google/wiki40b huggingface dataset:
Johannes Dürr

Johannes Dürr (s. 12. maaliskuuta 1987 Melk) on itävaltalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän edusti SC Göstling-Hochkar -seuraa. Hän jäi Sotšin olympialaisissa 2014 kiinni dopingin käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.

Arvokisat

Oslon MM-kilpailuissa 2011 Dürr sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 64:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa 15:s.
Sotšin olympialaisissa 2014 Dürr sijoittui yhdistelmäkilpailussa alun perin kahdeksanneksi. Hänen oli määrä kilpailla myös 50 kilometrillä, mutta hän antoi kilpailujen välillä epoa sisältäneen dopingnäytteen. Itävallan hiihtoliitto erotti Dürrin hiihtoliitosta tapauksen vuoksi. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon ja kaikki hänen henkilökohtaiset tuloksensa syyskuusta 2013 lähtien hylättiin takautuvasti.

Maailmancup

Maailmancupissa Dürr kilpaili ensimmäisen kerran Rybinskissä helmikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Tour de Skillä 2012–2013, jossa hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas Val di Fiemmen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kiertueen lopputuloksissa hän sijoittui 24:nneksi. Helmikuussa 2013 hän sijoittui kahdeksanneksi Davosin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa.
Joulukuussa 2013 Dürr oli neljänneksi nopein Rukan avaustapahtumaan kuuluneessa 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Davosin 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli seitsemäs. Dürr sijoittui kolmanneksi Tour de Skillä 2013–2014. Hän oli kiertueella nopein 35 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä viimeisellä etapilla, 9 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Nämä kaikki kauden 2013–2014 tulokset kuitenkin hylättiin dopingkäryn vuoksi.

Paluu ladulle

Kilpailukielto päättyi helmikuussa 2016 ja Dürr palasi kilpaladuille maaliskuussa 2016. Hän toimi kilpailukieltonsa aikana tullimiehenä.
Dürr lopetti uransa maastohiihtäjänä helmikuussa 2019.
AIV-suola

AIV-suola on A. I. Virtasen kehittämä suola, joka parantaa voin säilyvyyttä. Se on dinatriumfosfaatilla ja natriumkarbonaatilla puskuroitua neutraloivaa suolaa.
Hapatetusta kermasta kirnuamalla valmistettu voi oli Suomen tärkeä vientituote 1900-luvun alussa. Tällainen voi kuitenkin härskiintyy muutamassa viikossa. Virtanen keksi vuonna 1925, että kun voin pH-arvoa nostetaan yli 6,0:n, makuvirheitä ei synny.
Voisuola oli 14 vuoden ajan salaisuus, joka paransi suomalaisen voin kilpailuasemia. Virtanen myi keksintönsä ruotsalaisille, ja siihen viitataan Virtasen Nobel-palkinnon perusteluissa AIV-rehun rinnalla: ”for his research and inventions in agricultural and nutrition chemistry, especially for his fodder preservation method”.
AIV-voisuolaa käytetään yhä Oivariini-voi-kasvirasvaseoksessa.
Broederbond

