google/wiki40b huggingface dataset:
Maria Baranova

Maria Baranova (s. 1992 Lohja, Suomi) on suomalainen balettitanssija. Hän on Suomen Kansallisbaletin ensitanssija.
Baranova aloitti baletin 3-vuotiaana. Hän opiskeli Helsingin tanssiopistossa 12–13-vuotiaaksi opettajinaan muun muassa Anastasia Dunets, Maj-Lis Rajala ja Juha Kirjonen. Otettuaan yksityistunteja Baranova pääsi Hampurin balettikouluun 16-vuotiaana ja ensimmäisen vuoden jälkeen John Neumeier kutsui Baranovan Hampurin balettiin vuonna 2009. Kuitenkin ennen päätöstään aloittaa työt Hampurissa, Baranova sai kutsun myös Suomen Kansallisbalettiin menestyttyään Helsingin kansainvälisessä balettikilpailussa vuonna 2009. Hampurin baletissa Baranova tanssi kolme vuotta edeten kuorotanssijasta nopeasti pieniin solistitehtäviin. Vuonna 2011 Baranova sai jälleen kutsun Suomen Kansallisbalettiin, tällä kertaa suoraan ensitanssijaksi solistitehtäviin. Baranova päätti pian muuttaa takaisin Suomeen ja on tanssinut Kansallisbaletissa vuodesta 2011 lähtien. Hänen ensimmäinen roolinsa Suomen Kansallisbaletissa oli Don Quijote -baletin päärooli Kitri. Suomen Kansallisbalettiin Baranovan kutsunut taiteellinen johtaja Kenneth Greve luonnehtii Baranovaa poikkeuksellisen päättäväiseksi ja omistautuneeksi nähden hänessä poikkeuksellista lahjakkuutta sekä henkistä kanttia.
Suomen Kansallisbaletissa Baranova on tanssinut sittemmin pääroolin lukuisissa klassikkobaleteissa kuten Bajadeeri, Coppélia, Don Quijote, Manon, Prinsessa Ruusunen, Pähkinänsärkijä ja Hiirikuningas sekä Romeo ja Julia.
Baranova on osallistunut myös menestyksekkäästi useisiin balettikilpailuihin. Vuonna 2009 Baranova voitti Helsingin kansainvälisen balettikilpailun juniorisarjan kilpailun historian ensimmäisenä suomalaisena. Hän osallistui samaan kilpailuun myös vuonna 2012, tällä kertaa seniorisarjassa sijoittuen toiseksi.
Baranovan isä Oleksandr Baranov on suomalais-ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Yehuda Halevi

Yehuda Halevi tai Judah Ha-Levi (myös Judah ben Samuel Halevi, hepreaksi ‏יהודה הלוי‎, n. 1075–1141) oli espanjalainen sefardijuutalainen filosofi ja runoilija. Hän syntyi Tudelassa, Navarrassa, Espanjassa.
Halevin merkitystä juutalaiselle filosofialle voi verrata Al-Ghazalin merkitykseen islamilaiselle filosofialle. Halevi sai tältä vaikutteita, ja pyrki samoin vapauttamaan uskonnon filosofisten järjestelmien kahleista, joissa se oli hänen mielestään ollut edellisten juutalaisten filosofien, Saadia Gaonin, David ben Marwan al-Mekamezin, Ibn Gabirolin ja Bahyan, aikana. Hän puolusti juutalaisuuden opetuksia ei-juutalaisten filosofien, karaiittien ja harhaoppisina pitämiensä ihmisten hyökkäyksiä vastaan.
Runoilijana Halevi kirjoitti sekä maallista runoutta, kuten eulogioita ja rakkausrunoja, että uskonnollista runoutta.
Eviva España

