google/wiki40b huggingface dataset:
Kesäuniversiadit 2011

XXVI kesäuniversiadit järjestettiin Shenzhenissä, Kiinassa 12.–23. elokuuta 2011. Kesäuniversiadit olivat järjestyksessään 26:nnet, kilpailuja järjestettiin 305 kaikkiaan 22 lajissa. Kilpailuihin osallistui yli 7 500 urheilijaa 152 maasta. Kisaisännyyttä hakivat myös Taiwanin Kaohsiung, Puolan Poznań, Venäjän Kazan ja Espanjan Murcia. Suomi lähetti kesäuniversiadeihin 102 urheilijaa. Shenzhenin metroverkostoa laajennettiin merkittävästi ennen tapahtumaa.
Universiadeissa kilpailtiin kolmentoista vakiolajin – jalkapallo, judo, koripallo, lentopallo, miekkailu, pöytätennis, rytminen voimistelu, telinevoimistelu, tennis, uimahypyt, uinti, vesipallo ja yleisurheilu - lisäksi yhdessätoista kisajärjestäjän valitsemassa lajissa. Nämä lajit ovat aerobic, ammunta, beach volley, golf, jousiammunta, painonnosto, purjehdus, pyöräily, shakki, sulkapallo sekä taekwondo.
Eniten mitaleja keräsi isäntämaa Kiina – 145 mitalia, toiseksi tuli Venäjä, keräten 132 mitalia. Kolmanneksi ylsi Etelä-Korea 79 mitalilla. Suomalaisittain paras sijoitus oli Tuula Tenkasen viides sija purjehduksen Laser Radial-luokassa.
Shenzhen Bay Sports Center oli kilpailujen avajaisten ja tapahtumien järjestyspaikka.
Isolaakasittiäinen

Koko ja ulkonäkö

Isolaakasittiäinen on 8–15 mm, vain harvoin alle 10 mm pituinen pulleanmuotoinen kovakuoriainen. Pää, etuselkä ja raajat ovat mustat eivätkä yleensä lainkaan metallinkiiltoiset. Etuselän ulkoreuna on hyvin loivan S-kirjaimen muotoinen ja sen etunurkat erottuvat terävinä. Naaraalla on etuselän etureunassa selvä kyhmy. Koiraan päälaelta kohoaa pitkä sarvi, joka kaartuu kärkiosastaan eteenpäin. Peitinsiipien tyven kilveke puuttuu. Peitinsiivet ovat kellanruskeat ja niissä on epäsäännöllistä mustaa täplitystä.

Levinneisyys

Isolaakasittiäisen levinneisyys ulottuu Italia–Puola-akselilta itään, Vähä-Aasiaan ja Siperian poikki Koreaan saakka. Pohjoismaista lajia on tavattu vain Suomessa sekä yhden kerran 1800-luvulla Ruotsissa. Suomessa se on aikaisemmin esiintynyt hajanaisesti maan eteläosissa, mutta on ollut ilmeisesti aina harvinainen. Vuodesta 1961 vuoteen 1995 lajista ei tehty Suomessa yhtäkään havaintoa ja sen oletettiin hävinneen kokonaan, kunnes vuonna 1995 löydettiin esiintymä Somerolta Häntälän notkoista. Nykyisin Häntälän notkot ovat lajin ainoa elinpaikka Suomessa.