Broederbond tai Afrikaner Broederbond (suom. Afrikaanien veljeskunta), nykyisin Afrikanerbond on  eteläafrikkalainen, aiemmin salainen järjestö, jonka tavoitteena on afrikaanerien etujen ajaminen. Broederbond-salaseura syntyi afrikaanerinationalismin innoittaman vuonna 1918, ja se oli huomattava voimatekijä maassa apartheidjärjestelmän aikana. Järjestöön kuului suurin osa merkittävistä afrikaanereista niin kirkon, tieteen, armeijan kuin politiikankin piiristä. Etelä-Afrikan kaikki pääministerit ja presidentit vuosina 1948–1994 olivat järjestön jäseniä. Järjestö onnistui säilymään hyvin salaisena, eikä siihen juuri onnistuttu soluttautumaan. On esitetty, että järjestöllä oli merkittävä poliittinen vaikutusvalta koko apartheidkauden ajan. Nykyisin järjestö on tullut julkisuuteen ja hyväksyy jäsenikseen kaikki afrikaansia äidinkielenään puhuvat. Sen vaikutusvalta on kuitenkin vähentynyt.
Kesäkuussa 1918 joukko tyytymättömiä afrikaanereita perusti Nuori Etelä-Afrikka (afrikaansiksi Jong Suid-Afrika) -nimisen järjestön, jonka nimi muutettiin pian Afrikaner Broederbondiksi. Järjestön tavoitteena oli edistää afrikaanerinationalismia ja siten ylläpitää afrikaanerien kulttuuria, kehittää heidän talouttaan ja nostaa afrikaanerit valtaan Etelä-Afrikan unionissa. Liike politisoitui voimakkaasti 1930-luvulla, ja sille perustettiin useita rinnakkaisjärjestöjä. Niistä merkittävin oli Federasie van Afrikaanse Kultuurvereniginge, FAK (suom. Etelä-Afrikan kulttuurijärjestöjen liitto), joka ryhtyi ajamaan Broederbondin kulttuurisia tavoitteita. Suuren vaelluksen satavuotisjuhlallisuuksien vuoksi vuonna 1938 afrikaanerinationalismin suosio alkoi kasvaa, ja AB:n ympärille syntyi lisää järjestöjä. Keskeisin niistä oli puolisotilaallinen Ossewabrandwag-liike.
Toisen maailmansodan jälkeen Afrikaner Broederbondin vaikutusvalta kasvoi edelleen, ja se sai vuonna 1947 hallintaansa muun muassa Etelä-Afrikan rotuasiain viraston. Suunnitelma Etelä-Afrikan täydellisestä rotuerottelusta alkoi muotoutua. Muuttamalla vaalipiirien rajoja AB:n onnistui varmistaa vuonna 1948 vaalivoitto Kansallispuolueelle, joka tämän jälkeen säilyi vallassa apartheidpolitiikkaa toteuttaen aina vuoteen 1948 asti.
Vaikka Broederbondin jäsenmäärä ja poliittinen valta alkoi 1960-luvulla vähentyä, suurin osa vaikutusvaltaisista eteläafrikkalaisista poliitikoista pysyi sen jäseninä. Suurin osa parlamentin jäsenistä ja hallituksen ministereistä kuului siihen edelleen apartheidkauden päättyessä 1994.
Drinkki

Drinkki (tunnetaan myös cocktailina eli kimarana) on alkoholipohjainen juomasekoitus. Drinkkejä voi tehdä myös alkoholittomina. Alkoholien lisäksi käytetään drinkkeihin yleensä alkoholittomia juomia kuten virvoitusjuomia ja mehuja. Usein ne ovat koristeellisia ja niiden maut ovat hyvin vaihtelevia.

Cocktailien synty

Drinkkien historiasta löytyy monia eri tarinoita alkoholipohjaisten juomien kehittymisestä näyttäviksi juomasekoituksiksi. Erään tarinan mukaan cocktailit keksittiin Yhdysvaltojen kieltolain aikaan Los Angelesin salakapakoissa, joissa kehittyi tarve maustamalla ja koristelemalla viedä huomio kotipolttoisen viinan pahasta mausta. Kerrotaan myös, että täällä joku asiakkaista olisi todennut juoman olevan ”korea kuin kukon pyrstö (kukko = cock, pyrstö = tail)”, ja näin olisi cocktail saanut nimensä.

Valmistustapoja

Drinkkejä voidaan valmistaa kolmella eri tavalla, rakentamalla, ravistamalla tai sekoittamalla.

