google/wiki40b huggingface dataset:
Cécile Aubry

Cécile Aubry, oik. Anne-Marie Bénard, (3. elokuuta 1928 Pariisi, Ranska – 19. heinäkuuta 2010 Dourdan, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä, lastenkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.
Aubry opiskeli alkujaan tanssijaksi, mutta siirtyi näyttelijäksi ohjaaja Henri-Georges Clouzotin tarjottua hänelle osaa elokuvassa Manon – viettelijätär (1949). Elokuva palkittiin Venetsian elokuvajuhlilla Kultaisella leijonalla. Seuraavan elokuvan Musta ruusu kuvausten aikana Marokossa Aubry rakastui sikäläiseen prinssiin ja he avioituivat. Heidän poikansa Mehdi El Glaoui on myös näyttelijä.
Vuonna 1956 tapahtuneen avioeron jälkeen Aubry palasi Ranskaan ja ryhtyi lastenkirjailijaksi. Hän sovitti ja ohjasi teoksiaan televisiolle. Näistä töistä tunnetuimpiin kuuluu televisiosarja Belle ja Sebastian, jossa hänen poikansa esitti Sebastiania. Toinen tunnettu sarja on Ponimme Poly.
Dandiedinmontinterrieri

Alkuperä

Rotu saapui Suomeen vuonna 1963. Vaikka Englannista ja Ruotsista tuotiin Suomeen näitä terriereitä, rotu pysyi harvinaisuutena vuoteen 1980, jolloin nykyinen dandiedinmontinterrierin kasvatus aloitettiin. Vuosien varrella koiria on tuotu Ruotsista, Englannista, Hollannista, Saksasta, Unkarista ja Amerikasta.

Ulkonäkö

Dandiedinmontinterrieri on notkea matalajalkainen, pitkärunkoinen koira, jonka huomattavimmat rotupiirteet ovat suuri, runsastukkainen pää, tummat älykkäät silmät ja ainutlaatuinen kaartuva ylälinja. Värejä on kaksi, pippuri (harmaasta lähes mustaan) ja sinappi (vaalean hiekanvärisestä parkinruskeaan). Molemmilla värimuunnoksilla on lähes valkea päätupsu eli topknot sekä runkoa selvästi vaaleampi hapsutus raajoissa ja rungon alla. Raajat ovat lyhyet ja vankat, sillä ne on tarkoitettu kaivamiseen. Dandien karvaa ei saa koskaan ajella, ei edes silloin, vaikka koira ei näyttelyissä kävisikään, koska silloin karkean karvan kasvu heikkenee eikä turkista tule säänkestävää.

Luonne

Dandiedinmontinterrieri on itsenäinen, äärettömän ihmisrakas, päättäväinen, arvonsa tunteva ja erittäin älykäs. Ulkonäöstään huolimatta se ei ole mikään pehmolelu tai lasten leikkikalu. Se tulee yleensä hyvin toimeen muiden koirien kanssa, mutta ilman hyvää kotikasvatusta siitä tulee vaikea käsitellä ja älykkäänä koirana se osaa käyttää omistajansa heikkouksia hyväkseen.
Réver

Seurajoukkueura

28. tammikuuta 2010 Réver teki viisivuotisen sopimuksen saksalaisseura VfL Wolfsburgin kanssa. Visiitti joukkueessa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun 31. heinäkuuta 2010 minimaaliselle peliajalle jäänyt Réver palasi takaisin kotimaahansa ja siirtyi Atlético Mineiroon. Siirtokorvausta hänestä maksettiin 3 miljoonaa euroa.
Näkymätön vihollinen (elokuva)

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Näkymättömän vihollisen tarjoavan ammattimaisen pätevää jännitystä ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jejunkoira

