google/wiki40b huggingface dataset:
Inno Nazionale

Inno Nazionale on San Marinon kansallislaulu. Sen sävelsi sanmarinolainen säveltäjä ja viulisti Federico Consolo. Hymni kohotettiin kansallislauluksi 1894. San Marinon kansallislaululla ei ole sanoja. Siksi sen nimi on yksinkertaisesti vain Inno Nazionale (suom. "Kansallishymni").
Vuoteen 1894 San Marinon kansallislauluna oli Giubilanti d'amore fraterno.
USS Pasadena (SSN-752)

Palveluskäyttö

USS Pasadena palasi 31. lokakuuta 2003 Pearl Harboriin oltuaan kahdeksan kuukautta merellä osallistuen muun muassa operaatio Iragi Freedomiin osana lentotukialus USS Nimitzin taisteluosastoa.
Alwar Niklander

Karl Alwar Niklander (29. lokakuuta 1875 Mäntsälä – 11. kesäkuuta 1969) oli suomalainen liikemies. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1921 ja kauppatieteiden kunniatohtorin arvon 1955. Hän oli Rake Oy:n toimitusjohtaja 1906–1947. Hän oli myös säveltäjä. Hänen sävellyksiään ovat esimerkiksi sinfonia Caduceus ja Simeonin pako. Alwar Niklanderin pojanpoika on kirjailija Hannu Niklander.
Tervasaaren paperitehdas

Tervasaaren paperitehdas on Valkeakoskella sijaitseva UPM-Kymmenen konserniin kuuluva paperitehdas, jossa on kaksi toiminnassa olevaa paperikonetta. Henkilöstöä on noin 350. Työntekijöitä edustaa Paperiliiton Tervasaaren osasto 45.
Tehtaan yhteydessä toimi myös Tervasaaren sellutehdas. Vanhaan sulfiittimenetelmään perustuva SAP-sellulinja suljettiin vuonna 2007. Tällöin investoitiin sulfaattisellutehtaaseen. Kuitenkin UPM ilmoitti 10.9.2008 suunnitelmasta sulkea sellutehdas vuoden 2008 loppuun mennessä. Sulkeminen vahvistettiin YT-neuvottelun jälkeen ja sellutehtaan tuotanto päättyi 2008 lopulla. Sellutehtaan sulkemisen yhteydessä tehtaan henkilöstön lukumäärä väheni 166 henkilöllä.
UPM-Kymmene Oyj myi voimapaperikone PK 7:n ruotsalaiselle Billerudille (Nyk. BillerudKorsnäs) 1.6.2012 voimaan astuneella yrityskaupalla. BillerudKorsnäs ilmoitti lopettavansa tuotannon linjalla 2016. Yhtiö siirtää PK 7:n vuoden 2017 aikana Tervasaaresta BillerudKorsnäs-konsernin Skärblackan tehtaalle Ruotsiin, jossa sillä on oma sellutehdas. Siirtosuunnitelman johdosta tehtaalla aloitettiin YT-neuvottelun 25. elokuuta 2015.

Tehtaan rautatiekalusto

Tehdasalueella on rautatie, jossa aiemmin käytettiin tehtaan omia vetureita. Nykyään vaihtotyöt ja liikennöinnin hoitaa VR Osakeyhtiö.
Friedrich Max Müller

