google/wiki40b huggingface dataset:
M/T Stena Sirita

Tekniset tiedot

Pituutta aluksella on 262,6 metriä ja leveyttä 46,04 metriä, ja syväys on 15,728 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus, GT) on 77 410 ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus, NT) 34 046. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 126 873 tonnia. Laivan huippunopeus on 14 solmua.
Laivan pääkoneina on kaksi MAN B&W 7S50MC -dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 16,388 kilowatin tehon. Stena Siritan öljykapasiteetti (Oil @ 98% Cu Mtr) on 138 946 m³ ja (Oil @ 98% Barrels) 873 942,6 m³. Painolastikapasiteetti on 55,544 m³.

Käyttöhistoria

1. marraskuuta 1998 laivan köli laskettiin. 30. maaliskuuta 1999 alus laskettiin vesille. 10. elokuuta 1999 vastavalmistunut alus luovutettiin P/R Stena Ugland Shuttle Tankerin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Norjan lipun alle. Kotisatamaksi tuli Grimstad. Vuonna 2000 laivan isännöinti siirtyi IUM Ship Management A/S:lle. Vuonna 2005 Ugland Nordic Shipping A/S alkoi isännöidä laivaa. Samalla kotisatama muuttui Sandefjordiksi.
Nykyisin Stena Siritaa isännöi norjalainen Teekay Marine Services.
Eric Robert Rudolph

Eric Robert Rudolph (s. 19. syyskuuta 1966 Florida, Yhdysvallat) on terroristi, joka teki useita pommi-iskuja Yhdysvalloissa 1990-luvulla useimmiten seksuaalivähemmistöryhmille tarkoitettuihin baareihin ja aborttiklinikoihin. Iskujen seurauksena kolme ihmistä kuoli ja ainakin 150 ihmistä haavoittui. Rudolph oli pitkään FBI:n etsityimpien ihmisten listalla.
Kaikista Rudolphin suorittamista pommi-iskuista tunnetuin tapahtui Atlantassa järjestetyissä kesäolympialaisissa 27. heinäkuuta 1996. Isku surmasi yhden ja haavoitti 111 muuta. Tapauksen seurauksena media nimesi Rudolphin  "Olympic Park Bomberiksi".
Rudolph pidätettiin Pohjois-Carolinassa 31. toukokuuta 2003. Rudolph sai elokuussa 2005 elinkautisen vankeusrangaistuksen ilman vapautumisen mahdollisuutta. Hän kärsii tuomiotansa huipputurvallisessa ADX Florence -vankilassa Coloradossa. Kuten muutkin kyseisen vankilan vangit, Rudolph viettää 23 tuntia päivästään tiiviissä sellissä, jonka kaikki huonekalut ovat betonia.
Rudolph kirjoitti vuonna 2006 Colorado Springsin The Gazette -sanomalehdelle sarjan kirjeitä, joissa hän kuvailee ADX Florence -vankilan oloja epäinhimillisiksi.
Sakari Matinlauri

Henkilöhistoria

Matinlauri opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1976-1978 ja Lahden taideinstituutissa vuosina 1978-1982. Hän valmistui kuvanveistäjäksi Lahden taidekoulusta vuonna 1982, taiteilijana Matinlauri debytoi Nuorten näyttelyssä vuonna 1980. Taiteellisen työnsä ohella Matinlauri on opettanut kuvanveistoa Limingan taidekoulussa sekä plastista sommittelua Oulun ja Lapin yliopistoissa.
Matinlauri on Suomen Kuvanveistäjäliiton ja Oulun Taiteilijaseura -63 ry:n jäsen. Hän asuu ja työskentelee Oulun Pikisaaressa.

Taiteellinen tuotanto

Matinlauri on yksi suomalaisista eturivin kuvanveistäjistä. Hänen teostensa aiheet lähtevät luonnosta ja klassisesta mytologiasta. Matinlaurin veistosten päämateriaali on puu, minkä lisäksi hän käyttää metallia ja paperia. Hänen teoksiaan on ollut esillä useissa näyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Matinlaurin teoksia löytyy muun muassa Oulun ammattikorkeakoulun, Sanomalehti Kalevan, Lahden evankelis-luterilaisen seurakunnan, Zwickaun kaupungin, Villa Carlos Pazin kaupungin, Pannon Pharma Pecsvaradin, Lahden taidemuseon ja Oulun taidemuseon kokoelmista.
Tapani Häti

