google/wiki40b huggingface dataset:
Kiihtelysvaaran kirkko

Kirkko

Kirkon kuorisakaran jatkoksi oli rakennettu sakasti ja 1850-luvulla muihin sakaroihin eteiset. Kirkossa oli aumakatot, keskellä olevan lyhytvartisen tornin huipulla oli kattoratsastaja. Sisäkatteena oli puuholvit. Kirkkoa korjattiin 1830-luvulla, vuosina 1855–1856 ja Juhani Viisteen johtamana perusteellisesti 1931. Kirkon pinta-ala oli 243 neliötä ja istumapaikkoja siellä oli 452 hengelle. Kirkon alkuperäiset 11-äänikertaiset urut rakensi Kangasalan urkutehdas 1912, ne saatiin Ruskealan kirkosta. Uudet 12-äänikertaiset urut valmisti Suomen Urkuhuolto 1940. Kirkon alttaritaulun Kristus ristillä maalasi Samuel Elmgren 1831. 
Alttaritaulun lisäksi kuorin etelä- ja pohjoisseinillä olevat Jumalan kaikkinäkevää silmää esittävät maalaukset ja lehterin kaiteiden balusterijäsentely olivat Samuel Elmgrenin tekemiä. Maalauskoristelu restauroitiin 1967 arkkitehti Heikki Havaksen ja konservaattori Thorvald Lindqvistin johdolla. Kiihtelysvaaran kirkko oli vanhimpia Pohjois-Karjalassa säilyneistä kirkoista.

Kellotapuli

Kirkon kellotapuli on vuodelta 1856 ja uusittu yläosastaan vuonna 1931. Edellinen tapuli paloi salaman sytyttämänä 1813.

Palo

Kirkolta tuli automaattinen palohälytys noin kello 4.50 sunnuntaina 23. syyskuuta 2018. Pelastuslaitoksen myöhemmin aamulla julkaiseman tiedotteen mukaan kellotapuli ja lämpölaitos saatiin suojattua, mutta tuolloin kirkon katto oli jo romahtanut ja vain hirsiseinät pystyssä. Kirkko tuhoutui kokonaan. Palo ei aiheuttanut henkilövahinkoja.
Kirkon kiinteistömestari Jouni Heiskanen onnistui pelastamaan alttaritaulun, ehtoollishopeat ja osan alttarivaatteista.
Sunnuntaina päivällä pidetyssä tiedotustilaisuudessa poliisi ilmoitti epäilevänsä paloa tuhopoltoksi, koska ensimmäisinä paikalle tulleiden mukaan tuli oli tuolloin kirkon ulkoseinässä. Sähkökeskuksen teknisen vian mahdollisuutta ei ollut suljettu pois. Maanantaina 24. syyskuuta kirkon raunio oli jäähtynyt niin paljon, että sitä päästiin tutkimaan. Tuolloin poliisin palokoirat ilmaisivat, että kirkon sytyttämisessä on mahdollisesti käytetty palavia nesteitä apuna. Maanantaina poliisi otti kotietsinnän yhteydessä kiinni neljä joensuulaista henkilöä epäiltynä kirkon palosta. Epäiltyjen jäljille päästiin poliisin omien tutkimusten ja yleisövihjeiden perusteella, poliisi tiedotti tiistaina aamupäivällä. Torstaina 27. syyskuuta pidetyssä vangitsemisoikeudenkäynnissä Pohjois-Karjalan käräjäoikeus vangitsi kiinniotetuista yhden, 29-vuotiaan paikkakuntalaisen miehen epäiltynä törkeästä tuhotyöstä. Kolme muuta kiinniotettua päästettiin vapaaksi. Vangittu on tunnustanut sytyttäneensä kirkon ja antanut poliisille yksityiskohtaisen teonkuvauksen.
Pohjois-Karjalan käräjäoikeudessa tuomittiin 22. tammikuuta 2019 paikkakuntalainen Aki Petri Pöllänen 2 vuoden 8 kuukauden ehdottomaan vankeuteen ja liki kolmen miljoonan euron korvauksiin törkeästä vahingonteosta.
Vantaan Jalkapalloseura

