Barmenin teologinen julistus

Julistus Saksan evankelisen kirkon tämänhetkisestä tilasta (saks. Theologische Erklärung zur gegenwärtigen Lage der Deutschen Evangelischen Kirche (DEK)), joka yleensä tunnetaan lyhyemmällä nimellä Barmenin teologinen julistus (saks. Barmer Theologische Erklärung), on Adolf Hitleriä ja natsi-Saksan kansallissosialistista ideologiaa vastustaneen saksalaisen Tunnustuskirkon päädokumentti. Julistuksen muotoili sveitsiläinen reformoitu teologi Karl Barth avustajinaan Thomas Breit ja Hans Asmussen. Julistus on saanut nimensä Wuppertalin kaupunkiin kuuluvasta Barmenista, jossa julistus hyväksyttiin Tunnustuskirkon ensimmäisessä synodissa 29.–31. toukokuuta 1934. Barmenin teologinen julistus oli osaltaan vaikuttamassa Saksan evankelisten kirkkojen hajoamiseen suhtautumisessa kansallissosialistisiin vallanpitäjiin.
Barmenin teologista julistusta pidetään eräänä 1900-luvun tärkeimmistä saksankielisistä teologisista asiakirjoista. Useat Saksan evankelisen kirkon maakirkoista samoin kuin Itävallan luterilainen ja reformoitu kirkko ovat määritelleet julistuksen osaksi tunnustuskirjojaan.
Barmenin teologinen julistus on lyhyt ja sisällöltään yksinkertainen ja pelkistetty. Se jakautuu kuuteen teesiin, joiden rakenne on aina samanlainen. Teesin alussa on yksi tai kaksi kohtaa Uudesta testamentista, näiden pohjalta luotu teologinen lausunto ja lopuksi lausunnon perusteella hylättävät väärät opit.

Julistuksen teologinen merkitys

Ensimmäinen Barmenin julistuksen teeseistä ottaa selkeästi etäisyyttä luonnolliseen teologiaan, joka näkee Jumalan ilmoitusta Raamatun lisäksi esimerkiksi luonnossa tai kansakuntien vaiheissa. Tämä oli tärkeä osa julistuksen laatineen Karl Barthin teologista ajattelua. Barmenin julistuksessa teesi on suunnattu ennen muuta "Saksalaisia kristittyjä" (saks. Deutsche Christen) vastaan, jotka Barthin käsityksen mukaan pitivät saksalaista kansansielua jumalallisen ilmoituksen lähteenä.
Toinen teesi korostaa Kristuksen roolia kristityn kuninkaana kaikilla elämän osa-alueilla. Se torjuu perinteisen luterilaisen opin kahdesta regimentistä eli ajatuksesta, jonka mukaan maallinen esivalta on Jumalan "vasen käsi" ja osa hänen maailmanhallintoaan. Tämä opetus voi johtaa tilanteeseen, jossa kristitty voi katsoa oikeudekseen tai velvollisuudekseen toimia Jumalan antamia käskyjä vastaan toimiessaan valtion määräyksestä.
Julistuksen kolmas teesi muotoilee Tunnustuskirkon kirkkokäsityksen ja näkemyksen kirkko-oikeudesta. Sen mukaan kirkon järjestys nousee kirkon perustehtävästä, joka on todistaa Kristuksesta ja elää hänen ominaan. Kirkon on toiminnassaan alistuttava Jumalan sanan alle, eikä se voi muuttaa järjestystään mielensä mukaan tai jonkin maallisen tai poliittisen tahon mielen mukaisesti. Teesi korostaa kirkon itsenäisyyttä suhteessa valtioon. Sen mukaan kirkon järjestys ja toiminta ovat kirkon omaa alaa, eikä maallisella esivallalla ole oikeutta puuttua siihen.
Neljäs teesi tuo esiin perinteisen evankelisen virkakäsityksen. Sen mukaan kirkon virat ovat kirkon tehtävään ja järjestykseen liittyviä asioita, ja ne ovat olemassa, jotta kirkon tehtävä maan päällä tulisi hoidetuksi. Samalla kirkon virkajärjestelyistä tehdään selkeästi kirkon oma, sisäinen asia. Viides teesi asettuu kansallissosialistisen hallituksen ajamaa yhdenmukaistamispolitiikkaa eli Gleichschaltungia vastaan sekä vastustaa yleisemminkin totalitarismia. Sen mukaan valtiolla on jumalallisen järjestyksen mukaisesti tiettyjä tehtäviä, mutta valtio ei saa asettua omien rajojensa ulkopuolelle. Tähän perustuen kuudes teesi korostaa vielä kerran kirkon itsenäisyyttä ja riippumattomuutta valtiosta. Kirkolla on oltava oikeus toteuttaa maailmassa omaa lähetystehtäväänsä.