Rakentaminen

Kun drinkki rakennetaan, valmistetaan juoma suoraan tarjoiluastiaan kaataen ainesosat miedoimmasta vahvimpaan ja eniten sokeria sisältävästä vähiten sokeria sisältävään. Ensin siis sokeriliemet ja siirapit, sitten mehut, seuraavaksi liköörit ja viimeiseksi väkevät sokerittomat alkoholit. Tällä tavoin juoman mennessä pilalle tai kaatuessa siitä aiheutunut kustannus on mahdollisimman pieni. Samalla pystytään jo hieman ”esipesemään” muun muassa mittavälineet.

Ravistaminen

Drinkit ravistellaan yleensä silloin kun mukana on ainesosia jotka tavallisesti eivät sekoittuisi keskenään (esimerkiksi kerma, sokeri, siirapit ja jotkin hedelmämehuista). Ravistamisessa käytetään apuna cocktailravistinta eli shakeria, joka täytetään korkeintaan puoleen sen omasta tilavuudesta. Ravistuksen on myös määrä viilentää drinkkiä.

Sekoittaminen

Sekoittamista käytetään yleensä silloin, kun mukana on helposti toisiinsa liukenevia ainesosia. Sekoitettaessa käytetään sekoitusastiaa sekä baarilusikkaa, ja sekoittamisen jälkeen sekoitus siirretään tarjoiluastiaan nopeasti, etteivät sulavat jäät aiheuta drinkin vesittymistä.
Ian Flemingin luoman salaisen agentin James Bondin lempijuoma, vodkamartini, toteutetaan oikeaoppisesti sekoittamalla, ei ravistamalla. Ravistettaessa Martineista tulee sameita. James Bond -elokuvissa Bond halusi kuitenkin aina vodkamartininsa ”ravistettuna, ei sekoitettuna”.
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)

Keskittäminen

Keskityskuljetukset aloitettiin 20. kesäkuuta ja rykmentin kuljettamiseen tarvittiin kahdeksan junaa. Keskitysalueeksi ensi vaiheessa oli määrätty Liperi. I pataljoona purettiin Ylämyllyn rautatieasemalla ja majoittui kirkonkylältä koilliseen. II pataljoona purettiin Vihtarin rautatieasemalla, minkä jälkeen pataljoona majoittui metsään Onkisalmen länsipuolelle. III pataljoona purettiin Liperissä majoittui kirkonkylältä lounaaseen.
Rykmentti sai käskyn siirtyä Kiteelle 26. kesäkuuta. Kuitenkin ryhmitysmuutoksen takia koko 11. divisioona siirtyi vielä Värtsilän ja Korpiselän suuntiin keskitettyjen divisioonien väliin Kaustajärven kahta puolen. Osana tätä siirtoa rykmentti siirtyi Patsolan kylän pohjoispuolelle. Alueelle saavuttuaan rykmentille alistettiin motorisoitu 13. tykkikomppania, jonka päällikkönä oli luutnantti Kuovi.