Elinympäristö ja elintavat

Laakasittiäisten suvulle ominaiseen tapaan laji on vaatelias. Elinpaikakseen isolaakasittiäinen edellyttää kuivaa ja avointa, hiekkapohjaista laidunmaata. Laji vaatii runsaasti lämpöä ja yksilömäärä on suurimmillaan loppukesästä, vaikkakin kuoriaisia voi tavata keväästä syksyyn. Laji talvehtii täysikasvuisena ja kasvatuksessa kuoriaiset ovat eläneet yli vuoden.
Sekä toukat että aikuiset kuoriaiset elävät lantakasoissa ja ne suosivat etenkin nautojen lantaa. Aikuiset kaivavat maahan ulosteen täyttämiä käytäviä, joihin ne laskevat munansa. Toukkakehitys tapahtuu kesän aikana. Sopivassa ulosteläjässä voi elää kymmeniä kuoriaisyksilöitä.
Suomessa isolaakasittiäinen on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä vaikka laji onkin ainoalla esiintymispaikallaan runsaslukuinen, esiintymisalue on pinta-alallisesti pieni ja muutokset sen laidunnuksessa voivat tehdä maanpinnan mikroilmastosta nopeasti lajille sopimattoman. Ruotsissa laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi.
Suomen Taiteilijat (yhdistys)

Suomen Taiteilijat on vuonna 1968 perustettu taideyhdistys. Esittävää kuvataidetta vaalivaan yhdistykseen kuuluu noin 250 taiteen harrastajaa ja tekijää.
Yhdistys sai alkunsa 1960-luvulla tilanteessa, jossa uudet taidesuuntaukset alkoivat saada sijaa Suomessakin. Nykytaidetta oudoksuttiin epätaiteena, näyttelyissä oli esimerkiksi esinetaidetta. Yhdistyksen puuhamiehet pelkäsivät perinteisen taiteen kaipaavan tukea. Suomen Taiteilijat perustettiin puolustamaan figuratiivista taidetta, joskin näyttelyissä on nykyisin myös ei-esittäviä teoksia.
Yhdistys järjestää jäsenilleen näyttelyitä, kursseja, opintomatkoja ja muuta virikettä. Joka viides vuosi julkaistaan jäsenten omakustanteinen matrikkeli, josta jäsenet voivat ostaa tilaa.  Kaapelitehtaalla Helsingissä on yhdistyksen toimitila ja näyttelytila Galleria Aapeli.
Kauksamo

Kauksamo oli kylä Kivennavan pitäjän koilliskulmalla. Kylässä oli ennen talvisotaa nelisenkymmentä taloa ja kansakoulu rakennettiin kylään 1935.
Kauksamossa ei nykyisin ole asutusta. Kauksamon ja Miettilän kylien niityt voit kuitenkin nähdä Kirovskojen eli Vuottaan pohjoispuolella.
Cimorelli

Fanit

CimFam eli "Cimorelli Family" on Cimorellin fanijoukko. Christina Cimorelli perusteli nimen niin, että monet fanit haluaisivat olla osa heidän perhettään, niinpä se nimettiin CimFamiksi. Cimorellin jäsenet pitävät yhteyttä faneihinsa sosiaalisen median kautta esim. Twitterin ja Instagramin avulla. Cimorellillä on myös Facebook, Tumblr sekä Snapchat.
Lemmensilta (Jyväskylä)

Lemmensilta on silta, joka yhdistää Jyväskylän Säynätsalon Lehtisaaren Muuratsalon saareen. Silta ylittää Kuusainsalmen. Sillan kautta kulkevan kadun nimi on Saaritie. Siltaa on pidetty idyllisenä.
Delfoin sibylla