Historia

Länsi-Vantaan jättiläinen VJS täytti 40 vuotta viettäen virallista syntymäpäiväänsä 13.12.2010. Moni tuntee nykyisen seuran, mutta harva tietää, mistä kaikki alkoi.
Vuonna 1958 perustettiin Voimistelu- ja Urheiluseura Pirkat Ry, joka sen ajan tapaan yritti taipua parhaansa mukaan eri lajiliittojen ja poliittisten tuulien pyörteissä. Vuonna 1970 Pirkat ja Friherrsin Toive perustivat yhdessä Vantaan Pallon, joka yllättäen liittyikin TUL:oon (Työväen Urheiluliitto). Pirkkojen jalkapallojaostoa ratkaisu ei miellyttänyt, vaan jaosto irtautui emoseurastaan perustaen13.12.1970 Hämeenkylän Palloseura Ry:n (HäPS) . VJS:n tarina alkoi.
Vuonna 1980 HäPS:n kanssa samalle alueelle perustettiin myös Vantaan Palloseura -80 Ry (VanPS-80). Melkein 10 vuotta seurat toimivat ”ystävä/vihollinen”-suhteessa kisaten pelaajista samalla alueella, mutta onneksi seurojen yhdistymisen edut menivät haittojen edelle ja kummankin seuran vuosikokouksissa 1989 saatiin siunaus uuden seuran perustamiselle.
Päätettiin perustaa Vantaan Jalkapallokerho Ry eli VJK. Vantaan Jalkapallokerho jäi kuitenkin vain työnimeksi ja vuosikokouksessaan 16.2.1989 HäPS teki päätöksen muuttaa nimensä Vantaan Jalkapalloseura Ry:ksi. VanPS:n nuorimmat pelaajat siirtyivät heti uuteen seuraan ja loput joukkueet seuraavana vuotena, kun VanPs:n toiminta lopetettiin. Tuolloin VJS:ssa oli noin 600 pelaajaa.
HäPS:n perustamisesta oli kulunut 20 vuotta, kun vuosijuhlassa julkaistiin VJS:n lippu. Seppo Hautalan ja Aku Vellamon suunnitteleman lipun kantoi silloisen A-joukkueen pelaaja Pekka Marjamäki Hämeenkylän seurakunnan nuorisopastori Hannu Haukkalan siunattavaksi. 
VJS:n miesten edustusjoukkue pelasi vuosina 1997–2000 Kakkosessa. Vuonna 1999 seura yhdisti toimintojaan Tikkurilan Palloseuran kanssa muodostaakseen AC Vantaan, joka on parhaimmillaan pelannut Ykkösessä. Kaudesta 2011 alkaen VJS:llä ja Pallokerho-35:llä on ollut yhteinen akatemiajoukkue PK-35/VJS, joka pelasi kaudella 2012 Kakkosessa ja kaudesta 2013 alkaen Kolmosessa.
Kaudesta 2017 VJS alkoi panostamaan omaan miesten edustusjoukkueeseen, joka nousi kauden päätteeksi Kolmoseen ja kaudella 2018 Kakkoseen. Yhteistyö PK-35:n kanssa poika- ja miesten joukkueissa päättyi.

Puheenjohtajat

HäPs
Risto Toivola 1975-1977
Olli Löfgren 1978-1981
Reino Häiväläinen 1982-1984
Jouko Pöyhönen 1986
Harri Nurmisto 1987-1988
Juha Heikkilä 1989
VanPS
Mikko Heikkonen 1980-1982
Matti Soininen 1985
Aku Vellamo 1989
VJS
Harri Nurmisto 1990-1991
Hannu Theman 1992-1996
Kalervo Massinen 1997
Tero Kaleva 1998-2003
Jari Väisänen 2004-2008
Heikki Ristimäki 2009
Veli-Matti Rinnetmäki 2010-2011
Kaj Björkqvist 2012-
Johannes S. Anderson

Johannes Seigfried Anderson (30. heinäkuuta 1887 – 15. huhtikuuta 1950) oli Suomessa syntynyt Yhdysvaltain maavoimien sotilas ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän sai urheudestaan Medal of Honorin.