Rykmentin lakkauttaminen ja tapahtumat sen jälkeen

Jalkaväkirykmentti 29 ja sen II ja III pataljoona lakkautettiin 11.D:n päätöksellä 9.3.1942. Pataljoonien vahimmat ikäluokat kotiutettiin, ja nuorimpia miehiä siirrettiin muihin yksiköihin, mm. I/JR 29:ään, joka siis jäi elämään.
I/JR 29 jatkoi taistelua aluksi 11.D:lle alistettuna, mutta 4.7.1943 pataljoona liitettiin 15. prikaatiin. Siitä tuli prikaatin IV pataljoona (IV/15.Pr.) ja komppaniat saivat numerot 13, 14, 15 ja 16 (aik. KKK/I/JR 29). 
Pataljoona oli aluksi etulinjassa Kimjärvestä itään ja sitten linnoitustöissä Juksovanjärvellä ja Syvärinjoen varrella Mäntysova-Pitma-maastossa. Lokakuun 1943 alkupuolella se siirtyi junakuljetuksella Syvärinjoen alajuoksulle Kuuttilahteen, jossa jatkoi asemasotaa. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua vetäytyminen Kuuttilahden suunnalla alkoi 18.6.1944, ja vetäytymisvaiheen viivytystaistelut pataljoona kävi Laatokan rannan tuntumassa ja osallistui merkittävästi mm. Nietjärven torjuntataisteluun. Pataljoona päätyi lopulta 17.8.1944 Lemetin maastoon, jossa oli kv-töissä jatkosodan tulitauon alkamiseen saakka.
3.-4.9. pataljoona marssi Impilahdelle, josta alkoi alkoi kuljetus kohti pohjoista ja Lapin sotaa. Pataljoona eteni pääasiassa Torniojokilaaksoa pitkin Kemiin, jonka valtaukseen saksalaisilta se osallistui. Matkaa jatkettiin sitten saksalaisten perässä Rovaniemen eteläpuolle, pataljoonan 13. ja 14. komppanioista muodostettu SissiK. Hyytiäinen kävi kuitenkin kääntymässä Unarinjärvellä saakka.
Rovaniemen eteläpuolen maastossa alettiin 25.10.1944 suunnitella pataljoonan kotiuttamista, ja marssi kohti etelää alkoi 3.11.1944. Veitsiluodossa pataljoona lastattiin laivaan, joka aamulla 14.11. lähti kohti Kokkolan Ykspihlajan satamaa. Kotiutukset alkoivat 17.11. ja 20.11.1944 kaikki miehet oli kotiutettu.
Sporting Gijón B

Historia

Sporting Gijón B on perustettu vuonna 1967 nimellä Club Atlético Gijón, jota joukkue käytti vuoteen 1978 asti. Sen jälkeen joukkueen nimi vaihtui Sporting de Gijón Atléticoksi, joka kesti vuoteen 1991. Siitä eteenpäin joukkue on kantanut nykyistä nimeään Sporting Gijón B.
Historiansa aikana joukkue on pelannut kaikkiaan 21 kautta Segunda B:ssä ja 15 kautta Tercera Divisiónissa.
Clevelandin orkesteri

Clevelandin orkesteri on Clevelandissa Ohiossa kotiaan pitävä sinfoniaorkesteri. Vuonna 1918 perustettu orkesteri luetaan viiden erityisen arvostetun yhdysvaltalaisen orkesterin niin sanottuun "Big Five"-ryhmään kuuluvaksi. Se esiintyy yleensä Severance Hallissa. Clevelandilaisten ylikapellimestari (Music Director) on Franz Welser-Möst vuodesta 2002. Vuosina 2010-2012 orkesterin apulaiskapellimestarina toimi suomalainen Sasha Mäkilä.
Vuonna 2008 Gramophone-lehti arvioi Clevelandin orkesterin sinfoniaorkestereiden sarjassa maailman seitsemänneksi parhaaksi.
Alex Soler-Roig

Alex Soler-Roig (s. 29. lokakuuta 1932) on entinen espanjalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kymmeneen F1-osakilpailuun kausina 1970–1972. Hän karsiutui neljästi ja keskeytti kuudesti eikä saavuttanut pisteitä. Hän osallistui myös useisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
Pekka Majuri

Pekka Majuri (s. 25. syyskuuta 1949, Toijala) on suomalainen kokoomuksen poliitikko, entinen Helsingin kaupunginvaltuutettu ja eversti evp. Hänet valittiin Helsingin Kokoomuksen puheenjohtajaksi joulukuussa 2014. Majuri oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
Majuri jäi eläkkeelle Puolustusvoimista vuonna 2008. Hän ehti palvella loppuvuosinaan mm. Puolustusministeriössä, Pääesikunnassa ja Puolustusvoimien Materiaalilaitoksessa.
MPK:n toiminnanjohtaja hän oli vuosina 2003-2008 .
Hänen vuonna 1998 Kadettikoulusta valmistunut poikansa everstiluutnantti Petri Majuri  on toiminut heinäkuusta 2015 lähtien Tykistökoulun johtajana.
Coal Chamber

