google/wiki40b huggingface dataset:
Vihavuosi

Vihavuosi on kylä Hauholla, joka kuuluu nykyään Hämeenlinnan kuntaan. Vakinaisia asukkaita on noin 30, joista 10 asuu vanhassa kylätaajamassa. Kesäisin asukasmäärä nousee 300:aan loma-asujien ansiosta.
Vihavuoden kosken itärannalla on entinen punatiilinen teollisuusrakennus, jossa on korkea savupiippu. Se toimii nykyään kahvilana, jossa on Internet-yhteys. Rakennuksen lähellä kosken lähistöllä on naurulokkeja, harmaalokkeja ja sorsia. Joesta perhokalastetaan taimenia. Alueella on myös kalastukselta rauhoitettuja vesistön osia.
Luopioistentien ja Vihavuoden tien risteyksen lounaispuolella on Suomen väestökeskipiste, johon keskimäärin jokaisella suomalaisella on ollut 191 kilometrin matka. Paikka on merkitty kivellä ja se näkyy hyvin Vihavuoden tielle. Lammin-Luopioisten tien varressa on lisäksi tien itäpuolella vuoden 1918 toverihaudan opaste, johon ei ole viitoitusta.

Historia

Vihavuoden koski on tiettävästi mainittu ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1433 myllykoskena. Epäillään kuitenkin, että jo ennen roomalaiskatolisen kirkon aikaa olisi koskessa ollut mylly. Vihavuoden myllyn loistoaikoina kylässä asui 200–300 ihmistä ja vielä 1960-luvulla noin kaksisataa ihmistä.
Vuonna 1918 Heikki ja Väinö Maula ostivat puolet Vihavuoden Perttulan säteritilasta, minkä jälkeen vuonna 1923 kylään valmistui Maulan veljesten saha, josta tuli vientisaha. Se myytiin konkurssihuutokaupassa Vienti Export Ltd:lle, jolla oli liikesuhteita mm. Englantiin. Kylässä oli kolme kauppaa: Ilmosen kauppa, Etelä-Hämeen Osuuskauppa ja Niemen kauppa. Kylässä toimi lisäksi myös näytelmiä järjestävä nuorisoseura. Vuonna 1973 perustettiin urheiluseura Itu ja samana vuonna Yhtyneet Paperitehtaat tuli sahan omistajaksi. Puuta vietiin mm. Britanniaan, Lähi-itään ja Länsi-Saksaan. Saha lakkautettiin vuonna 1985. Toinen saha, Kettulan saha, suljettiin vuonna 1994.
Rekolan mylly oli Rekolan suvun omistuksessa neljäntoista sukupolven ajan, vuosina 1638–1938. Myllyn otti vuonna 1961 hoitaakseen Hauho-Seura, joka kunnosti myllyalueen, johon kuuluvat lisäksi 1600-luvun myllypirtti, asuintalo 1800-luvulta ja aitta vuodelta 1849 sekä sauna. Alueella toimii Vihavuoden myllymuseo, joka on auki yleisölle kesäisin. 
Vihavuoden 115 hengen kirkkovene Vellamo on lahjoitettu Suomen kansallismuseolle ja se on nähtävänä Seurasaaressa.
Moritz Stoppelkamp

