google/wiki40b huggingface dataset:
Esa Lahtela

Esa Esko Lahtela (s. 30. huhtikuuta 1949 Kesälahti) on kiteeläinen  poliitikko. Hän toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011 ja tuli tunnetuksi sosiaalidemokraattien vasemman siiven edustajana. 
Lahtela on ollut mukana Kiteen kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985 lähtien ja sen puheenjohtajana vuosina 1993–2000. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti. Esa Lahtela on myös vuodesta 2004 toiminut Kalatalouden Keskusliiton johtokunnassa yhtenä sen varapuheenjohtajista. Esa Lahtela oli Pohjois-Karjalan vaalipiirin ääniharava vuoden 2003 (11 283 ääntä) ja 2007 (10 787 ääntä) eduskuntavaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää ollut ehdolla.

Muuta

27. tammikuuta 2008 Helsingin Sanomat mainitsi eduskunnan seksuaalista häirintää käsittelevässä jutussaan kansanedustaja Esa Lahtelan.   Esa Lahtela kanteli Julkisen sanan neuvostolle 6. helmikuuta 2008 Helsingin Sanomien artikkelista, joka käsitteli seksuaalista häirintää eduskunnassa. Juttu perustui tutkija Hertta Niemen eduskunnassa tekemään selvitykseen, jossa todettiin, että Suomen eduskunnassa tapahtuu seksuaalista häirintää.  Helsingin Sanomat jatkoi muiden uutisvälineiden aloittamaa uutisointia ja julkaisi jutun, jossa eduskunnassa työskentelevät naiset kertovat eduskunnan seksuaalisesti värittyneestä ilmapiiristä. Jutussa haastatellaan myös seitsemää kansanedustajaa, joiden käytöksen naiset nimeävät sopimattomaksi.   Viisi jutussa mainittua kansanedustajaa teki Julkisen sanan neuvostoon valituksen. Julkisen sanan neuvosto hylkäsi yhden kanteista, koska kantelija (kansanedustaja Pekka Vilkuna) kehotti artikkelissa naisia sietämään käytöstään ja sanoi: ”Jos ei sellaisia juttuja kestä, pitää pohtia uudestaan ammatinvalintaansa.” Julkisen sanan neuvosto antoi tapauksesta langettavan päätöksen neljän kantelijan osalta, ja moitti Helsingin Sanomia hyvän journalistisen tavan loukkaamisesta. 
Julkisen sanan neuvoston päätös ei ollut yksimielinen. JSN:n kaksi naispuolista jäsentä jättivät eriävän mielipiteen, jossa he toteavat näin: "Jutussa ei syytetä ketään, vaan se välittää kuvan hämmästelevistä kansanedustajista, jotka valikoituivat haastateltaviksi taustahaastattelujen perusteella. Kokonaisuutena juttu osoittaa selvästi, että kyse on myös sukupuolikulttuurien ja käyttäytymisen maailmojen erilaisuudesta. Jutussa mainitut kansanedustajat eivät ilmeisesti olleet tulleet ajatelleeksi, että heidän puheensa tai käytöksensä voisi aiheuttaa mielipahaa tai loukata. Seksuaalista häirintää ja sen luonnetta koskeva keskustelu on välttämätöntä edelleenkin, vaikka häirinnän kieltävä tasa-arvolaki on ollut voimassa jo yli 20 vuotta."  Myöhemmin yksi lehtijutuissa mainituista kansanedustajista, Lyly Rajala, teki tutkintapyynnön jutusta. Rajala vaati oikeudessa 20 000 euron kärsimyskorvauksia. Juttua tutkittiin törkeänä kunnianloukkauksena. Oikeus vapautti toimittajan sekä hänen kolme esimiestään syytteistä, ja piti kantelijan vaateita perusteettomina.
Lännenvarpuspöllö