Historia

Roadrunner Recordsin Monte Conner ryhtyi yhtyeen tuottajaksi kuunneltuaan heidän ensimmäisen demonsa, "Locon", Ross Robinsonin kautta. Tuohon aikaan Robinson oli Coal Chamberin tuottaja. Vuonna 1996 Coal Chamber pääsi esiintymään Ozzfestille sekä vuoden 1997 paikkeilla Coal Chamber sai levytyssopimuksen ja he levyttivät esikoisalbuminsa Coal Chamber. Aluksi myynti oli hidasta, mutta levy myi lopulta kultaa.
Seuraava albumi Chamber Music julkaistiin vuonna 1999. Musiikki oli hieman melodisempaa, mutta ei myynyt läheskään niin hyvin kuin edeltäjänsä. Dez, joka sattuu olemaan Ozzy Osbournen hyvä ystävä, pyysi tätä laulamaan kappaleessa "Shock The Monkey", joka on alkuperältään Peter Gabrielin kappale vuodelta 1982. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo.
Kiertueilla 2002–2003 basisti Rayna Fossia korvasi Nadja Peulen.
Vuonna 2002 julkaistu albumi Dark Days jäi Coal Chamberin viimeiseksi. 
Vuonna 2003 Dez äänitti laulun ylijääneelle kappaleelle "Dramatic", joka oli jäänyt keskeneräiseksi vuoden 1997 nauhoituksista. Nimeksi tuli "Headstones And The Walking Dead". Kappale julkaistiin albumilla Giving The Devil His Due muiden julkaisemattomien kappaleiden, demojen ja remixien joukossa. Vuonna 2004 julkaistiin myös yhtyeen virallinen kokoelmalevy, The Best of Coal Chamber.
Nykyään Dez laulaa yhtyeessä DevilDriver.
Coal Chamber kävi Suomessa vuonna 1998 Provinssirock-festivaaleilla.
Lokakuussa 2008 Meegs Rascon nousi lavalle esittämään Coal Chamber -kappaleen "Loco" yhdessä Dez Fafaran DevilDriver -yhtyeen kanssa. Dez Fafara on sanonut selvittäneensä pahasti tulehtuneet välit kitaristi Meegs Rasconin kanssa.
Vuonna 2011 Coal Chamber yhdistyi uudestaan ja esiintyi Australiassa. Vuonna 2015 he julkaisivat uuden albumin Rivals.
Jääpallon SM-sarja 1933

Mestarijoukkue

Lauri Blomberg (mv), Arvo Närvänen, Yrjö Leppänen, Tapio Hahl, Tuovi Koskinen, Kalle Hahl, Aarne Hahl, Heikki Loikkanen, Väinö Nyyssönen, Mauno Siren, Niilo Jantunen, Pentti Lappalainen

B-sarja

B-kilpailu pelattiin cup-muotoisena, mukana oli 16 joukkuetta. Porvoon Akilles osallistui kilpailuun ensimmäistä kertaa, ja voitti heti ensimmäisellä kaudellaan B-mestaruuden. Porvoossa pelatussa loppuottelussa se voitti Warkauden Urheilijat. Akilles nousi näin Mestaruussarjaan, josta putosi Jukolan Pojat.