”Eviva España” on alkujaan hollanninkielinen musiikkikappale, jonka sävelsi Leo Caerts ja sanoitti Leo Rozenstraten. Sen alkuperäinen esittäjä on belgialaislaulaja Samantha, joka äänitti sen vuonna 1971.
Ilmestyessään kappaleesta muodostui hitti Belgiassa, ja se oli Julio Iglesiasin ”Un canto a Galician” jälkeen vuoden myydyin single. Sittemmin kappaletta on myyty yli 40 miljoonaa kopiota eri maissa eri versioina. Sen ovat äänittäneet muun muassa espanjalainen Manolo Escobar, ruotsalainen Sylvia Vrethammar, alankomaalainen Imca Marina ja saksalainen James Last. Escobarin versio ”Y viva España” kuultiin myös vuoden 1973 elokuvassa Me has hecho perder el juicio. Vexi Salmen sanoittaman suomenkielisen version ”Eviva Espanja” äänitti ensimmäisenä Marion Rung vuonna 1973. Jope Ruonansuu levytti kappaleesta oman version vuonna 1996 nimellä "Halvari lentokoneeseen".
Laulun nimessä on kielioppivirhe: eviva on "eläköön" italiaksi. Se ei espanjaksi tarkoita yhtään mitään. Espanjaksi "eläköön" on viva. Luonnollisesti espanjalaiset itse huomasivat asian välittömästi, ja laulun nimi on espanjaksi joko Y viva España ("Siis eläköön, Espanja!) tai Que viva España (Oi, eläköön, Espanja!)
Ekklesiasterion

Ekklesiasterion (m.kreik. ἐκκλησιαστήριον, ekklēsiastērion) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa poliksen eli kaupunkivaltion ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikkana toiminut rakennus tai ulkoilmarakennelma.
Ekklesiasterioneita oli sekä demokraattisesti että oligarkisesti hallituissa kaupungeissa buleuterioneiden eli neuvoston kokouspaikkojen sekä prytaneioneiden ja muiden keskeisten virkamiesten käyttämien rakennusten ohella. Arkkitehtuuriltaan ekklesiasterionit muistuttivat usein monella tapaa kreikkalaisia teattereita, ja monissa kaupungeissa teatteri myös toimi tässä tehtävässä ilman erillistä rakennusta. Ekklesiasterion-nimeä käytettiin erityisesti monissa siirtokunnissa. Ateenassa, jonka ekklesia on lajinsa tunnetuin, samassa tehtävässä käytettiin Pnyks-kukkulaa, jolle rakennettiin tätä varten rakennelmia useassa vaiheessa 400-luvulla eaa., ja 300-luvulta eaa. lähtien Dionysoksen teatteria. Niistä termiä käytetään kuitenkin harvemmin.
Oulun Lyseon lukio

Historia

Oulun lyseon nimellä tunnettu 8-vuotinen oppikoulu aloitti toimintansa yksityiskouluna syksyllä 1874, sen perustajia ja ensimmäinen rehtori oli Wilhelm Lindstedt. Se oli Pohjois-Suomen ensimmäinen suomenkielinen yliopistoon johtava koulu. Ruotsinkielisiä oppikouluja oli Oulussa ollut jo 1600-luvulta lähtien. Koulun nimi oli tuolloin Oulun suomalainen yksityislyseo, mutta siitä käytettiin myös nimityksiä Oulun suomalainen lyseo, Oulun suomalainen klassillinen lyseo ja Oulun ensimmäinen suomalainen lyseo. Alkuajat olivat taloudellisesti raskaita, kunnes 1880-luvulla koulu pääsi valtionavun piiriin ja yksityislyseo muuttui 1883–1890 asteittain valtionlyseoksi. Vuodesta 1924 koulun nimenä oli Oulun lyseo. Vuosina 1971–1974 käytössä oli nimi Pokkitörmän yhteislyseo, kunnes 1974 peruskoulu-uudistuksen yhteydessä koulu siirtyi valtiolta Oulun kaupungin omistukseen ja samalla siitä tuli lukiokoulu, Oulun Lyseon lukio. Viisi alinta luokkaa (ns. keskikoululuokat) siirrettiin peruskouluun. 
Nykyiseen rakennukseensa Oulun Pokkitörmälle koulu muutti 1890. Tämä Engelin suunnittelema koulutalo oli valmistunut (ruotsinkielisen) Oulun triviaalikoulun käyttöön vuonna 1831.

