google/wiki40b huggingface dataset:
Hans Brorson

Hans Adolph Brorson (20. kesäkuuta 1694 Randerup – 3. kesäkuuta 1764 Ribe) oli tanskalainen Riben hiippakunnan piispa ja virsirunoilija.

Elämäkerta

Brorson oli papinpoika ja huolimatta hänen isänsä varhaisesta kuolemasta pääsi hän opiskelemaan, ensin Riben katedtraalikouluun, sitten Kööpenhaminaan. 1721 hän suoritti teologisen tuntkinnon. Ollessaan kotiopettajana Lögumklosterissa, tuli hän kosketuksiin pietismin kanssa. 1722 hänet vihittiin papiksi, ja hän seurasi kasvatti-isäänsä Randerupin pappina, josta hänet nimitetiin 1729 papiksi Tönderiin ja vuonna 1734 hänet nimitettiin Riben hiippakunnan piispaksi.
Tönderin vuosien aikana alkoikin hänen uransa virsirunoilijana hän on pietismin merkittävin edustaja Tanskasa. Ensimmäiset virtensä, vihkosen jouluvirsiä, ”Nogle Jule-Psalmer / GUD til Ære Og Christne-Siæle / i sær sin elskelige Meenighed til Opmuntring Til den forestaaende Glædelige Jule-Fest Eenfoldig og i Hast sammenskrevne Af H. A. B. Tundern …” hän julkaisi 1732; siihen sisältyi myös Suomessa tuttu lasten jouluvirsi "Me lapset pienet riennämme" . 
Brorsonin virsikirja Troens rare Klenodie ('Uskon kallis aarre') ilmestyi 1739. Siinä oli 82 hänen kirjoittamansa virttä lähes 200 käännöstä. Hänen jälkeen jääneet ja vasta hänen kuolemansa jälkeen löydetyt 70 runoaan julkaistiin postuumina 1765 kokoelma ”Doct. Hans Adolph Brorsons fordum Biskop over Riber Stift Svane-Sang” 
Thomas Kingon ja Nikolai Fredrik Severin Grundtvigin rinnalla Brorson mainitaan Tanskan kolmena suurena virsirunoilijana. Häntä pidetään Tanskan suurimpana 1700-luvun virsirunoilijana.  Tanskan kirkon virsikirjassa vuodelta 2002 on 56 hänen kirjoittamaansa ja 60 kääntämäänsä virttä. 
Brorsonin virsiä on Suomen ev. lut.kirkon virsikirjassa neljä: 32 Me lapset pienet riennämme, (suom. Väinö Kantele 1911, uud. Niilo Rauhala 1984,)  419 Soi riemuviesti Jumalan, (suom. Mikael Nyberg 1920, uud. Jaakko Haavio 1961, uud. Anna-Maija Raittila 1984), 611 Käyn aina kohti kuolemaa, (suom. Jakob Roschier 1836, Johann A. G. Hymander 1875, uud. suom. Niilo Rauhala 1984) ja 630 Oi joukko valkopukuinen (Suom. Kustavi Lounasheimo 1923, uud. Niilo Rauhala 1986). 
Ruotsin kirkon virsikirjasa on viisi hänen virttään: (170 Oi, joukko valkovaatteissaan (Suom. Kustavi Lounasheimo 1923, uud. Niilo Rauhala 1986, 2000), 299 Taas nousee sydämestä (suom. Georg Gripenstad 1966, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1999),  619 Käyn aina kohti kuolemaa, (suom. Jakob Roschier 1836, Johann A. G. Hymander 1875, uud. suom. Niilo Rauhala 1984, 1998),  642 Nyt kaikki luodut, laulakaa,(suom. Anna-Maija Raittila 2000) ja  713 Me lapset pienet riennämme, (suom. Väinö Kantele 1911, uud. Niilo Rauhala 1984). 
Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on kolme hänen virttään.
Kreikan parlamenttivaalit 2004