Heikki Tapani Häti (4. heinäkuuta 1918 Riihimäki – 27. maaliskuuta 1991 Riihimäki) oli suomalainen pesäpalloilija. 
Riihimäen Pallonlyöjiä edustanut Häti osallistui Itä–Länsi-otteluun kaksi kertaa. Hän oli vuonna 1949 edustajana baseball-ottelussa Ruotsissa ja 1952 Helsingin olympiakisoissa näytösottelussa Yhdysvaltoja vastaan. Häti harrasti myös jääpalloa (piirinmestaruuksia) ja jääkiekkoa suomensarjatasolla. Keihäänheitossa hän voitti Viipurin mestaruuden 1942.
Häti toimi 17 vuotta Riihimäen Pallonlyöjien puheenjohtajana. Hänelle on myönnetty Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali.
Viipurin Diakonissalaitos

Viipurin Diakonissalaitos on vuonna 1869 Viipurin Saunalahteen perustettu diakonissalaitos, jonka yhteydessä toimi orpolastenkoti sekä sairaala. Nykyään se toimii Lahdessa nimellä Diakonialaitos Lahti.

Viipurin Diakonissalaitoksen historia

Viipurin Diakonissalaitos perustettiin vuonna 1869 Dresdenin diakonissalaitoksen suomalaisen diakonissan Olga Hackmanin testamenttivaroilla sekä muiden Hackmanin perheenjäsenten lahjoittamilla varoilla. Viipurin saksalaisen seurakunnan pastori Julius Steger keräsi myös varoja Saksasta, Venäjältä ja Sveitsistä. Diakonissalaitosta edelsi vuotta aikaisemmin perustettu orpolastenkoti. Sen johtajana toimi dresdeniläinen sisar Auguste Köhler. Varsinainen diakonissalaitos perustettiin kauppaneuvos J. F. Hackmanin luona 2. maaliskuuta 1869. Laitoksen johtajaksi valittiin dresdeniläinen sisar Amalie Fröhlich. Diakonissalaitoksen sielunhoitajaksi tuli pastori Steger. Diakonissalaitoksen 30-paikkainen sairaala perustettiin vuonna 1873 sekä lastentarha 1879. Molempia johti niin ikään dresdeniläinen sisar. Toinen lastentarha avattiin myöhemmin Pietarin esikaupungissa.
Amalie Fröhlichin matkustettua takaisin Saksaan vuonna 1883, valittiin uudeksi johtajaksi neiti Eva Collan ja 1886 neiti Emma Meten, joka myöhemmin vihittiin diakonissaksi. Vuodesta 1906 lähtien johtajattarena toimi Helsingin Diakonissalaitoksesta kutsuttu tyttökoulun opettaja Greta Brax, ja hänen jälkeensä vuodesta 1931 Siviä Saarinen. Viipurin Diakonissalaitoksen silmäsairaala rakennettiin professori Gustaf Julius Strömborgin (1830–1899) muistoksi kerätyn rahaston varoilla vuonna 1905. Silmäsairaalassa hoidettiin monien vuosien ajan noin puolet Suomen silmäsairaista. Ensimmäiset kolme diakonissaa vihittiin tehtäviinsä 1907, uusia oppilaita otettiin kuusi. Pastori Uno Nordström (Nortia) toimi diakonissalaitoksen johtajana vuosina 1911–1918, jolloin diakonissoja oli jo 58. Nordströmin toimikautena sisaria alettiin myös lähettää seurakuntiin.
Rovasti Elias Pentti toimi Diakonissalaitoksen johtajana vuosina 1924-1930. Pastori Otto Korpijaakko tuli johtajaksi 1931, jolloin avattiin myös uusi 130-paikkainen sisätautisairaala. Vuonna 1938 Rovasti Elias Pentti valittiin toisen kerran johtajaksi. Talvisodan jälkeen Diakonissalaitos evakuoitiin Karkkuun ja Viipurin menetyksen jälkeen vuonna 1940 siirrettiin nykyiseen toimipaikkaansa Lahteen.
Ivan Vazov

Ivan Minchov Vazov (bulgariaksi Иван Минчов Вазов) (27. kesäkuuta 1850 - 22. syyskuuta 1921) oli bulgarialainen runoilija, novellisti ja näytelmäkirjailija.
Leirilakki

