google/wiki40b huggingface dataset:
Élie Decazes

Élie Decazes (28. syyskuuta 1780 Sainte-Martin-de-Laye – 24. lokakuuta 1860 Decazeville) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 1819–1820. Bourbon-restauraation aikana hänet tunnettiin maltillisten monarkistien johtajana.
Decazes oli koulutukseltaan lakimies. Hän toimi vuonna 1807 Louis Bonaparten neuvosherrana Hollannissa ja 1811 Pariisin vetoomustuomioistuimen tuomarina. Bourbonien valtaanpaluun jälkeen hänet nimitettiin heinäkuussa 1815 Pariisin poliisin prefektiksi ja pian sen jälkeen valtakunnalliseksi poliisijohtajaksi. Hän kohosi maltillisten perustuslaillisten johtohahmoksi vastustaessaan äärikuningasmielisten niin sanottua valkoista terroria eli aiemman hallinnon kannattajiin kohdistuneita väkivaltaisia kostotoimia. Decazes toimi myös kuningas Ludvig XVIII:n neuvonantajana. Elokuussa 1816 hän sai aikaiseksi ultrarojalistien hallitseman edustajainkamarin (”Chambre Introuvable”) hajotuksen, jonka seurauksena maltilliset nousivat uusissa vaaleissa sen enemmistöksi.
Decazes nimitettiin joulukuussa 1818 Jean Dessoles'n hallituksen sisäministeriksi ja häntä pidettiin hallituksen ”vahvana miehenä”. Hän kannatti sensuurin höllentämistä, valtiontalouden uudistamista ja äänioikeuden laajentamista, joita ultrarojalistit jyrkästi vastustivat. Vallankumouksellisena tunnetun Abbé Henri Grégoiren erottaminen edustajainkamarin jäsenyydestä synnytti Ranskassa poliittisen kriisin, jonka seurauksena Decazes tuli syksyllä 1819 pääministeriksi. Hänen kautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Berryn herttuan salamurha helmikuussa 1820 sai ultrarojalistit hyökkäämään uudelleen Decazes'ta vastaan ja hänen oli erottava muutamaa päivää myöhemmin. Eron vastentahtoisesti hyväksynyt kuningas Ludvig XVIII palkitsi hänet herttuan arvolla ja nimitti hänet lähettilääksi Englantiin.
Vuodesta 1821 Decazes toimi parlamentin ylähuoneen eli päärien kamarin jäsenenä, jossa hän arvosteli kuningas Kaarle X:n taantumuksellista politiikkaa. Hän tuki vuoden 1830 heinäkuun vallankumousta. Decazes johti Aveyronin alueen hiili- ja terästeollisuuden perustamista ja alueen keskuskaupunki nimettiin hänen kunniakseen Decazevilleksi vuonna 1829.
Élie Decazes’n poika oli Louis Decazes, joka toimi Ranskan ulkoministerinä 1873–1877.
Tabula Rogeriana

Tabula Rogeriana (arab. نزهة المشتاق في اختراق الآفاق. Nuzhat al-mushtāq fi'khtirāq al-āfāq eli Kertomus matkoista kaukaisiin maihin) on arabialaisen maantieteilijän al-Idrisin vuonna 1154 valmistunut maailmankartasto. Hän laati sen Palermossa Sisilian ensimmäisen kuninkaan Roger II:n hovissa, jonka mukaan kartta on myös saanut tunnetuimman nimensä. Varsinaisten karttapiirrosten lisäksi se käsittää tekstiosuuden selityksineen.

