google/wiki40b huggingface dataset:
Onigiri

Onigiri (jap. おにぎり) tai omusubi (jap. おむすび) on japanilainen, riisistä tehty välipala, joka on tavallisesti kolmion tai soikion muotoinen ja nori-merilevällä ympäröity. Onigiri on yksi suosituimmista välipaloista Japanissa, ja sen eri muunnoksia myydäänkin useimmissa kaupoissa.
Onigirin yksinkertaisin muoto sisältää pelkkää suolattua riisiä (shiomusubi), mutta siinä voidaan käyttää lukuisia erilaisia täytteitä: usein umeboshia, suolattua lohta, kanaa, tonnikalaa ja majoneesia, mätiä (tarako ja mentaiko), soijakastikkeella maustettua katsuobushia, konbu-merilevää, tsukemono-pikkelsejä tai jopa juustoa. Myös riisiä voidaan maustaa eri tavoin. Yleinen variantti on azukipavuilla punaiseksi värjätty sekihan, ruskea riisi (genmai) ja erilaisia jyviä sisältävä riisi (zakkokumai). Riisiin voidaan sekoittaa myös muun muassa wakame-merilevää, pieniä shirasu-kaloja, shiso-yrttiä ja niin edelleen.
Onigireinä pidettyjen riisipallojen jäänteitä on löydetty jo Yayoi-kaudelta ajanlaskun alun tienoilta, mutta nykyisen kolmiomaisen muotonsa merileväkääreineen ruoka sai Edo-kaudella. Onigiri on Japanissa lohturuokaa, jota syödään usein lounaaksi, piknikeillä ja tapahtumissa. Ruoan nimi tuo mielleyhtymiä läheisyyteen ja ihmisten välisiin yhteyksiin: nigiru tarkoittaa ’tarttua’, musubu ’sitoa yhteen’, ’yhdistää’.
Onigireitä valmistetaan usein kotona lounaaksi, mutta niitä voi ostaa myös kaikista ruokakaupoista. Kaupoissa myytävät onigirit on pakattu niin, että merilevä ei koske riisiin ennen pakkauksen avaamista ja säilyy siten rapeana. Suolan ansiosta onigiri säilyy jääkaapin ulkopuolella syömäkelpoisena jopa kuusi tuntia, umeboshilla maustettuna kahdeksan tuntia.
Veritimantti

Veritimantti (myös konfliktitimantti tai sotatimantti) tarkoittaa sota-alueelta kaivettuja timantteja, jotka myydään sodan tai kapinan rahoittamiseksi. Esimerkiksi Sierra Leonen kapinallisarmeija rahoitti veritimanteilla vuosina 1991–2002 käytyä sisällissotaa. Myös Kongon demokraattisesta tasavallasta, Angolasta ja Liberiasta on viety veritimantteja.
Veritimanttikaupan estämiseksi on kehitetty niin sanottu Kimberleyn prosessi, jonka tarkoituksena on varmistaa etteivät kapinalliset voi rahoittaa timanttien avulla sotaa. Järjestelmä otettiin käyttöön 2003 ja siihen kuuluvat maat ottavat vastaan timantteja vain toisista prosessiin sitoutuneista maista. Tuottajamaassa viranomaiset varmentavat timanttien lähteen ja pakkaavat ne sinetöityihin laatikoihin. Maahantuojavaltioissa puolestaan varmistetaan aitoustodistus ja sinetti. Global Witness -kansalaisjärjestön mukaan 1990-luvun puolivälissä maailmalla myydyistä timanteista 15 prosenttia oli peräisin konfliktialueilta, mutta 2000-vuosikymmenen puoliväliin mennessä osuus oli pudonnut prosenttiin.
Veritimanttikaupasta on tehty muun muassa elokuvat Blood Diamond – veritimantti ja Kuolema saa odottaa.
Kirjorastas

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 27–31 cm ja paino 100–200 g. Kulorastaan kokoinen suuri rastas, jonka puku on lähes kauttaaltaan tummien suomukuvioiden kirjavoima. Kaukaa nähtynä lintu näyttää vaalean ruskealta. Lennossa voi havaita siipien alapinnalla mustavalkoisen kuvion. Levitetyssä pyrstössä on valkeat nurkat. Sukupuolet ja ikäluokat ovat suunnilleen saman värisiä. Laulu on yksinkertainen, sillä laji toistaa muutaman sekunnin välein 'tjyyy' ääntä. Muuten lintu on lähes äänetön.
Vanhoilla linnuilla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla vaihtuvat etupäässä vain ruumiinhöyhenet.