Tulokset

Vaalien tulokset olivat:
Sotilaskotiliitto

Sotilaskotijärjestö on Suomen vanhin, vuodesta 1918 yhtäjaksoisesti toiminut, vapaaehtoisuuteen perustuva maanpuolustusjärjestö. Sotilaskotiliitto - Soldathemsförbundet r.y toimii kattojärjestönä sotilaskotiyhdistyksille, joita on yhteensä 37.
Sotilaskotityötä tehdään 37 yhdistyksen ja noin 5000 jäsenen voimin varuskunnissa, leirisotilaskodeissa, maastossa, rajoilla ja rannikoilla huimat 200.000 tuntia vuodessa suomalaisten varusmiesten hyväksi! 
Vuonna 1921 perustetun liiton ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Katri Bergholm. Liiton puheenjohtaja on Kirsi Patrikainen ja toiminnanjohtaja on Satu Mustalahti.
Liitto julkaisee Sotilaskoti-lehteä, se on sotilaskotijärjestön jäsenille ja yhteistyökumppaneille suunnattu julkaisu. Lehti on ilmestynyt yhtäjaksoisesti yli 50 vuotta. Sen kautta liitto tavoittaa jokaisen sotilaskotijäsenen. Sotilaskoti-lehden sisällön tuottaa järjestön jäsenet ja yhteistyökumppanit. Jokaisella sotilaskotiyhdistyksellä on oma kirjoitusvuoro.

Vapaaehtoisuus

Vapaaehtoisuus on suomalaisen sotilaskotityön omaleimaisin piirre. Järjestöön liitytään ja siinä toimitaan vapaaehtoisesti. Liityttäessä sitoudutaan tekemään työtä varusmiehen hyväksi.

Yhteisöllisyys

Sotilaskotijärjestössä yhteisöllisyys on yhdistysten ja sisarten verkottumista ja vuorovaikutusta varusmiehen ja kertausharjoituksessa olevan reserviläisen vapaa-ajan viihtyvyyden tukemiseksi.
Yhteisöllisyys on myös voimavara, joka vahvistaa yhteisön jäseniä.

Osaaminen ja itsensä kehittäminen

Jokainen sisar antaa omat taitonsa järjestön käyttöön, sekä kehittää sotilaskotitoimintaa eteenpäin. Samalla järjestömme tarjoaa jäsenilleen mahdollisuuden osallistua järjestömme toimintaan ja kehittää itseään.

Luotettavuus

Toteutamme sen mitä olemme luvanneet niin yksittäisenä sisarena, yhdistysten välisenä yhteistyönä kuin järjestönäkin.

Iloisuus ja palvelualttius

Iloisuus ja palvelualttius tarkoittaa sitä, että sotilaskodista jää myönteinen kuva ja hyvä mieli varusmiehille ja yhteistyökumppanille. Se tarkoittaa myös myönteistä suhtautumista toisiimme ja toimintaamme.

Nimikkovirsi ja –marssi

Sotilaskotijärjestöllä on nimikkovirsi ja –marssi. Nimikkovirsi on Ilkka Kuusiston säveltämä ja Pia Perkiön sanoittama virsikirjan (1987) numero 125 Kosketa minua henki.
Nimikkomarssi on Fredrik Paciuksen säveltämä ”Sotilaspoika”, joka juhlatilaisuuksissa kuunnellaan seisten ja konserteissa istuen.
Sara Foster