Delfoin sibylla oli antiikin aikana Apollonin pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa toiminut sibylla eli naispuolinen ennustaja. Delfoin sibyllaa, joka oli yksityishenkilönä toiminut ennustaja, ei tule sekoittaa Delfoin oraakkeliin ja sen ennuspapitar Pythiaan, joka oli eri instituutio.
Pausanias kertoo kahdesta paikalla toimineesa myyttisestä sibyllasta. Varhaisempi ennustajatar oli ensimmäinen paikalla ennustuksia laulanut nainen ja sai sibyllan nimen libyalaisilta. Häntä pidettiin Zeuksen ja Lamian tyttärenä. Toinen, myöhempi Herofile-niminen ennustajatar toimi Delfoissa, mutta myös Samoksella, Kolofonissa ja Deloksella. Itse hän kutsui itseään Apollonin vihityksi puolisoksi, sekä välillä Apollonin sisareksi Artemiiksi ja välillä tyttäreksi. Toisaalta hän sanoi olleensa myös kuolevaisen miehen ja kuolemattoman nymfin tytär. Myös hänen kerrottiin eläneen varhain, koska hän oli ennustanut Troijan sodan. Pausaniaan mukaan deloslaiset muistivat Herofilen Apollonille kirjoittaman hymnin.
Delfoin arkeologisella alueella on kivi, jota kutsutaan ”Sibyllan kiveksi”. Se sijaitsee oraakkelin toimintapaikan Apollonin temppelin eteläpuolella Sikyonilaisten aarrekammion ja Ateenalaisten stoan välissä. Pausaniaan mukaan paikalliset olivat kertoneet Herofilen laulaneen ennustuksensa sen päältä.
Porrasturvat – Stair Dismount

Jatko-osat

Pelin tekijät tekivät Porrasturville kolme jatko-osaa: Rekkaturvat – Truck Dismount (2003), Dismount Levels (2004) sekä Kiuasturvat – Sauna Dismount (2008), joista myös ensimmäinen voitti Assemblyn pelinkehityskilpailun. Peliä parodioiva lyhytelokuva palkittiin niin ikään Assembly-tapahtumassa vuonna 2005.

Rekkaturvat

Rekkaturvat – Truck Dismount on tAAtin tekemä jatko-osa Porrasturville. Kuten edellisessä osassa, niin tässäkin on tarkoitus tuottaa supersankari Spectorille mahdollisimman paljon vahinkoa. Pelissä mies laitetaan rekan kyytiin ja rekka laitetaan liikkeelle kohti seinää. Matkan varrelle voi laittaa hyppyreitä. Peli on voittanut Assembly-tapahtuman pelinkehityskilpailun vuonna 2003.

Mobiiliversiot

Pelistä on julkaistu versiot myös iOS:lle (2014) ja Androidille (2014) jotka on julkaistu Secret Exit yrityksen nimellä.

Classic versiot

Aiemmat versiot ovat jaossa ilmaisena Stair Dismount Classic ja Truck Dismount Classic nimisinä.
Portteri

Portteri tai porter on tumma pintahiivaoluttyyppi, joka on tehty paahdetuista maltaista. Nimen alkuperän on väitetty juontuvan kantajista (engl. porter), jotka joivat täyttävää olutta työpäivän ohessa osittain ravinnoksi. Toinen juonne nimelle on, että Hollannissa juotiin poorteriksi kutsuttua olutta. Suosittuja porter-merkkejä ovat muun muassa yhdysvaltalainen Anchor Porter ja englantilainen Fullers London Porter.

Etymologia

Sanan porter epäillään tulevan sanasta kantaja (apumies), joka toi portteria torimyyjille 1700-luvulla.

Historia

Porter syntyi 1700-luvun alussa Britanniassa. Sen kehittäjänä pidetään Ralph Harwoodia. Se oli ensimmäinen teollisesti pantu olut. Portterien historian alkualkoina se sekoitettiin muista oluista. Yleisesti hyväksytyn teorian mukaan se oli alun perin erityisesti torikauppiaiden suosiossa. Sitä vietiin Britanniasta muun muassa Baltiaan, jossa on edelleen porterpanimoja. Laivamatkojen aikana hiiva käytti jäämäsokerin alkoholiksi. Tämän takia balttilaisissa porttereissa on tyypillisesti korkeampi uutepitoisuus. Toinen merkittävä alue oli Irlanti, jossa se on edelleen erityisesti työväenluokan suosiossa. Suosioon se nousi erityisesti 1800-luvulla. 1800-luvun lopussa suurin osa kulutetusta oluesta oli portteria. mutta katosi suurilta osin maailmansotien välissä. Portteria pantiin vuoteen 1973 asti Irlannissa. 1970-luvun lopulla kaksi brittiläistä panimoa Penrhos ja Timothy Taylor aloittivat uudestaan portterin panemisen.

