google/wiki40b huggingface dataset:
Pertti Oksa

Pertti Oksa (24. huhtikuuta 1957 Mikkeli – 4. maaliskuuta 2015 Mikkeli) oli suomalainen ravintolaketjun ja panimon perustaja. Hän laajensi äitinsä Mikkeliin perustamaa ravintolaketjua ja oli suomalaisen pienpanimotoiminnan uranuurtajia.
Hän hankki vuonna 2002 omistukseen Saimaan Juomatehtaan, joka aloitti nimellä Saimaan Panimo vuonna 1999. Hän perusti 2006 Helsinkiin Bruuveri-panimoravintolan. Hän sai alan ammattilaisilta vuoden olutkrouvari-tittelin ja panimon oluet menestyivät testeissä. Hän toimi alojensa liitoissa ja yrittäjäjärjestöissä
Oksa vaikutti myös kunnallispolitiikassa kotikaupungissaan Mikkelissä.
Macaon Grand Prix

Voittajat

Formula 1 -kuljettajista kilpailun ovat voittaneet Riccardo Patrese, Ayrton Senna, Maurício Gugelmin, Martin Donnelly, David Brabham, Michael Schumacher, David Coulthard, Ralf Schumacher, Ralph Firman, Takuma Satō ja Lucas di Grassi. Suomalaisista Valtteri Bottas on ollut kilpailun kolmas vuonna 2010.
Capri

Maantiede

Capri sijaitsee Napolin lounaispuolella, Napolinlahden suulla, noin viisi kilometriä mantereen Punta Campanellasta.
Pinta-alaa saarella on reilut 10 neliökilometriä, josta 6,5 km² kuuluu Anacapriin ja noin 4 km² Caprin kuntaan. Vuoden 2015 lopulla Caprin kunnassa oli 7 205 asukasta ja Anacaprissa 6 946. Saaren korkein kohta on 589 metrin korkuinen Monte Solaro, jonne pääsee kävellen tai tuolihissillä.
Saari on matkailukohde, jonka nähtävyyksiä ovat muun muassa Villa Jovis, Villa San Michele, Augustuksen puutarha sekä Grotta Azzurra (Sininen luola).
Caprin luonnontilainen kasvillisuus on etupäässä Välimeren alueelle tyypillistä pensaikkoa. Pensaat ovat tyypillisesti tummasävyisiä ja ikivihreitä. Lajeihin kuuluvat puumaiset tyräkit, mastiksipistaasi ja rosmariini. Anacaprille johtavan tien varressa ja kahdessa muussa vaikeakulkuisessa paikassa on orjanlaakerikasvien muodostamaa metsää.
Noin kymmensenttinen muurigekko (Tarentola mauritanica) on saarella yleinen. Caprilla asuvat Euroopan ainoat siniset liskot, jotka kuuluvat rauniosisiliskon siniselkäiseen alalajiin (Podarcis sicula coerulea).

Historia

Caprin vanhimpia tunnettuja asukkaita olivat kreikkalaiset, jotka rakensivat linnoituksia 800-luvulla eaa.
Rooman keisari Tiberius vietti hallintokautensa loppuosan Caprilla. Hänen kerrotaan viettäneen siellä ylenpalttisen irstasta ja väkivaltaista elämää.
Myöhemmin Commodus karkotti siskonsa saarelle.
Ranskalaiset hallitsivat saarta ja vahvistivat sen linnoituksia Napoleonin kaatumiseen asti.
Venäjän–Japanin sodan jälkeen venäläisiä intellektuelleja alkoi asettua saarelle. Heidän joukossaan olivat Maksim Gorki, Lenin ja Leo Tolstoi. Myös ruotsalainen Axel Munthe asui ja kirjoitti saarella pitkään.
22. tammikuuta 1950 Caprilla kalastajat saivat verkkoihinsa suuren pöytähopeasaaliin.