Kartta

Al-Idrisi aloitti arabiankielisen teoksensa laatimisen vuonna 1138 ja jatkoi työtään yli 15 vuoden ajan. Se on jaettu seitsemään eri osaan kreikkalaisen Ptolemaioksen tuhat vuotta aikaisemmin luoman ilmastovyöhykkeiden järjestelmän mukaan. Jokainen kirjan seitsemästä osasta on vielä jaettu kymmeneen kappaleeseen. Kartta käsittää Euraasian mantereen kokonaisuudessaan sekä lisäksi Pohjois-Afrikan. Se oli aikansa täsmällisin esitys silloisesta eurooppalaisten tuntemasta maailmasta ja säilyi sellaisena seuraavan kolmen vuosisadan ajan. Tekstiosuus sisältää tarkkoja kuvauksia eri alueiden maantieteestä, kulttuurista sekä poliittisesta- ja talouselämästä.
Al-Idrisi ei koonnut kartastoaan omien tutkimusmatkojensa perusteella, vaan haastatteli suuret määrät Roger II:n hovissa vierailleita henkilöitä, jotka olivat kiertäneet eri puolilla maailmaa. Hän sisällytti teokseensa vain sellaisia tietoja, joita useat eri kertojat pystyivät vahvistamaan ja jätti pois ristiriitaiset kertomukset sekä kaiken, jota piti epäluotettavana. Tabula Rogerianan ensimmäinen kopio kaiverrettiin hopealevyille ja se painoi noin 150 kiloa.
Joel Kiviranta

Seuraura

Kiviranta on keravalaisen Shakersin kasvatti, mutta hän siirtyi varhain juniorina Jokereihin. Kaudella 2011–2012 Kiviranta oli seuran C-nuorten paras maalintekijä C-nuorten SM-karsinnoissa kymmenellä osumallaan. Hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden vuosina 2012, 2013 ja 2014. KHL-joukkue Avangard Omsk varasi Kivirannan 162. pelaajana vuonna 2013.
Kaudella 2013–2014 Kiviranta oli Jokereiden A-nuorten toiseksi paras maalintekijä Teemu Turusen kanssa sekä joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kiviranta pelasi kauden aikana myös ensimmäisen SM-liigaottelunsa 12. marraskuuta 2013 Espoo Bluesia vastaan. Paikka Jokereiden liigakokoonpanoon aukesi loukkaantumisten ja Jarkko Ruudun pelikiellon myötä. Hän keräsi debyytissään myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Ottelu jäi Kivirannalle kauden ainoaksi SM-liigassa.
Kaudeksi 2014–2015 Kiviranta siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin. Hän teki siellä liigauransa avausmaalin uransa kahdeksannessa SM-liigaottelussaan 4. lokakuuta 2014 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Kaikkiaan Kivirannan tulokaskausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 8+5=13. Helmikuussa 2015 hänen sopimustaan Sportin kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2018 saakka. Kaudella 2016–2017 Kiviranta oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+10=21.
Kaudella 2017–2018 Kiviranta teki läpimurtonsa SM-liigassa. Hän voitti Sportin sisäisen pistepörssin tehoilla 19+18=37. 21. marraskuuta 2017 Pelicansia vastaan Kiviranta teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun. Hänen toinen maalinsa jäi Sportin 7–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Kivirannan ensimmäinen hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen ja kolmas osuma syntyi tyhjään maaliin. Tammikuussa 2018 hän nousi Sportin kapteenistoon, kun seura vuokrasi kapteeninsa Markus Kankaanperän loppukaudeksi Helsingin IFK:hon. Samassa kuussa Kiviranta teki Sportin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 16 osumallaan.
Toukokuussa 2019 NHL-varaamaton Kiviranta teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Dallas Starsin kanssa. Seura lähetti hänet syksyn harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue Texas Starsin vahvuuteen.
Rekyyli (osakemarkkinat)

Rekyyli on osakkeiden kurssikehityksen äkillinen heilahdus vastakkaiseen suuntaan.
Kurssiin voi jyrkän nousun aikana tulla hetkellinen lasku ja laskun aikana äkillinen käännös ylöspäin. Rekyyli seuraa usein markkinoiden ylireagointia johonkin uutiseen tai tapahtumaan.
Edmund Rumpler