Friedrich Max Müller (6. joulukuuta 1823 Dessau – 28. lokakuuta 1900 Oxford) oli saksalais-englantilainen kielitieteilijä ja uskontotieteilijä. Hän kuuluu Intian kielten tutkimuksen uranuurtajiin ja vertailevan uskontotieteen perustajiin.
Max Müller oli runoilija Wilhelm Müllerin ja Adelheid Basedow'n kahdesta lapsesta nuorempi. Säveltäjä Carl Maria von Weber oli hänen kummisetänsä. Kun Max oli kolmivuotias, hänen isänsä kuoli.
Max opiskeli Leipzigin Nikolainkoulussa (Schola Nikolaitana) ja Leipzigin yliopistossa, jossa hänen oppiaineitaan olivat filologia ja filosofia. Hän jatkoi opintojaan Berliinissä lukuvuonna 1844–1845 ja Pariisissa 1845 ja perehtyi arabiaan, sanskritiin ja persiaan. Seuraavana vuonna hän muutti Isoon-Britanniaan tutkimaan Itä-Intian kauppakomppanian kokoelmissa olevia sanskritinkielisiä tekstejä. Ajan mittaan hänestä tuli yksi Britannian tärkeimpiä akateemisia Intian-asioiden kommentaattoreita.
Müller alkoi jo 1840-luvulla julkaista itämaisten tekstien käännöksiä, aluksi saksan kieleen ja sittemmin englannin kieleen. Näistä mainittakoon Hitopadeśa (Leipzig 1844), Kālidāsan Meghadūta (Königsberg 1847) ja Rigveda (Lontoo 1849–1874). Hän käytti ensimmäisenä sanskritista omaksuttua sanaa arjalainen (āryā) tarkoittamaan erästä indoeurooppalaista kieliryhmää, mutta sittemmin sanalla alettiin tarkoittaa pohjoista herrarotua (mm. Arthur de Gobineau) ja se sai rasistista sävyä.
Max Müller oli vuodesta 1851 alkaen Oxfordin yliopiston Christ Churchin jäsen ja työskenteli luennoitsijana ja vuodesta 1854 alkaen kielitieteen professorina. Hän työskenteli myös Bodleiana-kirjaston kokoelmanhoitajana. Vuonna 1868 yliopistoon perustettiin vertailevan teologian professuuri, ja Müller nimitettiin viran ensimmäiseksi hoitajaksi.  Tämä herätti levottomuutta kristillisissä piireissä, koska tällaisen tutkimuksen arveltiin saattavan kristinuskon yleismaailmallisuuden kyseenalaiseksi.
Müller suhtautui mytologioihin antidarwinistisesti: myytit olivat eräänlaista "esitiedettä" kulttuurin kehityksessä, ja luonnonvoimat olivat vaikuttaneet varhaisimpien uskontojen kehitykseen.
Vuonna 1875 Müller luopui professuuristaan ja keskittyi julkaisemaan tieteellisiä tutkimuksia ja itämaisten pyhien tekstien käännöksiä. Hänen johdollaan julkaistiin 50-osainen Sacred Books of the East (1879–1910). Sarja sisältää hindulaisuuden, buddhalaisuuden, taolaisuuden, kungfutselaisuuden, zarathustralaisuuden, jainalaisuuden ja islamin keskeisimmät tekstit, osa Müllerin käännöksinä.
Max Müllerin puoliso oli Georgina Adelaide Müller. Heidän poikansa Wilhelm Max Müller (1867–1919) oli merkittävä orientalisti.
Lundin kunta

Kunnan rakenne

Kun Lundin kunta vuonna 1974 sai nykyiset rajansa, niin kunnasta tuli pinta-alaltaan suuri. Se ulottui idässä Övedsklosteriin asti, joka sijaitsee lähellä Sjöbota. Etelässä kunta ulottui Sturupiin, joka sijaitsee lähempänä Skurupia ja Svedalaa kuin Lundin kaupunkitaajama. Lännessä Lomman kuntaa ei liitetty Lundiin, joten kuntaraja sijaitsi ja sijaitsee yhä lännessä hyvin lähellä Lundin kaupunkia. Myös etelässä kuntaraja sijaitsee lähellä kaupungin reunaa, sillä Staffanstorpin kunta erosi Lundin kuntablokista vuonna 1971 ja säilytti itsenäisyytensä. Lundin ja Staffanstorpin väliseksi kuntarajaksi jäi Höje å -niminen joki. Kuntarajan sijainti näin lähellä kaupunkitaajamaa on estänyt asutuksen laajenemisen etelään ja länteen.
Heti uuden kunnan muodostamisen jälkeen vuonna 1974 paikalliset Keskustapuolueen poliitikot ehdottivat, että Genarp, Veberöd, Dalby ja Södra Sandby olisivat eronneet Lundin kunnasta ja muodostaneet Romelen kunnan. Kuntaan kuuluneet alueet olisivat sijainneet Romeleåsenin harjun varrella, ja raja Lundia vastaan olisi ollut Hardebergan tienoilla. Ajatus on nostettu esiin useita kertoja vuosien mittaan. 2000-luvulla alueella asuu hieman yli 25 000 asukasta, joten Romelen kunnan väestöpohja olisi riittävän suuri, jotta kunta olisi elinvoimainen. Kunnan suunnalta ehdotusta ei ole kokonaan hylätty, mutta asiaa ei pidetä mitenkään tärkeänä.
Seututie 104

