiton epäonnistumisen myötä von Kluge kutsuttiin elokuussa Berliiniin. Tästä hän päätteli, että häntäkin syytettiin osallisuudesta siihen. Ajaessaan autolla kotiseutuaan kohti hän pysähtyi Verdunin taistelukentän kohdalla ja teki itsemurhan syanidikapselin avulla 18. elokuuta 1944.
Junior Hoilett

Seurajoukkueura

Blackburn Rovers FC:ssä uransa aloittanut Hoilett pelasi seurassa aina vuoteen 2012 asti. Hän kävi välillä lainalla saksalaisissa SC Paderborn 07:ssä ja FC St. Paulissa. Vuonna 2009 hän palasi lainalta tuolloin Englannin valioliigassa pelanneeseen Blackburniin. Joukkueen pudottua Valioliigasta Hoilett siirtyi tuolloin Valioliigassa pelanneeseen Queens Park Rangers FC:hen. Kauden 2011-12 jälkeen Valioliigasta pudonneen QPR:n Hoilett teki kyseisen kauden aikana eniten harhautuksia peliä kohti. Nykyään Hoilett kuuluu Valioliigaan taas nousseen QPR:n vakiokokoonpanoon.

Yksityiselämä

Isänsä jamaikalaisuuden takia Hoilett voisi edustaa joko Jamaikan tai Kanadan jalkapallomaajoukkuetta. Kanadan nuorisomaajoukkueessa pelaava FSV Frankfurtin Jaineil Hoilett on Juniorin pikkuveli.
J. P. E. Hartmann

Johann Peter Emilius Hartmann (14. toukokuuta 1805 – 10. maaliskuuta 1900) oli tanskalainen säveltäjä. Hän oli muusikkosuvusta; isoisä oli saksalainen J. E. Hartmann ja poika säveltäjä Emil Hartmann. 
Hartmann syntyi Kööpenhaminassa. Hänestä tuli vuonna 1824 urkuri Garnisons Kirkessä ja vuonna 1843 Kööpenhaminan tuomiokirkossa.
Hartmann jatkoi säveltäjänuraansa vanhuuteen asti. Hänen tuotantoonsa mahtuu vaikutteita niin wieniläisklassismista, tanskalaisesta kansallisromantiikasta kuin modernismistakin.
Hartmannin sävellyksiä ovat mm. kuoroteos Vølvens Spådom, baletit Thrymskviden ja Valkyrien sekä ooppera Liden Kirsten. Lisäksi hän sävelsi sinfonioita, sonaatteja, urkuteoksia, lauluja ja kantaatteja. 
Hartmann kuoli synnyinkaupungissaan Kööpenhaminassa 94-vuotiaana.
Saint-Valery-en-Caux

Historia

Toisessa maailmansodassa saksalaiset joukot valtasivat Saint-Valery-en-Caux’n vuonna 1940 Erwin Rommelin johdolla.
Elohopeatiosyanaatti

Käyttö

Elohopeatiosyanaattia on käytetty valokuvauksessa negatiivien valmistuksessa. Sitä voidaan käyttää analytiikassa kloridi-ionipitoisuuden määrittämiseen. Kloridi-ionit aiheuttavat elohopeatiosyanaatin dissosioitumisen liuokseen, jolloin tiosyanaatti-ionit muodostavat Fe³⁺ ionien kanssa tummanpunaisen kompleksin, jonka pitoisuus voidaan määrittää spektrofotometrillä ja josta voidaan laskea kloridi-ionipitoisuus.
Kyösti Karvonen

Kyösti Karvonen (s. 1955) on suomalainen päätoimittaja ja diplomikielenkääntäjä.
Karvonen oli Taloudellisessa tiedotustoimistossa kansainvälisen tiedotuksen päällikkönä ja sen jälkeen Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana Neuvostoliiton loppuaikojen Moskovassa 1987–1991 ja Yhdysvaltain Washingtonissa 1993–1996. Seuraavaksi Karvonen toimi Turun Sanomien ja Aamulehden Helsingin-toimituksen esimiehenä vuoteen 2001 saakka, jolloin hänestä tuli 46-vuotiaana Oulussa ilmestyvän sanomalehti Kalevan toimituspäällikkö ja päätoimittajan sijainen. Kalevan vastaavaksi päätoimittajaksi Karvonen nimitettiin vuonna 2014.
Portugalilainen evankelis-luterilainen kirkko