Edmund Rumpler (4. tammikuuta 1872 Wien, Itävalta-Unkari – 7. syyskuuta 1940 Züsow, Saksa) oli ilmailu- ja autotekniikan pioneeri. Hänen tunnetuimpia luomuksiaan olivat Rumpler Taube ja Rumpler Tropfenwagen.
Rumpler opiskeli vuosina 1890–1895 Wienin teknillisessä korkeakoulussa koneenrakennusta. Sen jälkeen hän työskenteli junanvaunuja, höyrykoneita ja autoja valmistavissa tehtaissa. Hän osallistui muun muassa Nesselsdorfer Wagenbaun ensimmäisen automallin, Präsidentin suunnitteluun. Samassa yhteydessä hän tutustui nuoreen Hans Ledwinkaan, josta tuli myöhemmin eräs merkittävimmistä eurooppalaisista autonsuunnittelijoista.
Vuonna 1898 Rumpler siirtyi Allgemeinen Motorwagen Gesellschaftin palvelukseen Berliiniin ja sieltä 1902 Adlerille Frankfurtiin. Vuotta myöhemmin hän patentoi keksimänsä heiluriakselin, joka mahdollisti ensimmäistä kertaa erillisjousituksen vetävällä akselilla. Rakenne oli erittäin suosittu 1920- ja 1930-luvun autoissa.
Rumpler palasi Berliiniin vuonna 1906 ja perusti ilmailu- ja autotekniikan suunnittelutoimiston. Hän päätti aloittaa lentokoneisen valmistuksen ja perusti vuonna 1908 yrityksen nimeltä Rumpler Luftfahrzeugbau. 1910 yritys hankki oikeudet itävaltalaisen Igo Etrichin suunnitteleman Taube-lentokoneen valmistukseen ja aloitti niiden sarjavalmistuksen nimellä Rumpler-Taube. Lentokoneita alettiin valmistaa suuria määriä, ja Berliinin Johannisthalissa sijainneet kaksi tehdasta työllistivät noin 3 000 henkilöä.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Versailles’n rauhaan sodan hävinneessä Saksassa kiellettiin sotilaskäyttöön tarkoitettujen lentokoneiden valmistus. Rumpler päätti palata autonvalmistukseen, ja perusti sitä varten yrityksen nimeltä Rumpler Motoren Gesellschaft GmbH. Hyödyntäen lentokoneenvalmistuksessa opittua aerodynamiikan tuntemusta hän kehitti 1921 esitellyn, erittäin sulavalinjaisen Rumpler Tropfenwagenin. Autossa oli takana Rumplerin kehittämä heiluriakseli ja siihen oli kytketty Rumplerin toinen innovaatio, yhteen integroitu vetopyörästö ja vaihteisto (engl. transaxle), mikä on nykyään käytössä käytännössä kaikissa etuvetoisissa autoissa. Auto ei saavuttanut suurta suosiota epäluotettavuutensa, erikoisen ulkonäkönsä ja epäkäytännöllisyytensä tähden, ja suuri osa myytiin halvalla Berliiniin taksikäyttöön, jossa sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä.
Vuonna 1922 Benz hankki oikeudet Rumplerin patentoimaan pisaramaiseen muotoiluun ja kehitti sen pohjalta takamoottorisen Benz RH -kilpa-auton.
Rumplerin yritys kaatui vuonna 1926 Saksassa riehuneen hyperinflaation seurauksena.
Vuonna 1930 Rumpler kehitti virtaviivaisesti muotoillun kuorma-auton, jossa oli erikoisuutena etuveto.
Kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa 1930-luvun alussa juutalaistaustaisen Rumplerin elämä alkoi käydä hankalaksi. Sanotaan että itsekin Rumplerin koneilla ensimmäisessä maailmansodassa lentänyt Luftwaffen komentaja Hermann Göring suojeli häntä. Siitä huolimatta Rumpler kuoli syyskuussa 1940 hämärissä olosuhteissa.
Sulfaattibakteerit