Rakennus

Uusklassista tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Carl Ludvig Engel Oulun triviaalikoulun käyttöön ja se valmistui vuonna 1831. Koulua laajennettiin vuonna 1875 arkkitehtien Axel Hampus Dalströmin ja Florentin Granholmin suunnitelmien mukaan. Juhlasalin käsittävän laajennuksen suunnitteli arkkitehti W. A. Tötterström (1899). Voimistelusalirakennuksen Kajaaninkadun puolella suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt vuonna 1907. Linnankadun varren lisärakennus on vuodelta 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Yrjö Sadeniemi.
Westerlund 1-26

Ominaisuuksia

W26 kuuluu Westerlund 1 -nimiseen tähtijoukkoon, joka sijaitsee Alttarin tähdistön suunnalla noin 3 500 parsekin eli 11 400 valovuoden etäisyydellä Aurinkokunnasta. Joukkoon kuuluvien tähtien ominaisuudet tunnetaan verraten huonosti, sillä tähtijoukkoon sisältyy on runsaasti tähtienvälistä ainetta, joka aiheuttaa poikkeuksellisen voimakkaan ekstinktion.
Tähden spektriluokka on M2...M6 ja luminositeettiluokka Ia. Pintalämpötila on noin 3000 K ja säde vähintään 1 500 Auringon sädettä. Joko W26 itse tai sen välitön ympäristö ovat voimakkaita infrapuna- ja radiosäteilyn lähteitä. Erikoisena piirteenä tähden spektrissä on voimakasta vaihtelua titaanioksidin spektriviivojen voimakkuudessa, mikä osoittaa tähden jäähtyvän ajoittain voimakkaasti ja siten viittaa tähden olevan poissa hydrostaattisesta tasapainosta. Tätä otaksumaa tukevat myös spektrin voimakkaat vedyn, typen ja rikin emissioviivat, jotka antavat viitettä tähden pintakerrosten sinkoutumisesta suurina määrinä ympäröivään avaruuteen. Molemmat spektrin piirteet ovat poikkeuksellisia punaisille ylijättiläisille. W26:n näennäinen magnitudi K-kaistalla on +1,9 mikä ekstinktion ja bolometrisen korjauksen huomioiden vastaa bolometrista magnitudia −9,19. Tämä vastaa noin 38 000 Auringon kirkkautta ja tekee siitä yhden kirkkaimmista tunnetuista tähdistä.
Syksyllä 2013 Euroopan eteläisen observatorion tutkijaryhmä ilmoitti, että tähden ympäriltä on havaittu ionisoituneen vedyn pilvirakenteita, jotka ulottuvat 0,2 parsekin etäisyydelle tähdestä. Tämäkin piirre on varsin erikoinen, sillä W26 on aivan liian viileä saadakseen kaasun hehkumaan, eikä ionisaatiomekanismia tunneta.
Theodoros II

Theodoros II, siviilinimeltään Nikólaos Choreftákis (kreik. Νικόλαος Χορευτάκης, 25. lokakuuta 1954, Kreeta) on kreikkalainen patriarkka. Hän on johtanut Aleksandrian ja koko Afrikan kreikkalais-ortodoksista patriarkaattia vuodesta 2004 edeltäjänsä patriarkka Petros VII:n kuoltua helikopterionnettomuudessa Athoksen lähellä.
Patriarkan koko arvonimi kuuluu: Suuren Aleksandrian kaupungin, Libyan, Pentapoliksen, Etiopian, koko Egyptin ja koko Afrikan Paavi ja Patriarkka, Isien Isä, Pastorien Pastori, Prelaattien Prelaatti, Kolmastoista Apostoli ja Ekumenian Tuomari.
Tetsuzō Iwamoto