Leirilakki eli Väinämöisen lakki on partiolaispäähine. Sitä käytetään pääasiassa leireillä ja retkillä. Partiolaisten kielenkäytössä sitä kutsutaan nimellä väiski.
1960-luvulla se oli myös kolkkapoikien päähine, koska vaihtoehtoa eli keltaisin terein koristettua tummansinistä lipallista sudenpentulakkia vierastettiin ja leirilakki koettiin suomalaisempana. Vain ne lippukunnat, joissa kolkkapoikien sijaan oli sudenpentuja, käyttivät lippalakkia.
Leirilakki on perusmuodossaan neljästä sektorinmuotoisesta kankaanpalasta koottu kalotti, jonka reunat ja saumat on peitetty 10 mm leveällä kangasnauhalla, joka muodostaa ristikuvion päälaen yli. Leirilakkia pidetään niin, että yksi valkoisista nauhoista on otsan keskikohdan yläpuolella. Rukouksen aikana ja sisätiloissa leirilakkia kannetaan partiovyön alla. 
Leirilakin perusväri on Suomen lipun sininen ja nauhat valkoisia. Routavuosien aikana vuosina 1911–1917 toimineista lippukunnista alun perin helsinkiläisellä, nykyisin Kauniaisissa toimivalla kaksikielisellä Toimen Pojat -lippukunnalla ja vaasalaisella Vaasan Metsäveikot -lippukunnalla on oikeus käyttää väreiltään poikkeavaa leirilakkia: kauniaislaisilla se on khakivärinen tummansinisin nauhoin, vaasalaisilla tummansininen kirkkaanpunaisin nauhoin.
Myöhemmin Limingan Niittykärpät lanseerasivat omat mallinsa joita käyttävät vain omilla jäsenillään 
Leirilakista on olemassa myös talviversio: se on muuten samalla kaavalla tehty, paitsi materiaali on kudottu villa ja valkoinen alareunus on noin 10 cm leveä. Päähinettä käytetään talvileireillä ja -tapahtumissa. 
Vesipartiolippukunnat käyttävät purjehdus- ja leirilakkinaan niin sanottua jollaa eli kokovalkoista pystylieristä merimieshattua. Johtajilla on kiiltolippainen korkeakupuinen Vega-lakki, jossa purjehduskauden aikana 1.5.–30.9. on valkoinen päällinen. 
Lakista on olemassa myös ns. kansanpukuversio joka on tehty luonnonvalkoisesta pellavasta.  Sen ristikuvio on yleensä punottua villalankaa ja pään ylittävät osat menevät yli kiertävän osion joka ei ole aivan reunassa kuten partiopäähineessä.  Lakin tekivät tunnetuksi aikoinaan TV-kokit Veijo  Vanamo ja Jaakko Kolmonen jotka pitivät sellaisia kesäisissä ohjelmissaan; heillä oli myös vastaavat piikkopaidat.
Sirkka Kokkonen

Sirkka Kyllikki Kokkonen (26. joulukuuta 1912 Kemijärvi – 25. kesäkuuta 1981) oli suomalainen näyttelijä.
Kokkonen näytteli muun muassa Turun Kesäteatterissa 1955 Ilmari Kiannon teokseen pohjautuvassa näytelmässä Ryysyrannan Jooseppi, 1954 Joel Lehtosen Putkinotkossa ja Kuopion kaupunginteatterissa.
Kokkoselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1969.
Eemeli Mäki

Eemeli Arvid Mäki (8. elokuuta 1884 Multia – 24. marraskuuta 1960 Pieksämäki) oli suomalainen kirjailija.
Hilda Asp

Hilda Maria Asp (30. heinäkuuta 1862 Urjala – 22. helmikuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, suomentaja ja kulttuurihenkilö.
Hilda Asp valittiin 19-vuotiaana Kuopion suomalaisen tyttökoulun suomen ja saksan kielen opettajaksi. Hän asui Minna Canthin luona lukuvuoden 1882–83. Hän siirtyi opettajan tehtävistä Suomalaisen Teatterin näyttelijäksi 1883, mutta pettyi muun muassa siihen, että teatteri teki pitkiä maaseutukiertueita silloin, kun nuori näyttelijätär olisi halunnut olla keskellä aatteiden taistelua pääkaupungissa. Niinpä hän otti vastaan opettajan työn Helsingissä 1887. Hän myös suomensi kaunokirjallisuutta.
Hilda Asp oli kihloissa Juho Elias Rudolf Erkon kanssa ja eli vain kolme vuotta sulhasensa kuoleman jälkeen. Hilda Aspin sisko oli Hanna Asp.
Nadia Nadim