Mestarijoukkue

Sulo Alava, Yrjö Immonen, Onni Kinnunen, Pentti Lönngren, Leo Svanbäck, Aarnen Manninen, Sulo Hakkarainen, Mauri Ryömä, Toivo Itkonen, Selim Haavisto, Yrjö Juutilainen
Kaarlo Slöör

Kaarlo (Karl) Aleksanteri Slöör (18. tammikuuta 1833, Viipuri – 21. syyskuuta 1905, Helsinki) oli hovineuvos, runoilija, suomentaja ja Suomen virallisen lehden päätoimittaja. Slöör käytti nimimerkkejä Santala ja Kaarlo Santala.
Slöörin vanhemmat olivat seppämestari Gustaf Adolf Slöör ja Johanna Sofia Tammelin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1851 ja valmistui filosofian maisteriksi 1857. Slöör toimi Pietarin suomalaisen seurakunnan koulujen tarkastajana 1857-1865, Suomen virallisen lehden toimittajana ja päätoimittajana 1865-1905 ja Finlands Allmänna Tidningin päätoimittajana 1900-1905. Slöör oli myös kenraalikuvernöörinkanslian kassanhoitajana 1884-1899.
Slöör sai kansallisen herätyksen jo Viipurin ruotsalaisessa lukiossa opiskellessaan, ylioppilasaikanaan vuonna 1854 hän keräsi runoja Kannakselta ja Inkerissä. 
Slöör julkaisi runoja salanimellä Santala, muun muassa Mansikoita ja mustikoita -nimisessä kalenterissa 1860, ja suomensi William Shakespearen Macbethin 1864 ja osia Vänrikki Stoolin tarinoista sekä Henrik Ibsenin Nukkekoti-näytelmän. Ensin mainittu oli ensimmäinen Suomessa koskaan tehty Shakespeare-suomennos. Slöör sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon samana vuonna eli 1864.
Slöörin vaimo vuodesta 1863 oli Aina Emilia Ehrnström (s. 1845, k. 1929), heidän tyttärensä Mary Helena Slöör (s. 1868, k. 1947) oli naimisissa Akseli Gallen-Kallelan (s. 1865, k. 1931) kanssa.
Celtika

Celtika on Robert Holdstockin vuonna 2001 ilmestynyt fantasiaromaani, ensimmäinen osa Merlinin kronikat -sarjaa. Teoksen on suomentanut Leena Peltonen.
Cellino San Marco

Maantiede

Cellino San Marco sijaitsee Salenton niemimaalla eli Italian ”saappaankorossa” kymmenisen kilometriä Adrianmeren rannikolta sisämaahan. Brindisi sijaitsee maanteitse noin 25 kilometriä Cellino San Marcosta pohjoiseen, Lecce puolestaan noin 30 kilometriä Cellino San Marcosta kaakkoon. Etäisyys Bariin on noin 135 kilometriä. Italian maanjäristysvyöhykkeiden luokituksessa Cellino San Marco kuuluu vyöhykkeeseen 4 (zona 4) eli matalan maanjäristysvaaran alueeseen.
Cellino San Marcon naapurikunnat ovat Brindisi, Campi Salentina (LE = Leccen maakunta), Guagnano (LE), San Donaci, San Pietro Vernotico ja Squinzano (LE). San Donacin ja San Pietro Vernoticon keskustaajamat sijaitsevat aivan Cellino San Marcon keskustaajaman tuntumassa.
Cellino San Marco on alankomaata. Sen maaperä on hedelmällistä ja olosuhteet viininviljelylle, oliivinviljelylle sekä muulle maataloudelle ovat otolliset. Ilmasto on välimerellinen: kesät ovat lämpimiä, tuulisia ja kuivia. Talvet ovat leutoja. Lumisateita saattaa esiintyä toisinaan.