Seurajoukkueura

Stoppelkamp aloitti uransa vuonna 2005 Rot-Weiss Essenissä. Vuodet 2006-2007 hän oli lainalla Rot-Weiß Erfurtissa. Vuonna 2008 Stoppelkamp siirtyi Rot-Weiß Oberhauseniin, joka oli jo kolmas Rot-Weiss-joukkue hänen urallaan. Rot-Weiss tarkoittaa suomeksi punavalkoista. Vuonna 2010 Stoppelkamp siirtyi tuolloin 2. Bundesliigasta pelanneesta Oberhausenista Bundesliiga-seura Hannover 96:teen. Hän edusti Hannoveria Bundesliigassa kahden kauden ajan pelaten 44 liigapeliä. Vuonna 2012 Stoppelkamp siirtyi takaisin 2. Bundesliigaan, nyt 1860 Müncheniin. Müncheniäkin Stoppelkamp edusti kahden kauden ajan pelaten 2. Bundesliigassa 67 peliä ja viimeistellen 12 maalia. Kesällä 2014 Stoppelkamp siirtyi Bundesliigaan historiansa ensimmäistä kertaa nousseeseen SC Paderborniin. Ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa Stoppelkamp teki Hamburger SV:tä vastaan elokuussa 2014.
Syyskuussa 2014 Stoppelkamp teki historiaa iskemällä maalin vanhaa seuraansa Hannover 96:tta vastaan. Stoppelkamp laukoi pallon 83 metristä maaliin, kun Hannoverin maalivahti oli noussut ylös tavoittelemaan tasoitusta. Stoppelkampin suoraan ilmasta laukoma 2-0 -maali on kaikkien aikojen kauimpaa Bundesliigassa tehty maali.
Tauno Marttinen

Tauno Olavi Marttinen (27. syyskuuta 1912 Helsinki – 18. heinäkuuta 2008 Janakkala) oli suomalainen säveltäjä. Hän käytti myös nimimerkkiä Musicus ja salanimiä T. Tumma ja Tauno Tuomisto.

Elämänvaiheet

Tauno Marttisen isä Kristian Adolf Marttinen (1885–1942) oli parturi, mutta hän opiskeli itsekin pianonsoittoa. Tauno Marttisen äiti oli Vilma Johanna Marttinen (o.s. Rantanen). Heille syntyi kolme poikaa: Tauno, Eino (1914–1990) ja Veikko (1917–2003).
Tauno Marttinen opiskeli sekä pianonsoittoa että sävellystä 1920-luvulla Viipurissa ja 1930-luvulla Helsingissä. Marttinen aloitti säveltämisen 1930-luvulla, ja hänen varhaisimmat teoksensa olivat myöhäisromanttisia. Vuonna 1945 helsinkiläiskriitikot teilasivat Marttisen varhaistuotantoa esitelleen sävellyskonsertin lähes pelottavan vihamielisesti. Marttinen hylkäsi siihenastiset teoksensa ja aloitti säveltämisen uusista lähtökohdista. Lopulliseksi läpimurtoteokseksi osoittautui mezzosopraanolle ja orkesterille sävelletty Kokko, ilman lintu, joka palkittiin Suomen Kulttuurirahaston sävellyskilpailussa vuonna 1956. 1950-luvun lopulla hän käytti sävellyksissään ensimmäistä kertaa 12-säveltekniikkaa.
Marttisen musiikille tyypillisiä piirteitä ovat muun muassa kiintymys mystisiin aiheisiin sekä rapsodinen ja maalaileva ilmaisutapa. Häntä luonnehdittiin "Hämeenlinnan šamaaniksi". Marttisen musiikkia on kiitelty mielikuvituksen rikkaudesta mutta myös kritisoitu löyhästä ja improvisaatiomaisesta muodonkäsittelystä. Marttinen oli yksi Suomen tuotteliaimmista säveltäjistä. Hänen teosluettelossaan on muun muassa kymmenen sinfoniaa, useita konserttoja, kymmeniä kamarimusiikkiteoksia eri kokoonpanoille, oopperoita, pianomusiikkia sekä kuoro- ja yksinlauluja. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla ja Kalevalan riemuvuoden palkinnolla vuonna 1969. Hän vaikutti myös viihde- ja tanssimuusikkona. Presidentti Urho Kekkonen myönsi Marttiselle professorin arvonimen vuonna 1972. Marttinen asui viimeiset vuotensa Janakkalan Turengissa.
Marttisen Suuren joen laulu -oopperan kantaesitystä Kemissä (1980) pidetään kaikkien aikojen pohjoisimpana oopperaensi-iltana.
Tauno Marttisen poika Rauno Marttinen on tanssitaiteilija.