Sara Foster (s. 5. helmikuuta 1981) on kanadalais-yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hän on muusikko David Fosterin tytär.
Foster on vieraillut muun muassa Entouragessa ja Jimmy Kimmel Live! -talk show’ssa. Hän juonsi vuonna 2000 lyhyen aikaa Entertainment Tonightista lohkaistua ET on MTV -show’ta. Hänen kansainvälinen läpimurtonsa oli rooli elokuvassa Big Bounce – huijaus Havaijilla vuonna 2004. 
Foster on esiintynyt myös Backstreet Boysin musiikkivideolla ”Shape of My Heart” ja elokuvassa Pikku-Enkelit – Vaarallinen tehtävä. Hän oli aiemmin kihloissa näyttelijä Ashley Hamiltonin kanssa ja seurustelee nykyisin saksalaisen tennispelaaja Tommy Haasin kanssa.
Foster sijoittui vuonna 2005 Maxim-lehden ”Hot 100” -listan kymmenennelle sijalle.
Kamara (yhtye)

Kamara on vuonna 2000 perustettu rock/metalliyhtye. Alun perin Kamaran nimi oli Lumessakahlaajat ja yhtye soitti soitti suomenkielisiä cover-kappaleita. Yhtyeen perustivat laulaja-kitaristi Juha Minkkinen ja kitaristi Tuomas Janhunen. Yhtyeen kokoonpano vakiintui nykyiselleen basisti Henri Lehmosen, kitaristi Jaakko Minkkisen ja rumpali Jaakko Silvastin myötä.
Cover-yhtyeenä aloittanut Kamara kirjoitti myös omaa materiaalia ja ensimmäinen demo tehtiin kokeiluhengessä Lumessakahlaajat-nimellä. Demo sisälsi kolme omaa kappaletta sekä yhden coverin ja se nauhoitettiin Jyväskylässä Studio Watercastlella.  
Lumessakahlaajat lähti nauhoittamaan toista demoaan syksyllä 2003 samaiselle Studio Watercastlelle. Seinäjokelainen levy-yhtiö Firebox Records kiinnostui toisesta demosta ja viisi kappaletta sisältänyt EP Tämäkin vielä julkaistiin maanlaajuiseen levitykseen maaliskuussa 2004. Samalla yhtye muutti nimensä Kamaraksi. 
Kamaran musiikki sai radiosoittoa ja yhtye esiintyi kesällä 2004 myös musiikkifestivaaleilla, muun muassa Nummirockissa ja Suonenjoen Jörisrockissa.
Yhtye nauhoitti ensimmäisen kokopitkän studioalbumin Synti, Tuomio, Katumus kevättalvella 2005 noin kahdessa viikossa jälleen Jyväskylässä Studio Watercastlella. Myös seuraavat Kamara-äänitteet, Tyrannia (2010) ja Painajaismaa (2013) nauhoitettiin Studio Watercastlessa. Sen jälkeen yhtye on tehnyt yhteistyötä nyt jo kahden albumin verran äänittäjä ja tuottaja Tuomas Kokon kanssa Jyväskylän Vaajakoskella sijaitsevassa Electric Fox -studiossa. Yhteistyön tuloksena ovat syntyneet levyt Kahden maailman välissä vuonna 2016 ja viimeisimpänä eponyymi Kamara-albumi, joka julkaistiin 8.6.2018.
Vuohenpuksiokasvit

Tuntomerkit

Vuohenpuksio on ainavihanta pensas, jolla on monisoluisia karvoja. Lehdet sijaitsevat vastakkaisina pareina, ja niiden ruoti on tyvestä nivelikäs. Lapa on melko paksu ja ehytlaitainen. Suonitus on lavan tyvestä sen kärkeä kohti nouseva. Pienet kukat ovat yksineuvoisia, ja hede- ja emikukat sijaitsevat eri kasveissa (kaksikotisuus). Kukassa ei ole mesiäistä. Hedekukinto on tavallisesti terminaalinen, verson päässä sijaitseva, ja viuhkomainen. Heteitä on kaksi kertaa niin monta kuin kehälehtiä, ja niiden ponnet ovat paljon palhoja pidempiä. Emikasvissa kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa, ja sikiäin muodostuu kolmesta yhteenkasvaneesta emilehdestä. Vartalot ovat kauttaaltaan nystypintaisia. Sikiäimessä on kolme riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on kota, jota siihen kiinni kasvanut verhiö suojaa; kodan keskipylväs jää jäljelle, kun seinämäliuskat putoavat pois. Siemenen suuri alkio sisältää nestemäistä vahaa. Kasvin kromosomiluku on n = 13.