Esiintyminen

Päälevinneisyysalue on Siperia, mutta pieni osa pesii myös Uralin länsipuolella. Pohjoiset populaatiot ovat muuttolintuja, jotka muuttavat Kaakkois-Aasiaan. Himalajan linnut muuttavat talveksi alarinteille ja laaksoihin. Suomessa laji on tavattu toistaiseksi neljästi: 30.9.1961 Oulunsalossa, 5.10.1988 Lemlandin Lågskärillä, 29.9.1999 Raahessa (kuolleena löydetty), ja 15.6.2009 alkaen Kalajoella.

Elinympäristö

Pesii Siperian taigan tuoreissa havu- ja sekametsissä. Muuttoaikoina piilottelee kasvillisuudessa.

Lisääntyminen

Pesä on puussa ja munia on 3–4. Naaras huolehtii hautomisesta.

Ravinto

Syö maasta löytyviä selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Jyrkkälä

Jyrkkälä on Turussa Pahaniemen kaupunginosassa sijaitseva lähiö Härkämäen, Suikkilan ja Vienolan vieressä. Alueella asuu nykyisin noin 1 300 ihmistä yli 600 asunnossa 17 eri kerrostalossa, mutta alun perin lapsiperheille tarkoitetussa lähiössä asukkaita oli noin 2 500. 
Jyrkkälä oli Kunta-alan ammattiliitto KTV:n, Turun kaupungin ja Rakennus-Ruolan yhteisprojekti. Arava-lainoitettuja kerrostaloja alettiin rakentaa vuonna 1968, ja kaikki talot on alun perin suunnitellut Olli Vahteran arkkitehtitoimisto. Kaikki 17 toteutunutta taloa ovat olleet alusta saman kiinteistöyhtiön hallinnassa. Samassa katuosoitteessa (Jyrkkälänkatu 2) on porraskäytäviä aakkosten jokaiselle kirjaimelle A:sta Ö:hön. Talojen julkisivuja alettiin peruskorjata vuonna 1990, ja alueelle tilattiin värityssuunnitelma, jonka myötä osa taloista maalattiin ja osa levytettiin. Lisäksi julkisivuihin kiinnitettiin isot tunnuskirjaimet. Vuosina 2014–2018 lähiössä oli käynnissä korjaushanke, jossa uusittiin muun muassa kaikkien rakennusten julkisivut ja ikkunat. Vuonna 2016 kahteen taloon asennettiin päätyseinän julkisivumateriaaliksi aurinkopaneeleja.
Jyrkkälässä on kirjasto, päivittäistavarakauppa, pizzeria, kampaamo, RC-Racing-rata, skeittialue ja nuorisotalo sekä baari. Lähistöllä on myös Aunelan alakoulu. Myös gatorade center ja Turun Messu- ja Kongressikeskus sijaitsevat Jyrkkälän lähellä.
Alueen mukaan nimetty Jyrkkälän Tykit pelaa jalkapalloa Turun Piirin Kolmosessa.
Philippe Besson