Teosluettelo

Hollantilainen Dirk Meijer on laatinut Marttisen teosluettelon. Marttisen tuotanto käsittää 750 teosta, joista tunnetaan ja on esitetty viidesosa. Marttisen aiemmin tuntematonta tuotantoa on löytynyt viime aikoina muun muassa Tamminiemen Urho Kekkosen museon arkistosta, josta tuli esille Hauen laulu Aaro Hellaakosken runoon. Marttinen antoi sävellyksiään ystävilleen lahjaksi, esimerkiksi Thoughts on a Mountain, ja sävellyksiä löytynee lisää. Kateissa on Nikolai Gogolin aiheeseen perustuva merkittävä ooppera Päällysviitta, josta on jäljellä pianopartituuri. Meijer on perustanut Hollantiin Leeuwardeniin Tauno Marttinen -seuran, joka on tehnyt levytyksiä ja julkaissut nuotteja.
Jumalatar

Jumalatar on naispuolinen jumala. Jumalattaret ovat usein olleet luojajumalattaria, äitijumalattaria tai hedelmällisyyden, kauneuden tai rakkauden jumalattaria, mutta myös esimerkiksi sodankäynnin ja metsästyksen jumalattaria on palvottu. Esimerkiksi maapalloa kunnioitettiin jo ennen ajanlaskun alkua nimityksellä Äiti Maa.
Robert Burås

Robert Solli Burås (12. elokuuta 1975 – 12. heinäkuuta 2007) oli norjalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän tuli alun perin tunnetuksi yhtyeestä Madrugada, joka julkaisi ensialbuminsa vuonna 1999.
Burås kuului vuonna 2005 My Midnight Creeps -nimisen yhtyeen perustajajäseniin. Hän oli mukana yhtyeen albumeilla My Midnight Creeps (2005) ja Histamin (2007). 
Burås löydettiin kuolleena kotoaan Oslosta heinäkuussa 2007. Tapaukseen ei poliisin mukaan liittynyt epäilyttäviä olosuhteita.
Kuultoahven

Koko ja ulkonäkö

Kuultoahven on pienikokoinen kala, joka kasvaa korkeintaan noin 22 cm pitkäksi. Aina vuoteen 1989 asti se tunnettiin vain läpikuultavista poikasista ja nuorista kaloista, jotka saavuttavat noin 12 cm:n pituuden. Aikuinen kuultoahven on väriltään tumman ruskea. Lajilla on sekä primitiivisiä että erikoistuneita piirteitä. Kala on ruumiinrakenteeltaan pitkulainen ja suurisilmäinen. Selkäeviä lajilla on kaksi, ja rintaevät sekä vatsaevät ovat pienet. Pyrstöevä on kuultoahvenella selkeästi haarautunut. Suu on suurikokoinen, hampaat ovat pienet ja kurkussa on suuremmat hampaiden kaltaiset luut.

Levinneisyys

Kuultoahvenia tavataan päiväntasaajan läheisyydestä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Nuoret kalat liikkuvat planktoneliöiden joukossa lähellä veden pintaa. ja aikuiset kalat on pyydystetty noin 130 metrin syvyydestä. Lajin elintavoista ei tiedetä paljoakaan.
Krista Kiuru

Koulutus ja ura

Kiuru valmistui ylioppilaaksi Ulvilan lukiosta vuonna 1993 ja valtiotieteiden maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 2001. Vuosina 1996–2007 hän työskenteli filosofian, uskonnon ja ilmaisutaidon tuntiopettajana ja vuosina 2004–2005 Tampereen yliopiston Porin yliopistokeskuksen toiminnan suunnittelijana.
Vuonna 2017 hän sai Turun yliopiston Vuoden alumnin tunnustuksen myötävaikuttamisesta koulutuksen ja tutkimuksen kehitykseen.