Levinneisyys

Vuohenpuksio kasvaa Pohjois-Amerikan lounaisosassa Sonoran autiomaassa.

Luokittelu

Vuohenpuksio on aikaisemmin tavallisesti liitetty puksipuukasveihin (Buxaceae) tai erillisenä heimona niiden yhteyteen. Takhtajan (1997) piti sitä Hamamelididae-alaluokkaan (norkkokasvit, mm. koivu- ja pyökkikasvit) kuuluvana omana lahkonaan (Simmondsiales).

Käyttö

Vuohenpuksion siemeniä on käytetty ravinnoksi ja lääkkeeksi sekä mm. kahvin korvikkeeksi. Vuohenpuksio on ainoa kasvi, jonka siemenissä on nestemäistä vahaa ja josta sitä voidaan ottaa helposti talteen. Se on korvannut kaskelotista saadun spermaseetin eli valaanrasveen, jota on käytetty moniin teollisuuden tarpeisiin. Vuohenpuksio on hyvin kuivankestävä ja pitkäikäinen pensas, ja sitä voidaan viljellä kuivimmillakin alueilla.
Ritva Kovalainen

Ritva-Leena Kovalainen (s.1959 Hattula) on suomalainen valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori. Hän suoritti taiteen maisterin tutkinnon Taideteollisessa korkeakoulussa 1990. Kovalainen toimi em. korkeakoulussa (nyk. Aalto-yliopisto) valokuvauksen opettajana 1989-1994. Opetustyön jätettyään hän on työskennellyt taiteilijana tehden näyttelyitä, kirjoja sekä myös elokuvia. 
Kovalaisen teosten teemana on useimmiten luonto ja ihmisen suhde luontoon. Luonnon itseisarvo, pyrkimys luonnon kunnioittamiseen, ja huoli ekologisen tasapainon horjumisesta ovat teemoja, jotka nousevat hänen töissään toistuvasti esiin.
Kovalainen tehnyt myös yhteistyöprojekteja Sanni Sepon kanssa. Projekteissaan he ovat syventyneet mm. metsämytologiaan, metsätalouden maisemallisiin, sosiaalisiin ja ekologisiin vaikutuksiin sekä luonnonmetsien erityispiirteisiin. Laajasti esillä ollut Puiden kansa -näyttely ja kirja käsittelivät suomalaista luonnonuskontoa, Metsänhoidollisia toimenpiteitä syventyi metsätalouden vaikutuksiin ja näytteyssä Kultainen metsä kuvallista vuoropuhelua kävivät suomalaiset aarniometsät ja Japanin šintolaisuus. Kovalaisen puuaiheisia kuvia on nähty myös mm. Sinebrychoffin taidemuseon Puut ovat runoja–näyttelyssä. 
Kovalainen on julkaissut yli kymmenen valokuvateosta, joista osa on tehty yhteistyössä muiden kassa. Kotimaan lisäksi hänen töitään on ollut esillä muun muassa Japanissa, Yhdysvalloissa ja eri puolilla Eurooppaa. Julkisia taideteoksia hän on toteuttanut Helsingin yliopiston Metsätieteiden taloon Viikin tiedepuistossa sekä Kemiönsaarelle vuonna 2016 valmistuneeseen Silva-päiväkotiin. 
Kovalainen on Taalintehtaan Norpas-festivaalin perustajia ja järjestäjä vuodesta 2012. Kovalainen on asunut vuodesta 1996 puolisonsa valokuvaaja Pekka Turusen kanssa Kemiönsaarella, ja heillä on kaksi lasta.
Punapeippo

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11,5–12 senttimetriä. Sen höyhenpuku on kaksivärinen: alapuoli, pää, niska, pyrstö ja siivet ovat ruskeat ja selkä, siipien yläpeitinhöyhenet ja yläperä kirkkaan punaiset.

