Pohjoismaiset kisat

Pohjoismaiset kisat olivat vuosien 1901–1926 aikana kahdeksan kertaa järjestetyt kansainväliset kilpailut, joissa Suomen, Ruotsin ja Norjan parhaimmat hiihtäjät ja luistelijat kilpailivat toisiaan vastaan ennen talviolympialaisten ja MM-kilpailujen nousua kansainvälisiksi ykköstapahtumiksi. Kilpailut käytiin Ruotsissa, viisi kertaa Tukholmassa sekä kahdesti Östersundissa, jonne kisat siirrettiin Tukholmasta sääongelmien vuoksi. Vuoden 1903 kilpailut käytiin Kristianiassa, Norjassa, Holmenkollenin kisojen yhteydessä. Kisojen organisoija oli Viktor Balck. Norja, joka julistautui itsenäiseksi kesällä 1905, ei osallistunut vuosien 1905 ja 1909 kilpailuihin, pois lukien luistelijoita, jotka osallistuivat 1909 kisoihin varmistaakseen omien maailmanmestaruuskisojen onnistumisen samana vuonna.
Ruotsin lisäksi Suomi oli edustettuna kaikissa Pohjoismaisissa kisoissa. Vuoden 1903 osanotosta vastasivat pikaluistelijat ja 1917 osanotto rajoittui helsinkiläiseen luistelijattareen, Anna-Lisa Allardtiin, joka sijoittui naisten taitoluistelussa kolmanneksi.
Hiihdon ja luistelun lisäksi ohjelmassa oli jääpalloa, jääkiekkoa, curlingia ja monia muita talviurheilulajeja, kuten potkukelkkailua. Myös ratsastus, miekkailu, ammunta ja uinti kuuluivat näiden talvikisojen ohjelmistoon.
Vuoden 1913 kisoja ehdotettiin osaksi Tukholman olympialaisia. Talvilajejahan oli ollut myös Lontoon olympialaisissa 1908. Ehdotus ei kuitenkaan mennyt läpi.

Hiihto

Pohjoismaisten kisojen hiihtomatkoina olivat 30 kilometriä ja 60 kilometriä. Vuonna 1913 ohjelmassa oli kolmantena lajina 90 kilometriä, ja tuona vuonna kisoihin osallistui myös kaksi venäläistä. Kisahistorian 13 kilpailusta suomalaiset voittivat 11 (Suomi ei osallistunut vuosien 1903 ja 1917 hiihtoihin). Kaksinkertaisia voittajia ovat Kalle Jussila ja Matti Koskenkorva. Ruotsalaisista voittoon yltivät vuonna 1913 Haldo Hansson 90 kilometrillä ja vuonna 1922 Per-Erik Hedlund 60 kilometrillä, kun suomalaishiihtäjiä kuljettanut S/S Nordstjärnan juuttui jäihin eivätkä suomalaiset ehtineet virallisesti kisaan mukaan, joskin muiden jälkeen kilpailuun lähteneinä suomalaiset Tapani Niku ja Anton Collin hiihtivät Hedlundia paremman ajan.

Jääkiekko

Jääkiekko oli kisojen ohjelmassa kaksi kertaa. Vuonna 1922 kolme ruotsalaista seurajoukkuetta pelasi turnauksen, jonka voitti IK Göta. Vuonna 1926 pelattiin kisojen aikana Ruotsin mestaruudesta, jonka voitti Djurgårdens IF. Djurgården pelasi myös kaksi ottelua Puolan jääkiekkomaajoukkueen kanssa, ensiksi tasan 3–3 ja toisessa kamppailussa voitto 6–1. Jälkimmäinen otteluista on kirjattu Ruotsi–Puola-maaotteluksi.