Valmistus ja ominaisuudet

Alun perin porterin kantavierteen ominaispaino oli noin 1070, mutta nykyään se on noin 1040-50. Porter on väriltään tyypillisesti musta, melkein läpinäkymätön. Jotkut portterit ovat tummanruskean sävyisiä. Portteri maistuu yleensä hieman kahvimaiselle ja hedelmäiselle. Kahvimainen maku johtuu maltaiden paahtamisesta ja hedelmäisyys pintahiivan käytöstä. Verrattuna samantyyppiseen dry stouttiin sen maku ei ole niin täyteläinen: tämä johtuu pidemmälle mennestä käymisestä. Nykyaikainen portteri voi olla hieman kitkerää. Vaikka portteri on tavallisesti pintahiivaolut, on olemassa myös pohjahiivoilla porttereita panevia panimoita. Porterin alkoholipitoisuus on 4-9 til-%.

Tunnettuja porttereita

Tunnettuja portervalmistajia ovat muun muassa brittiläiset Malton, Fuller’s ja Samuel Smith. Yhdysvaltalaisia tunnettuja valmistajia ovat esimerkiksi Hill Farmstead Brewery ja Sierra Nevada Brewing. Suomalaisista panimoista Sinebrychoffin portteri lienee tunnetuin suomalainen portteri.
Nemean stadion

Historia

Nemean stadion rakennettiin klassisen kauden ja hellenistisen kauden taitteessa noin vuonna 330 eaa. Sitä käytettiin Nemean kisoissa, jotka olivat yhdet panhelleenisistä kisoista. Rakentamisajankohta sijoittuu aikaan, jolloin kisat palasivat Nemeaan oltuaan välillä Argoksessa. Stadionia käytettin ainakin vuoteen 271 eaa. saakka, jolloin kisat palasivat jälleen Argokseen, sekä joitakin yksittäisiä kertoja tämänkin jälkeen. Roomalaisella ajalla ja keskiajalla stadionin aluetta käytettiin pääasiassa laiduntamiseen ja maanviljelyyn.
Stadionin alueen arkeologiset kaivaukset tehtiin vuosina 1974–1981. Ne suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu Ateenassa Stephen Millerin johdolla.

Rakennelma

Stadion sijaitsee Nemean Zeuksen pyhäkköalueen kaakkoispuolella noin 500 metriä kaakkoon Zeuksen temppelistä. Stadion oli rakennettu suurin piirtein pohjois-eteläsuunnassa. Eteläpää on kaivettu rinteeseen ja pohjoispää puolestaan sijoitettu keinotekoiselle tasanteelle.
Stadionin juoksuradan pituus eli stadionmitta oli 600 jalkaa eli 178 metriä. Stadionin pohjoispäätä ei ole kaivettu kokonaan esille, joten nykyisin stadionin kentästä on näkyvissä noin 125 x 30 metrin kokoinen alue. Juoksuradassa oli etäisyysmerkit aina 100 jalan välein. Stadionin lähtöviiva oli tehty kivestä. Lähtöpaikalla oli lähetyslaitteisto (hyspleks), jolla varmistettiin, että kaikki juoksijat pääsivät lähtemään kilpaan yhtä aikaa. Se koostui puisista paaluista, jotka poikkituki sitoi toisiinsa. Se pystyttiin laskemaan alas köysitaljalla lähtömerkin hetkellä.
Stadionin katsomoon mahtui noin 30 000–40 000 henkeä. Katsomossa oli ainoastaan joitakin kiinteitä istuinrivejä lähtöviivan lähellä. Muutoin yleisö istui suoraan maassa rinteeseen tehdyillä tasanteilla. Juoksurataa kiersi vesikanava, josta sai juomavettä.
Stadioniin kuului sen länsipuolella sijainnut urheilijoiden riisuutumis- ja pukeutumistila (apodyterion), jossa oli peristyyli- eli pylväspiha. Sieltä johti noin 36 metriä pitkä ja 2,5 metriä korkea holvattu käytävä (kryptē eisodos) suoraan portille, josta kilpailijat astuivat stadionille. Tunnelissa on lukuisia graffiteja, joissa esiintyy urheilijoiden nimiä.
Amerikanbandoggi