Esiintyminen

Punapeippo esiintyy Keski- ja Itä-Afrikassa noin 190 000 neliökilometrin alueella ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Punapeippo pesii vuoristoissa 1 500–3 000 metrin korkeudella.

Lisääntyminen

Punapeippo rakentaa umpinaisen pesän muun muassa ruohonkorsista. Naaras munii 3–5 munaa, joita haudotaan 14–17 päivää.

Ravinto

Punapeippo on siemensyöjä, poikasille syötetään ensi päivinä hyönteisiä.
Pirullinen kosto

Juoni

Tohtori Clement Molloch on sadistinen kiduttaja, joka tunteettomasti muun muassa sulloo irtopäitä uhriensa vatsaan sekä pakottaa heidät syömään omaa ulostettaan. Molloch saa hupinsa näistä järjettömistä karmeuksistaan. Yksi Mollochin uhreista on eräs reportteri, jonka Molloch kiduttaa armotta hengiltä. Molloch tekee kuitenkin suuren virheen, tällä reportterilla on hyvä ystävä nimeltä Holland, joka janoaa kostoa ystävänsä kuolemasta.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen pitää Pirullista kostoa tavanomaisena Bronson-elokuvana, jossa tähti ei ole enää parhaassa vedossa. Hän antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Normannivalloitus

Normannivalloitus oli vuonna 1066 alkanut tapahtumasarja, jossa Vilhelm Valloittajan johtamat pohjoisranskalaiset normannit valloittivat Englannin. Normannien voitto Hastingsin taistelussa johti siihen, että maa siirtyi heidän valtaansa.
Normannivalloitus oli käänteentekevä hetki Englannin historiassa. Se yhdisti englantilaiset ranskalaisen ylimystön kautta tiukemmin manner-Eurooppaan, ja skandinaavien suhteellinen vaikutus pieneni. Se vaikutti maan kieleen ja hallintojärjestelmään. Normannivalloituksesta alkoi myös lähes tuhat vuotta kestänyt kilpailu ja vihanpito Ranskan kanssa.

Taustaa

Normannien lähtöpaikkaan, Normandiaan, oli maihinnousua edeltävinä vuosina tullut runsaasti viikinkejä. Vuonna 911 Ranskan kuningas antoi viikinkipäällikkö Rollolle luvan asettua maan pohjoisosaan, sillä ajatuksella että he suojaisivat Ranskaa muiden viikinkien hyökkäyksiltä. Tämä onnistui, ja alueen asukkaita sanottiin normanneiksi, pohjoisen miehiksi. Normannit hylkäsivät skandinaavisen muinaisuskon ja kääntyivät kristinuskoon, ja omaksuivat ympäristön kielen.
Tammikuussa 1066 Vilhelm Valloittajan lapsettoman serkun, Edvard Tunnustajan kuoltua Vilhelm vaati Englannin kruunua itselleen. Tämä perustui siihen, että Edvard oli mahdollisesti luvannut kruunun hänelle vieraillessaan Vilhelmin luona vuonna 1052 sekä Haraldin vannomaan valaan. Kuninkaaksi kuitenkin kruunattiin Harald Godwininpoika.