–
Tetsuzō Iwamoto (jap. 岩本 徹三, Iwamoto Tetsuzō, 15. kesäkuuta 1916 – 20. toukokuuta 1955) oli keisarillisen Japanin laivaston hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Iwamoton arvioitiin saaneen arviolta 80–87 ilmavoittoa. Todellinen lukumäärä ei todennäköisesti tule koskaan täysin selviämään. Aliluutnantti (engl. lieutenant, junior grade - tai sub-lieutenant) Iwamoto saavutti enimmät ilmavoittonsa Rabaulissa, Tyynenmeren sodassa.
Iwamoto syntyi Hokkaidōn prefektuurissa, kesäkuussa 1916 poliisin poikana. Nuori Tetsuzō oli omapäinen ja uhmasi auktoriteetteja. Vuonna 1934 nuori Iwamoto karkasi kotoaan ja pettäen omien vanhempiensa toiveet, maanviljelijänä toimimisesta sukutilalla. Masudan maa- ja metsätalouskoulun jälkeen, hän värväytyi keisarillisen Japanin laivastoon. Myöhemmin hän siirtyi lentokoulutukseen, sillä laivastossa lentäjillä oli muita paremmat edut.
Tetsuzō Iwamoto aloitti toimintansa taistelulentäjänä Kiinan vastaisella rintamalla. Tulikaste tuli Nankingin taistelussa aikana 25. helmikuuta 1938, jolloin Iwamoto palveli 12. lentorykmentissä, jossa palveli myös Saburō Sakai. Kiinassa ”Tetsun” laskettiin saaneen jo 14 ilmavoittoa. Myöhemmin hän osallistui Pearl Harborin hyökkäykseen, Zero-hävittäjällä lentotukialus Zuikakulta toimien.
Iwamoto tunnettiin Rabaulilla ja Trukilla nuorempien lentäjien kouluttajana, joka suosi ”iske ja syöksy pakoon” -taktiikkaa. Iwamoto sai useita lempinimiä, kuten: ”Tiikeri-Tetsu” ja ”Zerojen ässien ässä”.
Iwamoton päiväkirja löydettiin hänen kuolemansa jälkeen. Siinä on ilmoitettu huima 202 viholliskoneen voittoluku. Japanilaiset sotahistorioitsijat ovat korjanneet tuota määrää huomattavasti alaspäin.
Taisto Huuskonen

Taisto Huuskonen (4. marraskuuta 1925 Tampere – 28. marraskuuta 1990 Mouhijärvi) oli suomalainen kirjailija, joka asui 26 vuotta elämästään Neuvostoliitossa ja toimi myös siellä kirjailijana.
Nokialta kotoisin oleva Huuskonen osallistui sotiin, ja sodan jälkeen hän oli mukana SKDL:n toiminnassa. Tyytymättömänä silloisen Suomen oloihin hän loikkasi vaimonsa Ennin kanssa Suomesta Neuvostoliittoon 1949. Ensimmäisellä kerralla he eksyivät takaisin Suomen puolelle, mutta toisella kerralla he onnistuivat pääsemään rajan yli. Neuvostoliitossa Huuskosia pidettiin kuitenkin vakoilijoina, ja he joutuivat viettämään vajaat kaksi vuotta työleireillä Uralin tällä puolen.
Vapauduttuaan leiriltä Huuskonen vaimoineen oleskeli ensin sisä-Venäjällä, mutta onnistui
sitten muuttamaan Petroskoihin Karjalais-suomalaisessa SNT:ssa. Siellä Huuskonen työskenteli ensin metalliteollisuudessa ja sitten toimittajana.  Hän alkoi myös kirjoittaa kirjoja, ja julkaistuaan hyvän vastaanoton saaneen sotakirjansa Teräsmyrsky Kannaksella (1970) hän pääsi myös Karjalan Kirjailijaliiton jäseneksi.
Vuonna 1975 Huuskoset palasivat Suomeen ja eri vaiheiden jälkeen asettuivat lopulta asumaan Mouhijärvelle.
Vuonna 1979 Huuskonen julkaisi elämänvaiheistaan teoksen Laps Suomen, joka herätti suurta huomiota ja väittelyä, sillä siinä kuvattiin todenmukaisesti Neuvostoliiton oloja ja elämää siellä.  Kirjasta tehtiin myös samanniminen näytelmä 1990.
Huuskonen julkaisi tämän jälkeen myös muitakin kirjoja (Ennin tarina, sotakirjat Jermut ja Jermut jatkosodassa), mutta ne eivät enää herättäneet niin suurta huomiota.
Hirsijärvi