Ulkonäkö

Amerikanbandoggi on rakenteeltaan voimakas ja sillä on suhteellisen suuri pää. Jalat ovat vahvat ja kuono on neliömäinen. Karva on lyhyttä ja väriltään mikä tahansa. Rotu painaa 54-64kg ja sen säkäkorkeus on 66-73cm.

Luonne

Amerikanbandoggi on luonteeltaan uskollinen ja puolustaa sitkeästi omistajaansa. Se on hyvin älykäs ja järkähtämätön, kun se päättää tehdä jotain. Rotu osoittaa suurta rohkeutta ja pelottomuutta, mutta samalla ystävällisyyttä ja rauhallisuutta.
Framasil Cucine Pineto

Kotihalli

Framasil Cucine Pineto pelaa kotiottelunsa kolmentuhannen istumapaikan Pala Mercatone Uno hallissa.

Historia

Historiansa aikana Framasil Cucine Pineto ei ole voittanut niin sanotusti mitään suurta. Viimeksi joukkue haki menestystä kun se selvisi A2-liigan finaaleihin, joissa se kuitenkin ei pystnyt voittamaan kultaa. Joukkue on pelannut useita vuosia Italian ylimmillä sarjatasoilla. Seuran ensimmäinen esiintyminen A2-liigassa oli kaudella 1986, joka jäi lopulta vain kauden mittaiseksi. Paluun sarjaan seura teki kaudella 2005. Seuran toistaiseksi kovin saavutus on A1-liigan paikka kaudeksi 2008-2009.

Muuta

Framasil Cucine Pineton joukkueessa pelaa kaudella 2008-2009 suomalainen yleispelaaja Matti Hietanen joka solmi joukkueen kanssa yksivuotisen sopimuksen. Osittain suomalainen Eerik Jago pelaa myös joukkueessa yhdessä Hietasen kanssa kaudella 2008-2009.
Plymouth (Montserrat)

Plymouth on itäisellä Karibianmerellä sijaitsevan Montserratin virallinen pääkaupunki. Kaupunki tuhoutui vuoden 1997 tulivuorenpurkauksissa ja on siitä asti ollut tyhjillään. Nykyään Montserratin tosiasiallinen pääkaupunki on Brades. Ennen kaupungin tuhoutumissa Plymouthissa asui noin 4 000 asukasta.
Pyranoosi

Pyranoosi on yksinkertaisen sokerin rengasrakenteinen muoto. Nimensä rakenne on saanut pyraanista, jonka heterosyklinen rengas muistuttaa pyranoosirengasta. Pyranoosirengas koostuu viidestä hiili- ja yhdestä happiatomista.