Elämä ja tuotanto

Besson syntyi perheeseen, jossa isä oli kansakoulunopettaja ja äiti notaarin apulainen. Hän suoritti loppututkinnon Rouenin kauppakorkeakoulussa (École supérieure de commerce de Rouen) ja on suorittanut myös oikeustieteellisen jatkotutkintodiplomin (DESS). Vuonna 1989 hän asettui asumaan Pariisiin, jossa hän toimi juristina ja opetti sosiaalioikeutta. Lähes viiden vuoden ajan hän toimi MEDEF:in puheenjohtajan Laurence Parisot'n oikeana kätenä. Tässä tehtävässään hän vaikutti voimakkaasti Ranskan ulkomaankaupan edistämistoimintoihin niin Buenos Airesissa kuin Shanghaissakin. Tämän jälkeen hän toimi Club Internetin johtajana.
Vuonna 1999 hänen kirjallisuusinnostuksena heräsi, kun hän luki ensimmäisen maailmansodan aikaisten taistelijoiden kertomuksia. Hän aloitti myös oman romaaninsa En l'absence des hommes kirjoittamisen. Tämän esikoisteoksen julkaisi kustannustalo Julliard, ja tämä oli alkua pitkälle kirjailijan ja kustantajan yhteistyölle. Teos julkaistiin 2001, ja se käsittelee Marcel Proustin henkilökuvaa. Kirja sai samana vuonna Emanuel-Robiès-kirjallisuuspalkinnon. Vuonna 2001 ilmestyi Bessonin seuraava teos Son frère, joka oli Femina-kirjallisuuspalkinnon saajaehdokkaiden valitussa joukossa. Elokuvaohjaaja Patrice Chéreaun tekemä elokuvatulkinta kirjasta sai vuonna 2003 Hopeisen karhun (Silberner Berliner Bär) Berliinin elokuvajuhlilla. Bessonin tuotanto on sen jälkeenkin ollut elokuvantekijöiden suosiossa.
Uransa tässä vaiheessa Philippe Besson päätti omistautua täysipainoisesti kirjalliselle työlle. Hänen romaaninsa Les Jours Fragiles ilmestyi vuonna 2004, ja se keskittyy runoilija Arthur Rimbaud'n viimeisiin elinpäiviin. Myös tämä teos on kiinnostanut elokuvantekijöitä, ja ohjaaja François Dupeyron on varannut siihen oikeudet.
Philippe Besson tavoittelee eräänlaista proustmaista kirjallista sanontaa, vaikkakin hänen kirjoitustyylinsä eroaakin suuresti esikuvastaan. Tämän lisäksi hän avoimesti tunnustaa ihailunsa Martin Pagen, Marguerite Duras'n ja Arthur Rimbaud'n kirjallista tuotantoa kohtaan. Hänen tapansa kirjoittaa keskittyy romaanihenkilöiden älylliseen ja tunteelliseen käyttäytymiseen, se paljastaa myös erityisen kiinnostuksen kuolinkamppailuun sekä ihmissuhteiden vaikeaan kemiaan.
Drabantti

Drabantti (ital. trabanti) oli myöhäiskeskiajalta lähtien kuninkaallisten, aatelisten ja korkea-arvoisten upseerien henkivartiokaartin jäsenistä käytetty nimitys. Sitä käytettiin Keski-Euroopassa sekä muun muassa Ruotsissa aina 1700-luvulle saakka. Drabantit kulkivat yleensä jalkaisin ratsailla olleen vartioitavansa ympärillä.
Ruotsissa Kustaa Vaasa organisoi itselleen drabanttikaartin kuninkaaksi valintansa jälkeen vuonna 1523. Myöhemmin sen toimintaa kehitti muun muassa Kustaa II Adolf 1600-luvun alussa, jolloin kaartista alettiin käyttämään nimitystä Kuninkaalliset drabantit (Kunglig Majestäts Drabanter). Se lakkautettiin vuonna 1821. Nykyään Ruotsissa toimii seremoniallinen kaarti Drabantvakt, jota käytetään muun muassa valtiovierailuiden ja muiden erityisten tilaisuuksien yhteydessä.
Boris Lisanevitš