Ensimmäisen maailmansodan urotyö

Johannes S. Anderson liittyi Yhdysvaltain armeijaan Chicagossa, Illinoisissa. 8. lokakuuta 1918 Andersonin yksikön taistellessa Ranskassa sijaitsevan Consenvoyen lähellä yksikkö oli saarrettuna saksalaisten konekivääritulen ympäröimänä. Anderson päätti jättää yksikön ja kiersi saksalaisten selustaan suoraan heidän konekiväärilleen. Hän pääsi sinne ja tappoi konekiväärin käyttäjät. Hän vaimensi aseen, valloitti sen ja palasi 23 saksalaisen sotavangin kanssa. Mitali myönnettiin seuraavana vuonna.
Ptolemaios IX

Ptolemaios IX Soter II (m.kreik. Πτολεμαίος Σωτήρ Λάθυρος, kuoli vuonna 80 eaa.) lisänimeltään Lathyros (”kikherne”) oli Egyptin faarao vuosina 116–107 eaa. ja 88–81 eaa. Hän oli Ptolemaiosten hallitsijasuvun jäsen. Hänen isänsä oli Ptolemaios VIII ja hänen äitinsä oli Kleopatra III.
Ennen kuolemaansa Ptolemaios VIII toivoi, että Kleopatra III hallitsisi yhdessä jonkun heidän poikansa kanssa. Kleopatra III olisi halunnut valita Ptolemaios X Aleksanterin, mutta joutui etupäässä aleksandrialaisten painostuksesta valitsemaan Ptolemaioksen hallitsijakumppanikseen. Ptolemaios IX nai siskonsa Kleopatra IV:n, mutta Kleopatra III pakotti heidät eroamaan ja järjesti uuden avioliiton Ptolemaioksen ja tämän nuoremman siskon Kleopatra Selene I:n kanssa.
Noin vuonna 107 eaa. Kleopatra III syrjäytti poikansa ja väitti, että tämä oli aikonut murhata hänet. Ptolemaios pakeni Kyprokselle. Samalla Ptolemaios Aleksanteri palasi Egyptiin hallitsemaan äitinsä kanssa. Kleopatran kuoleman jälkeen - eräiden lähteiden mukaan Ptolemaios Aleksanterin murhattua hänet - aleksandrialaiset syrjäyttivät Ptolemaios Aleksanterin ja Ptolemaios IX sai palata Egyptiin. Ptolemaios IX hallitsi Egyptiä kuolemaansa asti vuonna 80 eaa. Ptolemaioksen jälkeen Egyptiä hallitsi kuukauden ajan hänen tyttärensä Berenike III. Ptolemaios X Aleksanterin poika Ptolemaios XI Aleksanteri II, murhasi kuitenkin pian Bereniken.
Kauppalaki

Kauppalaki on laki, joka sisältää oikeussäännökset irtaimen omaisuuden kaupasta. Suomen nykyinen kauppalaki (355/1987) on säädetty vuonna 1987, ja se astui voimaan vuoden 1988 alussa.
Ruotsissa säädettiin laki irtaimen omaisuuden kaupasta ja vaihdosta 1905. Vuonna 1906 säädettiin Tanskan kauppalaki ja vuonna 1907 Norjan kauppalaki. Islannin kauppalaki säädettiin 1911, mutta se korvattiin 1922 lailla, joka vastasi olennaisilta osiltaan Tanskan kauppalakia. Ruotsin uudistettu kauppalaki astui voimaan vuoden 1991 alussa.