Maihinnousu

Vilhelm alkoi koota armeijaa Englantiin hyökkäämistä varten. Hän sai toiminnalleen paavi Aleksanteri II:n ja Henrik IV:n tuen. Normannijoukkojen vahvuus oli noin 600 laivaa ja 7 000 miestä. Vilhelm sai armeijansa kasaan elokuussa. Hän nousi maihin Sussexissa 28. syyskuuta, ja rakennutti heti tukikohdakseen puisen paaluvarustuksen lähelle Hastingsia. Harald oli juuri taistelemassa pohjoisessa ja lyönyt Stamfordin sillan taistelussa toisen vihollisen, Norjan kuninkaan Harald Ankaran, jota Haraldin veli Tostig oli tukenut. Harald marssi oikopäätä Hastingsiin.
Hastingsin taistelu käytiin 14. lokakuuta. Harald sai surmansa, samoin hänen veljensä, ja anglosaksien armeija pakeni. Jäljelle jääneet jaarlit ja arkkipiispat lietsoivat vastarintaa, witenagemot julisti Edgar Athelingin kuninkaaksi. Edgar antautui Vilhelmille marraskuun lopussa tai joulukuun alussa mutta joulupäivänä 1066 Vilhelm kruunattiin Englannin kuninkaaksi Westminster Abbeyssä.
Pikkusikari

Pikkusikari on lyhyehkö, kapea sikari. Tavallisesta savukkeesta poiketen se on kääritty kokonaisista tupakan lehdistä eikä paperista. Se myös sisältää vähemmän lisäaineita.  Pikkusikareita myydään yksittäin tai useamman pakkauksissa. Pikkusikarin savua ei ole tarkoitus vetää keuhkoihin vaan suuhun aromista nautiskellen. 
Pikkusikarit on usein valmistettu koneellisesti, jolloin hinnat saadaan pysymään laatuun nähden alhaisina. Pikkusikareita valmistetaan myös käsin. Tällöin hinnat ovat korkeammat mutta aromi on ainutlaatuisempi. 
Pikkusikareita on saatavilla tupakan aromin lisäksi eri tavoin maustettuna. Yleisimmät maut ovat vanilja, hunaja ja kirsikka.
Pikkusikareita suositaan yleensä vaihtoehtona savukkeille tai ajankäytöllisistä syistä suuremmille sikareille.
Lola Glaudini

Lola Glaudini (s. 24. marraskuuta 1971 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on ollut rooleja muiden muassa televisiosarjoissa Criminal Minds – FBI-tutkijat ja Sopranos.
Henri Pirenne

Pirennen teesit

Ollessaan saksalaisten vankina ensimmäisen maailmansodan aikana Henri Pirenne kehitteli kuuluisat teesinsä, jotka hän julkaisi vuosien 1922 ja 1923 aikana. Hänen loppuelämänsä kului näiden teesien todistelussa. Hänen tunnetuin teoksensa asian tiimoilta, Mahomet et Charlemagne, julkaistiin vuonna 1935.

Keskiajan alku

Perinteisesti historioitsijat sijoittivat keskiajan alun Roman valtakunnan hajoamiseen 400-luvulla. Tätä teoriaa kehitteli erityisesti historioitsija Edward Gibbon 1700-luvun lopulla. Pirenne kyseenalaisti, olivatko germaanibarbaarien valloitukset Rooman lopun syy ja hän kyseenalaisti myös näkemyksen, että Rooman keisarius olisi päättynyt yleisesti Euroopassa vuonna 476. Hän korosti voimakkaasti Rooman välimerellisen talouden jatkumista myös barbaarien invaasion jälkeen ja että Rooman tapa hoitaa toimintoja ei suinkaan muuttunut välittömästi Rooman lopun jälkeen. Barbaarit olivat tulleet Roomaan, ei suinkaan tuhotakseen sen, vaan ottaakseen osan sen tuottamasta hyödystä ja he halusivatkin säilyttää roomalaisen elämänmuodon.