Historiaa

Toijan kylä sijaitsi aikaisemmin Kaunistonkosken kohdalla, johon perustettiin 1700-luvulla saha. Sahasta on vielä jäljellä vanhoja patoaltaita. Sahan perusti kauppias Wittfoot 1744, ja se oli seudun mahtavin. Siinä oli kahdet raamit ja 20 terää, ja se oli pantu verolle 800 toltin tuotannosta.
Järvenpintaa on laskettu 1920-luvulla, jolloin muutamista matalimmista lahdista saatiin lisää peltoa.
Merkittävimpiä rakennuksia Hirsijärven pohjoispuoliskon rannalla on Bergvikin kartano, joka on Aapeli Saarisalon vaimon perintötila. Nykyään siinä toimii Vapaan Evankeliumisäätiön ylläpitämä toimintakeskus. Toinen näkyvä rakennus on V. J. Sukselaisen rakennuttama Koivukankare-niminen huvila järven eteläosassa. Sieltä näkyy etelään pari kilometriä järven selkää ja eteläpohjukassa olevat Pakosaaret.

Järven tila

Hirsijärvi on rehevä järvi, joka saa suuren osan ravinnekuormituksestaan ympäröiviltä peltoalueilta. Kasvillisuus järven rannoilla on runsasta ja satunnaiset leväkukinnot voivat kesäisin laskea järven virkistyskäyttöarvoa. Sekä kokonaisfosfori- että –typpipitoisuudet ovat suuria, ja vesi on sameaa ja jokseenkin humuspitoista. Järven syvännepaikat kärsivät happikadosta etenkin loppukesästä, jolloin pohjasedimentistä vapautuu fosforia yläpuoliseen vesimassaan lisäten rehevöitymiskierrettä.

Linnusto

Hirsijärvi ei ole varsinaisesti lintujärvi, mutta sillä pesii vakituisesti silkkiuikkuja, taveja, heinäsorsia, telkkiä ja kanadanhanhia. Joka kesä nähdään harmaahaikaroita, ja joinakin vuosina niitä on siellä pesinytkin. Järvellä käy vakituisesti kalasääski sekä silloin tällöin useita harvinaisempia lintuvieraita, kuten kuikka. Kahlaajista esiintyvät rantasipi, taivaanvuohi ja lehtokurppa. Järven vakituisiin asukkaisiin kuuluvat tietenkin myös lukuisat lokit ja tiirat. Etelä-pohjoissuunnassa kulkeva pitkä järvi houkuttelee muuttoaikoina vesilintuja seuraamaan järven reittiä.

Kalastusmahdollisuudet

Kalastuksen kannalta merkittävin kala on kuha. Haukia ja ahvenia sekä erilaisia särkikaloja on runsaasti. Kalakannan lajisto on laajuudeltaan merkittävä, on kiiskeä, simppua, sorvaa, pasuria ja monia muita. Rapukanta kuoli 1960-luvun alussa rapuruttoon eikä ole sen jälkeen enää palannut. Vaelluskalat eivät kykene vaeltamaan Hirsijärveen johtuen Mommolanjoen padoista. Kalateitä ei ole rakennettu.

Säännöstely

Hirsijärvi on säännöstelty: Kaunistonkosken pato sijaitsee 800 metrin päässä järven luusuasta. Hirsijärvi ja sen laskujoki Mommolanjoki eivät kuulu erityisen suojeluohjelman piiriin, mutta koko vesistö on suojeltu koskiensuojelulailla.
Harjukeltalieko

Ulkonäkö

Varpumainen harjukeltalieko kasvaa enintään 15 cm korkeaksi. Pystyversot nousevat suoraan ylös suikertelevasta, vahvasta maavarresta, joka suikertaa 5–10 syvyydellä hiekkamaassa. Pystyversot ovat kerroksellisia, haarat monilukuisia ja sinivihreitä. Haarojen haarakulma on alle 30°. Lehdet ovat neljänä pitkittäisrivinä, pieniä ja varrenmyötäisiä. Erikoisen näköiset, luutamaiset itiötähkät ovat nelittäin tai niitä useampia yhdessä. Itiötähkän perä on tavallisesti yli 6 cm pitkä. Maansisäinen alkeisvarsikko on yksikotinen, lehtivihreätön sekä mukulamainen.
Harjukeltaliekoa saattaa toisinaan olla vaikea erottaa nummikeltalieosta (D. x zeilleri), joka on harjukeltalieon ja kangaskeltalieon (D. complanatum) välimuoto.