Nadia Nadim (s. 2. tammikuuta 1988) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Tanskan naisten maajoukkueessa huhtikuun 2018 loppuun mennessä 79 maaottelua ja tehnyt niissä 23 maalia. Hän pelasi vuosien 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa ja saavutti vuoden 2017 kisoissa EM-hopeaa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2009.
Nadim edustaa seuratasolla Manchester Cityä. Aiemmin hän on pelannut IK Skovbakkenissa ja Fortuna Hjørringissä sekä yhdysvaltalaisseuroissa Sky Blue FC ja Portland Thorns.
Määri

Määri (tšek. Morava, saks. Mähren ja lat. Moravia) on historiallinen maakunta nykyisessä Tšekin tasavallassa. Tšekin tasavalta koostuu kolmesta historiallisesta maakunnasta: Böömistä, Määristä ja pienestä osasta Sleesiaa. Määrin, joka ei ole toisen maailmansodan jälkeen ollut virallinen hallintoalue, nykyisenä pääkaupunkina on Brnon kaupunki, mutta historiallinen keskus oli kolmikymmenvuotiseen sotaan saakka Olomouc. Määri kattaa Tšekin pinta-alasta vajaan kolmasosan.
Määrissä puhutaan tšekin yleiskielestä poikkeavia murteita. Jotkut määriläiset eli moraavit määrittelevät itsensä etnisesti tšekeistä eli böömiläisistä erilliseksi ryhmäksi. Kun vielä vuonna 1991 maan väestöstä 1 362 000 ihmistä eli 13,2 prosenttia ilmoitti olevansa määriläisiä, on määrä vuoteen 2001 mennessä supistunut 380 000:een eli 3,7 prosenttiin.

Historia

Varhemmin kelttien ja myöhemmin germaanien asuttama Määri päätyi 500-luvun lopulla länsislaavien asuinalueeksi, ja 800-luvulla se oli niin kutsutun Suur-Määrin valtakunnan keskus. Vaikka alue oli tšekinsukuisten asuttama, se ei suinkaan alusta alkaen kuulunut prahalaisten muodostamaan ruhtinaskuntaan, vaan sillä oli omat paikalliset hallitsijansa. Noin vuonna 1000 se joutui Puolalle ja 1029 Böömille. Bööminkin ylivallan aikana Määrillä oli toisinaan omat ruhtinaansa, useimmiten Böömin kuninkaan sukulaisia (ja joskus nämä olivat kuninkaan kilpailijoita).
Vuonna 1182 Määristä tuli rajakreivikunta Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Se liitettiin vuonna 1478 hetkellisesti Unkariin, jolta se palautui muodollisesti Böömille, jonka mukana se päätyi Itävallan alaisuuteen vuonna 1526. Uskonpuhdistuksella eri muodoissaan (hussilaisuus, luterilaisuus ja pietismi) oli kannattajia erityisesti Määrin alueella. Määriläisprotestantteja lähti huomattavia määriä pakoon Yhdysvaltoihinkin asti, missä heistä muodostui yksi taustaryhmistä muun muassa Pennsylvanian vanhoillisille yhdyskunnille (vertaa Wachovia). Tšekkoslovakian osana Määri oli vuosina 1918–1992, ja Tšekkiin se on kuulunut vuodesta 1993.
Aaro Lintilä

