Barbaarielokuva

Barbaarielokuva on fantasiaelokuvan lajityyppi, jonka määrittäviä piirteitä ovat lihaksikkaat ja vähäpukeiset päähenkilöt, myyttisiä ja yliluonnollisia elementtejä sisältävä miljöö sekä runsas seksi ja väkivalta. Ensimmäiset barbaarielokuvat ilmestyivät 1970-luvun lopulla ja niiden suosion huippukausi ajoittui seuraavan vuosikymmenen ensimmäisellä puoliskolle. Lajityypin perusteokseksi muodostui vuonna 1982 ilmestynyt Conan barbaari. Barbaarielokuvat tunnetaan myös miekka ja magia -elokuvina samannimisen kirjallisuudenlajin mukaan.
Barbaarielokuvat ovat amerikkalaisen fantasiakirjailija Robert E. Howardin ja tämän luoman sankarin Conan barbaarin henkisiä perillisiä. Elokuvallisia edeltäjiä olivat italialaiset peplum-elokuvat, jotka yleensä kertoivat antiikin mytologioista kuten Herkuleesta. Muutamia barbaarielokuvia tehtiin jo 1970-luvun lopulla ja 1980-alussa, mutta varsinaisen barbaaribuumin käynnisti vuonna 1982 ilmestynyt, John Miliusin ohjaama Conan barbaari (Conan the Barbarian), jossa pääosaa esitti Arnold Schwarzenegger ja joka teki lajityypin keskeiset elementit tunnetuksi. Muita samana vuonna ilmestyneitä barbaariaiheisia menestyselokuvia olivat Albert Pyunin Julma miekka (The Sword and the Sorcerer) sekä Don Coscarellin Voittamaton kostaja (The Beastmaster). Seuraavien kolmen vuoden aikana markkinoille tuotiin useita kymmeniä barbaarielokuvia, jotka pyrkivät ratsastamaan erityisesti Conanin menestyksellä. Genren elokuvia tuotettiin paljon varsinkin Italiassa, ja kasvavat kotivideomarkkinat mahdollistivat halvalla tehtyjen elokuvien taloudellisen menestyksen.
Pienellä budjetilla tuotettujen, teknisesti heikkolaatuisten elokuvien ylitarjonta johti nopeasti barbaarielokuvien suosion romahtamiseen. Vuosikymmenen loppuun mennessä buumi oli ohi eikä tyylilajin elokuvia ole sittemmin juurikaan tehty. Vuosituhannen vaihteen jälkeen barbaarigenre koki kuitenkin hienoisen renessanssin, kun digitaalinen teknologia ja markkinoiden pirstaloituminen madalsivat sekä elokuvien tuotantokustannuksia että tuotto-odotuksia. Samalla Peter Jacksonin Taru sormusten herrrasta -trilogia (2001–2003) lisäsi kiinnostusta fantasiaelokuviin. Tämän seurauksena markkinoille ilmaantui muutamia uusia barbaarielokuvia ja lajin varhaisempia edustajia uudelleenjulkaisitin DVD-muodossa.
Barbaarielokuville on leimallista, että ne ovat variaatioita muutamasta perusjuonikuviosta. Barbaarielokuvan sankari on myyttisessä menneisyydessä tai fantasiamaailmassa asuva barbaari, joka taistelee pahuutta vastaan. Yleensä päähenkilö on korostetun maskuliininen mies, mutta jotkin barbaarielokuvat kertovat naissotureista. Sekä mies- että naisbarbaarit tapaavat olla barbaarielokuvissa hyvin vähäpukeisia. Tarinan konna tai hänen kätyrinsä on usein paha velho. Tyypillinen barbaarielokuva alkaa päähenkilön kotikylän tuhoamisella. Sankari on ainoa eloonjäänyt ja päättää kostaa vanhempiensa kuoleman. Toisinaan tähän liittyy profetia. Joskus päähenkilö on tarinan alussa vasta lapsi ja joutuu varttumaan kovissa olosuhteissa, oppien näin seikkailuissa tarvitsemiaan taitoja. Mieheksi kasvamiseen liittyy monesti myyttisen tai maagisen aseen haltuun saaminen. Sankari lähtee tutkimaan maailmaa ja etsimään tarinan konnaa. Seikkailujensa aikana hän saa mukaansa uskollisia apureita ja kohtaa erilaisia vaaroja, joista osa on yliluonnollisia. Usein tarinassa esiintyy myös neito pulassa, jonka sankari pelastaa. Lopussa päähenkilö surmaa vihollisensa ja suuntaa uusiin seikkailuihin.