Rakenne

Sokerien esiintymisen pyranoosina selvitti ensimmäisenä Walter Haworthin johtama tutkimusryhmä 1920–1930-lukujen aikana. Pyranoosirengas on rakenteeltaan syklinen hemiasetaali. Rakenne muodostuu, kun C-5-hiileen liittynyt hydroksyyliryhmä reagoi C-1-ryhmään liittyneeseen karbonyyliryhmään. Myös C-4-hiileen liittynyt hydroksyyliryhmä voi reagoida karbonyyliryhmän kanssa, jolloin muodostuu furanoosi, jonka renkaassa on viisi atomia.
Pyranoosirengas voi esiintyä useissa erilaisissa konformaatioissa. Perustyyppejä ovat tuoli-, puolituoli-, vene-, vinovene- ja kirjekuorikonformaatiot, joista on erilaisia variaatioita. Tuolikonformaatiolla muotoja on 2, veneellä ja vinoveneellä kummallakin 6 ja puolituoli- ja kirjekuorikonformaatioilla 12. Lisäksi on olemassa myös muita stabiileja konformaatioita, jotka eivät kuulu mihinkään edellä mainituista ryhmistä, mutta ne ovat harvinaisia.
Anomeerisistä muodoista α-konformaatio on yleensä β-konformaatiota stabiilimpi. Tämä johtuu pääasiassa stereoelektronisesta efektistä, dipolien välisistä vuorovaikutuksista ja vetysidoksista. Stabiilein muoto on yleensä se, jossa hydroksyyliryhmät ovat aksiaalisessa asemassa. Tämä on poikkeuksellista, sillä yleensä ekvatoriaalinen asema on suositumpi vähäisemmän steerisen esteen vuoksi. Tätä kutsutaan anomeeriseksi efektiksi. Glukoosi on poikkeus, sillä kaikki sen pyranoosimuodon hydroksyyliryhmät ovat ekvatoriaalisessa asemassa.
Užupis

Užupis (puol. Zarzecze) on Liettuan pääkaupungin Vilnan kaupunginosa, joka sijoittuu osin Vilnan vanhaankaupunkiin, UNESCOn maailmanperintöluettelokohteeseen. Paikan nimi tarkoittaa "toisella puolella jokea"; kyseinen joki on Vilnia, josta koko kaupunki on saanut nimensä. Alue on ollut pitkään taiteilijoiden suosima, ja sitä on usein verrattu Pariisin Montmartreen. Alueella on gallerioita, taiteilijoiden työhuoneita ja kahviloita. Alue julistautui 1997 itsenäiseksi Užupisin tasavallaksi ja on mikrovaltio.

Maantiede

Užupis on suhteellisen pieni ja eristynyt alue. Vilnia-joki erottaa sen vanhastakaupungista, ja toinen puoli alueesta on jyrkkien mäkien sekä neuvostoaikaisen teollisuusalueen rajaama. Ensimmäisen sillan vanhaankaupunkiin rakensivat 1500-luvulla aluetta asuttaneet Liettuan juutalaiset.

Historia

Suurin osa alueen juutalaisista asukkaista kuoli holokaustin uhrina, ja myöhemmin neuvostoliittolaiset tuhosivat alueen juutalaisen hautausmaan. Alueella sijaitsee yhä yksi kaupungin vanhimmista hautausmaista, Bernardinen hautausmaa. 
Paikalle jäi holokaustin jälkeen autioita taloja, joihin muutti pian asunnottomia ja muita irtolaisia. Ennen kuin Liettua julistautui itsenäiseksi 1990, alue oli Vilnan laiminlyödyimpiä. Siellä oli paljon purkukuntoisia ja asuinkelvottomia taloja. Taiteilijat ja muut boheemit ovat suosineet aluetta neuvostoajoista alkaen ja nuoret taiteilijat ovat vallanneet hylättyjä taloja omaan käyttöönsä. 
Alueella on asunut muun muassa symbolismin ja jugendtyylin edustajiin kuuluva kuvataiteilija ja säveltäjä Mikalojus Konstantinas Čiurlionis.