Sulfaattibakteerit eli sulfaatinpelkistäjäbakteerit ovat bakteereita, jotka käyttävät hengittämiseen hapen sijasta rikkiyhdistettä, sulfaattia. Tällaisessa hengityksessä vetyä tai orgaanisia yhdisteitä, kuten alkoholeja, maitohappoa, asetaattia, pyruvaattia tai rasvahappoja hapetetaan rikillä, jolloin solu saa energiaa. Sulfaatteja pelkistävien bakteerien lisäksi on olemassa bakteereja, jotka voivat käyttää hengittämiseen sulfaattia alhaisemman hapetusasteen omaavia rikin yhdisteitä, mm. sulfiitteja ja tiosulfaatteja tai alkuainerikkiä, mutta eivät kykene käyttämään sulfaattia eivätkä pelkistämään sulfaattia sulfiitiksi.
Rikkihengityksen lopputuotteena syntyy vetysulfidia eli rikkivetyä, vettä ja hiilidioksidia. Nämä bakteerit tuottavat myös suokaasuja ja suolikaasuja. Ne ovat yleisiä bakteereja hapettomissa oloissa, kuten vesistöjen ja soiden pohjamudissa. Elintavoiltaan ne ovat yleensä ehdottomia anaerobeja, eli ne eivät siedä hapen läsnäoloa.
Suuri osa rikkiä pelkistävistä bakteereista kuuluu delta-proteobakteerien alaryhmiin Desulfobacterales, Desulfovibrionales ja Syntrophobacterales. Myös termofiilisiin bakteereihin kuuluva Thermodesulfobacteria kuuluu niihin. Muita rikkiä pelkistäviä bakteereja on gram-positiivisissa bakteeriryhmissä Thermodesulfovibrio ja Desulfotomaculum.
Bakteereja ulkoisesti muistuttavista, mutta geneettisesti hyvin erilaisista arkkieliöistä Archaeoglobus voi pelkistää sulfaatteja.
Jalustin

Jalustin on ratsun varusteisiin kuuluva kehys tai rengas, jossa ratsastaja pitää jalkaansa. Jalustin kiinnittyy satulaan jalustinhihnalla. Jalustimia käytetään yleensä pareittain ja niiden tarkoituksena on auttaa ratsaille nousua ja toimia tukena ratsastettaessa. Jalustimen käyttö lisää ratsastajan kykyä pysyä satulassa ja kontrolloida ratsua.

Varhaista kehitystä

British Museumin kokoelmiin kuuluvissa assyrialaisissa pronssiovissa 850-luvulta eaa. on kuvattu ratsastava kuningas, jonka jalat lepäävät satulana toimivaan pehmikkeeseen kiinnitetyillä jalkalaudoilla.
Intiassa toisella vuosisadalla eaa. käytettiin hevosen selkään noustaessa apuna nahkahihnaa, jonka päässä oli isonvarpaan ympärille tarkoitettu lenkki.

Jalustin Euroopassa

Gootit oppivat jalustimen käytön vaeltaessaan Euroopan läpi. Etelä-Venäjällä he kohtaisvat ratsastajakansoja skyyttejä ja sarmaatteja. Heiltä gootit oppivat jalustintekniikan, joka oli kokonaan tuntematon muualla Euroopassa. Jalustimien avulla ratsastajan tasapaino parani niin paljon, että hän pystyi tehokkaasti taistelemaan myös ratsunsa selästä. Goottiratsastajat osoittivat ylivoimaisuutensa ensimmäisen kerran vuonna 378 Adranopolin taistelussa, jossa he surmasivat 40 000 Rooman legioonalaista. Tämän jälkeen jalustin levisi nopeasti esimerkiksi roomalaisten ratsumiesten eli katafraktien käyttöön.
Nykymuotoisen jalustimen ja sen käyttötavan kehityksen edellytyksenä oli satularungon kehittyminen, koska ilman sitä jalustinten käyttö kohdisti hevosen selkään haitallista painetta.
Yokohama kōsokutetsudō

Historia

Minatomirai-linja rakennettiin palvelemaan kaupungin uutta Minatomirai 21 -satamakaupunginosaa ja yhdistämään se muihin keskustan kaupunginosiin, kuten Kannain alueeseen. Jokohama-pikarautatie perustettiin tätä tarkoitusta varten maaliskuussa 1989. Linjan rakennustyöt aloitettiin 1990-luvun alussa ja se avattiin lopulta vuonna 2004. Myöhemmin linjan ja siten Jokohaman keskusta-alueiden yhteyksiä Tokion suuntaan on parannettu lisäämällä läpiajoliikennettä muille rautatielinjoille aina Saitaman prefektuurin lounaisosiin saakka.
Rush Hour 2