Historia

Vuonna 1952 pastori ja silloinen Brasilian evankelis-luterilaisen kirkon presidentti Rodolfo Hasse vieraili Portugalissa ajatuksenaan perustaa radio-ohjelma ja arvioida mahdollisuuksia luterilaiselle lähetystyölle Portugalissa. Vuonna 1954 Brasilian evankelis-luterilainen kirkko teki päätöksen lähetystyön aloittamisesta Portugalissa. 3. heinäkuuta 1958 järjestäytyi Lissabonissa ensimmäinen luterilainen seurakunta, ja 28. toukokuuta 1959 perustettiin Portugalin evankelis-luterilainen kirkko. Aluksi kirkon toiminta keskittyi Lissabonin ja Caldas da Rainhan väliselle alueelle. 1970-luvulla toiminta alkoi laajeta pohjoisemmaksi ja 1990-luvun alussa perustettiin ensimmäinen seurakunta Porton alueelle.

Nykytilanne

Kirkolla on kolme seurakuntaa, joissa on noin 95 jäsentä. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.
Nahkiaiskalat

Kehityshistoria

Nahkiaiskalojen alkuperä on ikivanha, mutta niiden yhteys viiksimpyräsuisiin (Myxini) ja leuallisiin selkärankaisiin (Gnathostomata) ei ole vielä selvä. Niiden kehityshistorian tutkimus kiinnostaa tutkijoita erityisesti siksi, että kaikki selkärankaiset ovat kehittyneet leuattomista kaloista.
Nahkiaskalojen fossiileja on löydetty melko vähän, koska rustokudos ei säily yhtä hyvin kuin luusto. Myöhäiseltä devonikaudelta (Famenne-kaudelta) on löydetty hyvin nykyisen kaltainen nahkiaiskala, Priscomyzon riniensis, joka eli 360 miljoonaa vuotta sitten. Se todistaa niiden olevan eläviä fossiileja.
Erityisen heikosti on säilynyt nahkiaiskalojen toukkien fossiileja, sillä ne ovat aikuisiakin hennompia. Vanhin tunnettu toukan fossiili on varhais-liitukaudelta, ainakin 125 miljoonan vuoden takaa. Se on löydetty samoista kerrostumista, joissa on säilynyt myös dinosaurusten höyheniä.
François Périer

François Périer, oikealta nimeltään François Pillu (10. marraskuuta 1919 – 28. kesäkuuta 2002) oli ranskalainen näyttelijä. Hän voitti vuonna 1957 Baftan roolistaan René Clément’n elokuvassa Ansa (1956). 
Périer syntyi Pariisissa, jossa hän myös kuoli 82-vuotiaana. Hänet muistetaan paitsi elokuvista, myös teatterista ja televisiosta.
Muhammad ibn Jarir al-Tabari

Muhammad ibn Jarir al-Tabari (838–923) oli persialainen historioitsija ja koraaninselittäjä. Hän kirjoitti ensimmäisen arabiankielisen maailmanhistorian.
Ympäristö

Ympäristöllä tarkoitetaan luonnonympäristön, rakennetun ympäristön ja sosiaalisen ympäristön muodostamaa kokonaisuutta. Usein ensimmäisenä ihmiselle tulee sanasta ympäristö mieleen luonto eli ekologinen ympäristö. Ympäristö on kuitenkin laajempi kokonaisuus, johon kuuluu luonnon lisäksi kulttuurin muovaama inhimillinen ympäristö. 1800-luvun maantieteessä ympäristön määriteltiin olevan "Kaikki, mikä on havaitsijan ympärillä".
Ympäristö voidaan nähdä luonnontieteellisenä, sitä ulkoapäin tarkasteltavana kokonaisuutena, sosiaalisena ja yhteiskunnallisena rakennelmana tai koettuna ja elettynä elämänpiirinä tai elettynä tilana, jolloin ympäristö nähdään subjektiivisena yksilön näkökulmasta.
Ympäristöä tutkivat esimerkiksi ympäristötiede, biologia, maantiede, geofysiikka, sosiologia ja ympäristöfilosofia. Ympäristönsuojelu on toimenpiteitä, jotka tähtäävät niin luonnonympäristön kuin kulttuuri- ja sosiaalisen ympäristön suojeluun.