Varhainen elämä ja balettiura

Lisanevitš syntyi Odessassa nuorimpana kolmesta lapsesta. Hänen isoisoisänsä on Grigori Ivanovitš Lisanevitš, joka otti osaa Borodinon taisteluihin. Tämän muotokuva on Talvipalatsin sotilasgalleriassa.
Yhdeksänvuotiaana Boris meni Odessan kadettikouluun. Vuonna 1924 hän muutti Ranskaan. Monte Carlossa hän meni naimisiin balettitanssija Kira Štšerbachevan kanssa. Kiran kautta Boris liittyi Sergei Djagilevin johtamaan Ballets russesiin, jossa hän oli vuoteen 1929. Tämän jälkeen Boris esiintyi muun muassa Etelä-Amerikassa, Lontoossa ja Milanossa.
Boriksen työviisumi Isossa-Britanniassa umpeutui ja vain Kansainliiton pakolaispassilla elävä tanssija sai työtä Bombaysta 1930-luvulla ja matkusti muun muassa Ceylonissa, Indokiinassa, Malaijissa, Shanghaissa ja lopulta asettui asumaan Kalkuttaan, jonne hän perusti Klubi 300 -nimisen yökerhon.
Klubi avattiin vuonna 1936, ja Lisanevitš työskenteli siellä vuoteen 1946, kunnes muutti New York Cityyn, josta muutti myöhemmin takaisin Intiaan. Lisanevitš tapasi New Yorkissa maanpaossa asuvan venäläisen ruhtinaan Emmanuel Golitsynin. Nepalin tuleva kuningas Tribhuvan kävi Klubi 300:ssa vuonna 1944 ollessaan hoitamassa terveyttä Intiassa. Boriksesta ja kuninkaasta tuli ystäviä. Myöhemmin Lisanevitš järjesti salaisen tapaamisen kuningas Tribhuvan ja Intian pääministerin Jawaharlal Nehrun välillä, joka tuki kuninkaan valtaantuloa maassa. Vuonna 1949 Lisanevitš meni naimisiin tanskalaisen naisen kanssa, jonka hän tapasi Bombayssä, ja pari vihittiin Kööpenhaminassa. Vuonna 1951 kuningas Tribhuvan syrjäytti vallassa olevan Rana-suvun ja kutsui samalla Boriksen Nepaliin turismin kehittäjäksi sekä hallituksen neuvonantajaksi. Neuvostoliiton Katmandun-suurlähetystö tiedusteli, voiko Lisanevitš järjestää tapaamisen kuninkaan ja Valentina Tereskovan välille; muutenkin suurlähetystö kysyi usein neuvoja Lisanevitšilta.

Nepalissa

Tuolloin Nepalista oli vaikeata saada viisumeja, joten niiden hankkiminen 20 hengelle oli tehtävä Kalkuttasta. He tulivat ensimmäisen kerran vuonna 1955 Nepaliin. Lisanevitš yritti suostutella kuningas Mahendraa, jotta tämä myöntäisi 15 päivän viisumit seuralle.
Boris avasi ensimmäisen The Royal -nimisen hotellin vanhaan Rama-suvun palatsiin, jonne avattiin kuuluisa Yak & Yeti -ravintola, ja siitä tuli myöhemmin oma yritys nimeltään Yak & Yeti -hotelli.
Lisanevitš on haudattu Ison-Britannian suurlähetystön pihalle Katmanduun.
Riku Rantala

Palkintoja

Vuonna 2012 Rantala ja Milonoff saivat valtion tiedonjulkistamispalkinnon ”maantieteen ja maailman tuntemuksen edistämisestä erityisesti nuorisoa kiinnostavalla tavalla”. Vuonna 2015 he saivat Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon.

Tuotantoja

Rantala omistaa yhdessä Milonoffin kanssa tuotantoyhtiö Gimmeyawallet Productions Oy:n, joka on perustettu vuonna 2001. Madventuresin lisäksi Rantala on tuottanut vuonna 2008 Ylen ja Suomen elokuvasäätiön rahoittaman Suomalainen novellielokuva -hankkeen elokuvan Monte Rosso sekä joitakin mainoselokuvia. Hänellä on ollut myös cameorooli Pasila-televisiosarjassa.
Rantala ja Milonoff ovat myös tehneet Bassoradiossa Truths & Rights -ohjelmaa. Heillä on ollut vuosina 2013–2016 Ylellä Docventures-dokumenttisarja.