Talous ja liikenne

Caprilla käy vuosittain yli 400 000 matkailijaa. Saari on tullut tunnetuksi rikkaiden ja kuuluisien lomapaikkana; näihin ovat kuuluneet Aristoteles Onassis, Brigitte Bardot, Sophia Loren, Graham Greene, Harrison Ford ja Naomi Campbell. Turistikausi kestää toukokuusta syyskuuhun, monet ravintolat ja hotellit ovat suljettuja talven ajan.
Saarelle pääsee laivalla muun muassa Sorrentosta, Napolista ja Salernosta sekä useilta Amalfin rannikon paikkakunnilta kuten Amalfista, Positanosta ja Maiorista. Lisäksi Caprilta on laivayhteys Ischiaan saarelle. Matkailijat pääsevät saarelle autolla vain varsinaisen matkailukauden ulkopuolella, marraskuulta maaliskuulle pois lukien joulun aika.
Saarella on kaksi satamaa, etelärannan Marina Piccola ja pohjoisrannan Marina Grande. Marina Piccolassa pääosassa ovat uimarannat, ravintolat ja pienveneet, kun taas varsinainen liikennöintisatama on Marina Grande. Huvivenesatamaan mahtuu yhtä aikaa 310 alusta, joista suurimmat voivat olla 65 metriä pitkiä.
Satamasta ylös Caprin kaupunkiin voi nousta joko funikulaarilla tai takseina toimivilla avoautoilla. Bussit kulkevat tärkeimpien nähtävyyksien välillä, mutta monet välimatkat taittuvat myös kävellen.
Bernard-Marie Koltès

Bernard-Marie Koltès (9. huhtikuuta 1948 Metz – 1989 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja.

Henkilöhistoria

Koltèsin nuoruus oli väkivaltainen ja kapinallinen. Vaikka hän kokeili kirjoittamista nuorena, hän siirtyi teatterin pariin vasta 20-vuotiaana.Koltès kuoli 1989 aidsin aiheuttamiin komplikaatioihin.

Tuotanto

Koltès kirjoitti noin kymmenen näytelmää, joista ensimmäinen oli pitkä monologi La Nuit juste avant les forêts esitettiin 1977 Avignonin festivaalilla. Hänen näytelmänsä Médée herätti tosin huomiota jo 1970. Jean Genet vaikutti Koltèsin kirjoitustyöhön. Muiden absurdin teatterin kirjailijoiden tavoin hän tunsi olevansa vieraassa maassa, hänen tapauksessaan homoseksuaalina heteroseksuaalissa maailmassa. Afrikassa hän näki kuinka eurooppalaiset vaikutteet hävittävät alkuperäiskulttuureja. Aiheesta syntyi näytelmä Combat de nègre et de chiens. Käytyään Amerikassa hän kirjoitti näytelmän Läntinen satamalaituri (Quai Ouest,1985) veljestä ja sisaresta vieraassa kulttuurissa. Psykopaattitappaja Roberto Succo antoi aiheen viimeiseen näytelmään Roberto Zucco. Se esitettiin postuumisti Berliinissä vuonna 1990 ja esityksen ohjasi Peter Stein. Sitä on sen jälkeen esitetty kaikkialla Euroopssa ja Yhdysvalloissa. Koltès käänsi Shakespeare näytelmän The Winter's Tale ranskaksi. Ranskalainen Théâtre National de Bretagne ohjaajanaan Rachid Zanouda esitti Koltèsin näytelmän Läntinen satamalaituri (Quai ouest) Tampereen teatterikesässä 2.-8.8. 2010.
Alex Tuch

Seuraura

Tuch pelasi kauden 2011–2012 EmJHL-junioriliigan Syracuse Jr. Starsissa ja hän voitti koko liigan pistepörssin tehoilla 44+57=101. OHL-joukkue Guelph Storm varasi Tuchin 94. pelaajana kesällä 2012. Hän ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta Tuch voisi pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän vietti vuodet 2012–2014 Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana pelaten mm. USHL-junioriliigaa. Kaudella 2013–2014 Tuch pelasi CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi USHL Scholar-Athlete Awardilla.
Minnesota Wild varasi Tuchin ensimmäisellä kierroksella 18. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Boston Collegen yliopistojoukkueeseen. Tuch oli joukkueen paras pistemies tehoilla 14+14=28 ja hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Huhtikuussa 2016 Tuch teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa.
Burgundi