Subjektiivinen ympäristö

Koettu ja eletty tila voidaan nähdä myös paikkana, jonka keskipiste on havainnoitsija ja akselit oikealla, vasemmalla, edessä ja takana. Filosofi ja maantieteilijä Immanuel Kantin Puhtaan järjen kritiikissä esittämässään epistemologisessa teoriassaan ihmisellä on synnynnäiseti käsitys tilasta ja ajasta, niin kutsuttuina ymmärryksen kategorioina. Koettu ja havaittu tila on psykologinen, ei siis vain pituus- ja leveyspiirien määrittämä paikka tai alue. Ympäristöfilosofiassa pohditaan esimerkiksi, mitä ovat hajut ja äänet tai mikä on maiseman olemus. Joskus näitä sanotaan filosofiassa "puoliolioiksi" Baltiansaksalainen filosofi ja biologi Jakob von Uexküll loi käsitteen "Umwelt" tarkoittamaan eliön käsitystä omasta ympäristöstään.

Sosiaalinen ympäristö

Sosiaalinen ympäristö tarkoittaa ihmisiä joiden kanssa olemme tekemisissä. Tähän kuuluvat kaikki tärkeät ihmissuhteemme ja sosiaaliset verkostomme, mutta myös kaikki lähellämme olevat ihmiset tai kaikki ne joiden kanssa olemme tekemisissä. Sosiaalinen ympäristö kartuttaa niin kutsuttua sosiaalista pääomaa ja on hyvin tärkeä ihmisen terveydelle ja hyvinvoinnille. Sosiaalista ympäristöä tutkii sosiaalipsykologia.

Rakennettu ympäristö

Rakennettu ympäristö tarkoittaa kaikkea ihmisen rakentamaa, kuten rakennuksia ja infrastruktuuria. Rakennettu ympäristö vaikuttaa voimakkaasti esimerkiksi kaupunkitilan viihtyisyyteen.
Hyvällä kaupunki- ja aluesuunnittelulla ja rakentamisella pyritään osaltaan luomaan terveellinen, turvallinen, taloudellinen ja viihtyisä ympäristö. Rakentamisessa otetaan yhä enemmän huomioon ekologisuus ja luontoarvot ja useissa maissa on suurissa hankkeissa pakollista tehdä ympäristövaikutusten arviointi, jonka lopullisesti hyväksyy viranomaistaho, Suomessa ELY-keskus. 
Myös rakennettua ympäristöä suojellaan historiallisten ja kulttuuristen arvojen takia niin kutsuttuna kulttuuriperintönä. Rakennetun ympäristön omaleimaisuus ja kulttuuriarvot tulee ottaa huomioon kaavoituksessa. Suomessa rakennettuun ympäristöön liittyvissä kulttuuriasioissa palvelee Museovirasto. Unescon maailmanperintökohteet, kuten Suomenlinna ja Vanha Rauma, ovat YK:n määrittelemiä erityisen arvokkaita kohteita.
Joseph Mascolo

Joseph Mascolo (13. maaliskuuta 1929 West Hartford, Connecticut – 8. joulukuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti rooleistaan  Kauniiden ja rohkeiden Massimo Maronena ja Päivien viemää -sarjan Stefano DiMerana.
Mascolo kuoli 87-vuotiaana 8. joulukuuta 2016 sairastettuaan pitkään Alzheimerin tautia.
Daqing

Historia

Öljyntuotanto Daqingin alueella alkoi vuonna 1959 ja se alkoi kasvaa nopeasti Mao Zedongin kehotettua valtion ryhtyvän toimiin öljyntuotannon kasvattamiseksi helmikuussa 1960. Kiinan suhteet Neuvostoliittoon olivat huonontuneet ja maa pyrki lisäämään energiaomavaraisuuttaan. Kaupunkiin tuotiin 40 000 työntekijää ja kaupungin rakentaminen valmistui vuonna 1963. Valtion propagandassa kaupunkia käytettiin esimerkkinä tehokkuudesta. Propagandakoneisto teki erityisen tunnetuksi mallityöläisenä esitetyn Wang Jinxinin, jota kulttuurivallankumouksen kannattajat pitivät sittemmin esimerkkinään. Kaupungista tulikin maailman neljänneksi suurin öljyntuotantoalue ja suurin laatuaan Kiinassa. Öljyntuotannon määrä on sittemmin tippunut huipustaan. 1990-luvulla valtio on myös vähentänyt omistamiaan teollisuuslaitoksia Koillis-Kiinan niin sanotulla ruostevyöllä, johon Daqingkin kuuluu. Leikkaukset johtivat suuriin mielenosoituksiin vuonna 2002, jotka herättivät kansainvälistäkin huomiota kokonsa takia.

