google/wiki40b huggingface dataset:
Augusta af Heurlin

Augusta af Heurlin, o.s. Bergbom (6. tammikuuta 1847 Viborg – 3. syyskuuta 1918 Vaasa) oli suomalainen järjestöaktiivi 1900-luvun vaihteen molemmin puolin.
Heurlin liittyi 1880-luvulla Suomen Naisyhdistykseen ja johti Naisyhdistyksen 1900 perustamaa valmistavaa ammattikoulua. Hän oli 1911 kutsumassa eri naisyhdistyksiä perustamaan Suomen Naisten Kansallisliittoa. hän toimi Raittiuden Ystävien keskushallituksessa vuosina 1886–1887 ja oli organisoimassa ensimmäisten eduskuntavaalien yhteydessä järjestettyä keräystä, jonka tuotto suunnattiin keuhkotautiparantoloiden rakentamiseen. Keräys toteutettiin Raittiuden Ystävien nimissä. Kun keräys onnistui, sen varojen käytöstä ja kasvattamisesta huolehtimaan perustettiin ”Toimikunta vähävaraisten keuhkotautisten hyväksi” -järjestö, jonka jäsenenä af Heurlin toimi 1907–1918.
Vuonna 1905 Heurlin perusti Koulukeittoyhdistyksen huolehtimaan, että kansakoululaisille pyrittäisiin tarjoamaan koulussa lämmin keitto, sillä varsinkin syrjäseutujen lapsilla oli pitkien koulumatkojen vuoksi vaikeuksia. Heurlinin täyttäessä 70 vuotta 1917 hänen kunniakseen vietettiin kansalaisjuhla ja perustettiin hänen nimeään kantava rahasto. Heurlin lahjoitti varat Koulukeittoyhdistykselle. Yhdistyksen toiminnan hiipuessa varat siirtyivät 1923 Suomalaiselle Konkordia-liitolle ja vuonna 1955 rahasto yhdistettiin Paula af Heurlinin rahastoon.
Af Heurlinin veljiä olivat Kaarlo Bergbom ja Ossian Wuorenheimo.
Valmistujaiset

Valmistujaiset (lukion päättävillä yleensä Lakkiaiset) ovat valmistumisjuhlat toisen asteen koulusta päättävää varten. Juhlissa voidaan mm. pitää juhlapuhe. Nuoret valmistuvat yleensä 18- tai 19-vuotiaina.
Kaisaleena Rautakorpi

Kaisaleena Rautakorpi (s. 22. kesäkuuta 1994 Lapua) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on kauden 2018 loppuun mennessä pelannut naisten Superpesiksessä 121 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä. Hän on Lapuan Virkiän kasvatti ja on Superpesiksessä edustanut Seinäjoen Maila-Jusseja kausina 2015–2017 sekä Lapuan Virkiää kaudesta 2018.
Kiikku (digitaalitekniikka)

Kiikku on digitaalitekniikassa komponentti, joka säilyttää sille asetetun loogisen tilan, eli muistaa yhden bitin. Säilytettävän bitin arvo riippuu kiikun tyypistä, tulojen tilasta ja lähtöjen edellisestä tilasta. Kiikkupiirit koostuvat loogisista porteista, joista osa on takaisinkytketty muisti-ilmiön aikaansaamiseksi. Digitaalisia järjestelmiä suunniteltaessa kiikuista muodostetaan rekistereitä eli useamman bitin tallentavia muistikomponentteja. Esimerkiksi suorittimien nopeat SRAM-tyyppiset rekisterit ja välimuistit on toteutettu kiikuilla.

D-kiikku

D-kiikku on nykyään eniten käytetty kiikkutyyppi. Siinä on datasisääntulo D, reunaherkkä kellosisääntulo Clk, ulostulo Q ja mahdollisesti invertoitu ulostulo Q'. D-kiikussa voi myös olla asynkroniset asetus- ja nollausulostulot S ja R (set ja reset). Kun kellosignaali Clk nousee, tallentuu datasisääntulon D arvo kiikkuun. Kiikun arvo on tällöin luettavissa Q-ulostulosta ja sen inverssi Q'-ulostulosta.
D-kiikku voidaan toteuttaa nk. master-slave-kytkennällä, jossa kytketään kaksi D-veräjää peräkkäin. Kytkentä on ulkoisesti reunaherkkä, mutta sen sisäiset komponentit ovat tasoherkkiä.

T-kiikku

T-kiikku eli toggle-kiikku vaihtaa tilaansa kellopulssin aktiivisella reunalla, jos T = 1 ja säilyttää edellisen tilansa, jos T = 0. T-kiikulla voidaan esimerkiksi puolittaa kellosignaalin taajuus. Kytkemällä useampia T-kiikkuja peräkkäin muodostuu laskuri, joka laskee binäärilukuja kellopulssin tahdissa.
Lahden suurhalli

Historia

Rakentaminen toteutettiin Lahden kaupungin takauksella ja rakennuttamisesta vastasi silloin Lahden urheiluhalliyhdistys. 
Alun perin Suurhalliksi nimetty halli valmistui vuonna 1981. Vuonna 1994 valmistui arkkitehti Erik Liljebladin suunnittelema laajennusosa. Myöhemmin Suurhallin yhteyteen rakennettiin messulaajennus. Kaupungin omistukseen se siirtyi vastikkeetta vuonna 2007. Kaupunki myi hallikokonaisuuden Lahden Yrityskiinteistö Oy:lle vuonna 2010. Hallikokonaisuutta hallinnoi sama yritys tänäkin päivänä, mutta ensin nimellä Lahden Hallit Oy ja nykyisin Spatium Toimitilat Oy -nimellä. 
Katsomoon mahtui 4 000 ihmistä. Pukuhuoneita hallista löytyi 8 kpl ja kaksi kahviota. Lisäksi hallissa oli useita neuvottelutiloja.
Suurhalli remontoitiin vuonna 2013, jolloin jalkapallokenttä jaettiin ylösnostettavalla väliseinällä kahtia ja halli muutettiin monipuoliseksi sisäliikuntakäyttöön. Lisäksi halliin rakennettiin pienempiä liikuntatiloja ja siirrettävät katsomot. Hallin remontointi ja laajennus maksoi noin 17 miljoonaa euroa. Samassa yhteydessä rakennettiin laajennus Lahti Hallin yhdistämiseksi messuhalliin ja hallit saivat uudet nimet.
Urheilutoimijoiden lisäksi halleja käyttävät Lahden Messut Oy ja Catering-toimija, joka pitää tiloissa ravintolaa. Lahti Hallin alakerrassa on monipuoliset ja muunneltavat kokoustilat 10-700 henkilölle.
Lahti Energia Oy, Spatium Toimitilat Oy sekä hallin suurimpiin käyttäjiin lukeutuva Lahti Basketball sopivat syksyllä 2017 yhteistyöstä, jonka myötä suurhallin nimi muuttui Lahti Energia -areenaksi. Halli otettiin käyttöön uudennimisenä sunnuntaina 8. lokakuuta Lahti Basketballin pelissä.
Prahok

Prahok on voimakkaan hajuinen kalatahna, jota käytetään yleisesti kambodžalaisessa ruoanlaitossa. Sitä valmistetaan jauhamalla ja fermentoimalla pikkukaloja. Prahokkia valmistetaan joulu-tammikuussa, kun pikkukaloja on joessa runsaasti, ja sitä säilötään silloin koko vuodeksi. Vuonna 2009 Kambodžassa valmistettiin 515 000 tonnia kalajalosteita.
Prahokkiin käytetty kalalaji on Henicorhynchus siamensis. Sitä valmistetaan usein joukolla. Kalat perataan ja murskataan perinteisesti polkemalla. Valmista tahnaa kuivatetaan päivä auringossa, ja sen jälkeen se pakataan tiiviisti muoviin käymään viikkojen tai kuukausien ajan. Hienoimpia lajeja kypsytetään kolme vuotta. Valmiina Prahok on harmaanruskeaa ja voimakkaan hajuista.
Scipione Ferro

Elämäkerta

Ferro syntyi pohjoisitalialaisessa Bolognan kaupungissa vuonna 1465 Floriano ja Filippa Ferron lapseksi. Floriano-isä työskenteli paperialalla, jonka myötä hän omisti painokoneen. Ferron uskotaan päässeen käsiksi useisiin teoksiin, joita hänen isänsä painatti. Ferro opiskeli ja opiskeluiden jälkeen myös opetti Bolognan yliopistossa. Hän opetti vuodesta 1496 lähtien aritmetiikkaa ja geometriaa. Virassaan hän pysyi koko loppuelämänsä ajan. Säilyneiden lähteiden perusteella Ferro toimi akateemisen elämän ohella myös kaupassa.
Yhtäkään Ferron teosta ei ole säilynyt. Tämä johtunee hänen haluttomuudestaan tehdä omista saavutuksista tunnettuja. Hän suostui keskustelemaan töistään ainoastaan muutamien läheisten ystävien ja oppilaiden kanssa. Ferro tosin piti pientä vihkoa, jonne hän kirjasi tekemiään löytäjä. Ferron kuoltua tämän vihon sai hänen vävynsä matemaatikko Hannibal Nave, joka myös täytti Ferron pitämän viran Bolognan yliopistolla. Nave omisti vihon vielä vuonna 1543, jolloin matemaatikot Cardano ja Ferrari kävivät Bolognassa tapaamassa Navea. Käynnin syynä oli itse asiassa vihon näkeminen. Vihosta ilmeni Ferron löytäneen kolmannen asteen ratkaisukaavan.
Scipione Ferro oli kertonut kaavan löytämisestä keskinkertaiselle matematiikan oppilaalleen Antonio Maria Fiorille. Noin vuoden 1535 aikoihin myös Niccolò Tartaglia löysi muista riippumatta ratkaisukaavan. Fiorin ja Tartagalian välille järjestettiin 22. helmikuuta 1535 yhtälöratkaisukilpailu, joka päätyi Tartagalian voittoon. Fiorin heikkoutena oli, ettei hän osannut ratkaista kuin muotoa x^3+px=q\, olevat yhtälöt, kun taas Tartagalia hallitsi myös x^3=px+q\,-muotoisten yhtälöiden ratkaisun.
Andrei Melnitšenko

Andrei Melnitšenko (ven. Андрей Мельниченко, valkoven. Андрэй Мельнічэнка, s. 8. maaliskuuta 1972) on venäläinen liikemies. Hän työskentelee SUEK:n (СУЭК, Siberian Coal Energy Company) ja EuroChemin hallituksen puheenjohtajana.
Melnitšenko opiskeli fysiikkaa Moskovan yliopistossa, mutta jätti opintonsa kesken 1991, alkoi myydä tietokoneita ja perusti valuutanvaihtoketjun. Vuonna 1993 hän perusti MDM-pankin. MDM hoiti muun muassa Roman Abramovitšin rahaliikennettä. Vuonna 2000 Melnitšenko alkoi Sergei Popovin kanssa koota kemikaali-, hiilikaivos- ja terästeollisuusimperiumia. Vuonna 2006 Melnitšenko myi teräsputkia valmistavan TMK:n Dmitri Pumpjanskille. Melnitšenko myi osuutensa MDM:stä Popoville ja sai vastineeksi osuuden EuroChemista, Venäjän suurimmasta lannoitteiden tuottajasta. Hiilentuottaja SUEK on edelleen (2008) heidän yhteisomistuksessaan. Melnitšenko on myös hankkinut osuuden saksalaisesta lannoitetuottaja K+S Groupista ja Gazpromin kanssa osan Venäjän sähköverkosta.
Vuonna 2005 Melnitšenko meni naimisiin serbialaisen mallin ja laulajan Aleksandra o.s. Kokotovićin (s. 1977) kanssa.
Melnitšenko omistaa "A"-nimisen huvipurren.
Vännäsin kunta

Kuntajaon kehitys

Vännäsin pitäjä muodostettiin vuonna 1834 erotettamalla se Uumajan maaseurakunnasta. Vuonna 1863 pitäjästä tuli maalaiskunta, kun Ruotsiin perustettiin uudenaikainen kuntajärjestelmä. Vuonna 1896 maalaiskuntaan perustettiin Vännäsin taajaväkinen yhdyskunta. Se erotettiin vuonna 1928 Vännäsin kauppalaksi. Vuonna 1939 maalaiskuntaan perustettiin toinen taajaväkinen yhdyskunta Vännäsby, joka oli olemassa vuoteen 1959 asti. Vuoden 1952 kuntauudistus ei vaikuttanut aluejakoon, mutta vuoden 1971 kuntauudistuksessa maalaiskunta ja kauppala yhdistettiin Vännäsin kunnaksi. Vuosina 1974–1982 myös Bjurholmin kunta kuului Vännäsin kuntaan.

Vaakuna

Nykyinen vaakuna on entisen Vännäsin maalaiskunnan vaakuna. Myös Vännäsin kauppalalla oli oma vaakuna.

Piirit

Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Vännäsin piiri.
Liz Anderson

Elizabeth Jane ”Liz” Anderson, o.s. Haaby (13. maaliskuuta 1930, Roseau, Minnesota – 31. lokakuuta 2011 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja-lauluntekijä. Myös hänen tyttärensä Lynn on menestynyt alalla.
Anderson syntyi köyhään, uskonnolliseen perheeseen Minnesotan osavaltiossa. Hän soitti lapsena perheensä mandoliinia ja lauloi kirkkokuorossa. 13-vuotiaana hän muutti perheineen Pohjois-Dakotan Grand Forksiin. Hän meni 16-vuotiaana naimisiin Casey Andersonin kanssa ja sai lapsensa Lynnin jo vuonna 1947. Caseyn palattua laivastosta perhe siirtyi vuonna 1951 Kaliforniaan. 
Anderson aloitti säveltämisen Sacramentossa osin miehensä rohkaisemana. Hän oli lauluntekijä ”Pick of the Week” -hitillä, jonka levytyksellä 1964 Roy Drusky nousi Top 15 Country -listalle. Lauluntekijän menestys koheni entisestään Merle Haggardin levytettyä vuonna 1965 kappaleen ”All My Friends Are Gonna Be Strangers”. Anderson kirjoitti myös lauluja omalle tyttärelleen (mm. ”Ride, Ride, Ride” ja ”If I Kiss You (Will You Go Away)”. Hän jopa esiintyi ja levytti duettona Lynnin kanssa. 
Hieman myöhemmin Anderson sai mainetta myös itsenäisenä laulajana. Hän sai vuonna 1966 levytyssopimuksen RCA Recordsilta. Ensimmäinen suuri hitti oli ”Game of Triangles”; Top 5 -hitiksi nousi myös artistin tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuva ”Mama Spank” vuodelta 1967. Muiden laulujen joukkoon lukeutuvat ”Go Now Pay Later” (1966), ”The Wife of the Party” (1967), ”Thanks A Lot For Tryin’ Anyway” (1968) ja ”Husband Hunting” (1970).
Liz Anderson siirtyi Epic Recordsille vuonna 1971, jonka jälkeen hän ei kuitenkaan enää saanut mainittavia listasijoituksia. Yksi myöhemmistä singleistä oli ”I’ll Never Fall in Love Again” -cover. Anderson toimi Nashville Songwriters Association Internationalin varapuheenjohtajana ja perusti 1990-luvulla oman levy-yhtiönsä Showboat Recordsin. Vuonna 2006 Lynn Anderson julkaisi albumin Cowgirl, jonka kaikki laulut olivat hänen äitinsä käsialaa.
Mary Hesse

Mary B. Hesse (15. lokakuuta 1924 – 2. lokakuuta 2016) oli englantilainen filosofi, joka erikoistui tieteenfilosofiaan. Hän oli Cambridgen yliopiston tieteenfilosofian emeritaprofessori.
Hesse katsoi, päinvastoin kuin Pierre Duhem, että mallit ja analogiat ovat oleellisia tieteellisen käytännön ja erityisesti tieteellisen edistyksen ymmärtämisessä, erityisesti liittyen siihen, kuinka jonkun tieteellisen teorian alue laajenee ja kuinka teoriat tuottavat uusia ennusteita. Esimerkkejä tällaisista malleista ovat dynaamisten systeemien biljardipallomalli sekä valoa kuvaavat mallit, jotka perustuvat analogioihin äänestä tai vedessä etenevistä aalloista.
Hadrianuksen akvedukti

Historia

Akvedukti rakennettiin roomalaisella kaudella. Sen rakentamisen laittoi alulle keisari Hadrianus vuonna 125 omalla kustannuksellaan ja se valmistui Antoninus Piuksen aikana vuonna 140. Hadrianus suosi Ateenaa ja Kreikka, ja akvedukti oli yksi hänen lukuisista rakennushankkeistaan kaupungissa. Osa akveduktiin liittyneistä vesijohdoista säilyi käytössä aina 1900-luvun puolelle saakka. Eräs osuus löydettiin vuonna 1870, ja sitä käytettiin Kuninkaallisen puutarhan eli nykyisen Kansallispuutarhan kasteluun.

Rakennelmat

Akveduktin pituus oli noin 19,7 kilometriä. Se kulki pääosin maanalaisessa tunnelissa osin aivan maanpinnassa, mutta siihen kuului myös akveduktisiltaosuuksia. Tunneliosuuksissa kaivannon leveys oli noin 0,7–0,8 metriä ja korkeus noin 1,1–1,6 metriä, ja se oli katettu holvauksella. Akvedukti sai alkunsa Parnes-vuorelta (nyk. Párnitha) Ateenan pohjoispuolelta nykyisen Tatóin alueelta, ja se keräsi sivujohtojen kautta vettä päälähteen lisäksi myös muista lähteistä matkan varrella. Näihin kuului muun muassa Kefissos-joki (nyk. Kifisós).
Varsinainen akvedukti päättyi suureen vesisäiliöön Lykabettos-kukkulan rinteessä (37°58′45″N, 23°44′30″E ). Sen koko oli noin 26,1 × 9,1 metriä ja syvyys noin kaksi metriä. Vesisäiliössä oli joonialaista tyyliä edustanut propylon, joka oli pystyssä vielä vuonna 1788. Nykyisin julkisivusta on jäljellä vain perustaa ja kahden pylvään jalustat. Propylonin yläpalkissa oli piirtokirjoitus, jonka vasen osa on säilynyt ja esillä Kansallispuutarhassa. Koko teksti kuului:

»IMP. CÆSAR. T. ÆLIUS. HADRIANUS ANTONINUS.
AUG. PIUS. COS. III. TRIB. POT. II. P. P. AQUÆDUCTUM. IN. NOVIS. ATHENIS. COEPTUM. A. DIVO.
ADRIANO. PATRE. SUO. CONSUMMAVIT. DEDICAVITQUE.
”Imperaattori keisari Titus Aelius Hadrianus Antonius Augustus Pius, kolmatta kertaa konsulina, toista kertaa tribuunina, isänmaan isä, saattoi valmiiksi ja omisti akveduktin, jonka oli aloittanut hänen isänsä jumala Hadrianus Uudessa Ateenassa.”» 
Lykabettokselta vesi johdettiin eri puolille kaupunkia. Akveduktin tarkoituksena oli tarjota vesihuolto ennen kaikkea Hadrianuksen uudelle kaupunginosalle Hadrianopoliille, joka käsitti kaupungin kaakkoisosan Olympoksen Zeuksen temppelin ympärillä. Siellä vettä saivat muun muassa Záppeion roomalaisena kylpylänä nykyisin tunnetut termit sekä muut kylpylät. Lisäksi vettä johdettiin muun muassa Agoralle ja sen Nymfaioniin. Vesijohdon kapasiteetiksi on arvioitu noin 7 000 kuutiometriä vettä päivässä.
Maanalaista akveduktia on näkyvillä Ateenan Olympiakylän alueella (38°06′47″N, 23°46′06″E ) sekä myös muun muassa Agoran arkeologisella alueella. Akveduktin parhaiten säilynyt siltaosuus on Néa Ioníassa Kapodistríou-valtakadun kummallakin puolella lähellä Plateía Adrianeíou -aukiota (38°02′01″N, 23°46′24″E ), vaikkakin tätä osuutta on arveltu myös myöhäisroomalaisen, 400-luvulla rakennetun akveduktin osaksi.
Hiromi

Hiromi (jap. 上原ひろみ, Hiromi Uehara, s. 26. maaliskuuta 1979, Hamamatsu) on japanilainen jazzpianisti ja säveltäjä. Hän on tunnettu virtuoosimaisesta ja energisestä livesoitannastaan. Tyyliltään hän on monipuolinen, usein fuusion puolella.

Historia

Hiromi aloitti 6-vuotiaana klassisen pianonsoiton opinnot. Jazzin maailmaan hänet opasti 8 vuoden iässä hänen pianonopettajansa Noriko Hakita. 14-vuotiaana hän pääsi mm. soittamaan Tšekin filharmonikkojen kanssa. 17-vuotiaana hän sai tilaisuuden tavata jazzpianisti Chick Corean Tokiossa. Corea oli pyytänyt Hiromin lavalle seuraavan päivän konsertissaan kuultuaan tämän soittoa. Myöhemmin hän lähti opiskelemaan Berklee College of Musiciin, Bostoniin, Massachusettsiin, osaamatta vielä englantia. Siellä maineikas Ahmad Jamal halusi opettaa Hiromia kuultuaan tämän soittoa. Ensimmäinen levytyssopimus syntyi 17-vuotiaana jazz-levy-yhtiö Telarcin kanssa.
Hiromi on vuoden 2003 debyyttilevystään lähtien kiertänyt maailmaa lukuisilla jazz-festivaaleilla. Hän on myös säveltänyt monien japanilaisten yritysten (mm. Nissanin) mainoksiin musiikkia.

Hiromi Uehara Trio

Hiromin jazztrion muut jäsenet ovat basisti Mitch Cohn ja rumpali Dave DiCenso. Vuonna 2004 hän teki toisen albuminsa Brain, jolla soittaa hänen Berkleen kanssaopiskelijoitaan: basisti Tony Grey ja rumpali Martin Valihora. Hiromin uusimmalla levyllä esiintyy myös maailmanluokan basisti Anthony Jackson.
Hiromi Uehara Trio on kiinnitetty vuoden 2008 Tampere Jazz Happeningin yhdeksi esiintyjäksi.

Soittimet

Hiromi soittaa Yamaha C3 -flyygeliä ja Nord Lead 2 -koskettimia.
Marseillen poika

Marseillen poika (Il Marsigliese) on italialaisen RTR-yhtiön tuottama TV-sarja vuodelta 1975. 
Suomessa MTV:n vuoden 1977 kesäkuussa esittämästä kolmiosaisesta jännityssarjasta on erityisesti jäänyt mieleen Guido ja Maurizio de Angelisin tekemä sarjan tunnuskappale "Marseillen poika" (ital. Il marsigliese), jonka on suomeksi levyttänyt Cumulus vuonna 1977  sekä Yö vuonna 1991.
Charles Herbert

Charles Herbert Saperstein (23. joulukuuta 1948 – 31. lokakuuta 2015) oli yhdysvaltalainen näyttelijä joka loi uransa lapsitähtenä muun muassa elokuvissa Puhelu tuntemattomalta, Kuolemanloukku O.K. Corral ja Lemmenlaiva. Hän teki 20 elokuvaa ja näytteli 50 televisiosarjassa. Myöhemmin hän oli huumeriippuvainen vuosikymmeniä.
Tim Horton

Miles Gilbert ”Tim” Horton (12. tammikuuta 1930 Cochrane, Ontario – 21. helmikuuta 1974) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 22 kautta National Hockey Leaguessa seuroinaan Toronto Maple Leafs, New York Rangers, Pittsburgh Penguins ja Buffalo Sabres. Hän menestyi myös liikemiehenä, ja oli yksi nimeään kantavan Kanadan suurimman kahvilaketjun perustajista. Horton kuoli liikenneonnettomuudessa menetettyään kovassa vauhdissa urheiluautonsa hallinnan St. Catharinesin kaupungin lähistöllä. Auto pyöri useita kertoja katon kautta ympäri ja päätyi vastaantulevien kaistalle. Horton kuoli välittömästi. Yli 30 vuotta tapahtuman jälkeen julkistetut ruumiinavauspöytäkirjat todistavat Hortonin olleen tapahtumahetkellä voimakkaasti alkoholin vaikutuksen alaisena.
Puolustajana pelannut Horton kirjasi nimiinsä 1446 NHL-ottelua, joissa teki 115 ja syötti 403 maalia (518 tehopistettä). Jäähyjä hän keräsi 1611 minuuttia. Pudotuspeleissä Horton pelasi 126 ottelua ja teki niissä 11 maalia ja syötti 39 (50 tehopistettä). Pudotuspelijäähyjä hän keräsi 183 minuutin verran.
Horton perusti vuonna 1964 ravintolan, josta kasvoi Tim Hortons -pikaruokaketju.
Harald Hirmuinen

Harald Hirmuinen (engl. Hägar the Horrible) on Dik Brownen piirtämä strippisarjakuva, joka alkoi ilmestyä 1973. Se on levinnyt 58 maahan, 13 kielelle ja ilmestynyt 1 900 lehdessä sekä albumisarjoina. Se on yksi kymmenestä eniten julkaistusta sarjakuvasta maailmassa. 
Sarjakuvan risupartainen nimihenkilö on viikinkipäällikkö Harald, jonka päätoimi on Englantiin ja Ranskaan ylimystön linnoihin suuntautuvat ryöstöretket. Haraldilla on tyhmänsitkeä "adjutantti" Orm Onnekas ja muu viikinkivenemiehistö. Haraldin perheeseen kuuluu lisäksi vaimo Helga, poika Hamlet ja naimaikäinen tytär Hulda, jolla poikakaveri Luuttu, joka ei vielä kuulu perheeseen sekä perheen koira Jeri ja ankka Vekku.
Haraldin tuntomerkkejä ovat punainen parta, niin sanottu viikinkikypärä, ylipaino ja toisen olkapään yli kulkeva säkkimäinen kaapu. Harald on rohkeasti kallellaan viinaan päin, Helga raataa ikuisena kotitöiden orjana, Hamlet on lukemaan oppinut ja tiedonhaluinen, Hulda vielä naimisiinmenoaan empivä ja saa hyviä neuvoja äidiltään Helgalta. 
Dik Brownen jäätyä eläkkeelle 1988 hänen poikansa Chris Browne on jatkanut sarjan piirtämistä.
Vuonna 1989 Hanna-Barbera tuotti noin 20 minuuttia kestäneen erikoisjakson nimeltä Hägar the Horrible. Lyhytanimaatiossa Haraldin äänenä toimi Peter Cullen ja Helgan äänenä Lainie Kazan.
Haraldista on julkaistu myös sarjakuva Etelä-Pohjanmaan murteella nimellä Haaraltti Häjympi Piremmän puukon päällikkö. Murteelle sen käänsi Juha Kykkänen.
Suomessa sarjan on julkaistu suomeksi puhutulla VHS-kasetilla. Dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy.
Mary Norton

Kathleen Mary Norton (o.s. Pearson; 10. joulukuuta 1903 Lontoo – 29. elokuuta 1992 Bideford, Devon) oli englantilainen lastenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Kätkijät-romaanien sarjasta. Myös elokuva Hokkus pokkus taikaluudalla perustuu hänen romaaniinsa.
Mary Norton syntyi Lontoossa ja kasvoi Leighton Buzzardissa. Hänen kotitalonsa ”The Cedars”, jossa hän asui vuoteen 1921, on Kätkijäin tapahtumapaikka. Mary Norton avioitui vuonna 1927 Robert Charles Nortonin kanssa. Heille syntyi neljä lasta.
Kirjailijanuransa Norton aloitti vuonna 1940, kun perhe asui tilapäisesti New Yorkissa. Hänen esikoisromaaninsa The Magic Bed Knob; or, How to Become a Witch in Ten Easy Lessons julkaistiin vuonna 1943 ja jatko-osa Bonfires and Broomsticks 1945. Romaanit julkaistiin yhdistettynä vuonna 1957 nimellä Bed-Knob and Broomstick, ja niiden pohjalta The Walt Disney Company tuotti elokuvan Hokkus pokkus taikaluudalla. Romaani suomennettiin vuonna 1987 nimellä Lentävä sänky.
Nortonin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu romaani Kätkijät (The Borrowers) jatko-osineen. Romaanit kertovat pienikokoisista ihmisistä, jotka elävät englantilaisen talon rakenteiden kätköissä ja lainaavat suurikokoisten ihmisten tavaroita selvitäkseen hengissä. Ensimmäinen osa Kätkijät julkaistiin vuonna 1952, ja se voitti Carnegie-mitalin. Toinen osa Kätkijät taivasalla ilmestyi vuonna 1955 ja kolmas osa Kätkijät virran vieminä vuonna 1959. Sarja käsittää kaikkiaan kuusi romaania, ja neljä ensimmäistä on suomennettu, viimeksi Kätkijät yläilmoissa vuonna 1981. Romaaneja ovat kuvittaneet Diana Stanley ja Ilon Wikland. Kätkijöiden tarinoita on sovitettu useiksi elokuviksi, joista voidaan mainita amerikkalainen Kätkijät (1997) ja japanilainen animaatio Kätkijät (2010).
Fred Schwarz

Frederick Charles Schwarz (15. tammikuuta 1913 – 24. tammikuuta 2009) oli australialainen lääkäri ja antikommunistinen aktivisti. Hän perusti Christian Anti-Communism Crusade (CACC) -järjestön ja johti sitä aina 1990-luvulle.
Schwarz oli syntyisin Brisbanesta Australiasta. Hänen isänsä oli Wienin juutalainen, joka muutti Australiaan 1905 ja kääntyi kristinuskoon ja ryhtyi helluntalaissaarnaajaksi. Fred Schwarz opiskeli Queenslandin yliopistossa kaksi tutkintoa. Hän erikoistui psykologiaan ja piti omaa vastaanottoa Sydneyn lähiössä.
Schwarzin ryhtymiseen kommunismin vastustajaksi vaikutti väittely vuonna 1940 australialaisen kommunistin kanssa, jonka jälkeen hän alkoi opiskella marxismi-leninismiä oppiakseen kaiken vastustajistaan. Schwarz teki useita kommunismia vastustavia puhekiertueita Yhdysvalloissa 1950-luvulla ja siirtyi Kaliforniaan 1960. Hän perusti CACC:in 1960-luvulla ja johti sitä aina 1990-luvun loppupuolelle.
Schwarz kirjoitti kommunismia vastustavaa uutiskirjettä 40 vuotta ja kirjoitti kolme kirjaa, joista 1960 julkaistu You Can Trust the Communists (to be Communists) muodostui bestselleriksi ja myi yli miljoona kappaletta.
Schwarzin antikommunismi perustui kristilliseen arvopohjaan ja vastusti kommunismin jumalattomuutta ja materialismia. Schwarzille kommunismi oli jakamaton monoliitti, jossa ei ollut sisäisiä riitoja ja joka oli vääjäämättä pyrkimässä kohti maailmaherruutta. Schwarz piti kehitysapua ja aseapua kolmannen maailman maille haitallisena ja kannatti niiden lakkauttamista, koska tällöin Neuvostoliitto joutuisi tukemaan näitä maita, mikä kuluttaisi sen resursseja. Sen sijaan hän kannatti uskonnollisten lähetyssaarnaajien värväämistä levittämään antikommunismin sanomaa. Schwarz piti myös 1980-luvun euro-ohjuksia vastustavaa rauhanliikettä ja vihreää liikettä kommunistien salajuonena heikentää kapitalistista leiriä.
Viimeisessä kirjassaan Beating the Unbeatable Foe: One Man's Victory over Communism, Leviathan, and the Last Enemy Schwarz julisti itsensä kommunismin kukistajaksi ystävänsä Ronald Reaganin kanssa. Schwarz kirjoitti kuolemaansa asti National Review -lehteen.