Kauppalaki Suomessa

Kauppaoikeuden alaan kuuluvaa kauppalakia (lat. lex mercatoria) sovelletaan, ellei osapuolten tekemän sopimuksen, vallitsevan käytännön tai kauppatavan mukaisesti tule toimia toisin. Kauppalaki koskee etupäässä elinkeinonharjoittajien ja yritysten keskinäisiä kauppoja, sillä elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan väliseen kauppaan sovelletaan kuluttajansuojalakia (38/1978). Kuitenkin kahden yksityishenkilön välisessä kaupassa kauppalakia sovelletaan, sillä kuluttajansuojalaki ei anna suojaa osapuolille silloin, kun molemmat ovat tasavertaisesti kuluttajan asemassa.
Ennen Suomen nykyisen kauppalain säätämistä sovellettiin vuoden 1734 lain kauppakaarta, jonka säännökset olivat varsin niukkoja. Se sisältää myös muita sopimustyyppejä koskevia säännöksiä, jotka osittain ovat voimassa edelleenkin. Muun muassa ostajan saantosuojasta eräissä tapauksissa on yhä voimassa kauppakaaren säännökset.
Muita kaupankäyntiä sivuavia lakeja ovat osamaksukauppalaki (91/1966) ja laki varallisuusoikeudellisista oikeustoimista (228/1929) sekä vain tiettyjen tavaralajien kauppaa koskevat laki taimitarhatuotteista (190/1960), rehulaki (376/1986), lannoitelaki (377/1986), laki siementavaran kaupasta (669/1975) ja laki viljakaupasta (580/1978). Oikeuskäytäntöön vaikutti 1900-luvulla muiden Pohjoismaiden kauppalait, joita uudistettiin pohjoismaisena yhteistyönä, jolloin luotiin Suomenkin kauppalain perusta.
Laki kansainvälisluonteiseen irtainten esineiden kauppaan sovellettavasta laista säädettiin 1964. Lailla saatettiin Suomessa voimaan Haagin konvention vuonna 1951 tekemä ehdotus sopimukseksi, joka tuli voimaan vasta 1964. Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus kansainvälistä tavaran kauppaa koskevista sopimuksista hyväksyttiin Wienissä 1980. Se koskee kansainvälisten tavarakauppasopimusten solmimista, sopijapuolten velvollisuuksia ja velvollisuuksien rikkomisesta johtuvia seurauksia.
Bomban talo

Bomban karjalaiskylä on karjalaista rakennus- ja ruokakulttuuria sekä perinteitä esittelevä matkailukohde Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Pielisen rannalla, noin kolmen kilometrin päässä Nurmeksen keskustasta. Nykyään Bomban alue on monipuolinen matkailukohde, jonka yhteydessä toimii muun muassa kylpylähotelli ja kesäteatteri. Lisäksi alueella järjestetään monenlaisia liikunnallisia ohjelmapalveluja. Karjalaiskylän keskus ja keskeisin nähtävyys on Bomban talo, joka on vuosina 1977–1978 matkailukohteeksi rakennettu suuri karjalaistyylinen hirsitalo.

Bomban talo

Bomban talo on kopio vuonna 1855 Jegor Bombin -nimisen miehen pojalleen Dmitri Jegorovitšille Suojärvellä rakennuttamasta talosta. Talo on rakennettu suurista ja pyöreistä tasapaksuisista hirsistä pitkin sulkanurkin ilman, että on käytetty yhtään rautanaulaa tai minkäänlaisia rautaisia sideosia. Aikoinaan talossa asui Bombinien suurperhe, ja kun Dmitri vuonna 1915 kuoli, maat jaettiin hänen viiden poikansa kesken. Vuonna 1934 talo purettiin, hirret pantiin viiteen kasaan ja arvalla valittiin, mikä kasa kullekin veljekselle tuli.
Vuonna 1960 esiintyi ensi kerran julkisuudessa ajatus talon uudelleenrakentamisesta. Hankkeen ensisijaisena viejänä oli Suojärven Pitäjäseura. Seura asetti vuonna 1974 talotoimikunnan tutkimaan uudelleenrakentamisen mahdollisuuksia ja seuraavana vuonna tehtiin päätös talon rakentamisesta. Vuonna 1976 hankkeeseen tuli mukaan Karjalan Liitto, ja samalla hanke laajeni kokonaisen perinteisen karjalaiskylän rakentamiseksi. Bomban talo ja kylä valmistuivat 1. elokuuta 1978. Bomban talon suunnittelivat alkuperäisrakennuksen pohjalta Vilho Suonmaa ja Jarmo Santala.
Nykyään Bomban talossa toimii karjalaista perinneruokaa tarjoava ravintola sekä oluttupa ja kesäterassi. Talon toiminnot ovat Pohjois-Karjalan Osuuskaupan omistuksessa.