Talous

Vuonna 2012 Daqingin bruttokansantuote oli yhteensä 400,05 miljardia renminbiä. Suurimmat kaupungin teollisuuden alat ovat maakaasun ja öljyn tuotanto, petrokemia, elintarviketeollisuus, rakennusmateriaalien tuotanto ja laiteteollisuus. Öljyn ja maakaasuntuotanto on näistä selkeästi suurin sen vastatessa 73,7 % kaupungin koko teollisesta tuotannosta. Vuoteen 2005 saakka Daqingissa tuotettiin 50 miljoonaa tonnia öljyä vuosittain, mutta vuonna 2010 tuotannon arvioitiin tippuvan 30 miljoonaan tonniin ja vuonna 2020 edelleen 20 miljoonaan tonniin.
Suomen-syöjä

Suomen-syöjä, Suomen syöjä tai Suomi-syöjä (ruots. Finlandsätare) on historiallinen pilkkanimi niistä venäläisistä, jotka 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa hyökkäsivät Suomen autonomista asemaa vastaan tai vaativat venäläistämispolitiikan aloittamista Suomessa. Näiden henkilöiden motiivina oli usein venäläinen nationalismi tai huoli Venäjän valtakunnan raja-alueiden sotilaallisesta turvallisuudesta.
”Suomen syöjiksi” on kutsuttu muun muassa sortokausien pääarkkitehteina toimineita venäläisiä poliittisia vaikuttajia, kuten Suomen kenraalikuvernöörit Fjodor Heiden, Nikolai Bobrikov ja F. A. Seyn sekä Venäjän pääministeri Pjotr Stolypin. Samoin nimitystä on käytetty Suomen-kysymystä poleemisesti käsitelleistä venäläisistä kirjailijoista ja lehtikirjoittajista, kuten K. F. Ordin ja Mihail Borodkin, sekä suomalaisvastaisista Venäjän duuman edustajista, kuten Vladimir Puriškevitš ja Nikolai Markov.
”Suomen-syöjiksi” on satunnaisesti kutsuttu myös myöhempinä aikoina sellaisia neuvostoliittolaisia tai venäläisiä vaikuttajia, joiden on väitetty suhtautuneen vihamielisesti Suomen itsenäisyyteen. Vladimir Lenin tiettävästi pilkkasi Otto-Wille Kuusista ”Suomensyöjäksi” tämän kirjoitettua 1920-luvun alussa artikkelin Suomen itsenäisyyden tarpeettomuudesta. Valvontakomission johtajaa Andrei Ždanovia on joskus kutsuttu ”Suomen-syöjäksi”. Muita suomalaisissa tiedotusvälineissä ”Suomen-syöjiksi” nimitettyjä ovat olleet muun muassa neuvostodiplomaatit Vladimir Stepanov ja Juri Derjabin (”Juri Komissarov”) sekä venäläinen poliitikko Vladimir Žirinovski.
Wear OS

Käyttö

Wear OS -laitteet ovat yhteensopivia Android-laitteiden kanssa. Lisäksi on huhuttu, että Google on kehittämässä Wear OS:iin yhteensopivuutta iPhonejen kanssa. Wear OS -kellot yhdistetään puhelimeen Wi-Fi-verkolla tai Bluetoothilla.
Wear OS -kellot vastaanottavat ilmoituksia puhelimesta ja seuraavat käyttäjän aktiivisuutta. Kellossa on Google Now -palvelu, joka aktivoituu "Okay Google" -komennolla. Se osaa vastata käyttäjän kysymyksiin ja toimii kauko-ohjaimena muille laitteilla.
Helmikuussa 2017 julkaistavan Android Wear 2.0 -päivityksen myötä Android Wearia käyttävistä älykelloista tulee vähemmän älypuhelimista riippuvaisia. Päivityksen myötä älykelloihin tulee oma Google Play -sovelluskauppa, tuki Google Pay -maksuille ja Google Assistant.
PDF

Käyttötarkoitus

PDF-tiedostomuoto soveltuu valmiiden julkaisujen siirtämiseen tietojärjestelmistä toiseen, esimerkiksi mainostoimiston tietokoneelta painotalon tietokoneelle. Julkaisun taitto, grafiikka ja kirjasimet – puhekielellä fontit – siirtyvät PDF-tiedoston mukana. Julkaisun ulkoasu säilyy kaikissa käyttöjärjestelmissä samana. Kuvia on mahdollista pakata PDF-tiedostoa tehtäessä, jos halutaan tehdä nopeasti latautuva ja tiedostokooltaan pieni sähköinen julkaisu. Kirjasimet voidaan liittää PDF-tiedostoon, joten tiedoston teksti näkyy oikein, vaikka lukijan koneessa ei olisikaan kyseisiä kirjasimia. Tämä on varsin suositeltavaa.
Paino- tai tulostuskäyttöön tehtävää PDF-tiedostoa luotaessa on kuitenkin aina huomioitava luotavan tiedoston resoluutio sekä mahdolliset jälkikäsittelyvarat sivukokoon eli minkälaiseen käyttöön ja kokoon tiedosto on tarkoitettu.