Startup Refugees

Rantalan ja kumppaneiden Startup Refugees -verkosi esitteli joulukuussa 2016 Slush-tapahtumassa Fair Start -brändillä tuotetun Life Seeker Boat -kaarnaveneen, jonka turvapaikanhakijat ovat valmistaneet. Rantala esitteli venettä myös aamu-tv:ssä. Fair Start -brändin alla myytyjen ”design-tuotteiden” tuottojen on tarkoitus mennä ne tehneille turvapaikanhakijoille.
Projekti herätti arvostelua sosiaalisessa mediassa. Päivän Byrokraatti -blogi kirjoitti virheellisesti että Rantalan Startup Refugees -projekti olisi saanut 150 000 euroa verorahoja kaarnalaivan suunnitteluun, vaikka hanke sai kyseiset 150 000 euroa vasta vuodelle 2017. Rantala hyökkäsi blogia vastaan Helsingin Sanomien kolumnissaan, syytti sitä vihapuheeksi, valemediaksi ja uhkasi oikeustoimilla. Hän paljasti myös nimettömän blogin kirjoittajan olevan työssä helsinkiläisessä asianajotoimistossa.
Suomen Uutiset selvitti miten Startup Refugees on käyttänyt sille Suomi 100 -hankkeelta ja ME-säätiöltä myönnettyjä avustuksia. Vuoden 2017 ensimmäisellä puoliskolla hankkeen henkilökulut olivat 122 375 euroa. Varainhankinnasta 1 570 euroa oli myyntituottoa.

Elämänvaiheita

Rantala asui osan lapsuudestaan Kashmirissa, sekä Intian että Pakistanin puolella, kun hänen isänsä toimi alueella rauhanturvaajana. Perheen palattua Suomeen he asuivat ensin Helsingin Kruununhaassa ja sitten Puistolassa, missä Rantala aloitti työuransa paikallisessa Prismassa.
Rantala on suorittanut lukio-opintonsa Ressun lukiossa. Lisäksi hän on opiskellut tiedotusoppia Tampereen yliopistossa ja käynyt sitä ennen vuoden kadettikoulua.
Hän työskenteli rikostoimittajana Helsingin Sanomissa vuosien 1999–2001 aikana ja teki yhden vuoden 2001 merkittävimmistä uutisista, joka liittyi Lahdessa samana vuonna pidettyjen hiihdon maailmanmestaruuskilpailujen dopingskandaaliin. Rantala paljasti Suomen Hiihtoliiton silloisen päävalmentajan, Kari-Pekka Kyrön, unohtaneen Ala-Tikkurilan Shell-huoltoasemalle lääkärinlaukun, joka sisälsi dopingaineita.
Tammikuussa 2009 Matkailutoimittajien Kilta ry palkitsi Riku Rantalan ja Tuomas Milonoffin Madventures-ohjelman johdosta Vuoden matkailuhenkilöt -nimityksellä, joka on jaettu vuodesta 1972 lähtien tunnustuksena parhaille matkailutuotteille ja ansioituneille henkilöille. Rantala on voittanut Kultainen TV -gaalan Paras miesesiintyjä -palkinnon vuosina 2009 ja 2010.
Konstantin Feoktistov

Elämäkerta

Feoktistov taisteli toisessa maailmansodassa puna-armeijassa Saksan joukkoja vastaan. Hänen jäätyään vangiksi saksalaiset yrittivät teloittaa hänet muiden neuvostoliittolaisten sotavankiensa joukossa, mutta hän sai vain naarmun kaulaansa ja nousi joukkohaudasta.
Feoktistov valmistui insinööriksi Bauman-instituutista ja väitteli fysiikasta tohtoriksi. Hän liittyi Mihail Tihonravovin suunnittelutoimistoon. Vuonna 1955 hän oli yksi niistä insinööreistä, jotka Sergei Koroljovin johtamina suunnittelivat Sputnikin, Vostokin, Voshodin ja Sojuz-avaruusaluksen. Hän tutki 1960-luvun alussa ionipropulsiolla lentävää miehitettyä Mars-alusta.
Vuonna 1964 Feoktistov valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi Voshod 1 -avaruusaluksella kerran, mutta lääketieteellisistä syistä häntä ei valittu muille avaruuslennoille. Hän vietti 12. lokakuuta 1964 laukaistulla Voshod 1 -lennolla 24 tuntia 17 minuuttia avaruudessa. Voshod 1 -lento oli ensimmäinen kerta, jolloin kosmonautit lähtivät avaruuslennolle ilman painepukua, sillä alukseen ei mahtunut kolmea henkilöä painepuvun kanssa. Painepuvun puuttuminen lisäsi riskiä, mutta riski ei koskaan realisoitunut.
Feoktistov jatkoi insinöörinä ja nousi Saljut- ja Mir-avaruusasemat suunnitelleen toimiston johtajaksi. Vuodesta 1990 alkaen hän toimi Moskovan teknillisen yliopiston professorina. Vuonna 2003 hän toimi Baikonurin avaruuskeskuksen lennonjohdon varajohtajana. 
Feoktistov on ainoa neuvostoliittolainen kosmonautti, joka ei ollut Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen avaruuslennostaan. Hän oli maailman ensimmäinen ei-sotilas eli siviilihenkilö avaruudessa. Eräs Kuun kääntöpuolella sijaitseva kraatteri on nimetty hänen mukaansa (Feoktistov-kraatteri Kuun kartalla).
Kahdeksikko (solmu)

Kahdeksikko on päättösolmu, jota käytetään köyden päässä estämään köyttä kulkemasta esimerkiksi rissan tai silmukan läpi. Solmusta käytetään myös nimeä viulusolmu. Kahdeksikko on yksinkertaista solmua parempi, koska se on helpompi avata.
Kerrattu kahdeksikko on kiipeilyssä paljon käytetty solmu, jolla kiipeilijä kiinnittää itsensä varmistusköyteen. Solmu tehdään tekemällä köyteen löysä kahdeksikko noin 75 senttimetrin päähän köyden päästä, pujottamalla köyden pää valjaiden läpi ja kertaamalla pää takaisin solmuun. Symmetrisenä solmuna kahdeksikosta on helppo nähdä onko se tehty oikein. Suuren kokonsa ansiosta se on avattavissa, vaikka kiipeilijä olisi pudonnut köyteen koko painollaan, ja terävien mutkien välttäminen tekee solmusta myös vahvan.
Kahdeksikko on myös Savoijin kuningashuoneen heraldinen tunnus (ital. Nodo Savoia). Tässä merkityksessä siihen liittyy myös sanonta ”luja muttei puristava”.
Lääkintäupseeri

Lääkintäupseeri on puolustusvoimissa palveleva upseeri, jolla on lääkärin koulutus tavallisen upseerin tutkinnon sijasta. Lääkintäupseeriksi voi hakeutua suoritettuaan ensin lääketieteen lisensiaatin tutkinnon yliopistossa. Rauhanaikana lääkintäupseerit toimivat pääosin Sotilaslääketieteen keskuksessa hallinnollisissa tehtävissä ja varuskuntien terveysasemilla kliinisissä töissä. Reservin lääkintäupseerit ovat tyypillisesti sijoitettuna mm. ensihoitoasemille tai ensihoitopaikoille.
Hänen majesteettinsa tahdosta

Hänen majesteettinsa tahdosta (engl. At Her Majesty’s pleasure) on lainopillinen sanonta, joka viittaa joidenkin nimitettyjen virkamiesten viran määrittämättömään pituuteen. Se perustuu käsitteeseen, jonka mukaan kaikki hallitukselle tuleva laillinen käskyvalta tulee kruunulta. Sanonta on saanut alkunsa Iso-Britanniasta, mutta sitä käytetään nykyään kaikissa Kansainyhteisön valtakunnissa.
Timo Schmidt

Timo Pekka Schmidt (k. ?) oli suomalainen laulaja, joka levytti kolme albumia 1990-luvulla. Hänen esittämiä kappaleita on muun muassa Bussilla Pietariin, Aamuun asti aikaa, Hki-Kouvola sekä Älä pyydä mua jäämään. Schmidtin ehkä tunnetuin kappale on duetto Parhaita kavereita Virve Rostin kanssa. Vuonna 1995 Schmidt osallistui Syksyn sävel -laulukilpailuun kappaleella Sun Unelmiin.
Jadrinin piiri

Jadrinin piiri (ven. Я́дринский райо́н, Jadrinski raion, tšuvassiksi Етĕрне районӗ, Jetĕrne rajonĕ) on paikallinen itsehallintoalue Tšuvassian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 898 neliökilometriä ja asukkaita on 31 800 henkeä (vuonna 2007).
Piiri sijaitsee Tšuvassian luoteisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mari Elin tasavaltaan, idässä Morgaušin piiriin, etelässä Krasnyje Tšetain ja Alikovon piireihin sekä lännessä Nižni Novgorodin alueeseen. Hallinnollinen keskus on Jadrinin kaupunki. Sen lisäksi piiriin kuuluu 17 maalaiskuntaa.
Seudun länsiosassa virtaa Volgaan laskeva Surajoki. Pinta-alasta 63 % on maatalousmaata ja 17 % metsää.
Väestöstä 84 % on tšuvasseja ja 15 % venäläisiä.
Piirin kautta kulkee Nižni Novgorodin ja Kazanin välinen M7-valtatie. Suralla on laivaliikennettä Jadriniin saakka. Etäisyys piirikeskuksesta tasavallan pääkaupunkiin Tšeboksaryyn on 79 kilometriä.
Pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja rehukasvien viljelyyn. Seudulla harjoitetaan myös hevosten kasvatusta. Teollisuuslaitokset ovat keskittyneet Jadrinin kaupunkiin. Ne valmistavat elintarvikkeita, kulutustavaroita, puutavaraa, rakennustarvikkeita ym.
Piirilehtenä ilmestyy tšuvassin- ja venäjänkielinen Ĕç jalavĕ.
James Michel

Elämäkerta

Michel aloitti uransa opettajana, mutta siirtyi sotilasuralle ja kohosi everstiksi. Ennen Seychellien itsenäistymistä vuonna 1976 hän liittyi France-Albert Renén johtamaan poliittiseen puolueeseen jo ennen maan itsenäisyyttä ja oli sen keskuskomitean jäsen vuoden 1977 kaappauksen aikaan. Puolue on muuttanut nimensä kahteen kertaan ja on nykyisin nimeltään Parti Lepup eli Seychellien kansanpuolue. Michel on sen puheenjohtaja vuodesta 2009 alkaen.
Vuonna 1996 James Michelista tuli Seychellien varapresidentti. Vuonna 2004 hän seurasi vapaissa vaaleissa France-Albert Renéa maan presidenttinä. Hänet valittiin uudelleen heinäkuun 2006 vaaleissa ja jälleen toukokuussa 2011. Michel voitti myös vuoden 2015 vaalit, mutta hän ilmoitti syyskuussa 2016 jättävänsä paikkansa ennenaikaisesti kansanpuolueen hävittyä vuoden 2016 parlamenttivaalit. Kansanpuolue menetti näin 39 vuotta kestäneen valta-asemansa. Michelin seuraajaksi nousi varapresidentti Danny Faure.
Michel on taistellut tarmokkaasti merirosvousta vastaan. Somalialaiset merirosvot ovat vakava uhka seychellien kalastajille. Hän on kiinnittänyt huomiota myös ilmaston lämpenemisen vaikutuksiin, jotka uhkaavat saarivaltion tulevaisuutta.
Orvo Kontio

Orvo Kalevi Kontio (16. syyskuuta 1932 Kuusankoski – 8. helmikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin sirkustirehtöörin roolistaan Sirkus Papukaija -lastenohjelmassa vuosina 1961–1968. Kontio teki myös elokuvakäsikirjoituksia ja esiintyi muutamissa elokuvissa.
Orvo Kontion poika on runoilija Tomi Kontio.
Uskonnoton kasvatus

Uskonnoton kasvatus viittaa sekulaariin tai ateistiseen kasvatukseen.

Suomessa

Suomessa lasten päivähoidossa annetaan uskontokasvatusta tai elämänkatsomustietokasvatusta. Kasvatuksessa on kunnioitettava lapsen huoltajien vakaumusta. Perustuslain 11 § turvaamaa oikeutta ajatuksenvapauteen käyttää esiopetusikäisten kohdalla huoltaja, joka valitsee joko uskontokasvatuksen tai elämänkatsomustietokasvatuksen.
Suomen perustuslain 11 §:n 2 momentin perusteella ketään ei voida velvoittaa osallistumaan vakaumuksensa vastaisesti uskonnon harjoittamiseen. Tämän perusteella koulun oppilasta ei voida velvoittaa osallistumaan jumalanpalvelukseen, uskonnolliseen päivänavaukseen tai muuhun uskonnolliseen tilaisuuteen. Nykyinen käytäntö on, että oppilaan huoltaja ilmoittaa, jos oppilas ei osallistu uskonnon harjoittamiseen. Ilmoituksen voi tehdä kertaluontoisesti esimerkiksi kouluun ilmoittauduttaessa tai tapauskohtaisesti. Ilmoituksen jälkeen koulun on huolehdittava siitä, että oppilas ei osallistu kyseisiin tilaisuuksiin. Koululla on vastuu oppilaan turvallisuudesta myös silloin, kun oppilas ei osallistu koulun järjestämään uskonnolliseen tilaisuuteen. Koulu järjestää oppilaalle tilaisuuden ajaksi muuta toimintaa. Lukiossa ilmoituksen tekee oppilas itse.
Suomessa uskontokuntiin kuulumattomia koululaisia on kaikista oppilaista noin 10–15 prosenttia. Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä oli vuonna 2008 3 prosenttia kaikista Suomen koululaisista.
Suomessa perustettiin vuonna 1990 uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry. Leiri käydään yleensä kahdeksannen tai yhdeksännen luokan jälkeen, 14–15-vuotiaana. Nimensä Prometheus-leiri on saanut kreikkalaisen jumaltaruston Prometheus-titaanilta, joka varasti tulen jumalilta ja antoi sen ihmisille. Leirin tavoitteena on rohkaista nuoria pohtimaan asioita, hahmottamaan ja kehittämään omaa elämänkatsomustaan, kunnioittamaan itseään ja muita sekä ottamaan vastuun itsestään ja maailmasta.
Moskovan talouskorkeakoulu

Moskovan talouskorkeakoulu (Национальный исследовательский университет «Высшая школа экономики», НИУ ВШЭ, "Kansallinen tutkimusyliopisto 'Korkein taloustieteen koulu'", NIU VŠE, engl. Higher School of Economics, HSE) on yksi Venäjän suurimmista yliopistoista. Se sijaitsee Moskovassa, mutta sillä on kampukset myös Pietarissa, Nižni Novgorodissa ja Permissä. Yliopisto on perustettu 1992. Tavoitteena oli uudistaa Venäjän taloustieteen opintoja, joita hallitsi marxilaisuus.
Yliopistoon liitettiin 2012 Moskovan valtiollinen matematiikan ja elektroniikan instituutti (MIEM) ja kaksi ammatillista jatkokoulutusta antavaa oppilaitosta. Syksyllä 2016 yliopistossa oli 31000 opiskelijaa, joista 22000 Moskovassa. Yliopisto käyttää eurooppalaista Bolognan prosessin järjestelmää, eli sillä on nelivuotinen alempi korkeakoulututkinto ja kaksivuotinen maisterin jatkotutkinto. Vuonna 2009 yliopistolle myönnettiin kansallisen tutkimusyliopiston status.