Politiikka

Ennen valintaansa kansanedustajaksi Kiuru toimi Sosialidemokraattisissa Nuorissa ja Sosialidemokraattisissa Opiskelijoissa. Hän on toiminut myös Sosialidemokraattisissa Naisissa. Vuodesta 2001 Kiuru on ollut Porin kaupunginvaltuuston jäsen ja puheenjohtaja vuosina 2009–2012 sekä 2017 alkaen. Kiuru oli SDP:n puoluevaltuuston varapuheenjohtaja vuosina 2010–2011. Kiuru on ollut SDP:n ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 2012–2014 ja kolmas varapuheenjohtaja vuodesta 2014.
Kiuru valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa 5 560 äänellä. Hänet valittiin uudelleen vuoden 2011 vaaleissa 7 786 äänellä.
Kesäkuussa 2011 Kiuru nimitettiin Kataisen hallituksen asunto- ja viestintäministeriksi. Viestinnästä vastaavana ministerinä Kiurun tehtäväksi tuli vuonna 2011 tehdä esitys Yleisradion rahoituksen järjestämisestä asian jäätyä edelliseltä hallitukselta kesken. Helsingin Sanomien päätoimittaja Mikael Pentikäinen kritisoi keväällä 2012 Kiurun tapaa hoitaa Yle-uudistusta. Hänen mukaansa Kiuru antoi ymmärtää ettei mediajohtajien tulisi puuttua uudistukseen. Pentikäisen mukaan median poliittinen sääntely on uhka sananvapaudelle ja median tehtävälle vahtia vallanpitäjiä, eikä poliitikko saisi edes vihjata, että politiikan arvostelu voisi vaikuttaa esimerkiksi televisiokanavien toimilupien myöntämiseen.
SDP:n ministerikierrätyksen seurauksen Kiurusta tuli opetusministeri toukokuussa 2013. Opetusministerinä hän on ajanut muun muassa oppivelvollisuuden pidentämistä vuodella. Huhtikuussa 2014 Kiuru sai hoitaakseen myös viestintäministerin tehtävät vasemmistoliiton erottua hallituksesta.

Luottamustoimia

Kiuru on ollut Satakuntaliiton valtuutettu (2001–2004) ja hallituksen jäsen (2005–2008), Suomen Punaisen Ristin varapuheenjohtaja (2002–2008) ja Porin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän kirkkoneuvoston jäsen (2003–2006). Hän oli SPR:n valtuuston puheenjohtaja 2008–2011.
Ministerikauteensa saakka Kiuru oli Kuluttajaliiton, Suomen toimikunta Euroopan turvallisuuden edistämiseksi -järjestön ja Suomi–Unkari Seuran puheenjohtaja sekä varapuheenjohtaja Suomen YK-liitossa. Hän oli myös Porin srk-yhtymän kirkkovaltuuston jäsenenä (2007–2011) ja Satakunnan Osuuskaupan hallintoneuvostossa (2009–2011).
Martti Peltonen

Martti Peltonen (s. 1943) on pitkän uran tehnyt suomalainen lehtikuvaaja. Hän aloitti TPSL:n äänenkannattaja Päivän Sanomissa 1959, siirtyi 1966 Helsingin Sanomiin ja lopulta 1973 Ilta-Sanomiin,  jonka kuvatoimituksen esimiehenä työskentelee.
Peltosen tunnetuin otos esittää lentokentällä YK-matkaltaan palanneita presidentti Urho Kekkosta ja tämän takana muovikassi kädessä seisovaa Väinö Leskistä.   Yleisesti uskottiin kassin sisältävän viinaa, kun siellä tosiasiassa oli suklaata lapsille.
Martti Peltosen kuvista  julkaistiin  2005 kuvateos Viisi vuosikymmentä.
Karl Heinrich Bergius