"Užupisin tasavalta"

Vuonna 1997 asukkaat julistivat alueen "Užupisin tasavallaksi" (Užupio Res Publika). Samalla julkistettiin alueen oma lippu, presidentti, valuutta, perustuslaki ja noin 12 henkilön armeija. Tasavallan perustamista juhlitaan vuosittain 1. huhtikuuta Užupisin päivänä. Tällä hetkellä presidentin virassa toimii runoilija, muusikko ja elokuva-ohjaaja Romas Lileikis. Tasavallan toiminta ilmenee pitkälti erilaisina taidehankkeina. Ensimmäisenä suurena projektinaan presidentti Lileikis oli mukana pystyttämässä Vilnaan pronssista Frank Zappan patsasta. Patsaan veisti liettualainen Konstantinas Bogdanas, joka ennen vallankumousta valoi V. I. Leninin rintakuvia. Ulkopolitiikasta vastaa Tomasz Czepaitis. Suomessa Užupisin tasavaltaa edustaa neljä suurlähettilästä, jotka toimivat Tampereen, Pispalassa toimivasta Hirvitalon kulttuurikeskuksesta käsin. Tämän lisäksi ulkoministeri Czepaitis nimitti Užupisin teatterisuurlähettiläiksi – toimialueenaan koko maailma – ohjaaja Kristian Smedsin ja tuottaja Jukka Hyde Hytin vuonna 2005. Vilnan entinen pormestari Artūras Zuokas asuu Užupisissa ja osallistuu toisinaan tasavallan järjestämiin tapahtumiin. 
Užupisin tasavallalla on neljä kunniakansalaista, Jonas Mekas, 14. dalai-lama, Ugnė Karvelis ja Zenonas Šteinys.

Užupisin enkeli

Enkelipatsas julkistettiin keskusaukiolla 4. huhtikuuta 2001. Teos symboloi alueen taiteellista vapautta. Aikaisemmin paikalla oli tilapäiseksi suunniteltu munaveistos. Patsaan vaihdon yhteydessä muna myytiin huutokaupassa 10 200 litillä.
Irkutsk

Historia

Ivan Pohabov perusti Irkutskin kasakkalinnoitukseksi vuonna 1661. Kaupunki siitä tuli 1686. Kaupungissa oli tuhoisa tulipalo 4.–6. heinäkuuta 1879, jolloin useita merkittäviä rakennuksia tuhoutui. Se oli Irkutskin kuvernementin pääkaupunki vuoteen 1926 asti, jolloin kuvernementti lakkautettiin. Tämän jälkeen Irkutsk oli Itä-Siperian maakunnan hallinnollinen keskus.

Talous

Irkutskissa on rauta-, teräs-, kone- ja kevytmetalliteollisuutta. Kaupungissa valmistetaan muun muassa panssarivaunuja ja lentokoneita. Lisäksi on öljynjalostamoita ja vesivoimaloita. Sähköntuotannosta vastaa Irkutskenergo.

Liikenne

Irkutskin rautatieasema on tärkeä Siperian rautatien asema, Krasnojarskin ja Ulan Uden välillä. Kaupungissa on myös jokisatama ja kansainvälinen lentoasema.

Oppilaitokset

Irkutskissa on useita korkeakouluja, joista vanhin on Irkutskin valtionyliopisto (per. 1918). Lisäksi siellä on Baikalin talous- ja oikeustieteellinen valtionyliopisto, Irkutskin teknillinen valtionyliopisto, valtiollinen maatalousakatemia, kielitieteellinen valtionyliopisto, lääketieteellinen valtionyliopisto, kasvatustieteellinen valtionyliopisto sekä joukko yksityisiä korkeakouluja.

Urheilu

Jääpallo on Irkutskin seuratuin urheilulaji, kaupungin jääpalloseura Baikal-Energija pelaa Venäjän pääsarjassa. Ottelut vetävät parhaimmillaan 30 000 katsojaa. Irkutskissa järjestettiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2014.