Historiaa

Burgundin nimi on peräisin itägermaaniselta burgundien kansalta, joka kansainvaellusten aikaan siirtyi 200-luvulla ensin Oderilta Mainin yläjuoksulle, kunnes 400-luvulla perusti ensimmäisen valtakuntansa Genevenjärven tietämille. 
Vuonna 879 perustettiin Juravuoristosta Välimereen ulottuva Provencen kuningaskunta, joka tunnettiin myös Burgundin kuningaskuntana ja myöhemmin Ala-Burgundina. Alue yhdistettiin vuonna 933 sen koillispuolella sijainneeseen Ylä-Burgundiin, ja valtakunnan nimeksi tuli Burgundin kuningaskunta eli Arelatum. Valtakunnan pääkaupunki Arles oli sen aikaiselta nimeltään Arelate, mistä juontui alueen toinen nimitys. 
1400-luvulla Burgundin herttuakunta laajentui vuosikymmeniksi käsittämään jopa suuren osan silloisia Alankomaita.
Vieste

Nähtävyyksiä

Kunnan keskustassa on säilynyt keskiaikaisia kortteleita kujineen. Viesten nähtävyyksiä on 1000-luvulta peräisin oleva rinnakkaiskatedraali Concattedrale di Santa Maria Assunta. Katedraalin vieressä on kaupungin suojaksi rakennettu linna. Se on rakennettu 1000-luvun lopulla. Linna on kärsinyt suuria tuhoja ajan saatossa, kun sitä on kohdannut niin hyökkäykset kuin maanjäristyksetkin. Keskustan uimarannalla oleva monoliitti Pizzomunno on luonnonnähtävyys.
Kalevi Rikkinen

Kalevi Vilho Rikkinen (s. 14. toukokuuta 1936 Pietarsaari) on suomalainen maantieteilijä ja Helsingin yliopiston kulttuurimaantieteen emeritusprofessori.
Rikkisen vanhemmat olivat ratavartija Vilho Rikkinen ja rautatieläinen Helmi Maria Mäkitalo. Hän pääsi ylioppilaaksi 1956 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1962 ja tohtoriksi 1966.
Rikkinen toimi Helsingin yliopistossa assistenttina 1960–1964, dosenttina 1968–1970, apulaisprofessorina 1970–1973, vt. professorina 1971–1972 sekä vuodesta 1973 alkaen kulttuurimaantieteen professorina sekä maantieteen laitoksen esimiehenä vuodesta 1974. Rikkinen oli lisäksi Kustannus Oy Otavan maantieteilijänä 1960–1964 sekä valtion luonnontieteellisen toimikunnan tutkimusassistenttina 1964–1967 ja vt. nuorempana tutkijana 1967–1969. Rikkinen jäi professorin virasta eläkkeelle 1999. 
Rikkinen on ollut naimisissa vuodesta 1960 alkaen Helsingin yliopiston maantieteen didaktiikan emeritaprofessori Hannele Rikkisen, o. s. Iso-Ahola  kanssa. Helsingin yliopiston kasvitieteen professori Jouko Rikkinen on heidän poikansa.
Rikkinen toimi Filosofisen tiedekunnan promootiossa promoottorina vuonna 1997. Vuosina 1976-1985 hän toimi Eteläpohjalaisen osakunnan inspehtorina.
Steve Novak

Ammattilaisura

Houston Rockets varasi Marquetten yliopistossa pelanneen Novakin vuoden 2006 NBA:n varaustilaisuuden toisella kierroksella, tilaisuuden 32. pelaajana. Novak pelasi Rocketsissa kahden kauden aikana 70 ottelua, jonka jälkeen yritti vakiinnuttaa paikkansa Los Angeles Clippersin, Dallas Mavericksin ja San Antonio Spursin miehistöistä.
Novak löysi paikkansa vasta New York Knicksistä, jossa onnistui saamaan vastuuta joukkueen kärsittyä loukkaantumissumasta. Suurimman huomion Knicksin läpimurtopelaajista keräsi kuitenkin pelintekijä Jeremy Lin. Kesällä 2012 Novak teki Knicksin kanssa neljän vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 15 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2013 Novak siirtyi Toronto Raptorsiin osana pelaajakauppaa, jossa Knicks hankki Andrea Bargnanin. Tämän jälkeen hän on edustanut Utah Jazzia, Oklahoma City Thunderia ja Milwaukee Bucksia.
Asko Kallonen