Levinneisyys

Harjukeltaliekoa tavataan Fennoskandian eteläosissa, Ranskasta ja Saksasta itään Keski-Venäjälle, Karpaateilla, Italiassa ja Kroatiassa. Lisäksi lajia tavataan Pohjois-Amerikan länsiosissa. Suomessa harjukeltaliekoa kasvaa Etelä-Pohjanmaalla, Satakunnassa ja Uudellamaalla vain neljällä harjualueella. Aikaisemmin lajia on tavattu myös Kymenlaaksosta. Vahvimmillaan laji on Hämeenkankaan-Pohjankankaan harjuilla.

Elinympäristö

Harjukeltalieko kasvaa harjumaastossa paahteisilla kuivilla mäntyrinteillä. Se vaatii paljon valoa, ja hyötyy metsäpaloista. Laji onkin voimakkaimmillaan Suomessa puolustusvoimien ampuma-alueilla, joissa esiintyy usein tulipaloja ammuntojen seurauksena. Metsäpalojen vähentyminen lieneekin suurin syy lajin taantumiseen Suomessa ja muualla Euroopassa.
Vaippafetisismi

Vaippafetisismi tarkoittaa fetististä suuntautumista vaippojen käyttöön vaikkei siihen ole lääketieteellistä tarvetta. Vaippafetisismi on yksi tavanomaisimmista fetisismeistä. Vaippojen käytön yhtenä syynä on se, että se aiheuttaa vaippafetisteille seksuaalista mielihyvää.
Vaippafetisismiin joskus liittyvä osa-alue on aikuislapsen leikkiminen, joka englanninkielisissä yhteyksissä tunnetaan nimellä "adult baby". Tällöin kyseessä on roolileikki, jossa aikuinen ihminen näyttelee vaipoissa olevaa lasta. Sekä vaippafetisismi että aikuislapsen leikkiminen saattavat joskus olla infantilismin ilmentymiä. Infantilismilla kuitenkin yleensä ymmärretään pidemmälle menevää regressiota ja aikuisen lapsenomaista käyttäytymistä.
Italian supercup

Italian supercup on italialainen jalkapallokilpailu, joka pelataan aina viikkoa ennen sarjakauden alkua. Supercupissa kohtaavat edellisen kauden Serie A:n mestari sekä Italian cupin voittaja. Eniten supercupin voittoja on saavuttanut Juventus, jolla on kahdeksan mestaruutta.
HMS Dundee (L84)

Palvelus

HMS Dundee määrättiin jo ennen valmistumistaan palvelukseen Länsi-Intiaan. Alus oli huollettavana kotimaassa 1938, mistä palvelukseen palattuaan se palasi Bermudalle. Toisen maailmansodan puhjettua alus partioi Länsi-Intian alueella sijoitettuna Trinidadiin, kunnes se otettiin 27. heinäkuuta 1940 huollettavaksi telakalle Trinidadissa.
Alus aloitti syyskuussa koeajot palattuaan telakalta. Se liittyi 2. syyskuuta Kanadasta lähteneeseen ja Sydneyyn matkanneeseen saattueeseen SC3. Alus lähti 10. syyskuuta kotimaahan saattuetehtäviin.
Saksan laivaston sukellusvene U-48 torpedoi 14. syyskuuta Irlannin länsipuolella HMS Dundeen, joka upposi .
Pyromorfiitti