Ulkonäkö

Jejunkoira on tyypillinen dingoa muistuttava puolivilli paariatyyppinen pystykorva ja samalla myös yksi suurimmista korealaisista koiraroduista. Sen koko vaihtelee pienestä keskikokoiseen, ja se on kahta sukulaisrotuaan (koreanjindonkoira ja sapsali) pienempi. Kallo on leveä ja korvat pystyt. Häntä on tuuhea, kärjestään pyöreä ja selän ylle kiertynyt. Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiiviisti ihonmyötäinen. Väri vaihtelee suuresti yksivärisestä moniväriseen. Urosten keskimääräinen säkäkorkeus on 48 cm ja narttujen 47 cm. Uroksilla keskimääräinen paino on 15 kg ja nartuilla 13 kg, mutta jotkin korealaiset lähteet ilmoittavat painoksi peräti 20-25 kg. Rakenteeltaan nartut ovat kettumaisia ja urokset lähes identtisiä susien kanssa. Rotu muistuttaa suuresti koreanjindonkoiraa aina kokoa ja väritystä myöten, sillä erotuksella että ensiksi mainitun häntä osoittaa harjamaisesti ylöspäin.

Luonne ja käyttäytyminen

Jejunkoira on luonteeltaan tyypillisesti lempeä ja ketterä metsästyskoira, josta voi työskentelyn aikana tulla jopa aggressiivinen. Siitä saa myös uskollisen vahtikoiran.

Alkuperä

Rotu on nimensä mukaisesti kotoisin Jejun saarelta Koren niemimaasta etelään. Sen uskotaan saapuneen maahan Kiinasta noin 1000 eaa. Se polveutuu suurella todennäköisyydellä dingosta, mutta sen tämän sukulaisuussuhteen geneettisestä osuudesta nykypäivänä tiedetään vain vähän. On selviä merkkejä jotka osoittavat sillä olevan yhteisen alkuperän koreanjindonkoiran kanssa. 
Etelä-Koreaan saavuttuaan rodusta tuli armeijakoira, minkä jälkeen sitä käytettiin ruokana. Viimeksi mainitun takia se oli vähällä kuolla sukupuuttoon, kunnes vuonna 1986 se elvytettiin uudelleen vain kolmesta jäljellä olleesta yksilöstä. Vuonna 2010 se nimettiin osaksi kansanperintöä, minkä johdosta sitä voidaan suojella tehokkaammin myös kansallisella tasolla. Korean maatalousyhdistys aikoo anoa sille myös kansallisaarteen asemaa.
Nykyisin jejunkoiraa käytetään lähinnä mäyrien, kauriiden ja fasaanien metsästykseen, ja se tunnetaankin tarkasta haju-, kuulo- ja näköaististaan. Koska Koreassa ei ole yhtä tarkkoja eläinsuojelulakeja kuin länsimaissa, jalostukseen käytettävien narttujen ensimmäinen pentue teetetään yleensä aikaisintaan 9 kuukauden iässä ja viimeistään 11 kuukauden iässä. Nykyisin Koreassa on tilastoitu elävän 103 jejunkoiraa, joista syyskuussa 2010 vain 69 arvioitiin olevan puhdasrotuisia.
Voitto Soini

Voitto Aukusti Soini (s. 6. helmikuuta 1938 Koivisto, Karjala) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja.
Soini edusti turkulaisseuroja koko peliuransa. Hän pelasi ensin kaudet 1955–64 TPS:ssa ja sitten kaudet 1964–72 TuTossa. Saaliiksi Soinille jäi yksi Suomen mestaruus ja yhteensä neljä SM-mitalia. Pisteitä hän teki pelaamassaan 229 pääsarjaottelussa 82+89.
Soini pelasi maajoukkueessa 30 A- ja kaksi B-maaottelua. MM-kisoissa Soini edusti Suomea kaksi kertaa ja olympialaisissa kerran.
Jalkapallossa Soini voitti SM-hopeaa vuonna 1960 TPS:ssa.
Soini toimi myös valmennustehtävissä. Soini valmensi kaudella 1971–1972 TuToa SM-sarjassa yhdessä Seppo Lindströmin kanssa. Soini toimi tuolloin pelaajavalmentajana. Kaudella 1973–1974 peliuransa jo lopettanut Soini toimi TuTon päävalmentajana, edelleen SM-sarjassa.
Karl Fager