Asko Kallonen (s. 1960) on suomalainen musiikkialan vaikuttaja. Hän toimi vuodesta 1993 BMG Finland Oy:n tuotantopäällikkönä. Vuodesta 2005 Kallonen on ollut puoliksi omistamansa Helsinki Music Company -levy-yhtiön hallituksen puheenjohtajana ja vastaa sen artistikiinnityksistä.
Kallonen on työskennellyt muun muassa HIMin, Anssi Kelan, Samuli Edelmannin ja Lordin kanssa. Hän on seitsenkertainen vuoden tuotantopäällikkö -palkinnon voittaja Musiikki & Media -tapahtumassa. Suurelle yleisölle Kallonen on tullut tutuksi Idols-ohjelman päätuomarina vuosina 2003 ja 2007.
Ennen musiikkialan tuotantotehtävissä toimimistaan Kallonen työskenteli muun muassa Yleisradion Radiomafiassa. Vuonna 1982 hän liittyi Päät-yhtyeeseen ja perusti vuonna 1984 Keba-yhtyeen yhdessä Aarno Alikosken kanssa. Samana vuonna Keba otti osaa Rockin SM-kilpailuihin sijoittuen kolmanneksi. Kallonen on opiskellut Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, sieltä kuitenkaan valmistumatta. Vuonna 1991 hän valmistui restonomiksi Haaga-instituutista, joka toimi tuolloin opistotasoisena oppilaitoksena.
Asko Kallonen on naimisissa kirjailija Katja Kallion kanssa ja heillä on tyttäret Elsa ja Ester. Kallosen ensimmäinen puoliso oli kirjailija-toimittaja Nina Honkanen ja heillä on pojat Ville (s. 1987) ja Aku (s. 1989).
Kallonen toimii nykyisin Warner Music Finlandin kotimaisen musiikin tuotantopäällikkönä.
Punainen kunniamerkki

Sovitukset

Kirjaan pohjautuva elokuva Kunnian kentällä valmistui vuonna 1951. Sen ohjasi John Huston ja pääroolin näytteli Audie Murphy. Vuonna 1974 20th Century Fox teki kirjasta televisioelokuvan. Myös vuonna 2008 tšekkiläis-slovakialaisena yhteistyönä valmistunut elokuva Tobruk pohjautuu Punaisen kunniamerkkiin. Elokuvassa tapahtumat on sijoitettu toisen maailmansodan aikaiseen Pohjois-Afrikkaan.
Ylimys (järvi)

Maantietoa

Järven pituus 350 metriä pitkä, 250 metriä leveää ja sen pinta-ala on 5,8 hehtaaria. Se sijaitsee kallioalueen painaumassa Ylimysvuoren alla. Sen rannat ovat soistuneita ja sen itäpuolella sijaitseekin Ylimyssuo. Kolme suo-ojaa laskevat vetensä järveen. Lounaisrannalta lähtee järven laskuoja, joka päättyy 750 metrin päässä Puhvinmoisioon Pikku-Onkimuksen rannan läheisyyteen. Rantaviivan pituus on kilometri ja se on enimmäkseen suota. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa kärrytiet Nisunperältä.

Historiaa

Vuoden 1799 isojakokartassa "Ylimysjärven" laskuojaa ei vielä ollut olemassa. Sen sijaan ojan kohdalla oli kosteaa ja niitylle kelpaavaa maata, koska siihen oli avattu pitkä ja kapea niitty. Viereisellä "Kohosjärvellä" eli Onkimuksella oli sekä niittyjä että peltoa. Onkimusta ei oltu silloin vielä laskettu. Vuoden 1894 lohkorajakartassa järven nimi oli edelleen sama.
Ocracoke