Aaro Olavi Lintilä (14. kesäkuuta 1928 Toholampi – 1. marraskuuta 1986 Toholampi) oli suomalainen keskustapoliitikko.
Lintilä toimi kansanedustajana kymmenen vuotta, helmikuusta 1962 tammikuuhun 1972. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti maa- ja metsätalousvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa. Hän oli myös eduskunnan pankkivaltuuston jäsen. 
Lintilä syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin maanviljelijä. Hän viljeli kotitilaansa Toholammilla vuodesta 1944, aluksi veljiensä kanssa. Myöhemmin tila siirtyi kokonaan hänelle. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi vuosina 1949–1951 puolueensa Keski-Pohjanmaan piirin järjestöneuvojana ja vuosina 1952–1961 piirin toiminnanjohtajana. Vuonna 1964 Lintilä seurasi Viljami Kalliokoskea piirin puheenjohtajana ja toimi tehtävässä vuoteen 1975. Kansanedustajavuosiensa jälkeen hän oli vuodesta 1974 kuolemaansa saakka Eläkeliiton toiminnanjohtaja.
Lintilä oli presidentin valitsijamies kaksissa vaaleissa, 1962 ja 1968. Hän vaikutti myös Toholammin kunnallispolitiikassa. Hän oli vuodesta 1965 kunnan kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Vuonna 1978 Lintilälle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi. 
Lintilä oli naimisissa Kaisu Helena Nissilän kanssa vuodesta 1955. Heidän poikansa Mika Lintilä on toiminut kansanedustajana vuodesta 1999 alkaen.
Alonso Berruguete

Alonso González de Berruguete (n. 1488–1561) oli espanjalainen myöhäisrenessanssin ja manierismin taidemaalari, kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Berruguete syntyi Paredes de Navassa. Hänen isänsä oli taidemaalari Pedro Berruguete, jonka kuoltua vuonna 1504 hän lähti jatkamaan opintojaan Italiaan; hänen tiedetään saaneen koulutusta Michelangelolta..
Berruguete palasi Espanjaan vuonna 1517 ja kuoli Toledossa ilmeisesti hieman yli 70-vuotiaana.
Gowan sulttaanikunta

Gowan sulttaanikunta eli Makassarin sulttaanikunta oli Sulawesin saaren eteläosassa sijainnut kuningaskunta. Sen hallitsijat kääntyivät islamiin vuonna 1605.  Kun portugalilaiset saapuivat ensimmäisinä eurooppalaisina Sulawesille vuonna 1511, Makassarissa käytiin jo kansainvälistä kauppaa arabien, intialaisten, jaavalaisten, kiinalaisten, siamilaisten ja malajien välillä. Makassar oli saaren merkittävin satamakaupunki, jossa käytiin kauppaa tekstiileillä, metallituotteilla ja mausteilla. Hollantilaiset saapuivat 1600-luvulla Sulawesille ja valloittivat Gowan.
Alfred García

Biografia

Seitsemänvuotiaana Alfred aloitti laulamisen ja vetopasuunan opiskelun. Hän osaa myös soittaa kitaraa, rumpuja ja koskettimia. Hän opiskeli musiikkia Unió Filharmònica del Prat -nimisessä koulussa.
Viistoistavuotiaana Alfred julkaisi itse tuottamansa albumin nimeltä Beginning ja singlen nimeltä "She Looks So Beautiful". Vuoteen 2018 mennessä hän on julkaissut yhteensä kolme albumia ja on säveltänyt elokuvamusiikia.
Vuonna 2016 Alfred kilpaili La Voz -kilpailun (Espanjan versio The Voice-kilpailusta) neljännellä tuotantokaudella. Hän esitti John Mayerin "Waiting on the World to Change" Ääni Ratkaisee -jaksossa, mutta yksikään tuomareista ei kääntynyt.
Vuonna 2017 Alfred koe-esiintyi Operación Triunfo -kilpailun yhdeksännellä tuotantokaudella. 23 lokakuuta hänet valittiin kilpailun "Akademiaan". 29. tammikuuta 2018 kilpailun finaalin "Gala Eurovisión" aikana hän voitti kisan saaden eniten ääniä yleisöltä ja edusti näin ollen Espanjaa vuoden 2018 Euroviisuissa yhdessä Amaian kanssa kappaleella "Tu canción".
Notocacteae

Tuntomerkti

Tribuksen kasvit ovat enimmäkseen yksivartisia, harvoin puu- tai pensasmaisia. Varsi on niveletön, enimmäkseen pallomainen, uurteinen tai kyhmyinen. Kukat kehittyvät kasvin villakarvojen peittämään kärkeen ja ovat pieniä tai keskikokoisia, päivällä kukkivia, säteittäisiä tai vastakohtaisia. Kukkapohjuksessa on pieniä suomuja ja sukasten tai karvojen muodostamia tupsuja. Hedelmätyyppi on tavallisesti kuiva, harvoin marjamainen, ja avautuva tai avautumaton. Siemenet ovat pieniä tai keskikokoisia ja muodoltaan vaihtelevia; arpi ja siitereikä ovat toistensa yhteydessä. Siemenessä on usein uloke (strofioli), ja joissakin on limainen vaippa.