Pyromorfiitti (Pb₅(PO₄)₃Cl) on fosfaatteihin kuuluva mineraali. Kidejärjestelmä on heksagoninen tai trigoninen. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 3,5-4. Se muodostaa piipun muotoisia prismoja. Mineraali voi olla pyöreä, munuaismainen tai rypälemäinen. Sen rakenne voi olla multamainen tai kuitumainen. Itse mineraalin väri on vihreä, ruskea, keltainen, oranssi tai harmaa ja viiru on väriltään valkoinen. Mineraalilla on timantin tai hartsin kiilto ja se on joko läpinäkyvä tai läpikuultava. Pyromorfiittia esiintyy hapekkaissa juonissa.
Rauhalan koulu (Kotka)

Rauhalan koulu on peruskoulu Kotkassa Rauhalan kaupunginosassa. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–6 ja sen oppilasmäärä on noin 350 (2011). Rauhalan koulun erityispiirteenä on muun muassa painotettu musiikinopetus eli musiikkiluokat.

Historia

Rauhalan koulun historia alkaa vuonna 1883 toimintansa aloittaneesta William Ruthin Kymiin perustamasta yksityisestä tehdaskoulusta. Koulu sijaitsi alun perin Karhulan tilan mailla lähellä Kymijoen Korkeakoskenhaaran suuta. Karhula Osakeyhtiö purki alkuperäisen koulurakennuksen vuonna 1916 konepajan lisärakennuksen tieltä ja antoi yli hehtaarin tontin mailtaan uusille koulurakennuksille, jotka valmistuivat vuonna 1918. Nykyinen koulurakennus vihittiin käyttöön vuonna 1958.
Yahuar Huacac

Yahuar Huacac oli inkavaltion seitsemäs hallitsija eli Sapa Inca. Inca Roca nimitti poikansa Yahuar Huacacin seuraajakseen kaksi vuotta ennen kuolemaansa varmistaakseen rauhanomaisen vallansiirron. Yahuar Huacac oli sairaalloinen ja vietti suurimman osan aikaansa Cuzcossa. Hänen veljensä Vicaquirao ja Apo Mayta olivat kyvykkäitä sotilasjohtajia ja liittivät Cuzcon etelä- ja itäpuolisia maita inkavaltioon. Yahuar Huacacin päävaimo oli ilmeisesti aymara, sillä hallitsijan sisarusavioliitto ei enää tuolloin ollut laki. Heillä oli kolme poikaa, ja Yahuar Huacac pyrki seuraamaan isänsä esimerkkiä nimeämällä toisen poikansa seuraavaksi hallitsijaksi. Poika kuitenkin murhattiin, kun Yahuar Huacacin toinen vaimo pyrki saamaan oman poikansa valtaistuimelle. Pian myös Yahuar Huacac surmattiin, ja ylimystö valitsi Viracocha Incan uudeksi Sapa Incaksi.
When Time Stood Still

Kappaleet

1. "A Tangent Universe" - 1.26

2. "The Incident" - 3.52

3. "Dying Of The Light" - 3.41

4. "We Are The Variable" - 3.20

5. "An Invisible Thread" - 1.25

6. "Moments Like Monuments" - 3.31

7. "She's Not My You" - 3.56

8. "I Kill Giants" - 4.08

9. "A Legend Among Thieves" - 3.21

10. "Beyond Here Lies Nothing" - 3.58

Kokoonpano

Pirkka Huhtala - laulu

Jarno Hopponen - kitara

Jimi Koppinen  - kitara

Ville Uusitupa - basso

Eetu Raparanta - rummut

Tuotanto

Eetu Raparanta - miksaus, nauhoitus

Troy Glessner - masterointi
Vihersiivet

Piirteitä

Vihersiipiä tunnetaan noin 500 lajia ja alaheimo on edustettuna kaikilla mantereilla Antarktista lukuun ottamatta. Amerikoissa ja Australiassa sikäläiset vihersiivet ovat punatäpläperhosten heimon ainoat edustajat. Lajit ovat päiväaktiivisia, pieniä tai keskikokoisia, kapeasiipisiä perhosia joiden siivet ovat yleensä tasaisen yksiväriset ja usein metallinkiiltoiset. Joukossa on kuitenkin myös kirjavia lajeja. Tuntosarvet ovat kampahampaiset tai nuijamaiset. Varsinaiset alaheimoa yhdistävät tuntomerkit liittyvät kuitenkin perhosten sukuelinten ja toukan rakenteisiin. Lajinmääritys perustuu yleensä genitaalien tuntomerkkeihin.