Historia

Ocracoken alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat wocconit, jotka harjoittivat alueella kalastusta ja metsästystä. Intiaanit asuivat mantereella, mutta heillä oli saarella tukikohtiaan. Historiallisissa lähteissä saari mainitaan ensimmäisen kerran intiaanien mukaan nimellä Wokokon vuonna 1585. Nykyisen nimen alkuperästä on useampia eri näkemyksiä. Se voi olla vääntynyt intiaanien nimestä, mutta erään paikallisen legendan mukaan se sai nimensä merirosvo Mustaparralta. Vuosien 1584 ja 1587 välillä alueella liikkui Walter Raleighin rahoittamia retkikuntia, joista yksi rantautui Ocracoken saarelle.
Särkät tekivät ympäröivästä merialueesta vaikeasti purjehdittavan. Pohjois-CVarolinan viranomaiset nimittivät saaren ensimmäiset luotsit purjehtijoiden avuksi vuonna 1715. Syrjäisestä saaresta tuli myös salakuljettajien tukikohta. Merirosvo Mustaparta kävi saaren tuntumassa viimeisen meritaistelunsa aluksellaan Queen Anne’s Revenge vuonna 1718. Hänen laivallaan palvellut William Howard hyödynsi puolestaan kuningas Yrjö I:n merirosvoille tarjoamaa yleistä armahdusta. Howard osti saaren 105 punnan hintaan vuonna 1759 ja asettui sinne asumaan muiden entisten merirosvojen kanssa. Vuoden 1790 väestönlaskennan mukaan saarella asui 135 valkoista, 31 orjaa ja 2 vapaata värillistä. Yhdysvaltain vapaussodan aikaan saarta käytettiin brittien merisaarron murtamiseen ja myöhemmin Pohjoisvaltioiden joukot miehittivät saaren Yhdysvaltain sisällissodan puhjettua. 
Monet saarelaiset työskentelivät pitkään eri laivoilla, mutta ajan kuluessa heidänammattinaan yleistyi kalastus. 1900-luvun alkupuolella monet muuttivat kuitenkin töiden perässä mantereelle Newport Newsiin ja Philadelphiaan. Toisen maailmansodan aikaan saaren edustalla toimi saksalaisia sukellusveneitä, jotka upottivat Britanniaan lähteneitä laivoja. Brittialus HMT Bedfordshire upposi torpeedoituna saaren edustalla 11. toukokuuta 1942 ja neljä saarelle huuhtoutunutta ruumista haudattiin Ocracokeen. Paikalle perustettiin muistomerkki ja hautojen maa vuokrattiin maailmansodan brittiläisistä haudoista vastaavalle Commonwealth War Graves Commissionille. Olot saarella kehittyivät maailmansodan jälkeen. Saaren teitä päällystettiin ja lauttaliikennen mantereella alkoi vuonna 1957. Sittemmin matkailusta on tullut saaren pääelinkeino.

Väestö

Ocracoken asuukasluku oli Yhdysvaltojen vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 948. Heistä 95 oli syntynyt ulkomailla.

Kulttuuri

Paikallinen nimitys saaren asukkaille on O’cockers. Saarella puhutaan omintakeista murrettaan, jossa on vaiklutteita Elisabetin ajan englannista, sekä esimerkiksi skottien ja itlantilaisten puhumasta kielestä. Paikallinen nimitys murteelle on Hoi Toider. Elokuisin saarella järjestetään viikunafestivaali.
Luis Abilio Sebastiani Aguirre

Luis Abilio Sebastiani Aguirre SM (s. 22. helmikuuta 1935 Callao) on perulainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. huhtikuuta 1962 ja nimitettiin Tarman hiippakunnan johtoon 21. marraskuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. tammikuuta 1993. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dossena, jota avustivat Miguel Irízar Campos ja Lorenzo León Alvarado.
Sebastiani Aguirre sai 13. kesäkuuta 2001 nimityksen Ayacucho o Huamangan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 6. elokuuta 2011.
Keskushuippu

Keskushuippu eli keskusvuori esiintyy törmäyskraattereissa, jotka ovat kooltaan suuria. Keskushuippu syntyy törmäyksen puristaman kallion ponnahtaessa takaisin ja yli alkuperäisen asemansa. Näin kalliota nousee syvältä kraatterin keskelle.
Esimerkiksi monet Kuun suuret kraatterit ovat keskushuipullisia. Näitä ovat esimerkiksi Tycho ja Eratosthenes.
Monista suuristakin kuun kraattereista keskushuippu puuttuu, koska on peittynyt laavakerroksen alle. Kuun Maahan näkymättömällä puolella olevassa Tsiolkovski-kraatterissa keskushuippua ympäröi tumma laavakenttä. Keskushuipullisten kraattereiden sisäreunat ovat yleensä porrasmaisia. Keskushuipullisia kraattereita suuremmissa kraattereissa on keskusrengas tai joukko niitä. Ne syntyvät kallion aaltoillessa suuren törmäyksen jälkeen. Keskusrengas on suurella 312 km:n läpimittaisella Schrödinger-kraatterilla.
Kationi