Seututie 104 on uusimaalainen seututie. Se kulkee Raaseporin ja Lohjan kaupungin alueella. Tie alkaa Pohjasta ja kulkee Karjalohjan sekä Sammatin kirkonkylien kautta Valtatie 1:n sekä Seututie 110:n liittymään. Tien pohja on melko vanha ja mutkainen, perinteistä maalaistietä noudattava.
Tšudovo

Historia

Novgorodin Vatjan viidenneksen Gruzinon pogostaan kuulunut Tšudovon kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1539. Nimen on arveltu liittyvän seudulla asuneisiin tšuudeihin, mutta kielentutkijoiden mukaan tämä ei ole rakenteellisesti mahdollista. Todennäköisemmin sen taustalla on kirkollinen selitys (ven. tšudo, ’ihme’) tai venäläinen henkilönimi.
Vuonna 1714 rakennettiin Tšudovon kautta kulkenut Pietarin ja Moskovan välinen maantie. Kylässä sijaitsi postiasema eli jaama, jonka mukaan se sai nimen Jam-Tšudovo. Tärkeimmän elinkeinon muodostivat kyytipalvelut. Niiden kysyntä väheni Pietarin ja Moskovan välisen rautatien valmistuttua vuonna 1851. Novgorodiin johtaneen kapearaiteisen radan rakentaminen vuonna 1871 lopetti hevoskuljetukset lähes kokonaan. Kylän asukkaat harjoittivat maataloutta, kävivät metsä- ja uittotöissä sekä hakkasivat ja kuljettivat kalkki- ja rakennuskiveä.
Vuonna 1876 Tšudovon asemalle perustettiin lasitehdas ja seuraavana vuonna tulitikkutehdas. Myöhemmin rakennettiin kaksi sementtitehdasta. Vuonna 1907 paikkakunta oli yli tuhannen asukkaan volostikeskus, ja vuonna 1928 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1937 Tšudovosta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Sodan jälkeen siitä muodostui huomattava teollisuuskeskus.

Liikenne, talous ja palvelut

Tšudovon rautatieasema on tärkeä henkilö- ja tavaraliikenteen risteyspaikka. Sen kolmelta laiturilta on yhteydet Pietariin, Moskovaan, Olhavaan, Novgorodiin ja Malaja Višeraan. Kaupungin länsirajaa pitkin kulkevalta M10-valtatieltä haarautuu Tihvinään johtava maantie. Pietariin on matkaa 118 ja Moskovaan 574 kilometriä.
Kaupungissa on elintarvike-, puunjalostus-, rakennustarvike- sekä kone- ja laiteteollisuutta. Suurimmat tuotantolaitokset ovat makeisia ja purukumia valmistava Dirol-Cadbury, UPM-Kymmenen vaneritehdas, URSA-Tšudovon lämpöeristetehdas, ratapölkkyjä tuottava Tšudovon teräsbetonitehdas sekä Energomašin kompressoritehdas. Muita yrityksiä ovat Tšudovon piirin kulutusosuuskunta, leipomo, meijeri, tulitikkutehdas Russkaja spitška, valtiollisen tutkimusinstituutin metallitehdas ja käsinetehdas Viktorija.
Julkisiin palveluihin kuuluu viisi koulua, ammattikoulu, lasten taidekoulu, urheilutalo ja piirisairaala. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuritalo, nuorisokeskus, kirjastolaitos, kotiseutumuseo ja taidegalleria. Kauppa- ja ravintolapalveluja tarjoavat etupäässä pienet myymälät, kahvilat ja ruokalat. Kunnallisella yleisönpalvelukeskuksella on hotellihuoneita.

Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Moskovan ja Pietarin välinen rautatie jakaa kaupungin kahteen osaan. Keskusta sijaitsee radan länsipuolella ja koostuu etupäässä matalista kerrostaloista ja julkisista rakennuksista. Lännessä se rajoittuu M10-valtatiehen.
Tšudovon huomattavin nähtävyys on runoilija Nikolai Nekrasovin kotimuseo. Muita historiallisia kohteita ovat 1800-luvulta peräisin olevat Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko, rautatieasema sekä tulitikku- ja lasitehtaiden rakennukset. Lähistöllä Sjabrenitsyn kylässä sijaitsee kirjailija Gleb Uspenskin kotimuseo.
Kristian Möller

Karl Edvard Kristian Möller (s. 3. kesäkuuta 1948 Helsinki) on Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori.
Möllerin vanhemmat ovat merikapteeni Paul Runar Möller ja Ilma Maria Piipponen. Hän tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta ekonomiksi 1970, kauppatieteen kanditaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1979. Möller toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1979-1980 ja on myöhemmin ollut Suomen Akatemian varttunut tutkija useaan otteeseen. Helsingin kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen yliassistentti hän oli 1980-1983 ja dosentti 1981-1987, Vaasan yliopiston liiketaloustieteen professori 1983-1987 (vv.) ja Helsingin kauppakorkeakoulun ja sittemmin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun markkinoinnin professori vuodesta 1987. Tampereen yliopiston dosentti Möller on vuodesta 1990. Hän oli vierailevana tutkijana Pennsylvanian valtionyliopistossa 1987-1988 ja 1991 sekä vierailevana professorina European Institute for Advanced Studies in Management -instituutissa Brysselissä 1982 ja 1992 sekä Aston-yliopistossa Birminghamissa Englannissa.
Möller on ollut vierailevana tutkijana myös Bathin yliopistossa (2003) ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä (2010-2011). Hänen tutkimuksensa kohteena ovat olleet erityisesti liike-elämän verkostot, mukaan lukien verkostojen kehittyminen ja ominaisuudet, joista hän on julkaissut muun muassa Senja Svahnin kanssa. 
Möllerin puoliso vuodesta 1971 on Pirkko Marjatta Emaus .
Urvantajärvi

Maantietoa

Järven pituus on 200 metriä, leveys 50 metriä ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Järvi on muodostunut moreenimäen taakse ja sen ympäristö on peltomaata lukuun ottamatta pohjoista suota, joka on entistä järvenpohjaa. Siihen laskee yksi pelto-oja ja suurempi Säijoen pääuoma, joka alkaa Kaakkolammista. Aivan järven yläpuolelle yhtyy lännestä Toritunoja, joka saa alkuunsa Tampere-Pirkkalan lentokentältä Hahmojärvestä. Järven oma laskuoja lähtee järven länsipäästä ja juoksee kaksi kilometriä peltojen halki ja laskee Säijärveen. Rantaviiva on kilometrin pitkä, mutta se on täysin autio. Lähin maantie on yhdystie 3003, joka ohittaa sen 50 metrin päästä.