Jääpallo

Jääpallo oli Pohjoismaisten kisojen virallisessa ohjelmassa kaikissa kisoissa lukuun ottamatta vuoden 1903 Kristianiassa, Norjassa järjestettyjä kisoja. Kristianian kisoissa jääpallossa pelasi kuitenkin näytösotteluita neljä ruotsalaista joukkuetta. Ruotsalaisten joukkueiden pelaajiin kuuluivat myös Ruotsin tuleva kuningas Kustaa V Aadolf ja hänen poikansa prinssi Wilhelm. Kristianian kisojen jääpallo-otteluiden suosio johti kisojen jälkeen Christiania Hockeyklubbin perustamiseen ja jääpalloilun uudelleen viriämiseen Norjassa.
Jääpalloturnauksen muoto vaihteli kisojen välillä suuresti. Alussa turnaukseen osallistuivat seurajoukkueet, sitten piirijoukkueet, maajoukkueet ja viimeiseksi maakuntajoukkueet. Kisojen jääpallo-ottelut pelattiin aina Tukholmassa, muun muassa Nybrovikenin luistinradalla, Djurgårdsbrunnsvikenillä ja Idrottsparkenilla. Jääpallon Ruotsin mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1907. Siihen asti Pohjoismaisiin kisoihin sisältynyt jääpalloturnaus oli maan arvostetuin jääpallokilpailu.

Jääpallokisat 1901

Pohjoismaisten kisojen jääpalloturnaus vuonna 1901 koostui loppuottelusta, joka oli samalla historian toinen oikea jääpallo-ottelu Ruotsissa. Ottelussa Uppsala HK voitti Stockholms HK:n 1–0. Aiemmin samana vuonna pelattu ensimmäinen ottelu samojen joukkueiden välillä oli päättynyt Stockholms HK:n 4–1-voittoon.

Jääpallokisat 1905

Vuoden 1905 turnauksessa oli mukana kaikkiaan 16 seurajoukkuetta. Loppuottelussa Uppsala HK voitti Djurgårdens IF:n maalein 6–1.

Jääpallokisat 1909

Pääartikkeli: Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1909
Vuoden 1909 Pohjoismaisten kisojen jääpallo-ohjelmaan sisältyi kolme kilpailua. Ensimmäisinä päivinä pelattiin jääpallon Ruotsin mestaruudesta, jonka AIK voitti lyötyään finaalissa Djurgårdens IF:n 7–3. Seuraavana oli vuorossa historian toinen kilpailu eversti Balckin pokaalista, jossa Ruotsin ja Suomen hallitsevat jääpallon mestarijoukkueet, AIK ja Polyteknikkojen Urheiluseura, kohtasivat. AIK:n ja Balckin pokaalia puolustaneen PUS:n Idrottsparkenilla käyty ottelu päättyi tasan 3–3. Seuraavana päivänä Djurgårdsbrunnsvikenillä pelatussa uusintaottelussa AIK oli parempi maalein 4–2.
Kisojen varsinaiseen, kansainväliseen jääpallokilpailuun osallistui ensimmäistä kertaa suomalainen joukkue, jo aiemmin kisoissa Balckin pokaaliottelussa esiintynyt PUS. Kilpailussa oli mukana myös tanskalaisjoukkue Københavns Skøjteløbførening. Kansainvälisen jääpalloturnauksen voittajaksi selviytyi AIK, joka voitti loppuottelussa Djurgårdens IF:n, IFK Geflen, Sjökadetternan, IFK Stockholmin ja IFK Uppsalan pelaajista koostuneen Ruotsin jalkapalloliiton B-joukkueen 7–4. AIK oli turnauksessa Ruotsin jääpalloa silloin hallinnoineen Ruotsin jalkapalloliiton A-joukkue. Pronssiottelussa Polyteknikot voittivat Københavns SF:n 5–2.

Jääpallokisat 1913

1913 jääpalloturnaukseen osallistui seitsemän joukkuetta. Ainoa ulkomainen joukkue kisoissa oli Helsingin IFK, kun saksalainen Leipziger HK oli jättäytynyt pois kisojen mentyä päällekkäin Sveitsissä järjestettyjen jääpallon Euroopan mestaruuskilpailuiden kanssa, joissa joukkueen pelaajia pelasi Saksan maajoukkueessa. HIFK:n turnaus päättyi jo puolivälierään lukemin 4–2 turnauksen voittanutta AIK:ta vastaan, joka kaatoi finaalissa IFK Uppsalan 3–1.
Myös naiset pelasivat jääpalloa. Vuoden 1913 kisoissa pelattiin ottelu kahden Kronprinsessans Hockeyklubbin joukkueen välillä.