Karl Georg Fager (entinen nimi Carl Fager; 3. kesäkuuta 1883 Helsinki – 30. kesäkuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen teatteri- ja elokuvalavastaja. 
Fager oli kulissimaalari Arkadia-teatterissa 1900–1902.
Fagerin ura elokuvan parissa alkoi vuonna 1907 Salaviinanpolttajat-elokuvasta, joka oli ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva. Hän toimi siinä sekä lavastajana että järjestäjänä. Fager ohjasi myös vuonna 1923 elokuvan Rautakylän vanha parooni, ja toimi 1920-luvulla sivuosien näyttelijänä muutamissa elokuvissa. 
Fager toimi Suomen Kansallisteatterin vakinaisena lavastajana lähes 50 vuotta 1908–1954 ja sen jälkeen vielä vierailijana. Hän perusti vuonna 1919 yhdessä Erkki Karun, Teuvo Puron, Martti Tuukan ja Ilmari Matssonin kanssa Suomen Filmikuvaamo Oy:n. Yhtiön nimeksi tuli vuonna 1921 Suomi-Filmi Oy. Suomi-Filmin päälavastaja hän oli aina kuolemaansa saakka. Hän lavasti noin 90 elokuvaa.
Fager sai vuonna 1950 Pro Finlandia -mitalin.
OGB

Ura

OGB on yksi Mafia K'1 Fry jäsenistä, joka aloitti uransa 1990-luvun puolessavälissä. Uransa alkuvaiheessa hän vieraili enimmäkseen eri artistien levyillä, kuten Different Teepin, Ideal J:n, Manu Keyn ja Karliton. Samalla hän levytti Mafia K'1 Fry -yhtyeen kanssa kaksi albumia 1990-luvulla. Viimeisin levy julkaistiin vuonna 2007 Jusqu'à La Mort Réédition. Vuotta aikaisemmin OGB julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Enfermé Dehors.
Hyvä kirjanpitotapa

Hyvä kirjanpitotapa tarkoittaa kirjanpitolakia täydentäviä periaatteita jotka sallivat useita ratkaisuja kirjanpidon käytännön toteuttamisessa ja soveltamisessa kirjanpitovelvollisen oloihin. Hyvää kirjanpitotapaa ei ole laissa täsmällisesti määritelty, mutta sen piirteitä löytyy useista lähteistä: kirjanpitolaista, kirjanpitoasetuksesta, muusta lainsäädännöstä, kirjanpito- ja muun lainsäädännön nojalla annetuista kirjanpitoa koskevista viranomaismääräyksistä, kirjanpitolautakunnan ohjeista ja lausunnoista jne.
Kirjanpitovelvollisen on kirjanpitolain 1:3 §:n mukaan noudatettava kaikissa kirjanpidon vaiheissa, sekä juoksevassa kirjanpidossa että tilinpäätöksessä, hyvää kirjanpitotapaa.
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1890

Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit vuonna 1890 pidettiin puolivälissä presidentti Benjamin Harrisonin virkakautta.
Baringin pula vaikutti Harrisonin republikaanipuolueen tappioon.
Keinotekoinen juusto