Historiaa

Vuonna 1855 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Ruovajärvi”, mutta mahdollisesti sitäkin aikaisemmassa pitäjänkartassa sen nimi oli kirjoitettu ”Urvandajärvi”. Se oli silloin pitkä ja sillä oli leveä pohjoispää. Järven etelään työntyvä lahti oli pitkä.
Vuoden 1954 peruskartassa järvi on suuremman kokoinen. Järven pohjoispuolella oleva suo oli tuolloin osa järveä. Kun vertaa karttoja vuosilta 1975–1991 huomaa, kuinka järven pohjoisosassa tapahtuu lyhenemistä ja kapenemista. Suurin vedenpinnan aleneminen on kuitenkin tapahunut vuoden 1991 jälkeen. Silloin on yli puolet järven pohjasta maatunut ja järvestä on jäljellä enää sen entinen eteläosa.
Tomáš Jaško

Muuta

Jaško puhuu täydellistä suomea. Hänen isänsä on valmentaja ja entinen jääkiekkoilija Ján Jaško.
Sali (romaani)

Juoni

Virkamiesjuristi Sami ja kansanedustajan avustaja Karoliina ovat juuri eronneet. Eläkkeelle jäänyt hammaslääkäri Pirkko taas etsii uutta sisältöä elämäänsä. Kaikkia kolmea yhdistää yksi asia – sama kuntosali. Etäältä katsottuna Sami ja Karoliina näyttävät pinnallisilta uraohjuksilta, joiden suurin suru on odotettavissa oleva läskisodan tappio, henkilökohtaisen Tali-Ihantalan taistelun häviäminen. Heidän elämäänsä seuraava Pirkko on löytänyt eläkepäiviinsä sisällön aktiivisena blogikirjoittajana ja osapäiväisenä stalkkerina, salakatselijana. Salilla kaikki ei kuitenkaan ole sitä, miltä ensi alkuun näyttää.
Sali piirtää kuvan tyhjästä elämästä, joka ei täyty samaantahtiin kalenterin kanssa. Elämästä, jossa oman kropan kiinteänä pitämisestä on tullut synonyymi elämänhallinnalle. Tontti kurkistaa politiikan vinoutuneen maailman kulisseihin ja itseensä rakastuneihin pelureihin. Sali on myös kertomus siitä, kuinka Suomen historian kipupisteet voivat herätä henkiin vielä useiden sukupolvien jälkeen. Ja kuinka kaikkia ihmisiä yhdistää kaipuu rakkauteen, rakastamisen vaikeudesta huolimatta.
Sali on tarina maailmasta, jossa elämän- ja painonhallinta sekoittuvat ja ihminen on varmuudella olemassa vain nostaessaan rautaa - mutta myös tarina rakkaudesta, politiikan kulisseista ja historian pitkistä varjoista.

Vastaanotto

“Mielet kyllä häilähtelevät, hetkin peräti lyyrisesti, ja Tontin kieli on antelias. Päähenkilöt Tontti kuitenkin rakentaa ihan viehättävästi. He eivät juuri kohtaa, paitsi satunnaisesti, tovin, ja ovat sitten taas yksin. Tämmöinen alakuloinen perusvärinä on Tontissa kauneinta. Se ei tunnu koristeelta. Sitä on Tontin lyriikassa paljon.” – Parnasso 5/2011.
“…ilahduttavan raikasta kerrontaa, jossa juoni etenee kuin leikitellen oivaltavan kielenkäytön tukemana.” - Turkulainen 15.10.2011. Vantaan Sanomat 15.10.2011.
“Pienessä sivumäärässä Tontti onnistuu luomaan suurta draamaa.” - Oulun ylioppilaslehti 9/2011.
“Nautittavimmillaan Sali on kuntoilun kuvailussa, jossa Tontti taitaa olennaisen. Lukija samalla ymmärtää ja pudistelee epäuskoisesti päätään mielipuolisina rehkiville raukoille….Aivan kuten Tontin esikoisromaanissa Luokkakokous, myös Salissa naiset vievät ja miehet vikisevät. Sympaattista.” – Käkriäinen 4/2011.
“Sujuvasti kirjoitettua proosaa.” – Lakimiesuutiset 7/2011.
“Hauska, ajatuksia herättävä teos.” – Iltalehti Ilona 21.9.2011.
Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu

Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu, JSBE on Jyväskylän yliopiston yksikkö. Se on perustettu 1.3.1997 alkaen itsenäiseksi taloustieteelliseksi osastoksi, ja siellä on lukuvuonna 2014-2015 noin 1 300 opiskelijaa ja 120 opettajaa. Nimi muutettiin taloustieteiden tiedekunnasta Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakouluksi vuonna 2010.
Koulu antaa tutkimukseen perustuvaa opetusta yrityksen taloustieteissä ja kansantaloustieteessä, ja sen opetusaineita ovat taloustiede, johtaminen, laskentatoimi, markkinointi, yritysten ympäristöjohtaminen ja yrittäjyys.
Kauppatieteellistä koulutusta Jyväskylässä on annettu vuodeta 1967 ja yksikkö vakiintui 1973 yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan alaiseksi laitokseksi.

Avance-täydennyskoulutusyksikkö

Avance-johtamiskoulutus on Jyväskylän yliopiston liikkeenjohdon täydennyskoulutusta tarjoava yksikkö, joka toimii Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun yhteydessä. Avance tuottaa sekä räätälöityjä tilauskoulutuksia että kokeneen liikkeenjohdon Executive MBA -koulutusta .

Historia

Avancen historia alkaa vuodesta 1984, jolloin oltiin tunnistettu tarve kokeneen liikkeenjohdon koulutukselle. Tarpeeseen suunniteltiin Menestyksen strategiat -koulutusohjelma ja sen toteuttamiseksi perustettiin Avance-johtamiskoulutus omaksi yksikökseen Jyväskylän yliopiston täydennyskoulutuskeskukseen. Vuodesta 2011 lähtien Avance-johtamiskoulutus on ollut osana Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulua .

Executive MBA

Avance-johtamiskoulutus on tuottanut kokeneen liikkeenjohdon MBA-koulutusta vuodesta 1989, jolloin Menestyksen strategiat -koulutusohjelman ympärille kehitettiin laajempi MBA-ohjelma. Nykyisin Executive MBA (EMBA) -nimellä oleva koulutusohjelma on luonteeltaan osa-aikainen ja tarkoitettu suoritettavaksi työn ohessa kolmen vuoden aikana .
Talouselämä-lehti julkaisee johdon koulutukseen liittyviä ostajien kokemuksia ja mielikuvia. Uusimmassa, syksyllä 2012 julkaistussa selvityksessä Avance-johtamiskoulutus nostettiin yhdeksi suurimmista nousijoista ollen kokonaismittaristossa kolmantena .

Kansainvälinen akkreditointi

Avancen Executive MBA -ohjelma on ainoa suomenkielinen MBA-koulutus, jolla on kansainvälinen AMBA-akkreditointi (Association of MBAs) . AMBAn akkreditointi on myönnetty vain hieman yli 200 koulutusyksikölle maailmanlaajuisesti .
Davit Turašvili

Davit Turašvili (georg. დავით ტურაშვილი; s. 1966, Tbilisi) on georgialainen kirjailija.
Turašvili opiskeli Tbilisissä, Madridissa ja Lontoossa. Hänen teoksiaan on julkaistu vuodesta 1991 lähtien ja niitä on käännetty useille kielille. Hän on myös kääntänyt kirjallisuutta georgiaksi.
Turašvili oli 1980-luvun lopulla yksi Davit Garedžan luostarilla käytyjen opiskelijamielenosoitusten johtajista.
Pink Flamingos