Keskiajan kaupungit

Pirenne väitti, että kaupungit nousivat ainoastaan kansainvälisen kaupan vaikutuksesta. Koska kaupankäynti Välimerellä oli jatkunut germaanivalloituksista ja Rooman hajoamisesta huolimatta, kaupunkielämä jatkui merovingikaudella suurimmassa osassa Galliaa. Arabien Länsi-Välimeren valloitusten vuoksi kansainvälinen kauppa romahti 700-luvun alussa, joten Pirennen mukaan myös kaupungit katosivat. Pirenne määritteli kaupungin tarkoittamaan sellaista kaupan ja teollisuuden paikkaa, jolla oli kunnollinen paikallishallinto. Joitakin kutistuneita linnoitettuja civitaksia säilyi karolingiaikoihin, mutta ne olivat vain kirkollisen hallinnon keskuksia. Pirennen määritelmän mukaista kaupunkielämää niihin syntyi vasta 900-luvulla, kun kauppa elpyi. Tällöin vanhojen civitaksien liepeille, niiden muurien ulkopuolelle ja uusien linnoitusten (castra) juurelle syntyi uutta kaupunkiasutusta (suburbia).
Stefan Schumacher

Ura

Schumacher voitti kaksi etappia vuoden 2006 Italian ympäriajossa pitäen myös kaksi päivää kokonaiskilpailun johtajan maglia rosa -paitaa. Vuonna 2007 hän voitti Amstel Gold Race -klassikon karattuaan kärkiryhmästä runsas kilometri ennen maalia. Samana vuonna hän saavutti pronssia maantieajon MM-kilpailussa kuuluttuaan viiden miehen kärkiryhmään, josta kultaa voitti loppukirin jälkeen Paolo Bettini ja hopeaa Aleksandr Kolobnev.
Vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa Schumacher voitti neljännen etapin, aika-ajon, siirtyen samalla kokonaiskilpailun johtajan maillot jaune -paitaan. Hän kantoi keltaista paitaa kahden etapin ajan, mutta menetti sen 6. etapin jälkeen kaatuessaan viimeisellä kilometrillä. Schumacher voitti ympäriajon molemmat henkilökohtaiset aika-ajot voittamalla myös toiseksi viimeisen eli 20. etapin.
Vuoden 2008 lokakuussa Ranskan antidopingjärjestö AFLD ilmoitti, että Schumacher on antanut positiivisen dopingnäytteen Ranskan ympäriajon aikana. Hänen ympäriajon aikana antamansa virtsanäyte oli sisältänyt epäilyttäviä arvoja, joten AFLD määräsi suoritettavaksi uusintatestejä ympäriajon aikana otetuista verinäytteistä. Verinäytteiden uudelleentestaus varmisti Schumacherin kärynneen samasta kolmannen sukupolven EPO-hormonista CERAsta, josta ympäriajon aikana jäivät kiinni myös muun muassa Riccardo Riccò ja Leonardo Piepoli. Maaliskuussa 2009 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI tuomitsi Schumacherille kahden vuoden kilpailukiellon. Huhtikuussa 2009 julkistettiin tieto, että myös Pekingin 2008 olympialaisissa otetun näytteen uusintatesti osoitti Schumacherin syyllistyneen CERAn käyttöön.
Vuonna 2013 Schumacher myönsi käyttäneensä systemaattisesti dopingaineita uransa aikana. Hän kertoi käyttäneensä epo-hormonia, kasvuhormoneja ja kortikosteroideja.
Mukula