Keinotekoiset juustot ovat pääasiassa soijapavuista valmistettuja juustomaisia tuotteita. Keinotekoisia juustoja valmistetaan myös riisistä ja manteleista. Keinotekoisia juustoja, kuten kasvipohjaisia maidottomia tuotteita yleensä, on saatavilla useissa eri muodoissa. Keinotekoisia juustoja käytetään yleensä erilaisista ruokavaliollisista syistä, esimerkiksi vegaanissa ruokavaliossa. Myös uskonnollisista syistä ja maitoallergian johdosta voidaan käyttää keinotekoisia juustoja.
Keinotekoisten juustojen rasvapitoisuus on normaaleihin juustoihin verrattuna alhainen. Rasvapitoisuus on samaa luokkaa vähärasvaisten juustojen kanssa. Keinotekoiset juustot eivät sisällä kolesterolia ja sisältävät yleensä soijaproteiinia ja isoflavoneja. Useisiin soijapohjaisiin juustoihin lisätään kalsiumia.
Jalkarätti

Jalkarätti eli levysukka on villaflanellista tehty suorakulmainen kangaskappale, jota aikaisemmin on käytetty sukkien päällä tai tilalla viimeksi armeijassa ja luonnossa liikuttaessa. Jalkarätit (hattarat t. sättärät) kuuluivat perinteiseen kansanomaiseen pukeutumiseen ja säilyivät pisimpään miesten saappaissa ja huovikkaissa, aiemmin niitä käytettiin myös muissa jalkineissa, kuten virsuissa. Monet etenkin vanhemmat tottuneet miehet käyttävät niitä edelleen mielellään, koska osaavat taitella ne oikein.
Jalkarätin koko määräytyy käyttäjän jalan mukaan siten, että rätin pituus ja leveys ovat kumpikin noin 1,5 kertaa jalkaterän pituus. Jalkarättiä käärittäessä on varottava, ettei jalkapohjan alle muodostu ryppyjä, koska ne aiheuttavat hiertymiä. 
Jalkarättejä käytettiin palveluksessa nahkasaappaissa ja ne imivät marssilla erittyvän hien tehokkaasti. Huollon kannalta jalkarätti oli helpompi, koska ei tarvita erillisiä kokoja kuten sukissa.  Jalkarätti soveltuu kuitenkin parhaiten pehmeäpohjaisiin perinnejalkineisiin ja saappaissa sen käyttö edellytti pitkähköä harjoittelua.
Jalkarätit poistettiin Suomen armeijan käytöstä vähitellen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Sotilas- ja virkapukuohjeesta jalkarätit poistuivat vuonna 2001.
Esimerkiksi Venäjän armeija on käyttänyt jalkarättejä näihin päiviin, vaikka ministeritasolla niitä jopa vastustetaan. Alun perin niiden väitetään tulleen maahan Pietari Suuren mukana Hollannista.
Kilowatti

Kilowatti on tehon yksikkö, jota käytetään esimerkiksi autojen, laivojen ja muiden kulkuneuvojen moottoreiden tehon ilmaisuun. Teho on yksi watti (tunnus W), kun kulutetaan joule energiaa sekunnissa. Yksi kilowatti on tuhat wattia. Kilowatin lyhenne on kW.
Kilowatti (kW) on SI-järjestelmän tehon ja säteilyvirran yksikön tuhannen kerrannainen. Kilo tarkoittaa tässä tuhatta. Teho on yksi watti, kun moottori tuottaa tai kuluttaa joulen energiaa sekunnissa.
Kilowatti on SI-järjestelmän muilla yksiköillä ilmaistuna kg·m² / s³. Lyhenne s = sekunti, m = metri.