Kuvaus

Lintu painaa keskimäärin 61,5 grammaa. Aikuisen linnun pituus on 15–17 cm, ja se on väriltään harmaa, ruskeanharmaa tai punaruskea. Sen pää on pyöreä valkotäpläinen, sillä on heikosti rajattu naama, ja sen ylärinta, siivet ja pyrstö ovat tummat. Pyrstö on pitkä verrattuna muihin pöllöihin. Silmät ovat keltaiset, ja nokka on kellanharmaa. Linnun pään takana on silmiltä näyttävät valkorajaiset mustat niskatäplät. Rinnan keski- ja alaosa on valkoinen, ja siinä on tummempia vaakasuoria juovia. Jaloissa on höyhenet, ja sillä on neljä varvasta.
Diabolo-kirjasarja

Diabolo-kirjasarja on Gabi Adamin kirjoittama sarja, joka kertoo Ricky-tytön ja tämän hevosen Diabolon seikkailuista ystäviensä kanssa. Sarjan kirjoja on levittänyt muun muassa Pollux-hevoskerho (nykyään nimeltä Penny & Friends). Kirjasarjassa on 25 kirjaa ja niistä on suomennettu kirjat 1-18 ja 25.
Ivar Aasen

Ivar Aasen (1813–1896) oli norjalainen kielentutkija ja kirjailija.
Aasen keräsi norjan kielen murrekokoelman ja julkaisi 1848 kieliopin sekä muita norjan kieleen liittyviä teoksia, joita pidetään norjan kielitieteen perusteoksina. Aasen on uusnorjan kirjakielen luoja, ja hän osoitti, että sitä voi käyttää kirjallisena kielenä.
Aasen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja runoja.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Aasenin kuvan yhden Boeing 737-800 -lentokoneensa pyrstöön.
Painterboy

Pelaaminen

Pelissä on kolme vaihetta. Ensin pelaaja valitsee maalilaadun Tikkurilan valikoimista. Sen jälkeen hän ajelee autolla ylhäältäpäin kuvatussa pelimaisessa ja etsii valitun maalauskohteen. Jos automatkalla törmää johonkin tai suistuu tieltä, auto räjähtää. Kohteen löydyttyä pelaaja maalaa taloa Poika-pelihahmolla ja yrittää samalla välttää mestari Kirjavaisen sotkemista ja tytön kohtaamista.

Kehitys

Painterboyn ohjelmoinut Teijo Pellinen innostui ohjelmoinnista 1980-luvun alussa ja oli alusta alkaen kiinnostunut juuri pelien koodaamisesta. Vuonna 1984 hän osti Commodore 64:n Englannista. Ennen Painterboyta hän oli ohjelmoinut ystävilleen pelidemoja.
Pellinen tutustui Painterboyn tulevaan tuottajaan, Risto Vuorensolaan, Floppy Magazine -levykejulkaisun toimistolla. He saivat idean kehittää kotimainen, kaupallinen peli, jonka tuotannossa ja levityksessä auttaisi jokin sponsori. Pellinen koodasi pelin, Jani Luomajärvi toteutti grafiikan ja musiikin. Vuorensola oli yhteydessä Tikkurilaan, joka kiinnostui kehittäjien ideasta. Pelin tarina pohjautui Tikkurilan televisiomainoksiin, mutta mainoksissa esiintyneet näyttelijät eivät osallistuneet tuotantoon. Pellinen toimi itse ääninäyttelijänä pelissä kuulluille sananparsille.
Tikkurilan hyväksyttyä poikien demoehdotuksen he alkoivat kehittää itse peliä. He perustivat Chart Data Oy:n, joka toimi Tikkurilan sopimuskumppanina. Peli valmistui kevättalvella 1986. Tikkurila painatti kotelopaperin ja maksoi osan MikroBitin mainoksesta. Chart Top Design hoiti pelin myymisen.
Vaikka peli vaikuttaa yksinkertaiselta, sen ohjelmoinnissa jouduttiin käyttämään useita erilaisia koodikikkoja. Pelin nimi oli mukaelma tuohon aikaan suositusta Paperboy-pelistä.