Mukula on versokasvien turpeiden ja maltoisten, vararavintoa sisältävien osien yleisnimi. Tällainen kasvinosa toimii talvehtimis- ja lisääntymiselimenä. Mukulajuuri (juurimukula) on muodostunut juuresta ja mukulavarsi (varsimukula) varresta.
Mukulajuuri on muutunnaisjuuri, jossa turpea muodostuma on kasvanut joko pääjuureen tai versojuureen. Lantulla on pääjuurimukula ja monilla kämmeköillä on versojuurimukula. Mukulamainen pääjuuri on ainakin yläosastaan turpea. Sellaisia on vain kaksisirkkaisilla kasveilla, esimerkiksi porkkanalla. Mukulamaiset versojuuret kasvavat tavallisesti ilmaverson tyveen, harvemmin maaversoon. Niissä saattaa olla koko juuri laajentunut tai vain tietty osa paksuuntunut, kuten mukulaleinikillä ja joillakin kämmeköillä.
Mukulavarsi on osittain tai kokonaan turpeaksi paisunut varsi, joka on tavallisesti haaraton. Tavallisimmin mukuloita on muodostunut maavarsiin. Perunalla ja peltopähkämöllä maarönsyjen kärkiin on kasvanut mukula. Joidenkin sahramien verson tyveen on paisunut tyvimukula. Monilla syklaameilla on alkeisvarsimukula eli sirkkavarsimukula. Maanpäällisiä varsimukuloita on esimerkiksi kyssäkaalilla ja joillakin trooppisilla epifyyttikämmeköillä. Tällaiset mukulat ovat vihreitä. Kaksisirkkaisten siemenkasvien juuren ja varren turpeaa yhteismuodostumaa nimitetään juurikkaaksi. Tämän mukulatyypin äärimmäistapaus on retiisin alkeisvarsimukula.

Viljellyt mukulakasvit

Maanalaisten syötävien osien vuoksi viljellyt kasvit voidaan ravinto­merkityksensä ja pitkälti viljely­tapansakin perusteella jakaa kahteen ryhmään, juureksiin ja tärkkelys­mukuloihin. Tyypillisiä juureksia ovat esimerkiksi porkkana, lanttu ja punajuurikas. Ne ovat yleensä kaksi­vuotisia, siemenistä lisättäviä kasveja. Niiden merkitys ravintoenergian lähteenä on vähäinen, mutta ne ovat tärkeitä vitamiinien ja kivennäisaineiden lähteinä. Useimmat lajit ovat peräisin Lähi-idästä tai Välimeren maista.
FS Aigle (1931)

Palvelus

Aigle liitettiin Välimeren laivaston 1. viirikköön, jonka mukana se osallistui Genovan pommitukseen kesäkuussa 1940. Ranskan ja akselivaltojen välisen aselevon astuttua voimaan alus pysyi Toulonissa tai Pohjois-Afrikan tukikohdissa.
Saksalaisten tunkeuduttua Vichyn Ranskan hallitsemalle alueelle alus upottautui 27. marraskuuta 1942 muiden ranskalaisalusten kanssa Toulonin satamaan. Italialaiset nostivat aluksen hylyn, mutta sitä ei koskaan kunnostettu. Hylky upposi uudelleen liittoutuneiden ilmapommituksessa 24. marraskuuta 1943
José María Forqué

José María Forqué (8. maaliskuuta 1923 Zaragoza – 17. maaliskuuta 1995 Madrid) oli espanjalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Näyttelijä Verónica Forqué on hänen tyttärensä. 
Forqué palkittiin vuonna 1995 kunnia-Goyalla. Hänen töidensä joukossa on María Morena (1951).
Carl Fredrik Fredenheim

Carl Fredrik Fredenheim alk. Mennander (1748–1803) oli suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi. Fredenheim loi uran Ruotsissa 1700-luvun lopulla. Hän edisti antiikin taideteosten tunnetuksi tuloa Ruotsissa ja Suomessa. Ruotsin museolaitos syntyi hänen ansiostaan. Hän jäljennytti Vatikaanin arkistolähteitä ja oli tekemässä kaivauksia Rooman Forumilla.
Mennanderin isä Carl Fredrik Mennander vanhempi oli Turun piispa. Mennander opiskeli Turun Akatemiassa kuusivuotiaasta. Maisterin väitöskirjan hän sai valmiiksi 1765 ja muutti seuraavana vuonna Tukholmaan. Hänestä tuli ulkoasiaintoimikunnan ensimmäinen sihteeri, ja hänet aateloitiin 1772, jolloin hän otti nimen Fredenheim. Hänestä tuli 1792 Kuninkaallisen museon johtaja ja 1795 rakennusten yli-intendentti eli rakennushallinnon johtaja.