Juoni

Divine, 130-kiloinen draq queen tavoittelee maailman saastaimman ihmisen titteliä. Hän asustaa asuntovaunussa lasten pinnasängyssä nukkuvan kananmunista pitävän isoäidin Edien sekä insestisuhteessa olevan eläimiin sekaantuvan poikansa Crackersin kanssa.
Maailman saastaisimman ihmisen titteliä tavoittelevat myös Raymond ja Connie Marble, jotka kaappaavat naisia kaduilta, teettäen näillä lapsia kellarissa ja myyden lapset lesbopareille. Eräänä päivänä Marblet ilmiantavat poliisille Divinen perheen ja ystävien järjestämistä epäsiveellisistä juhlista. Poliisit saapuvat paikalle, jossa juhlijat tappavat ja syövät heidät.
Myöhemmin Marblet polttavat perheen asuntovaunun ja he jäävät siitä kiinni. Rangaistukseksi heidät sidotaan puuhuun, tervataan höyhenillä ja ammutaan aseella kuoliaaksi.
Myöhemmin Divine, hänen poikansa ja Cotton muuttavat Boiseen. Isoäiti menee naimisiin kananmunia kuljettavan miehen kanssa.
Stepney

Stepney on Lontoon East Endin kaupunginosa. Se oli aikaisemmin itsenäinen kylä, joka kasvoi Thamesjoen varren telakoiden työläisten asuinpaikkana.
Stepneyn pääkadun varrella on St Dunstanin kirkko, jonka nykyinen rakennus on 1200-luvulta, ja samalla paikalla on seissyt kirkko tuhannen vuoden ajan. Sitä ympäröivä keskiaikainen kylä kasvoi voimakkaasti 1800-luvulla työläisten asuinalueena. Lontoon pommituksissa alueelta tuhoutui paljon asuinrakennuksia. Alueella on paljon kaupungin vuokra-asuntoja. Niitä on kunnostettu 2010-luvulla. Alueelle on rakennettu uudisrakennuksia, ja Stepneyn kiinteistömarkkinat ovat piristyneet.
Stepney Greenin metroasema on District Linen ja Hammersmith & City Linen varrella.
Karl Fredrik Öller

Karl Fredrik Öller (25. syyskuuta 1822 Kokkola – 22. maaliskuuta 1887 Hämeenlinna) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.
Öllerin vanhemmat olivat Kokkolan, sittemmin Kuopion postimestari, nimineuvos Georg (Jöran) Johan Öller (1786–1863) ja Kristina Maria Österman (1791–1874). Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1844. Öller opiskeli Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa vuonna 1846.
Öller toimi Perhon seurakunnan saarnaajan apulaisena vuodesta 1846, Kosken tehtaan saarnaajana Perniössä vuodesta 1848, Snappertunan kappalaisena vuodesta 1860 ja Espoon kappalaisena vuodesta 1867. Hän sai varapastorin arvon 1862. Viimeksi Öller oli Hämeenlinnan ja Vanajan kirkkoherrana vuodesta 1881 alkaen. Hän oli pappissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä 1872, 1877–1878 ja 1882. 
Öller oli naimisissa 1848–1877 Fredrika Lovisa Charlotta Ranckenin (1822–1877) kanssa. Heidän poikansa oli rautateiden liikennetarkastaja, filosofian maisteri Karl Jonathan Öller (1861–1947).
Vaihdannaisuus

Kommutatiivisuus eli vaihdannaisuus on algebrallinen käsite. Se tarkoittaa sitä, että tietyn operaation lopputulos on sama, olivatpa operandit kummassa järjestyksessä tahansa.
Kommutatiivisuus voidaan määritellä seuraavasti: Olkoon  joukko ja  ja  sen alkioita. Operaatio  on kommutatiivinen, jos kaikilla  ja  toteutuu .

Esimerkkejä ei-kommutatiivisista operaatioista

Vähennyslasku ja jakolasku eivät ole kommutatiivisia operaatioita, sillä 4−3 ≠ 3−4, ja 8:2 ≠ 2:8.
Down to You

Juoni

Elokuvassa taideopiskelija Imogen ja kokin urasta haaveileva Alfred ”Al” tapaavat New Yorkissa ja rakastuvat toisiinsa. Mutkia matkaan aiheuttaa Imogenin muutto San Franciscoon opiskelemaan.
Yúcahu

Yúcahu (kirjoitetaan myös Yukajú, Yocajú, Yokahu tai Yukiyú) on jumalaolento tainojen mytologiassa. Lähteissä hänestä on käytetty myös nimitystä Yúcahu Bagua Maórocoti.
Tainot pitivät Yúcahuta ja hänen äitiään ylijumalatar Atabeyta muinaisina jumaluuksina.
Yúcahu oli Karibian jumalista tärkein. Hän on hedelmällisyyden ja meren jumala, joka pitää alueella huolta tärkkelyspitoisesta perusravinnosta maniokista. Hän välittää myös ihmisistä. Yúcahu kuvataan kolmiona, jossa kasvot ovat keskellä. Ihmiset tekivät häntä kuvaavia veistoksia ja hautasivat ne pelloille. Usein veistoksen päälaki muistutti nänniä. Maniokista käytetään nimeä yuca. Se voidaan keittää, tai siitä tehdään leipää. Maniokissa on kulmikas juurimukula.
Beavis and Butt-Head Do America

Beavis and Butt-head Do America on vuonna 1996 kuvattu animaatioelokuva. Elokuvan ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Mike Judge, Demi Moore, Bruce Willis, Robert Stack, Cloris Leachman, Greg Kinnear, Richard Linklater, Earl Hofert, Tony Darling ja Eric Bogosian. Elokuvan on ohjannut Mike Judge. Elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti BMI Film Music Awardin.
Oulu–Tornio-rata

Henkilöliikenteen tulevaisuus

Pohjanmaan radan tavoin rataosan eteläpäässä Haukiputaalla ja Iissä rautatieasemat ovat kaukana kuntakeskuksista. Tämän vuoksi Haukiputaan henkilöliikenne oli lopetettu 1990-luvun alkuun mennessä, ja matkustajajunien pysähdyksiä Iissä vähennettiin merkittävästi. VR lakkautti 2. syyskuuta 2006 Iin ja Kuivaniemen matkustajapysähdykset vähäisten matkustajamäärien vuoksi.

Olhavan rataoikaisu

Vuonna 2004 sähköistyksen käyttöönoton yhteydessä poistettiin käytöstä Olhavan liikennepaikka kilometrillä 805,5. Olhavan ratapihan geometria oli hieman epäonnistunut, sillä ratapiha oli S-kaarteessa, eikä sen sivuraiteiden hyötypituuksien kasvattaminen ollut järkevää. Ratapihan poikki kulki myös paikallistie. Näistä syistä johtuen rakennettiin Myllykankaan liikennepaikka Olhavan pohjoispuolelle, ja Olhavan ratapiha purettiin. Paikalle tehtiin rataoikaisu, jolla saatiin nostettua nopeuksia entisestä 60 km/h nykyiseen 90 km/h asti. Vuonna 2012 Olhavan kaksi vanhan ratapihan molemmissa päissä ollutta tasoristeystä korvattiin ratasuoran keskelle tehdyllä tasoristeyksellä, jossa on puomit.

Isohaaran voimalaitos

Lautiosaaren ja Laurilan välillä sijaitsevan Isohaaran voimalaitoksen ratalinja ylittää voimalaitospadon harjalla kulkien.

Rataosan turvalaitteista

Rataosalla oli sähköistyksen ja kauko-ohjauksen käyttöönottoon saakka käytössä Pohjois-Suomen viimeiset linja-asemien kampiasetinlaitteet. Näitä mekaanisia turvalaitteita oli alun perin rataosan kaikilla asemilla. Kuitenkin 1970-luvun lopulla Haukiputaan ja Iin mekaaniset asetinlaitteet korvattiin sähköisillä releasetinlaitteilla. Rataosan muilla asemilla oli siipiopastimet eli semaforit vielä 1990-luvun alussa, jolloin ne korvattiin paremmin näkyvillä valo-opastimilla.
Nykyisin liikenteenohjauskeskus Oulussa ohjaa rataosan liikennettä sähköisten turvalaitteiden avulla.