Vastaanotto

Aikalaisarviossa Printti-lehdessä pelille annettiin 4/5 tähteä. Pelin tuotantoarvoja kehuttiin, sillä lehden mukaan sitä ei erottanut ulkomaisesta pelituotannosta muuten kuin suomenkielisen opasvihkonsa avulla. Myöhemmin toimittaja Juho Kuorikoski on kutsunut peliä ”yllättävän hyvännäköiseksi” nostalgiatripiksi, mutta pelillisesti Painterboy ei ole hänen mukaansa kestänyt hyvin aikaa.
Šio Aragvispireli

Šio Aragvispireli (georg. შიო არაგვისპირელი) oli Šio Dedabrišvilin (georg. შიო დედაბრიშვილი, 14. joulukuuta 1867 – 2. tammikuuta 1926) käyttämä nimimerkki. Hän oli georgialainen kirjailija, jonka suositut kertomukset käsittelivät protestia sosiaalista epätasa-arvoisuutta vastaan, sorrettujen talonpoikien, käskyläisten ja turmeltuneiden aatelisten todellisuutta sekä kamppailua yksilön onnellisuuden ja sosiaalisten dogmien välillä.

Elämäkerta

Hän syntyi papin perheeseen Dušetin lähellä ja aloitti opiskelun Tbilisin teologisessa seminaarissa vuonna 1883. Vuonna 1887 hänet erotettiin seminaarista kapinallisten aatteidensa vuoksi, mutta hänet laskettiin takaisin vuonna 1889. Vuosina 1890–1895 hän opiskeli Varsovan eläinlääketieteellisessä koulussa ja osallistui maanalaisen opiskelijaliikkeen toimintaan. Venäjän keisarikunnan poliisi pidätti hänet, koska hän oli perustanut Varsovassa "Georgian vapauden liiton". Myöhemmin Aragvispireli työskenteli Tbilisin teurastamossa eläinlääketieteellisenä tarkastajana, kunnes hänet erotettiin hänen paljastettuaan tietoja saastunutta sianlihaa koskeneessa skandaalissa. Aragvispireli toi oman työkokemuksensa vuonna 1895 kirjoittamaansa novellisarjaan ja nousi pian suosituksi. Yksi hänen parhaista tarinoistaan, Mitsaa (georg. მიწაა, "se on maa"), ilmestyi vuonna 1901. Se kertoo georgialaisesta vangista, joka lähetetään maanpakoon Siperiaan ja surmataan siellä, koska hän kieltäytyy heittämästä pois säkillistä georgialaista maata, jota hän on säilyttänyt hautaansa varten.
Aragvispireli liitti ajan eurooppalaisia vaikutteita, erityisesti Maupassantia ja Przybyszewskia, kansalliseen primitiivistä ihannoivaan perinteeseen, joka oli tyypillinen Georgian ylämaiden kirjailijoille, kuten Aleksandre Qazbegille. Näytelmässään Šio tavadi (georg. შიო თავადი, "prinssi Šio") vuonna 1905 hän omaksui symbolistisen näkökulman Georgian historiaan, mutta teos ei menestynyt. Hänen menetynein teoksensa, romaani Gabzaruli guli (georg. გაბზარული გული, "murtunut sydän") vuodelta 1920, on tunteellinen satu, joka kertoo prinsessan ja kultasepän rakkaudesta. Jopa neuvostokriitikot, jotka olivat jatkuvasti hyökänneet Aragvispirelin kolkkoa ekspressionismia vastaan, ylistivät sitä. Hän ei juuri kirjoittanut myöhemmällä iällä.
Kristian Sheikki Laakso

Vaalimenestys

Laakso oli ensi kertaa ehdolla itsenäisyyspuolueen listoilla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa saaden 1 159 ääntä ja ei näin ollen tullut valituksi. Vuoden 2017 kuntavaaleissa hän oli Suur-Kouvolan sitoutumattomien listalla saaden 572 ääntä ja tuli valituksi Kouvolan valtuustoon. Helmikuussa 2018 Laakso loikkasi perussuomalaisten valtuustoryhmään. Suur-Kouvolan sitoutumattomat on perussuomalaisten entinen paikallisyhdistys.
Laakso sai vuoden 2019 eduskuntavaaleissa 5 647 ääntä ja tuli valituksi eduskuntaan.

Yksityiselämä

Laakso muutti nimensä virallisesti Kristian Sheikki Laaksoksi 1990-luvulla.
Laakso on toiminut yrittäjänä kierrätysalalla. Hänen aikaisempi yrityksensä ajautui konkurssiin ja sen seurauksena hänellä on 84 ulosottomerkintää ja perittäviä saatavia 219 000€.
Laakso on naimisissa Johanna Budde-Laakson kanssa. Heillä on kaksi yhteistä lasta ja molemmilla yksi lapsi aiemmista suhteistaan. Laakso on myös kahden lapsen isoisä. Laaksosta ollaan kirjoittamassa elämäkertakirjaa.
Sinikka Piippo

Sirkka Sinikka Piippo (s. 18. marraskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen  kasvitieteilijä. Piippo on julkaissut yleistajuisia tietokirjoja kasveista ja luonnonlääkinnästä.

Ura

Sinikka Piippo suoritti filosofian tohtorin tutkinnon vuonna 1986 ja on toiminut Helsingin yliopistossa kasvitieteen dosenttina vuodesta 1986. Luonnontieteellisessä keskusmuseossa hän on työskennellyt vuodesta 1981 lähtien. Vuonna 1995 hänet nimitettiin itiökasviosaston johtajaksi. Professorin arvo hänellä on ollut vuodesta 1996 saakka. Piipon erikoisalaa ovat maksasammalet.
Piippo on julkaissut yli 150 tieteellistä artikkelia, etenkin bryologiaa koskevia. Lisäksi hän on kirjoittanut yli 40 yleistajuista artikkelia lääkekasveista.

Palkinnot ja kunnianosoitukset

Vuonna 2006 kasvitieteen professori Sinikka Piippo on vastaanottanut Suomen tietokirjailijat ry:n 5 000 euron Tietokirjailijapalkinnon, samoin kuin Suomen Elokuva-arkiston tutkija Sakari Toiviainen. Palkinnon perusteina on käytetty sitä, että "Piipon teokset ovat kerronnaltaan selkeää ja ulkoasultaan tyylikästä tietokirjallisuutta".
Billy Talent (albumi)

Levyn saavutukset ja tarinat

Billy Talent- levy sai varteenotettavaa radiosoittoa. Siltä julkaistiin singleinä "Try Honesty", "The Ex" (entinen nimi "My Life For Her"), "River Below" ja "Nothing To Lose". Billy Talent sai kaksi Juno-musiikkipalkintoa (Vuoden albumi ja Vuoden yhtye) ja MuchMusic Video Award -ehdokkuuksia ja palkintoja. Billy Talent on myöhemmin myynyt Kanadassa triplaplatinaa eli yli 300 000 kappaletta.
Billy Talent -albumilla olevan kappaleen "This Is How It Goes" sanottiin kertovan Benin ystävästä, jolla oli MS-tauti, keskushermoston sairaus. 17. maaliskuuta 2006 Aaron Solowoniuk paljasti kirjeessään faneille että hän oli ystävä, josta kappale kertoi. Tauti, joka aiheuttaa esimerkiksi raajojen turtumista, halvaantumista tai näön menetyksen, havaittiin Aaronilla vuonna 1999. Hänelle määrättiin lääkettä, jota hän joutuu pistämään itseensä kolmesti viikossa, ehkä koko loppuelämänsä. Vaikka sairauden kohtaaminen oli Aaronille vaikeaa, lääkärikäyntien ja kiertue-elämän yhteensovittamisesta tuli hänelle normaalia. Lääkitys mahdollisti bändin rumpalina jatkamisen, ja hän sanoi, että "tämä ei muuta mitään bändissä tai minussa itsessäni."
Levyn suosio Euroopassa, ja erityisesti Saksassa, oli huima. Levyä myytiin Saksassa ensimmäisellä viikolla yli 100 000 kappaletta.
Oiva Kiiski

Eino Oiva Ilmari Kiiski (s. 29. toukokuuta 1923 Eno) on suomalainen näytelmäkirjailija.
Huiskuananakset

Käyttö

Edellä mainittuja lajeja pidetään huonekasveina. Ne tarvitsevat runsaasti valoa ja hyvin vettä läpäisevän multaseoksen. Kukkineen ruusukkeen tyveen kehittyy uusia ruusukkeenalkuja, joista voi kasvattaa uusia kasveja.
Yleisin suvun huonekasveista on kirjohuisku (Aechmea fasciata), josta aiemmin käytettiin nimeä kukka-ananas. Sen lehdet kasvavat n. 50 cm pitkiksi ja 10 cm leveiksi ja muodostavat suppilomaisen ruusukkeen. Pinnaltaan ne ovat hopeanharmaan härmän peittämiä. Suppilon keskeltä nousee puolimetrinen, tähkämäinen kukinto, ja sen ruusunpunaisten suojuslehtien hangoissa ovat pienet kukat vaaleansinipunertavine teriöineen. Korallihuiskun (A. fulgens) lehdet ovat kapeammat ja eräillä lajikkeilla alta purppuranpunaiset. Sen tummanpunaiset marjat pysyvät pitkään kiinni kukintolapakossa. Lajilla A. marmorata lehdet ovat punaruskearaitaiset. Kuitukasvina viljellään lajia A. magdalenae Keski-Amerikassa.
Deadland Ritual

Historia

Deadland Ritualin perustaminen julkistettiin 3. joulukuuta 2018, kun yhtyeen jäsenet laittoivat teasereita uudesta musiikista sosiaalisen median sivuilleen.  Rumpali Matt Sorum (entinen Guns N’ Roses, Velvet Revolver ja muut) suunnitteli yhtyeen alun perin ottamalla laulaja Franky Perezin ( Apocalyptica ja aiemmin Scars on Broadway ) ja kitaristi Steve Stevensin ( Billy Idol ) mukaan, entisen Black Sabbath- basisti Geezer Butlerin tullessa mukaan myöhemmin.  Rumpali keksi myös yhtyeen nimen, jonka sanotaan "heijastavan ajatusta rituaalisesta kuolleesta tilasta".  Yhtye julkaisi viikon kuluttua debyytti- ja musiikkivideonsa "Down in Flames".  Kappaleen on tuottanut Greg Fidelman.  Revolver-lehden Kelsey Chapstick luokitteli kappaleen "raskaaksi blues-rockiksi", kuvaillen, kuinka se "kuljettaa Butlerin tavaramerkkinä olevia pahaenteisiä, paholaismaisia säveliä, mutta Perezin voitonriemuinen laulusuoritus ja Sorumin groove-pitoinen synkooppi antaa erottuvasti nykyaikaisen hard rock -tunnun".  Rolling Stonen Ryan Reed kuvaili kappaletta "hurmaavaksi blues-rock-eepokseksi".  Deadland Ritual esiintyy ensimmäisiä kertoja kesäkuussa 2019 Download Festivalissa Isossa-Britanniassa ja Hellfestissä Ranskassa .  Yhtye debytoi The Troubadour -klubilla Hollywoodissa 28. toukokuuta 2019.
Hugo Vasarla

Hugo Vasarla, vuoteen 1935 Vasenius, (2. helmikuuta 1886 Viipuri – 11. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen osuustoiminnan parissa toiminut vuorineuvos. Hän oli Suomen elintarpeiden tuontikunnan toimitusjohtaja 1917–1920, SOK:n toimitusjohtaja 1921–1939, Valtion hankintakeskuksen (nyk. Hansel) toimitusjohtaja 1948–1956. Eduskunnan pankkivaltuusmies hän oli 1924–1926, yleisen Osuuskauppojen Liiton puheenjohtaja 1921–1939.
G-voima

G-voima (käytetään tunnuksia G ja g) on nimestään huolimatta kiihtyvyyden, eikä voiman yksikkö.  Yksi G tarkoittaa Maan painovoiman tuottamaa putoamiskiihtyvyyttä maanpinnan läheisyydessä. Koska maan massa ei ole jakautunut tasaisesti eikä maapallo ole täysin pyöreä, ei myöskään putoamiskiihtyvyys ole kaikkialla sama. Tästä syystä putoamiskiihtyvyytenä käytetään standardoitua normaaliputoamiskiihtyvyyttä 1 G = 9,80665 m/s². Helsingissä meren pinnan tasolla mitattu vapaan putoamisen kiihtyvyys on g = 9,8190 m/s². G-voimia käytetään yleensä silloin, jos halutaan verrata tapahtumaa normaalisti kokemiimme tilanteisiin. G-voimaa käytetäänkin erityisesti ihmiseen kohdistuvasta kiihtyvyydestä puhuttaessa. 
Suuret G-voimat eli voimakkaat kiihtyvyydet aiheuttavat toisinaan hävittäjälentäjille ammattitauteja.
Shintarō Abe

Shintarō Abe (jap. 安倍 晋太郎, 29. huhtikuuta 1924 Yamaguchin prefektuuri – 15. maaliskuuta 1991) oli japanilainen poliitikko. 
Hän lopetti koulunsa vuonna 1944 ja hakeutui koulutukseen kamikaze-lentäjäksi, mutta sota loppui ennen kuin Aben erikoiskoulutus päättyi. Hän opiskeli Tokion yliopistossa oikeustiedettä ja valmistui vuonna 1949.
Abe toimi maansa hallituksen maa-, metsä- ja kalatalousministerinä ja sittemmin kauppaministerinä. Hän oli sodanjälkeisen Japanin pitkäaikaisin ulkoministeri  vuosina 1982–1986. Tuohon aikaan Japanin ja Yhdysvaltojen välit kehittyivät läheisemmiksi.
Abe oli vahva ehdokas myös pääministeriksi, mutta syytökset sisäpiirin osakekaupoista estivät tämän.
Abe oli Japanin liberaalidemokraattisen puolueen (LDP) johtohenkilöitä. Hänen poikansa Shinzō Abe oli Japanin pääministerinä 2006–2007 ja 2012–. Hänen appensa Nobusuke Kishi oli toiminut Japanin pääministerinä ja hänen isänsä Kan Abe kuului Japanin parlamenttiin. Shintarō Abe kuoli maksasyöpään.
Iris Salin

Iris Eldida Salin (20. elokuuta 1906 Helsinki – 12. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen balettitanssija. Hän tanssi Suomalaisen Oopperan baletissa vuoteen 1924, jonka jälkeen hän esiintyi muun muassa Helsingin Työväenteatterin opereteissa ja elokuvissa. Tanssijan aktiiviuransa jälkeen hän toimi opettajana sekä Oopperan balettikoulussa että puolisonsa Elo Kuosmasen tanssikoulussa.
Iiris Salinille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Jean-Baptiste Bouvet de Lozier

Nuoruus

Bouvet syntyi Pleudihen-sur-Rancessa vuonna 1705, mutta jäi orvoksi jo nuorena. Hänen isänsä oli toiminut kuninkaallisen neuvoston lakimiehenä.

Tutkimusmatkat eteläisillä merialueilla

Bouvet opiskeli Pariisissa ja sai paikan Ranskan Itä-Intian kauppakomppaniasta. Hän oli vuoteen 1731 mennessä noussut luutnantiksi. Hän oli kiinnostunut Binot Paulmier de Gonnevillen mantereesta, jonka tämä oli väittänyt löytäneensä matkallaan 1500-luvun alussa. Gonneville väitti asuneensa kuuden kuukauden ajan kaukaisessa eteläisessä maassa, jonka ilmasto oli viihtyisä ja ihmiset ystävällisiä. Bouvet uskoi, että Gonnevillen löytämä maa oli Hyväntoivonniemen eteläpuolella. Hän esitteli kauppakomppianian johdolle vuosina 1733, 1735 ja 1737 suunnitelmansa. Hän yritti vakuuttaa johtokuntaa siitä, että tukikohdan perustaminen eteläiselle merelle olisi kauppakomppanian kannalta tärkeää.
Ranskan Itä-Intian kauppakomppania suostui lähettämään Bouvet’n tutkimusmatkalle ja antoi tälle Aigle- ja Marie-nimiset fregatit. Bouvet lähti matkaan heinäkuussa 1738 Lorientista ja suuntasi ensin matkansa Brasiliaan. Sieltä retkikunta jatkoi Patagonian suuntaan ja lähti ylittämään Hyväntoivonniemen korkeudella Atlantia. Alukset liikkuivat sahalaitakuviota yli Atlantin 44. ja 55. leveyspiirin välillä.
Bouvet’n retkikunta havaitsi 1. tammikuuta 1739 tuntemattoman maan tiheän sumun takaa. He yrittivät päästä lähemmäksi saarta, mutta sumu, tuuli, jää ja miehistön väsymys estivät lähemmän tutustumisen alueeseen, eivätkä he pystyneet päättelemään, kuuluiko heidän näkemänsä niemi eteläiseen mantereeseen vai saareen. Bouvet luovutti 12. tammikuuta. Heidän löytämänsä saari tunnetaan nykyään nimellä Bouvet’nsaari. Bouvet merkitsi kuitenkin saaren koordinaatit väärin, minkä takia sinne päästiin uudestaan vasta 1808, jolloin brittiläiset hylkeenpyytäjät luulivat löytäneensä uuden saaren, vaikka he olivatkin päätyneet Bouvet’nsaaren vesille.

Kuvernöörinä Maskareeneilla

Bouvet meni naimisiin Ranskan Itä-Intian kauppakomppanian hallintohenkilön tyttären kanssa ja sai vuonna 1751 paikan Île Bourbonin (Réunion) kuvernöörin. Myöhemmin hän siirtyi Île de Francen (Mauritius) kuvernööksi. Molemmat saaret kuuluivat tuolloin kauppakomppanialle. Kuvernöörinä Bouvet pyrki parantamaan saarten oloja. Hän perusti väestörekisterin, kannusti katolisia lähetyssaarnaajia perustamaan poikakoulun ja rakennutti teitä. Hän myös kehitti kahvin, indigoiden, mulperipuiden ja muskottipähkinöiden viljelyä. Lisäksi hän järjesti puolustusta mahdollista brittien hyökkäystä varten.
Bouvet oli suosittu saarilla, ja kun hän pyysi vuonna 1756 mahdollisuutta palata takaisin Ranskaan, Île de Francen asukkaat suostuttelivat hänet jäämään. Bouvet pysyi Île de Francella vuoteen 1763, jolloin Île Bourbon ja Île de France siirrettiin kauppakomppanialta takaisin Ranskalle.

Viimeiset vuodet

Bouvet palasi Ranskaan joulukuussa 1763 ja sai aatelisarvon 1774. Hän eli elämänsä viimeiset vuodet tilallaan Vauréalissa, Pariisin lähellä. Siellä hän myös kuoli vuonna 1786.
Simuna

Simuna on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Simunan kylä sijaitsee Laukaan kunnan itäreunalla hieman syrjässä muista Tarvaalan ja Lankamaan välissä. Parhaiten Simuna tunnetaan Simunankoskesta, jossa mm. presidentti Urho Kekkonen henkilääkärinsä, laukaalaisen Rikhard Sotamaan, kanssa kävi ahkerasti kalastamassa. Lievestuoreelta menee Simunaan lähes viivasuora tie Saarilammin läpi. Tie on rakennettu alun perin yksityistienä, jonka valtio lunasti 60-luvulla. Simunalla ja sen eteläpuolella olevalla Saarilammilla on yhteinen Simuna-Saarilampi-kyläyhdistys.
Smolna

Venäjän vallan aika

Carl Ludvig Engel suunnitteli rakennuksen Suomen sotaväen ylitarkastajan eli divisioonankomentajan virkataloksi. Rakennuksen pohjakerrokseen sijoitettiin virastohuoneita ja ylempään kerrokseen divisioonankomentajan asunto sekä edustustilat. Engel teki rakennuksesta pienen mutta hienostuneen yksityispalatsin, jonka julkisivulle joonialainen pylväikkö ja pitkä edustusparveke antavat arvokkaan leiman. Toisen kerroksen edustushuoneisto koostui suurista saleista ja salongeista, jotka oli asetettu peräkkäin, niin että huoneiden väliset pariovet avaamalla voitiin luoda talon päästä päähän ulottuva näkymä. Talo valmistui vuonna 1822 ja sen ensimmäinen asukas oli divisioonankomentaja Gustaf Adolf Ehrnrooth.
Divisioonankomentaja joutui muuttamaan pois komeasta virkatalostaan jo 1828, kun se annettiin tilapäisesti Turusta Helsinkiin muuttaneen yliopiston käyttöön. Tilat vapautuivat jälleen yliopiston päärakennuksen valmistuttua 1832. Divisioonankomentajan virka oli kuitenkin tällä välin lakkautettu, ja talo jäi ilman käyttäjää. Helsingin porvaristo ehdotti sen muuttamista raatihuoneeksi, sillä vanha raatihuone oli määrä purkaa Senaatintorin rakentamisen tieltä, mutta tätä ehdotusta ei hyväksytty. Lopulta tehtiin kompromissiratkaisu ja talosta tuli Suomen kenraalikuvernöörin virka-asunto. Kenraalikuvernöörin käytössä aiemmin ollut Bockin talo puolestaan muutettiin raatihuoneeksi. Kenraalikuvernöörien aikana talo oli Helsingin seuraelämän keskus ja sitä uudistettiin ylellisemmäksi. Arkkitehti Carl Albert Edelfelt muutti 1860-luvulla Engelin aikaisen pelkistetyn sisustuksen muodikkaammaksi ja loistokkaammaksi. Ensimmäisen sortokauden aikana 1890-luvulla taloon rakennettiin ortodoksinen kappeli, joka sai lempinimen "Bobrikovin kirkko".

Itsenäisyyden aika

Suomen itsenäistymisen jälkeen Smolna toimi sisällissodan aikana Helsingin punakaartin päämajana. Rakennus sai tuolloin myös nykyisin tunnetun nimensä Pietarissa sijaitsevan Smolnan palatsin mukaan. Helsingin vallanneiden saksalaisjoukkojen komentaja kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz piti myös päämajaansa Smolnassa vuonna 1918. Tämän jälkeen Smolna toimi valtionhoitaja C. G. E. Mannerheimin virka-asuntona vuoteen 1919 saakka. Hänen jälkeensä talon sai käyttöönsä valtioneuvosto, ja siinä sijaitsi muun muassa ulkoministerin virka-asunto.
Vuonna 1964 Smolna entisöitiin ja rakennuksesta tehtiin valtioneuvoston juhlahuoneisto. Talossa pidettiin edustustilaisuuksien lisäksi vuosikymmenien ajan myös hallitusneuvotteluja, hallituksen iltakouluja ja budjettiriihiä, kunnes hallitus 1990-luvulla sai käyttöönsä Säätytalon.