Levinneisyys

Tribus kasvaa Etelä-Amerikan eteläosassa.
Elisabeth Bergner

Elisabeth Bergner (22. elokuuta 1897 Drohobytš, Itävalta-Unkari – 12. toukokuuta 1986 Lontoo, Englanti) oli saksankielinen näyttelijä, joka näytteli Saksassa ennen muuttoaan Englantiin natseja pakoon. Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon roolistaan elokuvassa Älä jätä minua koskaan (1935).
Varislampi (Jämsä)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähi-alueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 160,9 metriä mpy.
Frozen River

Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain ja Kanadan rajalle Saint Lawrence -joelle. Eletään joulunalusaikaa, kun yksinhuoltajaäiti Ray kärsii talousvaikeuksista lasten isän kadottua perheen rahojen kanssa. Hän tapaa Mohawk-intiaaninaisen Lilan, joka kertoo nopeasta tavasta saada lisätienestäjä: heidän täytyy salakuljettaa laittomia siirtolaisia Kanadasta Yhdysvaltoihin jäätyneen joen ylitse.

Arvioita

Internet Movie Databasen 19 450 käyttäjää ovat antaneet elokuvalle keskiarvon 7,2/10, ja neljä IMDb:n henkilökuntaan kuuluvaa keskiarvon 8,0. Internetsivusto Rotten Tomatoesin mukaan 87 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 7,3/10. Keräys perustuu 127 arviointiin. Metacritic on laskenut 30 arvostelusta elokuvalle painotetun keskiarvon 82/100.
Tad Mosel

Tad Mosel (oik. George Ault Mosel, Jr., 1. toukokuuta 1922 Steubenville, Ohio – 24. elokuuta 2008 Concord, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, jota pidetään yhtenä 1950-luvun suorana lähetettyjen televisionäytelmien tärkeimmistä kehittäjistä. Vuonna 1961 hänelle myönnettiin sekä Pulitzer-palkinto että New York Drama Critics’ Circlen palkinto teatterinäytelmästä All the Way Home, joka oli näyttämösovitus James Ageen romaanista A Death in the Family. Näytelmä oli myös Tony-palkintoehdokkaana. Alex Segal ohjasi sen pohjalta elokuvan Takaisin elämään (1963).
Moselin isä oli menestyksekäs mainostoimistojohtaja George Ault Mosel Senior. Sitä ennen, kun Tad Mosel oli kahdeksanvuotias, isän päivittäistavaratukku teki konkurssin 1930-luvun laman takia ja perhe muutti New Yorkin esikaupunkiin. Isän sinne perustamasta mainostoimistosta tuli menestys. 
Mosel kiinnostui teatterista 1936 nähtyään Katharine Cornell in näyttelevän George Bernard Shaw’n kirjoittamassa Broadway-näytelmässä Saint Joan. Mosel opiskeli Mount Hermon Schoolissa (Northfield, Massachusetts), New Rochellen high schoolissa ja Amherst Collegessa, josta Pearl Harbourin jälkeen värväytyi armeijaan ja palveli kersanttina USA:n ilmavoimien säätietopalvelussa 1943–1946, josta osan aikaa Tyynellämerellä. Sodan jälkeen hän suoritti tutkintonsa Amherstissä loppuun ja teki jatko-opintoja Columbian yliopistossa New Yorkissa. Hän kirjoitti samalla näytelmiä ja kulki koe-esiintymisissä teatterirooleja varten, ja onnistui vuonna 1949 saamaan kehutun roolin puhumattomana alokkaana sotilasfarssissa At War with the Army.
Moselin ensimmäinen televisionäytelmä esitettiin Chevrolet Tele-Theater -sarjassa vuonna 1949. Sen myötä hänestä tuli yksi kysytyimpiä televisionäytelmien käsikirjoittajia 1950-luvun alkupuolella. Myöhemmin Mosel muisteli, miten televisio oli tuolloin outo väline, jossa tuotettiin ohjelmia hyvin pienillä budjeteilla, eikä kukaan itseään kunnioittava kirjailija suostunut televisiotyöhön. Nuoret lahjakkuudet, kuten hän ja Paddy Chayefsky kuitenkin onnistuivat näin ottamaan haltuun uuden median.
Mosel teki käsikirjoitukset Delbert Mannin elokuvaan Rakkaus mielessään (1964) sekä Robert Mulliganin elokuvaan Ylös vääriä portaita (1967).
Tad Moselin elämänkumppani oli vuonna 1995 kuollut graafinen suunnittelija Raymond Tatro.
Etelä-Kiinan meren aluekiista