Juoni

Ystävänsä, rikoskomisario Leen (Jackie Chan) luo lomalle Hong Kongiin matkannut Carter (Chris Tucker) haluaisi tosissaan nauttia kaupungin viihdytyksistä, mutta Yhdysvaltain lähetystöön tehty pommi-isku sotkee suunnitelmat. Iskusta epäilyn rikollispomon Tanin huvijahdilla seuraavat tapahtumat johtavat Carterin käskemiseen kotiin Los Angelesiin. Myös jutusta irrotettu Lee seuraa ystäväänsä USA:han jossa he kohtaavat Salaisen palvelun naisagentin Molinan. Paljastuu yhteys Hong Kongin tapahtumien, jahdilla olleen miljonäärin ja yhdysvaltalaisten rahanväärentäjien välillä. Naispahis Hu Li (Zhang Ziyi) sotkeutuu myös kuvioihin. Lopuksi Lee ja Carter päätyvät Las Vegasin Red Dragon -kasinolle, jossa myös loppuratkaisut tapahtuvat.
Edward Bellamy

Edward Bellamy (26. maaliskuuta 1850 – 22. toukokuuta 1898) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kuvitteelliseen vuoteen 2000 sijoittuvasta utopiaromaanista Vuonna 2000, joka ilmestyi englanniksi vuonna 1888.
Edward Bellamy syntyi Chicopee Fallsissa, Massachusettsissa. Hän kävi Union Collegea muttei suorittanut tutkintoa. Bellamy opiskeli lakia mutta hylkäsi sen ja työskenteli vähän aikaa sanomalehtialalla New Yorkissa ja Massachusettsissa. Hän jätti sitten sanomalehtityön ja omistautui kirjallisuudelle, novelleille ja romaaneille. Bellamy meni naimisiin Emma Sandersonin kanssa vuonna 1882.
Bellamyn kirjoittamia kirjoja ovat Dr. Heidenhoff's Process (1880), Miss Ludington's Sister (1884) ja The Duke of Stockbridge. Talousjärjestelmän epäoikeudenmukaisuus sai hänet kirjoittamaan kuuluisimman teoksensa Looking Backward: 2000–1887, joka kuvasi tulevaisuuden yhteiskuntaa päähenkilön Julian Westin silmin. Romaani oli valtava menestys, ja se käännettiin lukuisille kielille, saksannoksen pohjalta myös suomeksi vuonna 1902 J. K. Karin käännöksenä nimellä Vuonna 2000: katsaus vuoteen 1887. Bellamyn teos synnytti suurta poliittista liikehdintää sosialististen näkemystensä vuoksi Yhdysvalloissa, jossa perustettiin 165 ”Bellamy-klubia” kirjan ideoista keskustelemista ja niiden edistämistä varten. Menestyskirjan tarinaa jatkoi vuonna 1897 julkaistu Equality (suom. Yhdenvertaisuus)
Bellamyn teoksen suosio sai aikaan sen, että Yhdysvalloissa julkaistiin vuosina 1887–1900 peräti 46 muuta utopiaromaania, kuten William Morrisin News from Nowhere (suom. Ihannemaa, 1900–1901). Myös Suomessa Bellamyn ajatukset herättivät keskustelua erityisesti työväenliikkeen parissa. Esimerkiksi työväenkirjailija Elvira Willman kirjoitti yhteiskuntautopiastaan Työmieheen vuonna 1904 otsikolla Utopia. Myös Konrad Lehtimäen utopiaromaani Ylös helvetistä (1917) lienee myös osaltaan Bellamyn mallin inspiroima.
Bellamy kuoli tuberkuloosiin lapsuudenkodissaan Chicopee Fallsissa 48-vuotiaana. Vaikka vuonna 2000 yhteiskunta ei ollutkaan hänen kuvailemansa kaltainen, Vuonna 2000 on säilyttänyt suosionsa vielä nykyaikanakin: utopiaklassikon uusi suomennos ilmestyi vuonna 1999.
Henna Hakulinen

Henna Hakulinen (s. 24. huhtikuuta 1992 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen kasvattajaseuransa on Joensuun Maila ja nykyisin hän edustaa Viinijärven Urheilijoita.
Superpesiksen runkosarjassa Hakulinen on pelannut kaikkiaan 87 ottelua, joissa on lyönyt 49 ja tuonut 17 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 186. Superpesiksen pudotuspeleissä Hakulinen on pelannut yhdeksän ottelua, joissa on lyönut kuusi ja tuonut kaksi juoksua. Lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspelien otteluissa kerännyt tililleen 14 kärkilyöntipistettä.
Ranskan tiedeakatemia