Pyhän Sergei ja Herman Valamolaisten tsasouna

Suojärven pitäjäseura aloitti tsasounan rakentamisen Bomban karjalaiskylään alueen muiden rakennustöiden yhteydessä. Tsasounan esikuvana toimi luovutetulle alueelle jäänyt Ägläjärven tsasouna ja sen piirsi arkkitehti Erkki Helasvuo. Hirret, joita rakentamiseen tarvittiin kaikkiaan 1500 metriä, saatiin lahjoituksena Ylä-Karjalan alueelta. Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa Paavali vihki tsasounan käyttöön 17.9.1980. Kesäkuun 28. päivänä vietetään sen nimikkojuhlaa. Margit Lintu on maalannut tsasounan ikonit. Vuonna 1991 Suojärven pitäjäseura lahjoitti tsasounan Nurmeksen ortodoksiselle seurakunnalle, joka käyttää sitä jumalanpalveluksissaan.

Kylpylähotelli

Bomban kylpylähotelli valmistui Pielisen rantaan 1991 ja laajennusosa 2008. Se tarjoaa vierailleen sauna- ja allasosastojen lisäksi myös erilaisia kauneus- ja hoitopalveluja sekä kuntosalin. Kylpylähotellissa on myös nykyaikainen ravintola ja kahvila.
Bomban kylpyhotelliin tehtiin lisää altaita ja saunamaailma, jotka valmistuivat kesällä 2017.
Ayreon