Toiminnot

PDF-tiedostoihin voi liittää vuorovaikutteisia toimintoja. Kuvaa klikkaamalla voi esimerkiksi käynnistää videoesityksen, tai julkaisuun voi liittää äänitiedostoja, jotka käynnistyvät sivuja avattaessa. PDF-asiakirjoihin voi liittää myös hyperlinkkejä.
PDF-tiedostoista voi tehdä luettelon, johon voi kohdistaa hakuja mistä tahansa samalla tietokoneella sijaitsevasta PDF-tiedostosta. Luetteloita voi olla useita ja niihin kaikkiin voi tehdä haun yhden vuoropuheluikkunan kautta. Lähes samaan tapaan etsitään avainsanoja julkaisun sisällöstä. 
PDF-tiedostoja voi tehdä tulostamalla asiakirjan ensin virtuaalitulostimella PostScript-tiedostoksi (PS), minkä jälkeen PS-tiedosto muunnetaan PDF-tiedostoksi esimerkiksi Acrobat Distiller -ohjelmalla tai ps2pdf-ohjelmalla (Unix/Linux). Asiakirjan voi useista ohjelmista tulostaa myös suoraan PDFWriter-nimiseen virtuaalitulostimeen, joka luo PDF-dokumentin suoraan. Joistakin ohjelmista (esimerkiksi LibreOffice, Adobe Photoshop, Microsoft Office, OpenOffice) on myös mahdollisuus tallentaa tiedostoja suoraan PDF-muotoon.

DRM-tekniikat

PDF-tiedostot voivat sisältää DRM-tekniikkaa kuten eston dokumentin tulostamiselle tai ne voivat lähettää tietoa halutulle web-serverille. Tämä mahdollistaa PDF-tiedoston kotiin soittamisen ja siten käyttäjän IP-osoitteen ja mahdollisesti muiden tietojen tallentamisen.

PDF-ohjelmia

PDF-tiedostojen tuottamiseen, lukemiseen ja muuhun käsittelyyn löytyy monia ohjelmia.
Tupa

Tupa on perinteisessä, lähinnä itäsuomalaisessa ja paikoin eteläsuomalaisessa maalaistalossa, ollut rakennuksen eteläpäädyssä sijaitseva tilava asuinhuone, joka nykykäsityksessä vastaa sekä olohuonetta että keittiötä.
Tuvan tärkein tunnusmerkki on ainakin maan itäosassa ollut suuri leivinuuni, joka aikaisemmin yleensä sijaitsi nurkassa, ovesta tullessa oikealla puolella. Tyypillisiä tuvalle ovat olleet ja joskus edelleenkin ovat seinänvieriä kiertävät penkit ja suuri ruokapöytä. Koska tupa yleensä käsittää rakennuksen koko päädyn, sen ikkunat katsovat kolmeen suuntaan ja huone on varsin valoisa. Varhaisempina aikoina talo käsitti usein kaksi tupaa, joiden välissä on läpikuljettava eteinen. Myöhemmin pohjoispäädyssä oleva tupa jaettiin kahdeksi kamariksi. Tällöin isäntäpariskunta siirtyi asumaan toiseen kamareista, ja tupaan jäi muu talonväki. Tavalliset savolaisen ja eteläkarjalaisen tuvan mitat ovat 7×7 m tai 8×8 m, jolloin huone on noin 50 tai 65 neliömetrin laajuinen. Suurimmat nykyiset tuvat ovat noin 100 neliömetrin suuruisia. Tiedetään puolentoistasadan ja jopa lähes parin sadan neliön tupia ajalta, jolloin useat sukulaisperheet asuivat yhdessä. Tuvaksi voidaan sanoa myös yksihuoneista asuinrakennusta kokonaisuudessaan.
Länsi-Suomessa tuvalla tarkoitetaan useimmiten pientä asuinrakennusta, lähinnä mökkiä. Joskus sanalla on myös talon suurimman huoneen merkitys. Länsisuomalaisessa asuinrakennuksessa suuri asuinhuone on ollut paikoin nimeltään pirtti ja monin paikoin sikäläiseen asuinrakennukseen on kuulunut erityinen, suuri juhlahuone, jota on sanottu saliksi. Varuskunnissa tupa on joukkueen, puolijoukkueen tai ryhmän (10–20 hengen) majoitustila.