Jääpallokisat 1917

1917 Pohjoismaisten kisojen jääpallossa kilpailivat piirijoukkueet. Kisoihin osallistui kuusi joukkuetta, joista yhtenä Tanskan jääpalloliittoa (Dansk Bandy Union) edustanut Fredriksbergs  Sköitelöbeforening, joka sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään välierässä Tukholmalle 0-13. Upplands IF voitti turnauksen ennen Stockholms IF:ää ja kolmanneksi sijoittunutta Västmanlands IF:ää.
Myös Ruotsin mestaruussemifinaalit ja -finaali olivat osa kisojen jääpallo-ohjelmaa.

Jääpallokisat 1922

Pääartikkeli: Jääpallo Pohjoismaisissa kisoissa 1922
Vuoden 1922 turnaus käytiin maajoukkueiden välillä. Turnauksen voitti Suomi, toinen oli Ruotsi ja kolmas Norja. Ruotsin voittonumerot Norjasta semifinaalissa olivat 13–1. Norjalaiset eivät hyväksyneet semifinaaliottelua viralliseksi maaotteluksi. Finaali päättyi Suomen hyväksi 6–4. Kisoissa pelattiin myös 7-miehisten joukkueiden välillä. Tukholman joukkue voitti Norjan 7–2.

Jääpallokisat 1926

Pääartikkeli: Jääpallo Pohjoismaisissa kisoissa 1926
Viimeisiin Pohjoismaisiin talvikisoihin osallistuivat jääpallossa maakuntajoukkueet. Ainoa ulkomainen joukkue oli Norja. Loppuottelussa Tukholma voitti Västmanlandin 3–0.

Pikaluistelu

Pohjoismaisten kisojen ohjelmistoon kuului alusta saakka pikaluistelu. Kolmissa ensimmäisissä kilpailuissa näillä oli lisäksi MM- tai EM-arvo.

Taitoluistelu

Taitoluistelu kuului myös kaikkien Pohjoismaisten kisojen ohjelmistoon. Usein kilpailuilla oli myös MM-arvo. Ainakin 1901 kilpailuissa järjestettiin erikseen Miesten maailmanmestaruuskilpailu, joka siirrettiin lyhyellä varoitusajalla Lontoosta, sekä erillinen Pohjoismaisten kisojen ohjelmaan kuulunut kilpailu. Erikoisuutena voidaan pitää 1901 järjestettyä miesparien luistelukilpailua.

Kisojen loppu

Kisoja oli tarkoitus jatkaa edelleen vuoden 1926 jälkeen, mutta monista eri seikoista johtuen jatkosuunnitelmat eivät koskaan toteutuneet. Kolme kuukautta viimeisten kisojen päättymisestä Kansainvälinen Olympiakomitea julisti vuoden 1924 talvikisat ensimmäisiksi olympialaisiksi talvikisoiksi. Lisäksi Kansainvälinen hiihtoliitto alkoi 1920-luvun puolesta välin järjestää ns. kongressikisojaan, jotka myöhemmin nimettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailuiksi. Oma osansa lienee ollut myös kisojen pääorganisaattorin, Viktor Balckin kuolemalla vuonna 1928. Lopullisesti vuoden 1930 kilpailut esti kuitenkin lumen puute. 
Vuoden 1934 kisojen järjestämisestä päätettiin luopua jo hyvissä ajoin FIS:n annettua hiihdon maailmanmestaruuskilpailut Sollefteån järjestettäväksi.
Muutamat ruotsalaisurheilijat, muun muassa Sixtus Jansson, Bo Ekelund ja Ernst Breberg ehdottivat kisojen uudelleen herättämistä talvella 1942. Ruotsin hallitus otti aikeeseen kuitenkin kielteisen kannan, sillä esimerkiksi Norja oli miehitettynä ja sieltä tuskin olisi saatu parhaita urheilijoita paikalle.