Karl Heinrich Bergius (noin 1790 – tammikuu 1818 Kapkaupunki) oli saksalainen (preussilainen) luonnontieteilijä, rakuuna ja apteekkari Küstrinistä, Brandenburgista.
Bergius palveli Preussin armeijan ratsuväessä Napoleonin sodissa, ja hänelle myönnettiin rautaristi. Myöhemmin hän opiskeli farmasiaa Berliinissä. Täällä hän kiinnostui kasvitieteestä ja perehtyi siihen Martin Lichtensteinin johdolla Berliinin Eläinmuseossa. Lichtenstein rohkaisi häntä lähtemään Etelä-Afrikkaan Kapmaahan. Bergius saapui Kapkaupunkiin 1815 toimiakseen apteekkarin apulaisena ja kerätäkseen näytteitä Eläinmuseolle. Hän kuoli tuberkuloosiin tammikuussa 1818.
Bergiuksen kunniaksi Lichtenstein nimesi töyhtötiiran (Sterna bergii). Kasveista hänen nimeään kantavat Diascia bergiana (Link & Otto), Ficinia bergiana (Kunth) ja Ophioglossum bergianum (Schltdl. Sutton, D.A.).
Dmitri Donskoi (sukellusvene)

Dmitri Donskoi (TK-208) on Venäjän laivaston sukellusvene. Alus on maailman suurin yhä käytössä oleva ydinsukellusvene. Sukellusvene on 172 metriä pitkä ja 23 metriä leveä.
Yhteiskunnallinen yritys -merkki

Yhteiskunnallinen yritys -merkki on joulukuussa 2011 julkistettu liiketoimintamerkki, joka viestii yrityksistä, joiden ensisijainen tavoite on ratkaista yhteiskunnallisia tai ympäristöongelmia, kantaa yhteiskunnallista vastuuta ja tuottaa yhteiskunnallista hyvää. Yhteiskunnalliset yritykset harjoittavat kestävää pitkän tähtäimen liiketoimintaa ja käyttävät voitostaan vähintään puolet toimintansa kehittämiseen tai lahjoittavat sen määrittämäänsä hyvään tarkoitukseen. Yhteiskunnallinen yritys myös toimii avoimesti ja läpinäkyvästi pyrkien osoittamaan tuottamiaan yhteiskunnallisia vaikutuksia. Merkki on myönnetty yli 170:lle hyvin erilaiselle yritykselle ja yhdistykselle (tilanne joulukuussa 2017). Merkkiä käyttävät esimerkiksi monet hoiva-alan yritykset, ympäristösektorin toimijat, terveyspalvelujen tarjoajat ym.
Yhteiskunnallinen yritys -merkin suunnittelijat ovat Elina Järvinen ja Harri Homi.
Kanelipeukaloinen

Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kanelipeukaloinen on noin 16,5 cm. Yleisväritykseltään laji on kauttaaltaan kanelinruskea ja kurkku on hieman muuta ruumista vaaleampi. Siivissä ja pyrstössä on heikosti erottuvia mustia viiruja. Kanelipeukaloinen muistuttaa ulkonäöltään seepiapeukaloista (Cinnycerthia peruana), mutta on sitä tummempi ja seepiapeukaloisen siiven ja pyrstön raidoitus erottuu selkeämmin.

Levinneisyys ja elinympäristö

Kanelipeukaloista tavataan Andeilla alueella, joka ulottuu Venezuelasta kolumbian ja Ecuadorin kautta Perun pohjoisosiin. Linnun elinympäristöä ovat vuoristometsien pohjakerrokset, pensaikot ja lajia tavataan myös hieman puurajan yläpuolella. Yleensä kanelipeukaloinen elää metsissä, jotka sijaitsevat 2 200–3 800 metrin korkeudella meren pinnasta. Laji elää tiheiköissä ja muodostaa usein 15–20 yksilön parvia.
Niko Mikkola (jääkiekkoilija, 1996)