Ranskan tiedeakatemia (ransk. Académie des sciences) on vuonna 1666 perustettu akatemia, jonka tarkoitus on kannustaa ja suojella Ranskan tieteellisen tutkimuksen henkeä. Ranskan tiedeakatemia on yksi varhaisimmista tiedeakatemioista.
S&P 500

S&P 500 on lista 500:sta markkina-arvoltaan suuresta yhdysvaltalaisesta yrityksestä. Listalle pääsemiseen vaaditaan, että yrityksen osake noteerataan jossakin merkittävässä yhdysvaltalaisessa pörssissä (esimerkiksi New Yorkin pörssissä tai Nasdaqissa). Käytännössä S&P 500 -lista vastaa melko tarkasti listaa maan suurimmista yrityksistä. Listaa hallinnoi Standard & Poor's.
S&P 500 -listan yrityksistä laskettava, markkina-arvoilla painotettu S&P 500 -indeksi on, DJIA-indeksin ohella, toinen merkittävä yhdysvaltalaisten suuryritysten osakkeita kuvaava indeksi.
Juan José Torres González

Juan José Torres González (5. maaliskuuta 1920 Sacaba, Bolivia – 2. heinäkuuta 1976 San Andrés de Giles, Argentiina) oli bolivialainen kenraali, joka toimi Bolivian presidenttinä ja sotilasdiktaattorina vuosina 1970–1971. Vaikka latinalaisen Amerikan sotilasjohtajat olivat usein oikeistolaisia, Torresin hallinto oli selvästi vasemmistolainen.
Torres syntyi köyhään perheeseen, mutta kohosi kenraaliksi asti. Hänestä tuli sotilasdiktaattori Alfredo Ovandon apuri ja armeijan komentaja Ovandon noustua valtaan syyskuussa 1969. Presidentti Ovando pakeni 6. lokakuuta 1970 vasemmistolaisten kenraalien vallankaappausta ulkomaiseen lähetystöön. Vasemmistolaiset asettuivat Torresin taakse, josta tuli presidentti seuraavana päivänä.
Torres pyrki luomaan sosialistisen valtion. Hän salli ammattiliitot ja kokosi vallankumouksellisen kongressin, kansankokouksen (Asamblea Popular), jossa myös liitot olivat edustettuina. Hän salli myös trotskilaisen ammattiyhdistysjohtaja Juan Lechínin palata Central Obrera Bolivianan johtoon. Torresilla oli mestitsijuuret ja häntä pidettiin kansan miehenä, mikä teki hänestä suositun. Torresin nationalistinen politiikka tosin huolestutti Yhdysvaltoja. Richard Nixonin hallinnolla saattoi olla osansa hänen valtakautensa päättymiseen.
Eversti Hugo Banzer yritti kaapata vallan 10. tammikuuta 1971, mutta epäonnistui ja pääsi pakenemaan. Banzer aloitti 18. elokuuta kapinan Santa Cruzissa ja marssi seuraavana päivänä pääkaupunkiin La Paziin, jolloin Torres pakeni Argentiinaan. Luultavasti Argentiinassa valtaan nousseen Jorge Videlan hallitsemat kuolemanpartiot salamurhasivat Torresin Buenos Airesin lähellä heinäkuussa 1976. Torresin kuolema oli osa Operaatio Cóndoria. Oppositio syytti tästä Banzerin tiedustelupalvelua.
Mon pire cauchemar

Juoni

Yläluokkainen, menestynyt taidekauppias Agathe (Isabelle Huppert) asuu aviomiehensä Françoisin (André Dussollier) ja poikansa Adrienin (Donatien Suner) kanssa luksusasunnossa Pariisin hienostoalueella. Agathe ja François ovat olleet vuosia avioliitossa, mutta rakkauden sijaan he ovat yhdessä vain tottumuksesta. Heidän elämänsä kääntyy ylösalaisin, kun heidän asuntoaan tulee remontoimaan pirteä belgialainen remonttimies Patrick (Benoît Poelvoorde), jonka poika Tony (Corentin Devroey) on läheinen ystävä Adrienin kanssa. François oli palkannut hänet, ettei tämä menetä poikansa huoltajuutta työttömyytensä takia. Patrick osaa olla oikea maanvaiva, mutta hänen huolettomat ja vaatimattomat käytöstavat tarttuvat myös hänen työnantajiinsa. Kun François jättää Agathen, Agathe ottaa Patrickin ja Tonyn asumaan hänen ja Adrienin luokse. Pian Agathe ja Patrick, kaksi yksinhuoltajaa, luovat syvemmän suhteen toistensa kanssa.