Etelä-Kiinan meren aluekiista on merialuetta Etelä-Kiinan merellä, sekä Paracelsaaria ja Spratlysaaria koskeva aluekiista, jonka osapuolina on useita eri Aasian valtioita. Vaikka alueen saaret ovatkin pääosin asumattomia, alueella uskotaan olevan suuria luonnonvaraesiintymiä. Alue on myös tärkeä kauppareitti ja kalastusalue.

Kiistan osapuolet

Suurinta aluetta kiistellyllä alueella on vaatinut itselleen Kiina. Kiinan vaatima alue tai niin sanottu yhdeksän katkoviivan U-linjaus ulottuu satojen kilometrien päähän Kiinan eteläosan Hainanin saaresta. Kiinan mukaan sen oikeus alueeseen ulottuu satojen vuosien päähän. Vuonna 1947 se teetätti kartan, jossa sen aluevaatimukset kuvailtiin tarkemmin. Samoja alueita väittää Kiinan tapaan omakseen myös Taiwan.
Vietnamin mukaan Kiina ei ole hallinnut tai vaatinut alueita itselleen ennen 1940-lukua, kun taas Vietnam itse sanoo hallinneensa alueita jo 1600-luvulta lähtien.
Filippiinit on vaatinut itselleen Spratlysaaria ja sen tukena on pääasiassa saarien maantieteellinen läheisyys.
Osia alueesta ovat vaatineet myös Brunei ja Malesia, joiden mukaan alue kuuluu niiden niin sanottuun yksinomaiseen talousvyöhykkeeseen YK:n merioikeusyleissopimuksen nojalla. Brunei ei vaadi yhtäkään varsinaisista saarista, mutta Malesia vaatii osaa Spratlysaarista.

Kiistan historiaa

Vakavimmat yhteenotot aluekiistan taholta on käyty Vietnamin ja Kiinan välillä. Se on johtanut myös sotilaallisiin jännitteisiin Filippiinien ja Kiinan välillä. Kiina valtasi Paracelsaaret Vietnamilta vuonna 1974 ja tuolloin yhteenotoissa kuoli 70 vietnamilaissotilasta. Maat ottivat yhteen myös Spratlysaarilla vuonna 1988 ja tuolloin 60 vietnamilaismerimiestä sai surmansa.
Vuonna 2012 Kiina ja Filippiinit syyttivät toisiaan merialueidensa rikkomisesta. Samana vuonna Kiina suututti Filippiinit luomalla Spratlysaaret käsittävän Sanshan hallinnollisen alueen ja Vietnam syytti Kiinaa sen tutkimusalusten sabotoinnista. Filippiinit haastoi Kiinan vuonna 2013 YK:n välitystuomioistuimeen, mutta Kiinalla ei ole velvollisuutta noudattaa sen tekemiä päätöksiä. Toukokuussa vuonna 2014 vietnamilaiset ja kiinalaiset alukset törmäilivät keskenään Kiinan tuodessa kiistellylle alueelle porauslautan. Vuonna 2015 IHS Jane's julkaisi satelliittikuvia, joiden mukaan Kiina rakentaa lentotukikohtaa Gaven riutalle Spratlysaarille.
Haagin Rauhanpalatsissa kokoontuva, kansainvälisiä kiistoja ratkova Pysyvä välitystuomioistuin otti Filippiinien ja Kiinan välisen oikeustapauksen ratkottavakseen vuonna 2015 ja totesi marraskuussa 2015, että sillä on toimivalta tässä juridisessa kiistassa huolimatta siitä, haluaako Kiina tulla oikeudessa kuulluksi tai ei. Tuomioistuin päätti 12. heinäkuuta 2016, että Kiinan aluevaatimuksille Scarboroughin matalikolla ei ole perusteita. Kiina on ilmoittanut vastustavansa päätöstä ja todennut, ettei se noudata sitä.