Seuraura

Mikkola aloitti jääkiekkoilun 4-vuotiaana Kiimingin Kiekko-Pojissa. Hän siirtyi 10-vuotiaana Oulun Kärppiin, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Kalevan Pallon B-nuoriin. Syyskuussa 2014 Mikkola teki kolmivuotisen sopimuksen KalPan SM-liigajoukkueen kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 27. joulukuuta 2014 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan, kun joukkueen kokoonpanossa oli puolustajavajetta. Mikkola merkittiin heti KalPan ykköspuolustajapariin Jussi Timosen viereen ja hän sai ottelussa jääaikaa 14.33 minuuttia. Mikkola pelasi kauden 2014–2015 aikana kymmenen SM-liigaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Helmikuussa 2015 KalPa lainasi hänet loppukaudeksi Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Mikkola voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
St. Louis Blues varasi Mikkolan viidennellä kierroksella 127. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Kaudella 2015–2016 hän avasi maalitilinsä SM-liigassa. Mikkola teki liigauransa avausmaalin 12. syyskuuta 2015 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänen osumansa hyväksyttiin videotarkistuksen jälkeen. Pekka Piirala valitsi Mikkolan ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa SM-liigassa toi 55 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Mikkola jakoi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella KalPan sisäisen tehotilaston voiton Mikko Jokelan kanssa lukemalla +2.
Kaudella 2016–2017 Mikkola teki läpimurtonsa SM-liigassa ja teki runkosarjassa 15 tehopistettä. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Mikkola siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Syksyllä 2017 hän osallistui St. Louis Bluesin harjoitusleirille ja Mikkola pelasi seuran NHL-joukkueessa kaksi harjoitusottelua, minkä takia häneltä jäi väliin Tapparan kauden seitsemän ensimmäistä runkosarjaottelua. Mikkola jakoi koko SM-liigan pudotuspelien tehotilaston voiton HIFK:n Juha-Pekka Haatajan kanssa lukemalla +9. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Toukokuussa 2018 Mikkola teki kaksivuotisen tulokassopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Syksyn 2018 harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue San Antonio Rampagen vahvuuteen. Mikkola pelasi siellä koko kauden 2018–2019 tehden 70 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9. Myös syksyn 2019 harjoitusleirin päätteeksi hänet lähetettiin farmiin.

Muuta

Mikkola valmistui ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lukiosta keväällä 2016. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa, suunnistusta, yleisurheilua ja hiihtoa.
Pensar

Historia

Pensar on asutettu 1300- ja 1400-lukujen aikana. 1500-luvulla Pensarin viisi tilaa kuuluivat Nauvon Holman yökuntaan. Saaren asukasluku oli suurimmillaan 1900-luvun alussa, jolloin siellä asui noin 120 ihmistä. Saarella toimi 1920- ja 1930-luvuilla suojeluskunnan harjoitusleiri. Kansalaissodassa Pensar toimi Saariston vapaajoukon tukikohtana, ja toimi sotien välisenä aikana myös Suomen laivaston harjoitusalueena. Toisen maailmansodan jälkeen saaren sotilasalueet myytiin Paraisten kalkkivuoriyhtiön virkistyskäyttöön. Nykyisin saaren etelärannalla on Pensar Sydin lomakeskus.

Maantiede

Pensarin satama sijaitsee saaren länsirannalla. Saaren rakennuskanta on pääosin yhtenäinen keskittyen saaren keskiosiin peltojen ympäröimälle alueelle. Pensarin eteläosa on epätasaisempaa metsittynyttä kallioperää, jossa sijaitsee 41 metriä korkea Sandviks bergen. Pensar Sydin yhteydessä saaren etelärannalla on vierasvenesatama.
Kemal Derviş