Tuotanto

Mon pire cauchemarin kuvaukset alkoivat Pariisissa 23. elokuuta ja päättyivät 30. marraskuuta 2010. Elokuva kuvattiin Pariisissa ja sen lähialueilla sekä Belgiassa, jossa kuvaukset kestivät kolme päivää. Elokuvan budjettina oli 11,2 miljoonaa euroa, ja sen tuotantoyhtiöinä olivat Pathé, Ciné@, Entre Chien et Loup, M6 Films, Maison de Cinéma, F.B. Productions, Artémis Productions ja Radio Télévision Belge Francophone. Mon pire cauchemarin teaser julkaistiin 4. heinäkuuta 2011 ja virallinen traileri 5. elokuuta 2011.

Julkaisu ja vastaanotto

Mon pire cauchemarin Ranskan ensi-ilta oli Angoulêmen ranskankielisten elokuvien elokuvajuhlilla 27. elokuuta 2011 ja Belgian Gentin elokuvajuhlilla 18. lokakuuta 2011. Elokuva sai maanlaajuiset teatteriensi-iltansa Ranskassa ja Belgiassa 9. marraskuuta 2011. Mon pire cauchemarin teatterilevittäjinä olivat Ranskassa Pathé Distribution ja Belgiassa Alternative Films. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 766 894 katsojaa ja tuotti 6 364 190 dollarin lipputulot. Belgiassa elokuva tuotti 819 065 dollaria. Maailmanlaajuisesti Mon pire cauchemar tuotti 7 115 988 dollarin lipputulot.
Mon pire cauchemar on saanut elokuvakriitikoilta lähinnä sekalaisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 64% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 5,9/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 11 arviointiin. 606 käyttäjästä 27% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 2,8/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan kahdeksan arvostelun perusteella elokuva on saanut 52 pistettä sadasta mahdollisesta. Mon pire cauchemar oli ehdokkaana eri elokuvajuhlilla yhteensä yhteentoista eri palkintoon vuosina 2011–2012.
Mon pire cauchemar julkaistiin Ranskassa DVD:lle ja blu-raylle 14. maaliskuuta 2012.
ITA Tuuli

ITA Tuuli oli Suomen merivoimien tilaama sotilaskäyttöön rakennettu ilmatyynyaluksen prototyyppi.
Se kuului alun perin Laivue 2000:n kokoonpanoon, johon suunniteltiin kuuluvaksi kaksi Hamina-luokan ohjusvenettä ja neljä Tuuli-luokan ilmatyynyalusta. Aluksen hankintahinta ilman aseistusta oli noin 13,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2003 puolustusministeriö valtuutti merivoimat myymään ilmatyynyaluksen varusteineen. Syksyllä 2005 alus oli ostajaehdokkaiden koeajossa Suomenlahdella, mutta kauppoja ei syntynyt.
Ilmatyynyaluksia oli tarkoitus käyttää nopeasti liikkuvina, kaikkina vuodenaikoina toimimaan kykenevinä ohjuslavetteina. Merivoimien mukaan alus täytti ja jopa ylitti kaikki sille asetetut vaatimukset, mutta ilmatyynyaluksista luovuttiin suorasta iskukyvystä meriliikenteen suojaamiseen siirtyneen merivoimien tehtävien painopisteen takia. Meriliikenteen suojaamiseen kiinteärunkoiset ohjusveneet ovat sopivampia niiden pitkän toiminta-ajan takia. Niinpä toukokuussa 2003 laivueen uudeksi kokoonpanoksi päätettiin neljä Hamina-luokan ohjusvenettä. Tuulta yritettiin myydä usean vuoden ajan, kunnes se päätettiin vuonna 2013 romuttaa. Tuuli romutettiin vuonna 2014.
Tuuli valmistui vuonna 2002 Aker Finnyardsin Rauman telakalla. Alusta säilytettiin Kirkkonummella Upinniemen laivastotukikohdassa.
Vähä Salijärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueella (14.14), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (14.142) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy.