google/wiki40b huggingface dataset:
Pyreneittenpaimenkoira

Ulkonäkö

Pyreneittenpaimenkoira on kevytrakenteinen, urosten tavoitekorkeus on 40cm - 48cm ja narttujen 38cm - 46cm (2cm ylitys sallitaan). Rungon pituus on säkäkorkeutta suurempi ja pää on kolmiomainen. Kuono on kapea ja kiilan muotoinen. Lyhyet korvat ovat koholla ja liikkuvaiset. Katse on hieman epäluuloinen ja silmät erittäin ilmeikkäät. Ne ovat mantelinmuotoiset ja pääsääntöisesti tummanruskeat. Vain liuskeenharmailla ja harlekiineillä sallitaan siniset tai sinitäpläiset silmät.
Häntä on melko lyhyt, sen pää on J:n muotoinen, eikä se juuri nouse selkälinjan yläpuolelle. Häntä saattaa olla luonnostaan typistetyn lyhyt. Ulkomailla korvia ja häntiä saatetaan typistää pyreneittenpaimenkoirilta mutta Suomessa se on kiellettyä.
Eturaajat ovat pystysuorat ja jänteikkäät. Takaraajojen kulmaukset ovat melko voimakkaat. Käpälät ovat litteät ja soikeat. Käpälät ei juuri koskaan nouse korkealle liikkeessä. Liike on sulavaa ja maata hipovaa.
Turkki on pitkä tai puolipitkä mutta aina tuuhea. Karvanlaatu vuohen ja lampaan karvan tapaista ja se on tiheämpää ja villavampaa varsinkin lantiossa ja reisissä. Näissä kohdissa voi helposti muodostua suortuvia, rastoja tai laattoja. Raajat on hapsuiset.
Lyhytkarvainen pyreneittenpaimenkoira
Säkäkorkeus on uroksilla 40cm - 54cm ja nartuilla 40cm - 52cm. Pään karvoitus muodostuu lyhyestä ja hienolaatuisesta karvapeitteestä (face rase = lyhytkarvainen naama). Runko on hieman lyhyempi kuin pitkäkarvaisella pyreneittenpaimenkoiralla, lähes neliömäinen. Raajat on lyhytkarvaiset. Eturaajoissa on vähäiset hapsut ja  takaraajoissa housut. Lyhytkarvaise pyreneittenpaimenkoiran  käpälät ovat tiiviimmät ja kaarevammat sekä kulmaukset avoimemmat kuin pitkäkarvaisen. Liikkeet eivät ole niin matalat kuin pitkäkarvaisella.

Luonne

Rohkea, älykäs, sopeutuvainen, aloitekykyinen ja uskollinen isännälleen. Se on itsepäinen ja erittäin vilkas, jotta koiran energia saadaan kanavoitua ja älykkyys sekä eloisuus voidaan hyödyntää tulee omistajan olla aktiivinen joko harrastamisen tai muiden aktiviteettien parissa. Tämä rotu vaatii työtä ollakseen onnellinen ja tätä myöden rauhallinen kotioloissa, energia voi muuten purkautua häiriökäyttäytymisenä. Vaatii omistajaltaan kekseliäisyyttä, ei ankaraa otetta. Pyreneittenpaimenkoira on usein epäluuloinen vieraita kohtaan, joten se tulee tutustuttaa jo varhain kaikkeen uuteen.
Carl Albert Edelfelt

Asemat

Edelfeltin tunnetuin työ oli asemarakennusten suunnitteleminen Suomen ensimmäiselle rautatieosuudelle, Helsinki–Hämeenlinna-rautatielle. Alkuperäiset asemapaikkakunnat olivat Helsinki, Tikkurila, Järvenpää, Hyvinkää, Riihimäki, Turenki ja Hämeenlinna. Edelfelt suunnitteli asemat 1850-luvun lopussa, ja ne valmistuivat vuonna 1861. Pääteasemat Helsinki ja Hämeenlinna sekä tärkeä vaihtoasema Tikkurila saivat tiiliset asemarakennukset, muut tehtiin puusta. Vaikutteita Edelfeltin sanotaan saaneen saksalaisista ja sveitsiläisistä asemarakennuksista. Nykyaikaan asti ovat säilyneet Tikkurilan, Järvenpään, Hyvinkään ja Turengin alkuperäiset asemarakennukset. Helsingin asema purettiin vuonna 1918 Eliel Saarisen aseman valmistuttua, Hämeenlinnan asema tuhoutui sisällissodassa vuonna 1918, ja Riihimäen asema purettiin 1930-luvulla uuden aseman tieltä.

Kirkot

Toimiessaan Hämeen läänin lääninarkkitehtina Edelfelt suunnitteli perusteellisen korjauksen vuonna 1806 valmistuneeseen Urjalan puukirkoon, joka vuonna 1869 toteutetun korjauksen jälkeen oli sekä ulko- että sisäasultaan goottilaista tyyliä. Kirkon sisäpuolen koristelua on sittemmin riisuttu, mutta ulkopuolelta kirkko on nykyäänkin lähes täydellisesti Edelfeltin suunnitelmien mukainen. Edelfelt suunnitteli myös Juvan kivikirkon sisustuksen ja ulkopuolen yksityiskohdat työ- ja detaljisuunnitelmineen ja oli kirkon rakennustyön valvoja. Kirkko valmistui vuonna 1863.

Muut työt

Edelfeltin muista töistä tunnetuin on Helsingin yliopiston Arppeanum-rakennus. Vuonna 1869 Senaatintorin koilliskulmaan valmistunut, yliopiston rehtorin A. E. Arppen mukaan nimetty Arppeanum rakennettiin alkuaan yliopiston kemian laitosta ja museokokoelmia varten. Arppeanum edustaa venetsialaistyylistä uusrenessanssia, ja se on kuuluisa etenkin valurautaisesta, neljän kerroksen korkuisesta pääportaikostaan.
Tulikerttuli

Levinneisyys

Tulikerttulia tavataan Meksikossa. Sen kannaksi arvioidaan 50 000–499 999 yksilöä. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, joten laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Opel (albumi)

Opel on vuonna 1988 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää vuosina 1968–1970 nauhoitettuja ennen julkaisemattomia ja vaihtoehtoisia lauluja entiseltä Pink Floydin kitaristilta ja lauluntekijältä Syd Barrettilta.
Marija Vasiltšikova

Prinsessa Marija Vasiltšikova (ven. Мария Васильчикова; 11. tammikuuta 1917 (J: 29. joulukuuta 1916) Petrograd - 21. elokuuta 1978 Lontoo) oli venäläinen aatelinen, joka otti osaa 20. heinäkuuta 1944 Adolf Hitlerin murhayritykseen.

Varhainen elämä

Prinsessa Marija Vasiltšikova syntyi Pietarissa, Venäjän keisarikunnassa. Hänen perheensä oli venäläisiä aristokraatteja, jotka pakenivat lokakuun vallankumousta vuonna 1917. Vasiltšikova asui pakolaisena Weimarin tasavallassa ja Ranskassa sekä Liettuassa aina toiseen maailmansotaan asti.

Hitleria vastaan tehty epäonnistunut salamurha

Toisen maailmansodan aikana Vasiltšikova ja tämän sisko Tatiana Metternich matkustivat Berliiniin. Maattomina ihmisinä he onnistuivat hankkimaan työluvan. Sen jälkeen, kun he saivat työtä Auswärtiges Amtista (Saksan ulkoministeriö), Mariesta tuli tohtori Adam von Trott zu Solzin sihteeri, joka oli Hitlerin salamurhan takana.
Kun salamurha epäonnistui, monet juonessa olleet Vasiltšikovan ystävät ja työtoverit tapettiin. Adam von Trott zu Solz teloitettiin, ja Vasiltšikova pakeni Berliinistä Wieniin, missä hän toimi sairaanhoitajana sodan loppuun saakka.

Sodan jälkeen

Kenraali George S. Pattonin johtama Yhdysvaltain maavoimien 3. armeija löysi Vasiltšikovan 4. toukokuuta 1945 Gmundenin ulkopuolelta. Vasiltšikova oli töissä tulkkina armeijassa, mutta sairastui tulirokkoon ja joutui sairaalaan. Kun Vasiltšikova parantui, hän nai Yhdysvaltain armeijan kapteenin Peter G. Harndenin. Pariskunta asettui asumaan Pariisiin, missä Harnden avasi arkkitehtitoimiston. Sen jälkeen, kun Harnden kuoli vuonna 1971 Barcelonassa, Vasiltšikova muutti Lontooseen, missä kuoli leukemiaan 12. elokuuta 1978.
Imperial War Museum Duxford

Historia

Duxfordin lentokenttä rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana Britannian ilmavoimien tukikohdaksi. Kenttää käytettiin aluksi ilmavoimien henkilöstön kouluttamiseen. Vuodesta 1924 lähtien Duxfordin lentokenttää alettiin käyttämään myös taistelulentojen tukikohtana. Toisen maailmansodan sytyttyä lentokenttä käytettiin muun muassa Britannian puolustamiseen Saksan ilmapommituksia vastaan sekä sodan loppupuolella Yhdysvaltain ilmavoimien 78th Fighter Group -yksikön tukikohtana.
Duxfordin lentokenttää käytettiin vielä toisen maailmansodan jälkeenkin Britannian ilmavoimien tukikohtana, mutta kenttä ei enää vastannut ilmavoimien tarpeita. Lentokentän sijaintia pidettiin huonona ja uudenlaiset hävittäjäkoneet olisivat vaatineet kentän uudistamista. Tämän vuoksi Britannian ilmavoimat luopuivat lentokentän käytöstä vuonna 1961.
Samaan aikaan Duxfordin lentokentän hiljentymisen kanssa Imperial War Museum etsi itselleen uusia tiloja, koska sen Lontoon museo oli käynyt liian pieneksi suurten lentokonekokoelmien kunnostamista ja esillepanoa varten. Tämän vuoksi Imperial War Museum päätti yhdessä Cambridgeshiren valtuuston ja Duxfordin ilmailuseuran kanssa avata uuden toimipisteen Duxfordin lentokentälle. Uusi museo avattiin yleisölle vuonna 1976.
Capucine

Capucine (oik. Germaine Lefebvre, 6. tammikuuta 1928 – 17. maaliskuuta 1990) oli ranskalainen näyttelijä ja malli, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Simone Clouseauna elokuvassa Vaaleanpunainen pantteri. 
Germaine Lefebvre syntyi Saint-Raphaëlissa, Varissa. Hänen ollessaan 17-vuotiaana ajamassa vaunuissa Pariisissa, mainoskuvaaja huomasi hänet. Hänestä tuli pian menestynyt vaatemalli. Hän työskenteli mm. Christian Diorille. Malliaikanaan hän otti uuden nimen Capucine (ranskaa koristekrassille). Tänä aikana hän tapasi tulevan näyttelijättären Audrey Hepburnin. Molemmat olivat malleina Ranskassa ja heistä tuli ystävät Capucinen elämän loppuun asti. Hepburn esti monta kertaa Capucinen itsemurhayritykset (he asuivat kummatkin Sveitsissä). 
Capucine teki filmidebyyttinsä vuoden 1949 elokuvassa Rendez-vous de Juillet. Elokuvan kuvauksissa hän tapasi Pierre Trabaudin ja he menivät naimisiin seuraavana vuonna. Avioliitto kesti vain kuusi kuukautta eikä Capucine mennyt enää uudestaan naimisiin. Vuonna 1957 elokuvaohjaaja Charles K. Feldman löysi hänet mallintöistä New York Citystä. Feldman toi hänet Hollywoodiin oppimaan englantia ja näyttelemistä ohjaaja Gregory Ratoffin opastuksella. Hän solmi sopimuksen Columbia Picturesin kanssa ja teki ensimmäisen englanninkielisen roolinsa elokuvassa Rakkauden unelma vuonna 1960. Capucine teki vielä kuusi suurta elokuvaa ennen muuttoaan Sveitsiin. Hän jatkoi elokuvien tekoa Euroopassa.
Capucine tapasi näyttelijä William Holdenin 60-luvun keskivaiheilla. Kumpikin oli pääosassa elokuvissa Leijona (1962) ja 7. aamunkoitto (1964). Vaikka Holden oli naimisissa näyttelijätär Brenda Marshallin kanssa, hän ja Capucine aloittivat suhteen, joka kesti kaksi vuotta. He pysyivät ystävinä Holdenin kuolemaan asti vuonna 1981.
Capucine kärsi kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä koko elämänsä ja yritti itsemurhaa useita kertoja. Vuonna 1990 hän hyppäsi kuolemaansa kahdeksankerroksisesta talosta 62-vuotiaana Lausannessa, Sveitsissä.
Juicebox

Julkaisu

”Juicebox” oli tarkoitus julkaista singlenä alun perin 23. tammikuuta 2006,  mutta se oli vuotanut internetiin saataville jo vuoden syyskuussa, ja se pakotti levy-yhtiötä aikaistamaan julkaisupäivämäärää yli kolmella kuukaudella. Kappaletta jaettiin aluksi internetissä tiedostonjakopalveluissa, ja se tunnettiin silloin myös nimellä ”Juice Box” Kappale julkaistiin virallisesti singlenä 5. lokakuuta 2005, ja se oli saatavina CD-levynä ja seitsemän tuuman vinyylinä.

Singlen B-puolet

Seitsemän tuuman vinyylillä ja CD-levyllä on B-puolena kappale ”Hawaii”. Yhdysvaltain vinyylijulkaisulla on lisäksi liveversio ”Juiceboxista” ja CD-julkaisulla on edellä mainittujen lisäksi leikkaamaton versio kappaleen musiikkivideosta.

Kappaleen live-esitykset

”Juicebox” kuului The Strokesin soittolistaan varsinkin vuosien 2005–2006 kiertueilla. Ensimmäisen kerran se esitettiin livenä 21. lokakuuta 2005 osana First Impressions of Earth -kiertuetta Rio de Janeirossa, Brasiliassa. Kappale kuului myös joissakin konserteissa vuoden 2011 Angles-albumin kiertueen soittolistaan.

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo kuvattiin lokakuun kolmantena viikonloppuna ja se esitettiin ensimmäisen kerran marraskuun 13. päivänä.

Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Julian Casablancas.
Full HD

1080p-kuva

Digitaalisessa lähetyksessä eli DVB-standardissa 1080p-kuvan virkistystaajuudet on määritelty 24, 25 ja 30 ruutuun per sekunti. Kuvan viemän kaistanleveyden takia vielä ei ole  määritelty 50 tai 60 ruudun kuvanpäivitystä, vaan nämä saattavat tulla käyttöön parempien pakkausalgoritmien ja siirtoteiden kehityksen myötä. PAL-standardin SDTV:ssä kuva päivitetään Euroopassa lomitetettuna 50 kertaa ja on siten sulavampi kuin filmille kuvattu 24 kertaa päivittyvä kuva. Lomitetun kuvan on yleisesti havaittu toimivan paremmin urheilulähetyksissä, joissa kuvataan liikettä tai kamera on paljon liikkeessä.
Videokameroissa ja digikameroissa Full HD -termiä käytetään kuvaamaan kameran mahdollisuutta kuvata 1080i- ja mahdollisesti myös 1080p-materiaalia.
Jotkin elokuvat, kuten Tähtien sota: Episodi III – Sithin kosto, Klik! ja muutamat sarjat on kuvattu suoraan täysteräväpiirron 1080p-digitaaliformaatissa ja myös leikattu siinä muodossa. 35 mm:n filmin tarkkuus ylittää 1080p:n tarkkuuden, vaikka filmin ja digitaalikuvan laatua onkin vaikeaa verrata suoraan keskenään. Kuvan laatu riippuu myös HDTV:ssä yleisesti käytetyn MPEG-2- tai MPEG-4-pakkausalgoritmien tuottamasta bittivirran määrästä.
Renaissance Tower

Renaissance Tower on 56-kerroksinen pilvenpiirtäjä Dallasin kaupungissa Texasissa, Yhdysvalloissa. Se on valmistunut vuonna 1974 ja sen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Hellmuth, Obata & Kassabaum. Rakennusta uudistettiin vuonna 1986 arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin suunnitelmien mukaisesti. Pilvenpiirtäjä yltää 270 metrin korkeuteen.
Senoji Radiškė

Senoji Radiškė on kylä Kalvarijan kunnassa, Marijampolėn läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Puolan ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 258 asukasta.
Ron Collier

Ronald William "Ron" Collier OC (3. heinäkuuta 1930 Coleman, Alberta – 22. lokakuuta 2003 Toronto, Ontario) oli kanadalainen pasunisti, säveltäjä, sovittaja, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän kuuluoi jazzia ja taidemusiikkia yhdistelleeseen liikkeeseen ja oli ensimmäinen Kanadan neuvoston stipendin saanut jazzsäveltäjä. Hänen merkittäviä sävellyksiään ovat The City (1960), Hear Me Talkin' To Ya (1964), Carneval (1969) ja Humber Suite (1973). Hän myös teki orkestraation Oscar Petersonin teoksesta Canadiana Suite (1997).
Collier tuli ehkä parhaiten tunnetuksi yhteistyöstään Duke Ellingtonin kanssa 1960–1970-lukujen aikana. Hän sävelsi myös elokuvia sekä televisiota varten ja opetti Toronton Humber Collegessa kahden vuosikymmenen ajan. Collier kuoli syöpään vuonna 2003, mutta pääsi samana vuonna postuumisti Kanadan ritarikunnan upseeriksi.
Veholampi (Ikaalinen)

Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä läpivirtauslammen soistuva laajentuma. Pohjoispäähän laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä Nevainlammesta. Laskuoja Veho-oja lähtee eteläpäästä ja laskee kahden kilometrin päässä Saukkolampeen. Valkeajärveltä tulee Veholammelle tie, joka ohittaa sen 100 metrin päästä. Tien varrella lammen kohdalla on rakennuksia, johon päättyy merkitty retkeilyreitti.
Hevra kaddiša

Ḥevra kaddiša (hepreaksi ‏חברה קדישא‎, ”pyhä yhteisö”) eli hautausapuyhdistys on juutalaisen seurakunnan yhteisö, joka huolehtii kaikesta hautaukseen liittyvistä käytännön järjestelyistä. Nämä miehet ja naiset valmistelevat hautauksen juutalaisen lain, halakhan mukaisesti. He huolehtivat asianmukaisesta valvomisesta vainajan luona hautaukseen saakka.
Helsingin juutalaisen seurakunnan hautausapuyhdistys Chevra kadisha on perustettu vuonna 1864 ja Turun vuonna 1878.
Projekti Azorian

Projekti Azorian (engl. Project Azorian) oli Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n salainen operaatio, jonka tarkoituksena oli nostaa neuvostoliittolaisen sukellusvene K-129:n hylky Tyynenmeren pohjasta vuonna 1974. K-129 oli uponnut maaliskuussa 1968, ja sen hylky sijaitsi noin 2 890 kilometrin päässä Havaijilta luoteeseen. Meren syvyys uppoamispaikalla on noin 4 900 metriä. Operaatiota varten valmistettiin erikoisrakenteinen nostoalus Hughes Glomar Explorer. Miljardööri Howard Hughesin nimi liitettiin alukseen hämäystarkoituksessa Hughesin kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti, jotta hankkeen todellinen tavoite ei paljastuisi. Aluksen väitettiin osallistuvan Tyynellämerellä vedenalaiseen kaivostoimintaan.
Projekti Azorian oli yksi CIA:n kalleimmista ja salaisimmista operaatioista kylmän sodan aikana. Se maksoi noin 800 miljoonaa dollaria (noin neljä miljardia dollaria vuoden 2017 rahanarvolla). Heinäkuussa 1974 Glomar Explorer alkoi nostaa K-129:n hylkyä, mutta noston aikana hylky hajosi lisää, ja siitä saatiin lopulta ylös paljon pienempi osa kuin oli ollut tarkoitus. Nostetun osan mukana oli kuitenkin kaksi ydinkärjellä varustettua torpedoa, joten operaatiosta oli hyötyä Yhdysvaltain tiedustelutoiminnalle. Myös kuusi vainajaa löytyi. Heille annettiin sotilaalliset kunnianosoitukset ja soitettiin The Star-Spangled Banner sekä Neuvostoliiton hymni ennen hautausta takaisin mereen.
Alkuvuodesta 1975 Yhdysvaltain lehdistö sai vihiä tapahtuneesta, ja uutisoinnin yhteydessä CIA:ta vaadittiin avaamaan tapausta koskevat tiedot. Vastauksessaan CIA ei vahvistanut eikä kiistänyt uutisten paikkansapitävyyttä, ja tämä vastausmuoto (”neither confirm nor deny”) tunnetaan Yhdysvalloissa nykyäänkin nimellä Glomar response.
Projekti Azorianista käytetään toisinaan virheellistä nimitystä projekti Jennifer. Sekaannus johtuu siitä, että operaatiota suunnitteli ja johti tiedusteluviranomaisten ryhmä, jonka koodinimi oli Jennifer.

Tapaus fiktiossa

Kirjailija William Wingate käytti tapausta aineksena kirjassaan Doneska (engl. Fireplay).
Elokuvakäsikirjoittaja Larry McMurtry yritti elokuvaa Nostakaa Titanic! tehtäessä turhaan vedota elokuvaa tuottaneisiin Lew Gradeen ja Martin Stargeriin, jotta elokuvan aihe olisi vaihdettu kertomaan projekti Azorianista. McMurtry piti Clive Cusslerin alkuperäistä romaania mahdottomana sovittaa elokuvaksi.
Riitta Monto

Riitta Hannele Monto, o.s. Tupasela (s. 15. marraskuuta 1956 Lahti) on suomalainen päätoimittaja.
Monto syntyi Erkki Tupaselan ja Irma Auramon perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on musiikin lehtori Timo Monto. Riitta Monto valmistui filosofian maisteriksi 1991. Hän oli Salon Seudun Sanomien kesätoimittaja 1979, puhe- ja äidinkielenopettaja Eskilstunassa Ruotsissa 1980 ja Yleisradion toimittaja 1981–1984. Auran Aaltojen toimittajana Monto työskenteli 1985–1989, uutispäällikkönä 1989–1992 ja päätoimittajana 1992–1996. Turku-TV:n ohjelmapäällikkönä hän toimi 1996–2005 ja Turun Sanomien kulttuuritoimituksen päällikkönä 2005–2008. Lehden toiseksi päätoimittajaksi Monto nimitettiin 2009. 
Monto on toimittanut teoksen Julkiset kokit Marko Rauhalan ja Jukka Saarisen kanssa (2005).
Ontro Virtanen

Ontro Erland Virtanen (17. heinäkuuta 1908 Helsinki – 22. heinäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen SKDL:ään kuulunut poliitikko ja toimittaja. 
Suomen ja Itä-Saksan ystävyysseura Suomi–DDR-seura perustettiin Ontro Virtasen aloitteesta. Virtanen toimi seuran päätoimisena sihteerinä vuoteen 1973 asti, minkä johdosta Virtasesta muodostui Seppo Hentilän mukaan "eräänlainen Suomen ja DDR:n suhteiden ikoni". Virtanen oli DDR:n tunnustamiskomitean hallituksen jäsen ja toimi aktiivisesti myös Suomi–Neuvostoliitto-Seurassa.
Muun toiminnan ohella Virtanen vaikutti myös Työväen Urheiluliitossa. Vuoden 1952 kesäolympialaisissa Virtanen toimi kisojen tiedoitustoimikunnassa TUL:n edustajana. Lisäksi Virtanen voitti TUL:n jääpallomestaruuden Helsingin Jyryn riveissä vuonna 1924.
Sota-aikana Virtanen oli leirillä Kangasjärven kylässä Itä-Karjalassa.

Vakoilu

Alpo Rusin mukaan Ontro Virtanen toimi mitä ilmeisimmin Stasin agenttina peitenimellä "Otto". Tähän viittaa Ontro Virtasen nimen kirjaus Stasin operatiivisia avustajia koskevaan kortistoon vuonna 1978. Lisäksi DDR:n palkkalistalla olleelle Virtaselle myönnettiin samana vuonna valtion korkea kunniamerkki. Virtanen myös avusti Stasia Rostockissa järjestettyjen Itämeren viikkojen järjestelyissä. Messutilaisuuksia hyödynnettiin Seppo Hentilän mukaan eri tavoin DDR:n ja Stasin tarpeisiin.
Stasin arkistojen perusteella Otto-operaatio avattiin toukokuussa 1962. "Otto" oli Rusin mukaan alusta asti aktiivinen ja vuoti muun muassa neuvostovastaisia ilmiöitä sekä suomalaista politiikkaa koskevia asiakirjoja Stasille. Syksyllä 1977 "Otto" vuoti Suomen siviilipuolustussuunnitelman, mikä on Rusin mukaan osoitus "Oton" yhteyksistä sekä Suomen puolustus- että sisäministeriöön.
"Oton" operaatiokortti siirrettiin Stasin elektroniseen tietokantaan vuonna 1987, jolloin sitä ei edelleenkään oltu arkistoitu. Tästä Rusi on päätellyt operaation jatkuneen pitkälle 1980-luvulle. "Ottoa" koskevia papereita oli Rusin mukaan arkistoissa kymmenen työkansion eli 3000 sivun edestä. 
Rusin vakoilusyytösten on todettu perustuneen ajoittain huteriin näyttöihin, ja muun muassa valtiotieteiden tohtori Veli-Pekka Leppänen syytti Ontro Virtasen roolia avaavaa Rusin teosta Tiitisen lista: Stasin vakoilu Suomessa 1960-1989 "pitkälti poliittiseksi kiistakirjoitukseksi".
Anna (Go to Him)

Arthur Alexanderin versio

Kappaleen sanoituksessa kertojaminä on menettänyt Anna-nimisen tytön toiselle miehelle. Mies ei kuitenkaan ole katkera, vaan kannustaa Annaa antamaan sormuksen takaisin ja menemään yhteen toisen miehen kanssa, mikäli se tekee hänestä onnellisemman. Laulussa ei kuitenkaan kertaakaan mainita otsikon fraasia Go to him, vaan Go with him. Kappaleessa on myös naispuolinen taustakuoro sekä joukko jousisoittimia. Kappale päättyy häivyttäen (engl. fade-out).
Alkuperäistä vuonna 1962 ilmestynyttä Arthur Alexanderin itse esittämää versiota on pidetty eräänä ensimmäisistä suurista soul-balladeista. Sen julkaisi Yhdysvalloissa Dot Records 17. syyskuuta 1962, ja se nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle 68 sekä R&B Singles -listalla sijalle kymmenen. Britanniassa singlen julkaisi vuonna 1963 London Records. Se ei saavuttanut listasijoitusta.

Julkaisu

”Anna (Go to Him)” ilmestyi The Beatlesin esikoisalbumilla Please Please Me, jonka julkaisi Parlophone 22. maaliskuuta 1963. Se oli albumin kolmas raita. Yhdysvalloissa Vee-Jay Records teki promosinglen, jonka A-puolella oli kappale ”Ask Me Why” ja B-puolella ”Anna (Go to Him)”. Singleä ei kuitenkaan koskaan julkaistu, eikä sitä valmistettu välttämättä kuin korkeintaan viisi kappaletta. Single onkin arvokkain Beatles-vinyyli; hyväkuntoisen kopion hinnaksi on sanottu noin viisitoista tuhatta Yhdysvaltain dollaria.
17. heinäkuuta 1963 Beatles äänitti kappaleesta toisen version BBC:n Pop Goes The Beatles -radio-ohjelmaan, joka lähetettiin 25. kesäkuuta. 1. elokuuta yhtye äänitti jälleen uuden version ohjelmaan, joka lähetettiin 25. elokuuta.
Please Please Men lisäksi The Beatlesin ”Anna (Go to Him)” on julkaistu Yhdysvalloissa ilmestyneellä studioalbumilla Introducing... The Beatles sekä kokoelma-albumilla The Early Beatles. Beatles ei koskaan esittänyt kappaletta kiertueillaan.
Matti Paalosmaa

Matti Paalosmaa on entinen radiotoimittaja, joka tuli tunnetuksi Yleisradion Lista-ohjelman juontajana 1960- ja 1970-luvun vaihteessa. 
Hän juonsi viihdeohjelmia myös televisiossa, alkaen vuoden 1967 ohjelmasta Nuorten show (nimellä Veli-Matti Paalosmaa). 1970-luvulla hän juonsi ja selosti muun muassa Eurovision laulukilpailun vuonna 1974 ja toimi myös Euroviisujen Suomen-karsinnan tuomaristossa ainakin vuonna 1969. Hän oli myös suosittu ääni television dokumenttiohjelmien, yritysvideoiden ja muiden av-tuotantojen selostajana. Paikallisradiotoiminnan alkuvaiheessa 1985–1986 Paalosmaa juonsi helsinkiläisessä Radio Ykkösessä ohjelmia Pääkaupungin lista ja Listan tuntumassa. Vuonna 2001 häntä kuultiin Sävelradion aamujuontajana.
Vuonna 1969 Paalosmaa levytti Katri Helenan kanssa kappaleen ”Kurkkija oot”.
Limba noastră

Limba noastră (”Meidän kielemme”) on Moldovan kansallislaulu vuodesta 1994. Tätä ennen, maan itsenäistymisestä vuonna 1991, sen kansallislauluna oli Deșteaptă-te, române!, joka on myös Romanian kansallislaulu.
Laulun on sanoittanut Alexei Mateevici (1888–1917) ja säveltänyt Alexandru Cristea (1890–1942). Mateevicin isänmaallisessa runossa on kaiken kaikkiaan kaksitoista säkeistöä, mutta niistä vain ensimmäinen, toinen, viides, yhdeksäs ja kahdestoista kuuluvat maan viralliseen kansallislauluun.
Matchbox (yhtye)

Matchbox on brittiläinen vuonna 1971 perustettu rockabilly-musiikkia soittava rockyhtye.
Yhtye oli suosionsa huipulla Suomessa 1980-luvun alun rockabillybuumin aikana. Yhtyeen suosittuja kappaleita ovat muun muassa ”Rockabilly Rebel”, ”Midnight Dynamos”, ”Buzz Buzz a Diddle It”, ”Everybody Needs a Little Love”, ”When You Ask About Love”, ”Washmachine Boogie” ja ”Teenage Boogie”.