Historia

Ayreonin ensimmäinen albumi The Final Experiment julkaistiin vuonna 1995. Albumi kertoo 500-luvulla Britanniassa eläneestä miehestä, joka alkaa saada viestejä tiedemiehiltä. Viestit tulevat vuodesta 2084, kun ihmiskunta on melkein tuhonnut itsensä suuressa sodassa. Albumilla esiintyy 13 laulajaa ja seitsemän soittajaa, suurin osa hollantilaisia. Arjen Anthony Lucassen laulaa ja soittaa tällä albumilla, kuten kaikilla muillakin. Arjen on lisäksi kirjoittanut kaikki albumit. The Final Experimentiä pidetään yhtenä ensimmäisistä metal-oopperoista sekä rock-ooppera-genren henkiin herättäjänä.
Actual Fantasy vuodelta 1996 on ainoa Ayreonin albumi, jossa ei ole jatkuvaa tarinaa. Kaikki kappaleet ovat fantasiatarinoita, joten sitä voidaan pitää konseptialbumina. Tällä albumilla on kolme laulajaa ja kolme soittajaa Arjen Anthony Lucassenin lisäksi.
Vuonna 1998 Ayreon julkaisi albumin Into the Electric Castle, jota monet pitävät Ayreonin parhaana albumina. Tupla-CD on tarina kahdeksasta ihmisestä eri aikakausilta. Jokaisella laulajalla on oma hahmonsa. Lisäksi albumilla on 11 soittajaa.
Kaksoisalbumi The Universal Migrator vuodelta 2000 on tarina viimeisestä eloonjääneestä ihmisestä, joka asuu siirtokunnassa Marsissa. Ensimmäisessä levyssä, The Dream Sequencer, hän aloittaa matkan ajassa taaksepäin läpi ihmiskunnan historian. Tämä ensimmäinen albumi sisältää rauhallista ja tunnelmalista progressivista rockia. Toisessa levyssä, Flight of the Migrator, hän matkaa ajassa ja paikassa universumin syntyhetkestä Aurinkokuntaan. Toinen albumi on raskaampaa progressiivista metallia ja siinä esiintyy useita kuuluisia muusikoita, kuten Timo Kotipelto (Stratovarius) ja Bruce Dickinson (Iron Maiden).
Vuonna 2004 Ayreon julkaisi tuplalevyn The Human Equation. Myös siinä jokaisella laulajalla on oma roolinsa. Tällä kertaa Ayreon hylkäsi sci-fin ja fantasian. Albumi kertoo miehestä, joka joutuu mystisesti auto-onnettomuuteen täysin tyhjällä tiellä ja makaa koomassa sairaalassa. Tarina kietoutuu 20 päivän ympärille, joista jokainen päivä on oma kappaleensa. Kyseessä siis yhtenäistä tarinajatkumoa kertova konseptialbumi. Levy on niin ikään kerännyt suurta tunnustusta kriitikoilta.
The Human Equationin jälkeen seuraava Ayreonin albumi, 01011001, julkaistiin vuonna 2008. Sitten albumi, The Theory of Everything, julkaistiin vuonna 2013. 
Viimeisin studioalbumi The Source (2017), on tarinaltaan esiosa albumille 01011001. Ayreonille tuttuun tapaan albumi on pitkä tupla-albumi, joka kertoo yhtenäisen tarinan. Mukana on jälleen useita laulajia, kuten Simone Simons ja Floor Jansen.
Vuonna 2017 Ayreon järjesti kolme Ayreon Universe-nimistä konserttia Tillburgissa Hollannissa. Kaikki konsertit myytiin nopeasti loppuun. Konserteissa esiintyi peräti 16 laulajaa, muun muassa Nightwishistä tutut Marco Hietala ja Floor Jansen. Yksi konserteista kuvattiin ja äänitettiin, ja siitä julkaistiin 30.3.2018 livealbumi ja -DVD Ayreon Universe.
Ivan Huttunen

Ivan (Juho) Huttunen (s. 1927 Vähikkälä, Venjoki, Inkeri) oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustaja ja Neuvostoliiton sosialistisen työn sankari. 
Huttunen syntyi talonpoikaisperheeseen. Perheen isä menehtyi Stalinin vainoissa, kun Ivan oli yhdeksänvuotias. Sota-aikana perhe siirtyi Suomeen, mutta perhe palautettiin Neuvostoliittoon joulukuussa vuonna 1944 ja asutettiin sisä-Venäjälle. Vuonna 1949 perhe muutti Karjalaan, jossa Ivan työskenteli Petroskoin talorakennuskombinaatissa autonkuljettajana. Myöhemmin Huttunen työskenteli 22 vuotta puristuskoneen käyttäjänä. Tunnollisesta työstä hänet nimitettiin Neuvostoliiton sosialistisen työn sankariksi ja palkittiin Leninin kunniamerkillä. Huttunen on ollut myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana vuosina 1967-1971. Hän muutti Suomeen 1990-luvun loppupuolella.
Kauppaoikeus

Yhteisöoikeus

Kauppaoikeuden oikeudenaloista yhteisöoikeus tutkii yritys- ja elinkeinotoiminnan oikeussäännösten sisältöä ja systematiosi niitä. Keskeisimmät ovat säännökset yritys- ja elinkeinomuodoista kuten avoin yhtiö (ay), kommandiittiyhtiö (ky), osakeyhtiö (oy/oyj) ja osuuskunta. Yhteisöoikeuden kannalta mielenkiintoisimpia uudistuksia on valmisteilla oleva osakeyhtiölain uudistus, jonka myötä nykyistä osakeyhtiölakia pyritään selkeyttämään. Yhteisöoikeuden piiriin kuuluvat myös esimerkiksi kirjanpito- ja tilintarkastuslain säännökset.

Kuluttajaoikeus

Nykyään myös useimmat kuluttajansuojalakia koskevat säännökset kuuluvat kauppaoikeuden alaan. Valitusti systematisointiperusteesta riippuen ainakin niin sanotusta kollektiivista kuluttajaoikeutta käsittelevät kysymykset kuuluvat kauppaoikeuden piiriin. Sen sijaan kuluttajakauppaa käsittelevät oikeussäännöt (erityisesti kuluttajansuojalain 5 luku) on saatettu lukea vaihtoehtoisesti velvoiteoikeuteen.
Kuluttajaoikeuden tarkoituksena on tarkastella kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisiä suhteita, jolloin lähtökohtana on suojata heikommaksi osapuoleksi katsottavan kuluttajan etuja ja asemaa. Kuluttajansuojalaki on pakottavaa oikeutta, eli elinkeinonharjoittaja ei voi sopimusehdoilla tms. vapauttaa itseään lain säännöksistä. Esimerkiksi takuuajan rajoittaminen ei näin ollen ole mahdollista, vaan kuluttajalla on oikeus vedota tavaran virheeseen kohtuullisen ajan kuluessa ostohetkestä lukien. Tämä oikeus kuluttajalla on riippumatta siitä, minkäpituisen takuun myyjä olisi tuotteelle antanut. Kuluttaja voi myös virheen sattuessa vedota mm. kuluttajariitalautakuntaan, jonka käsittely on maksuton ja jossa kuluttaja voi helposti edustaa itse itseään.

Markkinaoikeus

Markkinaoikeus tutkii terveitä ja toimivia markkinoita häiritseviä ilmiöitä, joista merkittävimpinä ovat kilpailua rajoittavat toimenpiteet sekä määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. EU-oikeuden harmonisointi on vaikuttanut myös Suomessa kansallisen kilpailunrajoituslainsäädännön uudistamiseen, joka astui voimaan uusien jäsenmaiden liityttyä jäseniksi 1.5.2004. Uusien säännösten mukaan muun muassa kilpailuviraston tulee soveltaa mahdollisuuksien mukaan Rooman sopimuksen 81 ja 82 artikloissa säädeltyjä Euroopan kilpailusäännöksiä. Markkinaoikeuteen kuuluu myös tavaroiden vapaan liikkuvuuden turvaaminen EU-maiden välillä.
Rob Knox

Robert "Rob" Knox (21. elokuuta 1989 Kent, Englanti – 24. toukokuuta 2008 Sidcup, Englanti) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi velho-oppilas Marcus Belbyn roolissa elokuvassa Harry Potter ja puoliverinen prinssi (2008). Knox myös esiintyi The Bill -ja Tonight With Trevor McDonald -sarjoissa.
Knox kuoli puukotuksen uhrina Englannissa Sidcupissa Metro Bar -baarin edustalla yrittäessään suojella 17-vuotiasta pikkuveljeään Jamieta kahdelta mieheltä. Syyllinen on 22-vuotias Karl Bishop, joka tuomittiin 20 vuoden vankeusrangaistukseen murhasta. Knox kuoli sairaalassa saamiinsa vammoihin.
Toshi Ichiyanagi

Toshi Ichiyanagi (s. 4. helmikuuta 1933 Kobe, Japani) on japanilainen säveltäjä. Hän on Japanin arvostetuin nykysäveltäjä.
Ichiyanagin isä oli Pariisissa opiskellut harrastelijasellisti. Ichiyanagin nuoruudentuotanto on avantgardistista, mutta hän on säveltänyt myös japanilaisille soittimille. Hän opiskeli New Yorkissa yhtä aikaa Einojuhani Rautavaaran kanssa opettajanaan John Cage, joka opetti hänelle lähinnä säveltämisen filosofiaa.
Suomessa vähän esitetty ja tunnettu Ichiyanagi vieraili Suvisoitossa 2010, jolloin pääteemana oli japanilainen musiikki. Ohjelmassa oli hänen myöhäistuotantoaan, Resonant space, Metamorphosis, Festivaalifanfaari, k.e./ffg/fp, Fantasia uruille, Between space and time, Cloud figures, Still Time 4 – In memory of Toru Takemitsu, Trio Interlink , Resonant space, Pianokvintetto ”Pr??a ja Pianokonsertto nro 1 "Reminiscence of spaces". Ichiyanagi oli myös Korsholman musiikkijuhlien teemasäveltäjä 2012.
Ichiyanagi oli naimisissa Yoko Onon kanssa joitakin vuosia vuodesta 1957.
Humbaba