Kemal Derviş (s. 10. tammikuuta 1949 Istanbul) on turkkilainen taloustieteilijä ja poliitikko. Hänen isänsä on turkkilainen ja äitinsä saksalainen.
Derviş oli Turkin valtiovarainministerinä Bülent Ecevit ollessa pääministeri, ja hän oli pääsuunnittelijana Turkin talouden onnistuneessa kolmivuotisessa toipumisohjelmassa, joka käynnistettiin 2001. Ennen nimitystään Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman (UNDP) johtajaksi hän oli Turkin parlamentin ja jäsen kuului jäsenenä Turkin ja Euroopan parlamenttien yhteistyökomissioon. Sitä ennen hän oli Euroopan perustuslakineuvoston jäsen.
YK:n pääsihteeri Kofi Annan nimitti Dervişin UNDP:n johtajaksi 26. huhtikuuta 2005 ja hän aloitti nelivuotisen toimikautensa 15. elokuuta 2005. Hän on myös YK:n uudistamistoimikunnan johtaja. Toimikuntaan kuuluvat kehitystyön parissa toimivien YK:n rahastojen, ohjelmien ja osastojen piirissä työskentelevät johtajat. Hän oli myös ehdokkaana YK:n pääsihteeriksi.
Derviş on suorittanut taloustieteiden master-tutkinnon London School of Economicsissa 1970 ja PhD-tutkinnon Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa 1973.
ITIL

ITIL versio 3

ITILin nykyinen kokonaisuus julkistettiin kesäkuussa 2007 ja päivitettiin kesällä 2011. Nykyiseen versioon viitataan versiona kolme tai yleisesti ITILv3.
Malli on ryhmitelty viiteen kirjaan. Aiemmat versiot 2 (julkistettu n. 2000, 8 kirjaa) ja 1 (julkistettu 90-luvun aikana, n. 34 kirjaa) ovat kehittyneet versiossa kolme palvelun elinkaaren kattavaksi prosessikirjastoksi.
ITIL versio 3 on kokoelma IT-tuotannon käytäntöjä ja ohjeistuksia. ITIL sisältää formaalit koulutus- ja sertifiointimallit. ITIL tukee ja auttaa täyttämään IT-palvelunhallinnan laatustandardin ISO20000 vaatimukset. Nykyaikaiset palvelunhallinnan johtamisen ja tuotannon työkalut ("ITSM-työkalut") noudattavat ITIL-mallia.

ITIL-elinkaarimalli

ITIL-kehys on koottu kattamaan IT-palveluiden elinkaari. Mallin ydin on palvelustrategia, joka on pohjana palvelun suunnittelulle, transitiolle ja tuotannolle. Kaikkia näitä ympäröi jatkuva palveluiden kehittäminen. Elinkaarimalli on rakennettu käytännön IT-palvelutuotannon kokemuksista. 
Kirjat sisältävät ohjeistuksia ja malleja prosessien määrittelyyn, organisointiin ja käyttöön ihmisten, prosessien ja teknologioiden kannalta. Palvelutuotannon organisoinnissa otetaan kantaa eri tuotantomalleihin myös partnerien avulla. Vuoden 2011 päivityksessä kirjoihin lisättiin valmiita malleja, dokumenttipohjia ja roolikuvauksia.

ITIL V2 rakenne

Versio kaksi julkaistiin vuodesta 2000 lähtien. Se keskittyi tuki- ja toimitusprosesseihin. Kirjasarja käsitti käytännössä samat asiat kuin nykyinenkin versio, mutta muut osa-alueet jätettiin yleisesti huomioimatta. Jokainen kuvan palanen kuvastaa yhtä kirjaa.

ITIL V1 rakenne

Versio yksi oli nimenomaan kirjasto, kokoelma yksittäisiä kirjoja eri osa-alueilta. Kirjoja alettiin julkaista 1989 lähtien niitä julkaistiin vuosien mittaan kymmeniä.