Kationi on positiivinen ioni. Nimi tulee siitä, että johdettaessa sähköä sulaan suolaan tai suolaliuokseen suolan kationit liikkuvat katodille.
Suurin osa kationeista on metalli-ioneja eli metalliatomeja, joista on poistunut yksi tai useampi elektroni. Jos sama metalli muodostaa useita ioneja, joiden varaus poikkeaa toisistaan, merkitään metallin nimen jälkeen suluissa roomalaisilla numeroilla sen hapetusluku, joka vastaa varausta alkeisvarausyksikköinä. Lisäksi on olemassa useamman atomin muodostamia kationeja kuten ammoniumioni (NH₄⁺) sekä happojen vesiliuoksissa esiintyvä oksoniumioni (H₃O⁺).
Jamal al-Jamal

Jamal al-Jamal (arab.  جمال الجمال; ) 3.huhtikuuta 1957 – 1. tammikuuta 2014) oli palestiinalainen diplomaatti. Hän oli suurlähettiläs Tšekin tasavallassa 11. lokakuuta 2013 kuolemaansa saakka.

Diplomaattinen ura

Jamal al-Jamal syntyi vuonna 1957 Beirutissa Shatilan pakolaisleirillä. Hänen perheensä oli alunperin Jaffasta nykyisestä Israelista. Hän liittyi Fatahiin vuonna 1975 ja nimitettiin suurlähettilääksi Bulgariaan  vuonna 1979. Vuodesta 1984 hän toimi diplomaattina Prahassa, lopulta vt suurlähettiläänä . Vuosina 2005–2013 hän toimi pääkonsulina  Aleksandriassa, Egyptissä. Lokakuussa 2013 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Tšekin tasavaltaan.

Kuolema

Tšekin poliisin mukaan al-Jamal loukkaantui kuolettavasti räjähdyksessä, joka ravisti hänen virallista residenssiä uudenvuodenpäivänä 2014. Hän kuoli useita tunteja möhemmin sairaalaan viemisen jälkeen. Tšekin poliisin mukaan räjähdys aiheutui räjähdysvaarallisesta laitteesta, joka oli kassakaapissa, eikä se ollut ennakkoon suunniteltu hyökkäys. Myöhemmin Tšekin poliisi löysi laittomat aseet ja ampumatarvikkeet Prahan suurlähetystöstä. Tšekin ulkoministeri Jan Kohout sanoi myöhemmin, että tapahtuma on "vakava diplomaattisia suhteita koskevan Wienin yleissopimuksen rikkominen"." Suchdolin pormestari Petr Hejl on vaatinut suurlähetystön siirtämistä alueelta.
Cecilia Payne-Gaposchkin

Cecilia Helena Payne-Gaposchkin (10. toukokuuta 1900 – 7. joulukuuta 1979) oli brittiläinen tähtitieteilijä, joka päätteli, että vety on tähtien (ja siten koko universumin) yleisin alkuaine. Hänen tutkimuksensa ovat olleet pohjana koko ydinreaktiotutkimukselle.

Elämä

Payne-Gaposchkin opiskeli Cambridgen yliopistossa Englannissa, mutta siellä ei silloin vielä myönnetty tutkintoja naisille. Hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän väitteli Harvardin yliopiston ensimmäiseksi tähtitieteen tohtoriksi. Vaikka hänen tulkintansa tähtien spektreistä olivat oikeita, hänen ohjaajansa Henry Norris Russell ei myöntänyt hänelle tutkintoa ennen kuin hän oli lisännyt kirjaansa jälkikirjoituksen, jossa todetaan päätelmien olevan ”selvästi epätosia”. Siihen aikaan oli nimittäin vallitseva käsitys, että rauta on tähtien pääasiallinen rakennusaine. Myöhemminkin Russell kollegoineen jarrutti hänen urakehitystään.
Heikki Selin

Heikki Selin tai Seliini (1824 Tuulos – 1882 Tuulos) oli suomalainen kiertokoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Henrikk(i) Selin, H.S. ja H.S-n.
Selin toimi koulumestarina Tuuloksessa. Hän kirjoitti nimimerkeillä Heikki Soimanen, Heikki Selkänen ja omalla nimellään Kanavaan, Maamiehen Ystävään ja Suomettareen.
StarCraft II: Heart of the Swarm

Yleistä

Starcraft II -trilogian jokainen osa keskittyy yhteen kolmesta rodusta. Edeltävän osan Wings of Libertyn yksinpelikampanja seurasi Terraneiden Jim Raynorin taistelua, jonka eräänä lopputuloksena Queen of Blades muuttui jälleen Sarah Kerriganiksi. Heart of the Swarm jatkaa tästä, ja keskittyy Kerriganiin ja hänen hallitsemiinsa Zergeihin. Peli toimii osittain roolipelimaisena.