Humbaba tai Huwawa on setrivuoren maan (Libanon) demoninen vartija, jonka on asettanut tehtäväänsä jumala Enlil. Humbaba esiintyy mesopotamialaisessa Gilgamesh-eepoksessa. Eepoksessa Gilgamesh ja hänen toverinsa Enkidu matkaavat kaukaiseen setrimetsään. Metsän vartija Humbaba solvaa heitä, ja he taistelevat. Lopulta Gilgamesh tappaa Humbaba-hirviön ja leikkaa tämän pään irti.
Aarne Rämö

Aarne Ilmari Rämö (22. lokakuuta 1958 Jämijärvi – 18. marraskuuta 1994) oli suomalainen seiväshyppääjä. Seuratasolla hän edusti koko uransa ajan Karvian Kiriä ja hänen valmentajinaan toimivat Toivo Aiveli sekä Lasse Hellsten. Kalevan kisoista Rämö saavutti seiväshypyn pronssia vuonna 1988.
Gunnar Lihr

Gunnar Lihr (26. heinäkuuta 1897 Helsinki – 1. joulukuuta 1937 Fjäturenjärvi, Sollentuna, Ruotsi) oli suomalainen lentokapteeni, Aeron ensimmäinen suomalainen liikennelentäjä. 
Lihr oli vuonna 1928 lentäjänä Ilmavoimien Suomen osalta organisoimalla pelastusretkellä Huippuvuorille, jonne italialaisen kenraalin Umberto Nobilen johtama retkikunta oli jäänyt jäälautalle zeppeliini Italian pudottua.
Lihr aloitti uransa 1920 ilmavoimien palveluksessa mekaanikkona. Vuodesta 1924 hän työskenteli Aeron palveluksessa ja lensi ensimmäisen vuoron Helsingistä Tukholmaan. Hän kuoli, kun Tukholmaan matkalla olleen koneen hätälasku epäonnistui.
Lihr oli avioitunut lastenlääkäri Zaida Eriksson-Lihrin kanssa kolme vuotta ennen kuolemaansa. Heillä oli poika
Lihr sai lentokapteenin arvon 1934.
Rudolf Spanner

Spannerin saippua

Spanneria kuulusteltiin sodanaikaisista toimistaan Saksassa 1947 ja 1948. Hän kertoi käyttäneensä ihmisrasvoista tehtyä saippuaa nivelsideruiskeisiin. Lisätutkimuksista häntä vastaan luovuttiin. Spanner joutui kuitenkin eroamaan Kölnin yliopiston virastaan brittien vaatimuksesta. Tämän jälkeen hän työskenteli lääkärinä Schleswig-Holsteinissa. Hän kuoli Kölnissä vuonna 1960.
Vuonna 2002 alkaneiden puolalaistutkimusten mukaan Spannerin alaisuudessa tuotettiin noin 10–100 kilogrammaa saippuaa, jossa oli ihmisruumiista peräisin olevia rasvoja. Professori Andrzej Stołyhwo Varsovan maatalouskorkeakoulusta havaitsi saippuassa olleen merkkejä myös kaoliinista, mikä viittaa sitä käytetyn hyödyntämistarkoituksessa, mikä hänen mukaansa rikkoo yleisiä eettisiä periaatteita vastaan.

Kirjallinen tuotanto

Spalteholz—Spanner Handatlas der Anatomie des Menschen (toim. Rudolf Spanner), 16. p., Scheltema and Holkema, Amsterdam. 1959-61. oli anatomian klassikkoteoksia 1900-luvulla. Siitä oli vuonna 1961 otettu 16 painosta.