Historia

Cellino San Marcon alueen merkittävin arkeologinen monumentti on Bosco Li Veli -nimisestä paikasta löydetty niin kutsuttu ”tomba a forno” (”uunia muistuttava hauta”), joka on peräisin eneoliittiselta kaudelta. Vuonna 1948 löydettyä hautaa on vaikea erottaa ympäristöstään. Eneoliittisella kaudella ja pronssikaudella paikkakunnalla on mahdollisesti elänyt primitiivinen väestö, jonka tilalle tuli toista alkuperää oleva väestö, joka perusti nykyisen Cellinon. Keskiajalla alueen huomattavin kylä oli La Mea nykyisen San Donacin rajan tuntumassa. San Marcon kirkko on rakennettu 800-luvulta peräisin olevan kappelin raunioille 1600–1700-luvuilla. Kirkossa on muun muassa barokkia edustava alttari ja hopeinen patsas vuodelta 1819.
1300-luvun alusta aina 1800-luvun alkuun Cellinoa hallitsivat useat feodaaliherrat kuten De Fallosa, Noha, Albrizzi ja Chyurlia. Joachim Murat lopetti feodaalioikeudet vuonna 1806. Risorgimenton eli Italian yhdistymisen aikaan 1800-luvulla Cellinossa perustettiin Nuori Italia -liikkeeseen kuulunut kapinallisryhmä ”La Plebe al Monte Sacro”. Vuonna 1927 Cellino San Marcosta tuli osa tuolloin perustettua Brindisin maakuntaa, sitä ennen se oli kuulunut Leccen maakuntaan.
Cellino San Marcon väkiluku oli vuonna 1861 noin 1 200, josta se kasvoi yli 7 000 asukkaaseen 1980-luvulle tultaessa. Sen jälkeen väkimäärä on vähentynyt.

Muuta

Tunnettuja Cellino San Marcossa syntyneitä tai asuneita henkilöitä ovat muun muassa Albano Carrisi (s. 1943), Franco Carrisi (s. 1947), Ylenia Carrisi (1970–1993), Yari Carrisi (s. 1973) ja Cristèl Carrisi (s. 1985) sekä ensin mainitun ex-puolisot Romina Power ja Loredana Lecciso (s. 1972). Muita paikkakuntaan liittyviä henkilöitä ovat muun muassa poliitikko Antonio De Viti De Marco (1858–1943) ja filologi Raffaele Spongano (1904–2004).
Cellino San Marcon asukkaita kutsutaan adjektiivilla cellinesi (monikko).
Westerplatte

Westerplatte on niemimaa Itämeressä Puolan rannikolla Gdańskin kaupungissa Kuolleen Veikselin suulla. Danzigin vapaakaupungin aikana Puolalla oli vuosina 1926–1939 siellä varuskunta. Siellä käytiin syyskuun alussa 1939 toisen maailmansodan ensimmäinen Saksan ja Puolan välinen taistelu, Westerplatten taistelu. Tätä taistelua käsittelevä Stanislaw Rozewiczin ohjaama puolalainen elokuva Westerplatte – taipumattomat taistelijat (1967) palkittiin Moskovan elokuvajuhlilla hopeisella palkinnolla.
Aficionado

Aficionado (esp.) tarkoittaa jonkin asian innokasta harrastajaa, alkujaan espanjan kielessä erityisesti härkätaisteluharrastajaa ja -tuntijaa. Termi on tullut käyttöön noin vuonna 1845.Termi on sitten laajentunut tarkoittamaan minkä tahansa aiheen innokasta harrastamista.
Alkuperäinen aficionado ihailee matadoreja ja on kiinnostunut taisteluhärkien kasvatuksesta. Aficionadot jaetaan yleensä kahteen ryhmään, joista toreristat ovat kiinnostuneita matadoreista ja toristat härkätaisteluista.
Termiä käytetään myös sikarien harrastajista. Vuonna 1992 perustetun alan julkaisun nimi on Cigar Aficionado, joka on laajentunut yleisesti lifestyle-lehdeksi. Samantapainen on Guitar Aficionado, jossa esitellään kitaroita keräilykohteina, ja sitä luonnehditaan lehdeksi, jonka aihe on ylellinen elämäntapa.
Child’s Play 2 – murhaava nukke