Muuta

Irkutskissa on Inkerin kirkon Siperian rovastikuntaan kuuluva seurakunta.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1923

Mestarijoukkue

Sportin joukkue: Paul Bersing, Christfried Burmeister, Edgar Klumberg, V. Liljencrantz, Heinrich Paal, Aleksander Rubli, Reinhold Saulmann, Harald Stunde, Aleksander Tamm, Vladimir Tell, Georg Turgan, Oskar Üpraus.
Tanskan hallitsija

Yleistä

Tanskan kuningaskunta on nykyisistä Euroopan kuningaskunnista vanhin ja Oldenburgin hallitsijasuku on myös vanhin edelleen vallassa oleva hallitsijasuku Euroopassa.
Suvun ensimmäinen kuningas oli vuonna 1448 valtaan tullut Kristian I, joka oli myös Norjan ja Ruotsin kuningas. Oldenburgin hallitsijasuku hallitsee edelleen Tanskassa ja Norjassa, mutta Ruotsissa suvun valtakausi loppui jo vuonna 1522.
Oldenburgin suvun alkuperäinen päähaara sammui vuonna 1863, kun kuningas Fredrik VII kuoli lapsettomana. Valtaistuimelle nousi Kristian IX suvun nuoremmasta sukuhaarasta Glücksburgin suvusta, joka polveutuu Tanskan kuninkaasta Kristian III:sta (hallitsi 1534–1559).
Tanskan nykyinen kuningatar Margareeta II nousi valtaistuimelle isänsä Fredrik IX:n kuoltua vuonna 1972. Tanskan alkuperäinen kruununperimysjärjestys mahdollisti kruunun perimisen vain miehille, mutta koska Fredrik IX:lle syntyi vain tyttäriä, muutettiin kruununperimyslakia vuonna 1953 siten, että hallitsijan tytär saattoi periä kruunun poikien puuttuessa. Vuonna 2009 lakia muutettiin uudelleen siten, että hallitsijan vanhin lapsi perii kruunun automaattisesti sukupuolestaan riippumatta.
Saleveren Salumägi

Saleveren Salumägi on Matsalun kansallispuistoon kuuluva mäki Saleveren kylässä Läänerannan kunnassa Pärnumaalla Virossa. Metsäisen mäen pohjoisrinne muodostuu jyrkästä kalkkikivitörmästä. Törmän alla on lähteitä. Mäellä kulkee puolentoista kilometrin pituinen retkipolku.
Karl Harald Söderhjelm

Karl Harald Söderhjelm (26. maaliskuuta 1873 Viipuri – 18. huhtikuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja Helsingin pörssin johtaja.
Söderhjelmin vanhemmat olivat prokuraattori Werner Woldemar Söderhjelm ja Amanda Olivia Clouberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Viipurin lyseosta ja hän suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1895. Söderhjelm sai varatuomarin arvon 1898.
Söderhjelm oli lakimiehenä Viipurin hovioikeudessa 1898–1903 ja toimi vt. oikeusneuvosmiehenä ja kunnallispormestarina Viipurissa 1903. Hän oli poliittisista syistä maastakarkotettuna 1905–1905. Suomeen palattuaan Söderhjelm perusti pankkiiriliike Söderhjelm & Thesleffin ja oli sen osakkaana 1905–1907. Hän toimi sitten Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1907–1909, notaarina 1909–1911, viskaalina 1911–1913 ja hovioikeudenneuvoksena 1917. Söderhjelm oli muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa 8 kuukautta vankina Krestyn vankilassa Pietarissa 1913–1914 ja oli sen jälkeen estettynä viranhoidosta vuoteen 1917 saakka.
Söderhjelm toimi Helsingin pörssin johtajana vuodesta 1917 alkaen (nimitettiin tehtävään jo 1914).
Karl Harald Söderhjelm oli naimisissa vuodesta 1908 Rodny Ester Aline Brunowin (1877–1937) kanssa. Pianotaitelija Merete Söderhjelm oli heidän tyttärensä. Karl Harald Söderhjelmin sisaruksia olivat professori, diplomaatti, kirjallisuudentutkija Werner Söderhjelm, Suomen ensimmäinen naisprofessori Alma Söderhjelm ja kirjallisuudentutkija Torsten Söderhjelm.