ITILin tekijänoikeus ja omistajuus

Alusta asti ITIL-konsepti on ollut vapaasti saatavilla, mutta se on tekijänoikeudella suojattu. Tämä ei estä ITIL-konseptin käyttämistä. ITILin tekijänoikeuden omistaa  Britannicna Cabinet Office.
Rimmi (Padasjoki, Syrjäntausta)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Pannijoen valuma-alueeseen (14.253) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,9 metriä mpy.
Geek Stink Breath

Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideossa näytetään Green Dayta soittamassa kellarissa ja väläyksiä erään yhtyeen ystävän hampaanpoistosta. Musiikkivideota näytettiin MTVlla tarkoituksellisesti vain myöhäisinä ajankohtina, sillä videossa kuvattu hampaanpoisto on herkemmälle katsojalle turhan verinen. Yhtye kuitenkin katsoi hampaanpoiston olevan oleellinen osa videota, sillä se myötäilee kappaleen sanoja “And it's rotting out my teeth“ (sillä suuongelmia pidetään yleisinä amfetamiinin haittoina, vaikka ne johtuvatkin lähinnä huonontuneesta hygieniasta sekä kuivasta suusta). Musiikkivideon on ohjannut Mark Kohr. Videon editoitua versiota näytetään TVssä edelleen maailmanlaajuisesti.
Kadonneiden sanojen metsästys

Kadonneiden sanojen metsästys on vuonna 2000 julkaistu opetus/seikkailupeli. Peli julkaistiin Windows 95 ja Windows 3.1 koneille. Peli on tarkoitettu englanninkielen opetukseen 9-14 -vuotiaille. Pelissä on tarkoitus auttaa sinistä taikaolentoa löytämään kadonneet englanninkieliset sanat osoita ja klikkaa -tyylillä.

Pelin intro

"3000 vuotta sitten lähetettiin maahan taikamuna. Sen sisällä oli sininen olento, jonka tehtävänä oli tuoda rauha maahan. Muna joutui pahaksi onneksi vääriin käsiin. Ilkeä kuningas Bondo, joka hallitsi muinaista kuningaskuntaa sai sen haltuunsa. Hän esti sotilaidensa avulla sinistä olentoa kuoriutumasta munasta ja käytti siihen piilotettuja taikavoimia maailman tuhoamiseen ja valloittamiseen. Kuningas Bondo rakennutti perhossaarelle temppelin, jonne hän halusi ruumiinsa haudattavan kuolemansa jälkeen. Ennen kuolemaansa hän vielä vannoi palaavansa saattamaan tehtävänsä päätökseen. Käsillä on nyt aika, jolloin kuningas Bondon on määrä palata. Sininen olento on juuri kuoriutumaisillaan munasta pelastaakseen maailman kuningas Bondon tihutöiltä. Eräänä myrskyisenä yönä, kellarista kantautuu omituista ääntä...".
Arvaa Kuka?

Arvaa Kuka? (engl. Guess Who?) on Hasbron markkinoima arvauspeli, jossa pelaajat pyrkivät kuulustelun ja poissulkemisen avulla päättelemään, minkä pelilaudalla olevista hahmoista vastapelaaja on valinnut.

Pelin kulku

Peliä pelaa kaksi henkilöä, joista kummallakin on oma hahmolauta. Laudalla on 24 yksinkertaisesti piirrettyä hahmoa ja heidän etunimensä. Ideana on kysyä kysymyksiä, joihin voi vastata kyllä tai ei. Esimerkiksi jos henkilö A kysyy henkilöltä B "Onko hahmollasi harmaat hiukset?" ja B vastaa kieltävästi, voi A sulkea pois kaikki hahmot, joilla on harmaat hiukset. Jos taas B vastaa myöntävästi, A sulkee pois kaikki hahmot, joilla ei ole harmaita hiuksia. Hahmot suljetaan pois omalta laudalta sulkemalla sen edessä oleva ikkuna.

Eri versioita

Alkuperäisen Arvaa kuka? -pelin lisäksi Hasbro on markkinoinut muun muassa myös Travel Guess Who - ja Guess Who? Wonderful World Of Disney -pelejä.