Ominaisuuksia

Heart of the Swarmin kampanja kulkee samalla tavalla kuin Wings of Libertyn, mutta jotkut mekaniikat muuttuvat. Suurimmassa osassa pelin tehtäviä Sarah Kerrigan on pelattava hahmo, ja pelin edetessä hänen voimansa alkavat kasvaa ja hän kykenee hallitsemaan enemmän zergejä. Peli tarjoaa samanoloisia vain kampanja-yksikköjä, joita ei voi käyttää moninpelissä. Myös moninpeliin on tulossa parannuksia.

Tarina

Heart of the Swarmin tarina alkaa Wings of Libertyn jälkeen. Jim Raynor ja hänen johtamat Terranit onnistuivat lopettamaan Zergien invaasion Koprulu-sektoriin hyökkäämällä Chariin ja käyttämällä muinaista xel'naga-artefaktia tuhoamalla Zergit ja muuttamaan Sarah Kerriganin takaisin ihmiseksi. Näytti siltä, että Zergien uhka olisi lopullisesti ohi. Mutta ilman Kerrigania Zergit ovat ajautuneet keskinäiseen kahakkaan. Samaan aikaan Kerrigan vannoo kostavansa Arcturus Mengskille kaiken, ja alkaa etsimään ja yhdistämään hajautuneita Zergien pesueita.
Ise (1916)

Modernisointi

Vuodesta 1921 alkaen aluksen 80 mm/40 type 3 -ilmatorjuntatykit oli asennettu yksittäin kaksi sillan sivuille ja kaksi taaemman tulenjohtotornin sivuille. Vuosina 1930–1931 aluksen ulkonäkö muuttui lukuisten kansiterassien valmistuttua kolmijalkaiseen etumastoon, jolloin aluksen kansirakennelma alkoi muistuttamaan pagodia.
Alus modernisoitiin Kuren laivastontelakalla 1. elokuuta 1935 – 23. maaliskuuta 1937. Sen runkoa pidennettiin perästä reilu kahdeksan metriä, konehuoneet sijoitettiin uudelleen ja uudet turbiinimoottorit asennettiin, jolloin koneteho lähes kaksinkertaistui 80 000 hevosvoimaan ja nopeus kasvoi 25,3 solmuun. Kattiloiden määrän vähetessä etummainen savuhormi poistettiin, ja sen vapauttamaan tilaan rakennettiin suurempi komentosilta.

Palvelus

Ise osallistui toisessa maailmansodassa Midwayn- ja Leytenlahden taisteluihin. Alus upposi matalaan veteen ankkuripaikallaan Eta Jimassa Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentokoneiden ilmahyökkäyksissä yhdentoista pommin osuttua 28. heinäkuuta 1945. Alus romutettiin sodan jälkeen.
HMS Hogue (1900)

Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan alkaessa HMS Hogue oli sijoitettuna reserviin ja se palautettiin palvelukseen miehitettynä reserviläisillä. Alus liitettiin Cressy-luokan aluksista muodostettuun kontra-amiraali Henry H. Campbellin 7. Risteilijälaivueeseen. Laivue liitettiin osaksi Harwichiin sijoitettuja laivastovoimia osaksi Pohjanmeren valvontajoukkojen Risteilijäosasto C:tä valvomaan Pohjanmeren eteläosaa.
Alus oli kahden sisaraluksensa tulossa 22. syyskuuta satamaan tankatakseen. Osasto matkasi jonossa 10 solmun nopeudella, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-9:n päällikkö luutnantti Otto Weddigen havaitsi alukset. Sukellusveneestä laukaistiin torpedo HMS Aboukiriin, jonka köli katkesi. Alus upposi 20 minuutissa, jolloin 527 miestä sai surmansa. HMS Cressy ja HMS Hogue luulivat aluksi aluksen osuneen miinaan aloittaessaan pelastustyöt, jolloin sukellusvene laukaisi vielä kaksi torpedoa Hogueen ja kaksi Cressyyn upottaen kummatkin.