Lajit Suomessa

Suomesta on löydetty kahta lajia vihersiipiä: rämevihersiipi (Rhagades pruni) ja niittyvihersiipi (Adscita statices) Rämevihersiipi on harvinainen, silmälläpidettävä laji. Niittyvihersiipi on sen sijaan yleinen.
Jerrod

Kuningas Jerrod on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat -pelisarjassa. Hän on esiintynyt cameo-roolissa Mortal Kombat Deception, Mortal Kombat: Armageddon ja Vuoden 2011 Mortal Kombat -pelissä. Mortal Kombat: Legacy nettisarjassa Jerrodia esitti Kirby Morrow.

Taustaa

Jerrod oli Edenian kuningas ja hallitsija. Kun Edenia hävisi 10 kertaa peräkkäin Mortal Kombat-turnauksen, Shao Kahnin johtama Outworld sai vallata Edenian. Shao Kahn surmasi Jerrodin ja hänen vaimonsa Sindel uhrasi itsensä ja Shao Kahn adoptoi tämän tyttären Kitanan. Myöhemmin paljastettiin että yksi Ermacin sieluista on Jerrodin sielu. Kun Ermac vapautui Shao Kahnin vallasta, Jerrodin sielu vapautui ja palasi Edenian valtaistuimelle.
Jerrodin päättömän patsaan voi nähdä Mortal Kombat: Deception -pelissä. Mortal Kombat: Armageddon pelissä Sindel yritti loitsullaan herättää Jerrodin henkiin.
Asteekkien koodeksit

Asteekkien koodeksit ovat koodekseja, joissa asteekit kuvasivat esimerkiksi divinaatiota, seremonioita, rituaalikalenteria, jumalia ja maailmankaikkeutta. Kaikki säilyneet kopiot on tehty espanjalaisvalloituksen 1520 jälkeen, joskin ainakin alkuperäinen Codex Borbonicus kirjoitettiin mahdollisesti ennen valloitusta.
Koodeksit tehtiin peurannahalle tai agavekuidusta tehdylle paperille. Niiden sisältö koostuu piktogrammeista, ideogrammeista ja foneettisista merkeistä. Espanjalaisvaikutteita saaneissa myöhemmissä koodekseissa on eurooppalaista kirjoitusta. Espanjalaiset valloittajat polttivat monia koodekseja niiden pakanallisen sisällön johdosta. Myös asteekkihallitsijat olivat tuhonneet koodekseja kirjoittaakseen historiaa mieleisekseen.
Käsikirjoituksia on säilynyt 1500-, 1600- ja 1700-lukujen ajalta noin 500 kappaletta. Joitain säilyneitä asteekkikoodekseja ovat esimerkiksi Codex Mendoza, Matricula de Tributos, Codex Borbonicus, Codex Vaticanus A, Codex Azcatitlan ja Codex Xicotepec.
A+ (ohjelmointikieli)

A+ on taulukkolaskentaa varten kehitetty ohjelmointikieli, joka on siistitty versio A-kielestä, jonka tarkoitus oli korvata APL 1988. Arthur Whitney kehitti A+:n, kun muut kehittäjät kuten Morgan Stanley lisäsivät siihen graafisen käyttöliittymän ja muita kielen ominaisuuksia. A+ suunniteltiin numeerisesti vaativiin sovelluksiin, kuten talousjärjestelmiin. A+ on tulkattava kieli, ja tukee useita Unix-variantteja, kuten Linuxia.
A+ tarjoaa kattavan valikoiman funktioita ja operaattoreita, sekä graafisen käyttöliittymän automaattisesti päivittyvillä widgeteilä, asynkronisen suorituksen funktiolle, dynaamisen latauksen ja muita ominaisuuksia. Uusin graafinen käyttöliittymä ei ole vielä kuitenkaan saatavilla kaikille alustoille.