Etymologia

Suomessa suosittiin 1900-luvun puolivälissä selitystä, jonka mukaan tupa olisi ollut peräisin ruotsin sanasta stuga. Ruotsiin tupamaiset asuinhuoneet levisivät kuitenkin paljon myöhemmin kuin Viroon, Karjalaan ja Suomeen. Sen sijaan lähteenä voi olla germaanisen kantakielen tai romaanisten kielten lämmintä asumusta tarkoittava sana (stub*). On myös esitetty myöhäiskantaslaavin sanaa истъба / istŭba 'lämmitettävä huone; tupa; talo'.
VG-62 (lentopallo)

VG-62 on Naantalissa toimiva lentopalloseura. Se kuuluu VG-62-nimiseen yleisseuraan, jonka muita alaisia ovat muun muassa jääkiekko ja ringette. VG-62:n lentopallon edustusjoukkue pelaa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomessa, Lentopallon 1-sarjassa. Se toimii myös Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun farmijoukkueena. VG-62:ssa pelaa monia Loimun entisiä liigapelaajia ja tulevaisuuden lupauksia. Muun muassa Ossi Rumpunen ja Markku Nieminen pelaavat VG:ssa samalla Loimua edustaessaan.
Timo Ronkainen (sarjakuvapiirtäjä)

Timo Ronkainen (s. 1967 Joensuu) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä sekä Ankkalinnan Pamaus- nimisen lehden päätoimittaja.
Ronkainen on työskennellyt Aku Ankka-lehden eräänlaisena freelancerina tehden erilaisia artikkelitöitä kyseiseen lehteen sekä sen sisarjulkaisuihin. Ronkaisen perustama lehti, Ankkalinnan Pamaus, oli Suomen ainoa ankistien sekä barksistien fanzine.
Ronkaisen piirtämiä sarjakuvia on julkaistu monissa eri yhteyksissä, muun muassa Pahkasiassa, Ilta-Sanomissa sekä Suomen MAD-lehdessä. Hän voitti myös vuonna 1989 käydyn Kemin sarjakuvapäivien strippisarjan kilpailun.
Metcalfen laki

Metcalfen laki väittää, että kommunikaatioverkon arvo on verrannollinen verkon käyttäjien lukumäärän neliöön (n²). Robert Metcalfe muotoili sen ensimmäisenä koskemaan Ethernetiä. Metcalfen laki selittää monia kommunikaatioverkkojen kuten Internet ja World Wide Web kokoon liittyviä ilmiöitä.
Lakia havainnollistetaan usein faksiesimerkin avulla: Yksi faksilaite verkossa on hyödyton mutta jokaisen faksilaitteen arvo on sitä suurempi mitä useampia fakseja verkossa on sillä jokaisen käyttäjän mahdollisuudet kommunikointiin kasvavat verkon koon mukana.

Metcalfen lain sovelluksia

Metcalfen lakia voidaan soveltaa moniin muihinkin verkkoihin kuin telekommunikaatioverkkoihin, kuten esimerkiksi tietokoneverkot, sosiaaliset verkot, organisaatiot jne.
Lee Selby

Ammattiura

Selby siirtyi ammattikehiin vuonna 2008. Uran alkuvuodet Selby otteli lähinnä tuntemattomia nyrkkeilijöitä vastaan kärsien ensimmäisen tappionsa vuonna 2009 viidennessä ottelussaan tuolloin kolmatta otteluaan otelleelle Samir Mouneimnelle. Selby jatkoi uraansa ja vuonna 2014 Selbystä tuli euroopan mestari Rendall Munroea vastaan käydyn ottelun jälkeen Selbyn voitettua ottelun kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Vuonna 2014 Selby kohtasi IBF liiton karsintaottelussa Joel Brunklerin voittaen tämän tuomarin keskeyttäessä ottelun yhdeksännessä erässä. IBF liiton mestariksi Selby kohosi voittaessaan Evgeny Gradovichin tuomarin keskeytettyä ottelun kahdeksannessa erässä Gradovichin silmäkulmavamman vuoksi. Tämän jälkeen Selby on puolustanut mestaruuttaan neljä kertaa onnistuneesti.