Juoni

Andy Barcley on joutunut sijaisperheeseen äidin joutuessa hullujen huoneelle. Samaan aikaan on käynnistetty uudelleen Kiva kaveri -nukkien tuotanto, jossa korjataan uuden veroiseksi vanha kunnon Chucky. Tapahtuu onnettomuus ja Chucky on jälleen elävien kirjoissa, aikeenaan etsiä Andy käsiinsä ja siirtää sielunsa häneen ennen kuin nuken vartalossa alkaa tapahtua inhimillistymisen merkkejä. Chucky saa tietää Andyn olinpaikan ja alkaa vainota tätä, saaden Andyn sijaisvanhemmat luulemaan pojan olevan mielenvikainen, vaikka kuinka Andy yrittää vakuuttaa Chuckyn elävän. Ainoa, jolta Andy voi saada apua, on sijaisperheessä asuva Kyle, joka huomaa pian itse Andyn olevan tosissaan.

Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kuumetta veressä

Juoni

Elokuvan tarina sijoittuu 1920-luvun lopun vuosiin ja Yhdysvaltojen Keskilännen Kansasiin, hyvinvoivan porvariston pariin. Se seuraa teini-ikäisiä rakastavaisia kolmen vuoden ajan. Poika (Beatty) on paikallisen mahtimiehen perheestä, ja häneen rakastunut kiltti perhetyttö (Wood) menettää mielenterveytensä yritettyään vuosikausia pysyä yhteiskunnan asettamien normien rajoissa ja saadessaan tietää käytöksensä ajaneen pojan muiden tyttöjen pariin. Sivujuonena on pojan yrittäjäisä ja vuoden 1929 pörssiromahdus, joka vaikeuttaa asioita entisestään.

Vastaanotto

William Inge palkittiin Oscar-gaalassa parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Natalie Wood oli ehdolla naispääosastaan sekä Oscareissa että Golden Globessa, jossa Warren Beatty palkittiin parhaana tulokkaana.
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti tuoreeltaan elokuvaa monin tavoin onnistuneena, mutta kirjoitti William Ingen käsikirjoituksen jättävän aiheen käsittelyn jotenkin puolitiehen, ”ajanvietesävyyn”. Saman lehden Helena Ylänen totesi kaksi vuosikymmentä myöhemmin elokuvan olevan Kazanin viimeisiä kaikilta osin onnistuneita elokuvia, ”värisyttävän komea melodraama, joka on niin tiheä, ajateltu ja täyteläinen, että sellainen pyörryttää nykyelokuvaan tottunutta”.
Yhdysvaltain elokuvainstituutin AFI:n 100-vuotissarjan 100 romanttisinta elokuvaa -listalla Kuumetta veressä pääsi sijalle 47. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Paskolampi (Nokia)

Maantietoa

Lammen pituus on 200 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Se sijaitsee 600 metriä Pyhäjärven Malvaselän perukan lahdesta, Jänijärvestä, länteen yli 30 metriä korkean moreenimäen päällä Ekkermanninkulman itäpuolella. Se jää viereisen Humalojanvuoren taakse. Siihen laskee vain yksi metsäoja kaakosta ja sen laskuoja lähtee koilliseen pienen lammikon läpi ja laskee Jänisjärven lahdenpohjukkaan. Rantaviivan pituus on 500 metriä. Lampi on autio eikä sinne johda teitä.

Historiaa

Paskolammen lähihistoriassa ei näy karttoja tarkastelemalla mitään mielenkiintoista. Sen sijaan lammen laskuojan alkutaipaleella erottuu vuonna 1954 julkaistussa peruskartassa yhteismetsäpalstalla suoritettu turpeenottoa, jonka pinta-ala on Paskolammen alasta noin puolet. Seuraavassa kartassa vuodelta 1975 alue on täyttynyt vedellä. Tekolampi on aivan nelikulmion muotoinen, jollaisena se näkyy vielä 1991 kartassa. Nykykartassa alue on kasvamassa umpeen eikä vesialue ole enää nelikulmion muotoinen.