Eri tehonormit

Autojen tehonormina käytetään yleisesti Euroopassa DIN-normia ja Yhdysvalloissa SAE net -normia. Nämä vastaavat toisiaan ja ilmaisevat moottorin tuottaman todellisen tehon.
DIN- ja SAE net -tehomittauksessa kaikki moottorin lisälaitteet ovat mukana, kun taas eräissä vanhemmissa tehonormeissa osa moottorin lisälaitteista on jätetty tehomittauksessa pois teholukeman liioittelemiseksi. Näitä liioittelevia tehonormeja ovat SAE-brutto- (SAE gross horsepower), japanilainen JIS- ja italialainen CUNA. Niiden normien mukaan ilmoitetut teholukemat ovat DIN-normia suurempia, mutta SAE-brutto-, JIS- ja CUNA-teholukemat eivät vastaa moottorin tuottamaa todellista tehoa.
SAE brutto (SAE gross horsepower) -mittaustapaa käytettiin Yhdysvalloissa ennen vuotta 1972. Moottorin teho mitattiin irtonaisena ilman moottorin lisälaitteita, joten näin ilmoitettu teho on lähinnä teoreettinen maksimiarvo eikä vastaa moottorin todellista tehoa. SAE brutto-normin ilmoitetut teholuvut liioittelevat huomattavasti autojen tehoa. SAE brutto-normin tehomittauksesta puuttuvia lisälaitteita olivat ilmanpuhdistin, generaattori, tuuletin tai vesipumppu, kytkin, bensiinipumppu ja äänenvaimennin. 
Yhdysvalloissa DIN-normia vastaava SAE netto (SAE net horsepower) syrjäytti liioittelevan SAE bruttonormin vuonna 1971. Vuodesta 1972 lähtien yhdysvaltalaiset autonvalmistajat ovat ilmoittaneet tehon SAE-nettonormin mukaan.
Italialainen CUNA-tehonormi on melko lähellä DIN-normia, mutta moottorin äänenvaimennin puuttuu mittauksesta. CUNA-tehoa on käytetty vain italialaisissa autoissa ja sen on korvannut DIN-teho.
CUNA-tehosta on vähennettävä 5-10 % ja SAE brutto -tehosta 15-20 % DIN-tehon saamiseksi . NSU Prinz 1000L:n teho vuonna 1964 oli 43 hv DIN, 47 hv CUNA ja 51 hv SAE . Kilowatteina Prinzin teho on 31,6 kW DIN.
Heikki Papunen

Heikki Tapani Papunen (s.28. joulukuuta 1936 Ikaalinen) on suomalainen geologi ja emeritusprofessori. Hän on ollut Turun yliopiston geologian ja mineralogian professori vuodesta 1982. Hänen tutkimusalaansa ovat olleet malmimineralogia ja malmit, etenkin nikkeli- ja platinaesiintymät.
Papunen valmistui 1960 ja väitteli Helsingin yliopistosta 1971. Opiskeluaikaisten Kuhmon vihreäkivivyöhykkeen tutkimukset herättivät hänessä elinikäisen kiinnostuksen geologiaan. Hänelle myönnettiin vuonna 2007 ensimmäinen Fennoscandian Exploration and Mining (FEM) -erikoispalkinto. Vuonna 2016 hänelle myönnettiin Suomen geologisen seuran kultainen Eskola-mitali.
Trashiyangste

Trashiyangste on yksi Bhutanin 20 piirikunnasta (dzongkhag). Se sijaitsee maan itäosassa.
Trashiyangsten piirikunnan pinta-ala on 1 382 neliökilometriä, ja pääkaupunkia kutsutaan Yangtseksi tai Trashiyangsteksi. Vuonna 2010 piirikunnassa oli 19 300 asukasta, joista noin 2700 asuu pääkaupungissa..
Trashiyangste sijaitsee Intian Arunachal Pradeshin osavaltion vastaisella rajalla. Sen kautta kulki aikoinaan tärkeä kauppareitti Bhutanin itä- ja länsiosien välillä. Pääkaupunki sijaitsee 1715 metrin korkeudella Kulon Chhu -joen varrella.
Martti Paloheimo

Martti Kaarlo Hjalmar Paloheimo (19. lokakuuta 1913 Kajaani – 29. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, joka toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston ylilääkärinä 1958–1976. Paloheimo kirjoitti paljon mielenterveyttä käsitteleviä kirjoja ja lehtiartikkeleita.

Henkilöhistoria

Paloheimon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Paavo Verner Paloheimo ja Gerdrud Olin ja puoliso vuodesta 1941 Anna-Marja Himanka. Ylioppilaaksi Paloheimo tuli Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1949. Paloheimo toimi muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä ja Mannerheim-liiton mentaalihygienisen toimiston johtajana ennen siirtymistään vankeinhoito-osaston ylilääkäriksi. 1960-luvulla hän oli suosittu televisioesiintyjä, joka muistetaan mm. keskusteluohjelmista Lähimmäinen ja Sitsit.
Artjärven Ahjo

Artjärven Ahjo on Orimattilassa entisen Artjärven kunnan alueella toimiva urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1931, mutta yhdistysrekisteriin se hyväksyttiin vasta vuonna 1945. Vuonna 1953 seura kasvoi, kun Vahvialan Kiista yhdistyi Ahjoon. Nykyisin seuran lajivalikoimaan kuuluvat hiihto, palloilu (erityisesti lentopallo), suunnistus ja yleisurheilu.
Albert Edelfeltin patsas

Albert Edelfeltin patsas on kuvanveistäjä Ville Vallgrenin toteuttama taidemaalari Albert Edelfeltin näköispatsas. Vuonna 1927 paljastettu pronssiveistos on sijainnut useissa paikoissa eri puolilla Helsinkiä. Nykyään se on Ateneumin taidemuseon pääaulassa.
Patsas esittää työskentelevää Edelfeltiä paletti ja sivellin käsissään ja maalarin työtakki yllään. Veistoksen omistaa Suomen Taideyhdistys, joka on luovuttanut sen Ateneumin hoitoon. Veistos painaa 200 kiloa.

Historia

Ajatus Edelfeltin muistomerkistä syntyi pian hänen kuoltuaan vuonna 1905 ja Edelfeltin ystäväpiiriin kuulunut kuvanveistäjä Ville Vallgren piti asiaa esillä. Suomen Taiteilijaseura järjesti vuosina 1906–1907 kilpailun Edelfeltin hautamuistomerkistä Hietaniemen hautausmaalle, minkä jälkeen huomio siirtyi varsinaiseen patsashankkeeseen. Vuosina 1912–1913 järjestetyssä muistomerkkikilpailussa ei valittu varsinaista voittajaa, mutta Suomen Taideyhdistys ja Taiteilijaseura alkoivat yhdessä kerätä rahaa Felix Nylundin luonnosteleman muistomerkin toteuttamiseksi. Huonosti sujunutta rahankeräystä jatkettiin vuoteen 1924. Vuonna 1926 Vallgren tarjoutui toteuttamaan muistomerkin siihen mennessä kasaan saaduilla varoilla, 31 000 markalla. Patsaan tilaajana oli Suomen taideakatemian jaosto. Tuntematon Edelfeltin ulkomaalainen ystävä maksoi osan pronssivalun kuluista. Patsas paljastettiin Ateneumin puistikossa 22. lokakuuta 1927 ja paljastuspuheen piti Akseli Gallen-Kallela.
Patsaan alkuperäinen sijoituspaikka oli Ateneumin itäinen, Mikonkadun puoleinen puistikko, mutta jo vuonna 1930 se siirrettiin rakennuksen toiselle puolelle läntiseen, Keskuskadun puoleiseen puistikkoon. Asematunnelin ajoramppien ja Makkaratalon rakentaminen muutti 1960-luvulla patsaan ympäristön ilmettä voimakkaasti, joten tämän ja lisääntyneen ilkivallan vuoksi se siirrettiin vuonna 1976 Eiraan, huomaamattomalle paikalle Juhani Ahon tien ja Chydeniuksentien risteykseen. Edelfeltin syntymän 150-vuotispäivän yhteydessä heinäkuussa 2004 patsas palautettiin kunnostettuna Ateneumin läntiseen puistikkoon. Vuonna 2013 se siirrettiin katuremontin tieltä varastoon, mikä oli alkujaan tarkoitettu vain väliaikaiseksi järjestelyksi. Nyttemmin se on kuitenkin sijoitettu Ateneumin sisälle, museon ala-aulaan.
Helsingin patsaaseen perustuva pienempi Edelfeltin rintakuva on ollut Porvoossa tuomiokirkon vierellä vuodesta 1934. Sen lahjoitti Porvoon kaupungille Borgå Sparbank.
Irish Cream

Irish Cream on yleisnimi irlantilaiseen viskiin perustuville kermalikööreille, joista ensimmäinen oli vuonna 1974 markkinoille tullut Baileys Irish Cream. Likööri saavutti nopeasti suuren suosion, ja sittemmin myyntiin on tullut useita samankaltaisia tuotteita. Irish Cream sisältää tyypillisesti 17 tilavuusprosenttia alkoholia.
Pensaskanervat

Levinneisyys

Suurin osa pensaskanervalajeista esiintyy Kiinassa ja muualla Keski-Aasiassa vuoristoissa. Euroopassa esiintyy kolme lajia, joista pensaskanerva (Myricaria germanica) esiintyy laajasti mutta epäyhtenäisesti etelästä Välimeren rannikolta pohjoiseen Jäämeren rannikolle. Muut kaksi lajia, Myricaria bracteata ja Myricaria squamosa, kasvavat Krimin niemimaalla. Ne ovat kuitenkin todennäköisesti Myricaria germanica -lajiin kuuluvia. Pohjoismaissa pensaskanerva kasvaa harvinaisena Ruotsissa, Norjassa ja Suomessa. Suomessa se löytyy vain Utsjoelta Pulmankijärveltä.
Euroopan olympiakomiteat

Euroopan olympiakomiteat ovat Euroopan eri  maiden olympiakomiteoita. Niitä on tähän mennessä 49.
Impulse Tracker

Impulse Tracker on australialaisen Jeffrey Limin kehittämä tracker-ohjelmisto DOS:ille. Sillä on yhtäläisyyksiä Scream Trackerin kanssa monelta osin, kuten efektien, toiminnallisuuden ja käyttöliittymän osalta. Viimeisin versio, 2.14 patch 5, julkaistiin 8. huhtikuuta 1999.
Glatt

Sijainti

Joki saa alkunsa Greifensee-järvestä 435 metrin korkeudesta Zürichin itäpuolelta. Se virtaa Dübendorfin, Zürichin koillisosien, Wallisellenin, Opfikonin, Klotenin ja Bülachin halki ja laskee Reiniin Saksan rajalla Glattfeldenissä.

Vesivoima

Joessa ei ole vesivoimaloita.
Walter Bockenkamp

Walter Bockenkamp (19. syyskuuta 1907 Wolfenbüttelin piirikunta – 1994 Hannover) oli saksalainen poliitikko ja sotilas.
Bockenkamp liittyi jo vuonna 1930 maansa Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen, jossa palveli SS-miehenä ja poliittisena ohjaajana. Toisessa maailmansodassa hän toimi Luftwaffen maajoukkojen esikuntaupseerina ja vastasi armeijakunnan huollosta. Sodan jälkeen Bockenkamp palveli reservinmajurina Bundeswehrissä.
Vuodesta 1948 Bockenkamp toimi oikeistokonservatiivisen Deutsche Partein sihteerinä Ala-Saksissa. Hänet valittiin Ala-Saksin maapäiville 1959. Vuonna 1962 Bockenkamp loikkasi kristillisdemokraattiseen CDU:hun.
Paul Bley

Hyman Paul Bley (10. marraskuuta 1932 Montreal – 3. tammikuuta 2016 Stuart, Florida, Yhdysvallat) oli kanadalainen jazzpianisti. Hän kuului levytetyimpiin jazzpianisteihin, ja hänen uransa oli erottamattomasti kiedottu nykyjazzin kehitykseen 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.

Ura

Bley oli aluksi viululahjakkuus, mutta aloitti pianonsoiton 8-vuotiaana ja opiskeli McGill-yliopistossa, josta sai diplominsa yhdentoista vuoden iässä. Bley jatkoi opintojaan Juilliard Schoolissa, jota käydessään hän soitti Roy Eldridgen, Bill Harrisin, Ben Websterin, Sonny Rollinsin, Charlie Parkerin, Donald Byrdin, Jackie McLeanin, Doug Watkinsin ja Art Taylorin kanssa.
Bleyn ensimmäinen studioäänitys on marraskuulta 1953 Charles Mingusin ja Art Blakeyn kanssa. Bley teki uransa aikana lisäksi yhteistyötä Chet Bakerin, Lester Youngin, Ornette Colemanin, Don Cherryn, Charlie Hadenin, Billy Higginsin, Herb Spanierin ja Dave Piken kanssa. Vuonna 1957 Bley meni naimisiin Karen Borgin (myöhemmin Carla Bley) kanssa. Paul muutti vuonna 1957 Kaliforniaan, mutta siirtyi vuonna 1959 puolisonsa kanssa New Yorkiin. Vuonna 1961 Bley teki ensimmäisen Euroopan-matkansa.
Vuonna 1963 Bley kiersi Japanissa Sonny Rollinsin kanssa. Seuraavana vuonna hän hyväksyi puolisonsa kanssa Bill Dixonin kutsun liittyä Jazz Composer's Guildiin. Tämä loi heille yhteyden Michael Mantleriin, Bennie Greeniin, Roswell Ruddiin, Archie Sheppiin, John Tchicaihin ja Cecil Tayloriin. Bley työskenteli myös Albert Aylerin kanssa ja nauhoitti session John Gilmoren, Gary Peacockin ja Paul Motianin kanssa.
Erottuaan vaimostaan vuonna 1967 Bley meni naimisiin Annette Peacockin kanssa. Peacock lauloi joskus Bleyn kokoonpanoissa, ja Bley alkoi itse tehdä kokeiluja sähkösoittimilla. Joulukuusta 1970 tammikuuhun 1971 hän äänitti albumia Paul Bley Synthesizer Show. Vuonna 1972 Bley ja Peacock erosivat. Bleyn seuraava kumppani oli videotaiteilija Carol Goss, jonka kanssa hän perusti Improvising Artists -levy-yhtiön. Pariskunta avioitui vuonna 1980. 1980-luvulla Bley levytti John Surmanin, John Abercrombien, John Scofieldin, Bill Frisellin, Jesper Lundgaardin, Red Mitchellin, Ron McCluren, Bob Cranshawin, George Cross MacDonaldin, Aage Tanggaardin, Keith Copelandin ja Billy Hartin kanssa.
Vuonna 1993 Bley julkaisi piano- ja syntetisaattorilevyn Synth Thesis. Hän teki yhteistyötä 1990-luvun aikana muiden muassa Franz Koglmannin, Hans Kochin, Gary Burtonin, Niels-Henning Ørsted Pedersenin, Tiziana Ghiglionin, Kenny Wheelerin, Lee Konitzin, Evan Parkerin, Ralph Simonin, Sonny Greenwichin, Jay Andersonin, Dave Youngin, Barre Phillipsin, Stich Wynstonin, Adam Nussbaumin, Bruce Ditmasin, Satoko Fujin, Stéphan Olivan, Hans Ludemannin, Jean-Luc Pontyn, Paul Hainesin ja Maarten Altenan kanssa. 2000-vuosikymmenellä Bleyn yhteistyökumppaneita olivat Keshavan Maslak, François Carrier, Yuri Honing, Andreas Willers, Mario Pavone ja Jeanette Lambert.
Bley opetti New England Conservatory of Musicissa.