google/wiki40b huggingface dataset:
Halkaisija

Halkaisija tarkoittaa suomen yleiskielessä useita erilaisia asioita. Esineen, kuten esimerkiksi putken tai tukkipuun, halkaisijalla tarkoitetaan suurinta poikkileikkauskuvion mittaa. Halkaisija voi myös tarkoittaa yleensä suoraa katkaisukohtaa, joka jakaa esineen kahteen yhtäsuureen osaan, yhtä painavaan osaan, yhdenmuotoisiin osiin tai jonkin muun kriteerin perusteella yhtäläisiin osiin. Pituusmitan sijasta halkaisija voi tarkoittaa myös janaa, joka lävistää kuvion tietyllä tavalla. 
Halkaisija tarkoittaa myös mitattua läpimittaa.

Jana

Jos halkaisijalla tarkoitetaan geometriassa janaa, joka "halkaisee" kuvion, määritellään se tapauskohtaisesti. Ympyrän halkaisija määritellään janaksi, joka kulkee kahden kehäpsteen ja ympyrän keskipisteen kautta. Halkaisija on siis pisin ympyrän jänne, jonka pituus d on kaksi sädettä. Halkaisija jakaa ympyrän kahteen yhtenevään, ja samalla pinta-alaltaan yhtäsuureen, osaan. Näitä osia kutsutaan puoliympyröiksi.
Neliön halkaisija on määritelmän mukaan pisin jana, joka voi kulkea sen sivusta sivuun. Tällainen jana on neliön lävistäjä, joka kulkee neliön kärjestä sen vastakkaiseen kärkeen. Neliöllä on kaksi halkaisijaa, jotka leikkaavat pisteessä, jota kutsutaan neliön keskipisteeksi. Keskipiste on myös nelön ympäröivän ympyrän keskipiste. Halkaisija, eli lävistäjä, jakaa neliön kahdeksi suorakulmaiseksi tasakylkiseksi kolmioksi, jota ovat keskenään yhtenevät.
Tasasivuisen kolmion keskipiste sijaitsee sitä ympäröivän ympyrän keskipisteessä, mutta kolmion halkaisija on pisimpien janojen pituudet, mitä kolmioon mahtuu. Ne ovat kolmion sivut, mutta arkikielessä, ja geometrisissa tehtävissä, halkaisijalla tarkoitetaan yleensä kolmion kärjestä sen vastakkaiselle sivulle piirrettyä keskijanaa. Sen pituus on pienempi, kuin kolmion halkaisijan arvo.
Musiikkiarkisto

Historia

Suomen Jazz-arkisto perustettiin Helsingissä 10.12.1990 Manu Teittisen aloitteesta. Tavoitteena oli kerätä talteen suomalaisen jazzin historiaan liittyvää aineistoa. Nimi Suomen Jazz & Pop Arkisto otettiin käyttöön vuonna 1997, jolloin arkiston toiminta laajeni kattamaan koko suomalaisen populaarimusiikin kentän. Vuonna 2015 nimeksi otettiin käyttöön Musiikkiarkisto JAPA. Vuodesta 2017 lähtien arkisto on toiminut nimellä Musiikkiarkisto.
Arkiston ensimmäisenä johtajana vuoteen 1997 saakka toimi jazzmuusikko ja -historioitsija Jukka Haavisto. Musiikintutkija Juha Henriksson on toiminut johtajana vuosina 1997-2008 ja jälleen vuodesta 2015 lähtien. Vuosina 2008–2015 arkistonjohtajana toimi populaarikulttuurin historian tutkija Janne Mäkelä.
Arkiston hallituksen puheenjohtajana toimi vuoteen 2007 saakka Timo Vähäsilta ja vuosina 2007–2015 Jaakko Harjula. Vuodesta 2015 lähtien tehtävää on hoitanut Hannu Tolvanen. Arkiston sihteerinä ja amanuenssina 1992–2008 toiminut Natta Holma sai vuonna 2009 Jazzliiton Andania-palkinnon, jonka ovat saaneet arkiston aktiiveista myös Jukka Haavisto 1995 ja Timo Vähäsilta 2004.
Joroinen

Maantiede

Joroisilla on kaksi taajamaa, kirkonkylä ja Kuvansi. Niiden ulkopuolella kunnan maaseutumaisemaan kuuluvat suuret peltoaukeat ja pitkät näkymät. Kunnan halki kulkee harjuketju, jonka yhteydessä sijaitsevat myös Etelä-Savon suurimmat pohjavesialueet Kotkatharju, Kolma ja Tervaruukinsalo.
Vuoden 2021 alusta Joroinen siirtyy Pohjois-Savon maakuntaan.

Historia

Joroinen on ollut asuttuna esihistoriallisista ajoista asti, sieltä on löytynyt kivikautinen asuinpaikka. Paikkakunnan sepät olivat jo 1550-luvulla kuuluisia taidoistaan. Vuonna 1631 Joroisista muodostettiin itsenäinen pitäjä joka koottiin Pieksämäen ja Rantasalmen osista, ja samaan aikaan perustettiin Joroisten seurakunta. Tiettävästi ensimmäinen kirkko valmistui 1686. Nykyinen Joroisten kirkko rakennettiin 1792-1793.
Joroinen on tunnettu lukuisista kartanoistaan, joita ovat esimerkiksi Frugårdin, Järvikylän, Koskenhovin, Kotkan ja Paajalan kartanot. Joroisten, Rantasalmen ja Juvan kartanot kehittyivät Sotilasvirkatalojärjestelmän ja Rantasalmen kadettikoulun vaikutuksesta. Savon kartanokulttuurin kukoistuskaudella 1760-1860 kartanoita oli siviilivirkamiesten ja upseerien omistuksessa yli sata. Monet rakennuksista ovat peräisin 1800-luvun alkupuolelta ja on liitetty Museoviraston ylläpitämien valtakunnalliseti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen joukkoon.
Paikkakuntaa kutsutaankin usein "Savon Pariisiksi", sillä kartanoiden väki muodosti aikoinaan oman seurapiirinsä, jossa puhuttu kieli oli usein ranska.

Talous

Vuonna 2017 Joroisten veroprosentti oli 20,75.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Järvikylän kartanon salaattituotannon emoyhtiö Famigro, Joroisten oma osuuskunta ja Kaitaisten kuljetus.
Varkauden lentoasema sijaitsee aivan Joroisten kuntakeskuksen vieressä.

Palvelut ja ympäristö

Joroisissa perusopetusta annetaan Kuvansin kyläkoulussa ja kirkonkylällä Joroisten yhtenäiskoulussa. Toisen asteen opetusta antaa kirkonkylällä Joroisten lukio. Lähimmät ammatilliset koulutuspaikat ovat Juvalla, Pieksämäellä ja Varkaudessa.

Ilmastokuormitus

Hiilidioksidiekvivalentti (CO₂-ekv. tai CO₂-ekvivalentti) on ilmastotieteessä käytetty suure, joka kuvaa kasvihuonekaasujen yhteenlaskettua ilmastoa lämmittävää vaikutusta.
Vuoden 2010 laskelmien mukaan asukaskohtainen hiilijalanjälki oli Joroisissa Etelä-Savon kolmanneksi suurin: 13 900 CO₂-ekv./asukas, joka on myös keskimääräinen asukaskohtainen hiilijalanjälki koko Suomessa. Laskelmissa on huomioitu mm. lämmitys, sähkön kulutus, teollisuuden ym. polttoaine, liikenne ja maatalous. Etelä-Savossa keskimääräinen hiilijalanjälki oli 9 600 CO₂-ekv.

Urheilu

Joroisten urheilijat keskittyy lähinnä kuntoliikuntaan. Sen palloilulajeja ovat salibandy ja pesäpallo, lisäksi toimintaa on kestävyysurheilussa, mäkihypyssä, frisbeegolfissa ja kuntosalilla. Myös Kuvansin Kuohu keskittyy vahvasti yleisurheiluun ja aikuisten kuntoliikuntaan. Joroisten Jyskeellä on naisten joukkue salibandyn aluesarjassa.
Erato

Erato (muinaiskreikaksi Ἐρατώ, "ihana, rakastettava") oli kreikkalaisessa mytologiassa lyyrisen runouden, hymnien ja lemmenlaulun muusa eli runotar. Hänet kuvattiin lyyran kanssa. Hän oli dryadi ja Arkaan puoliso. Hänellä oli Arkaan kanssa pojat Azan, Afeidas ja Erato.
Reform Act (1884)

Representation of the People Act (myös Reform Act 1884, Third Reform Act) oli Isossa-Britanniassa vuonna 1884 toteutettu parlamentin alahuoneen vaalilakiuudistus, joka laajensi entuudestaan äänioikeutettujen joukkoa. Siihen liittyi myös vuonna 1885 hyväksytty Redistribution Act, joka merkitsi siirtymistä yhden edustajan vaalipiireihin. William Ewart Gladstonen johtaman liberaalihallituksen toteuttama uudistus oli jatkoa vuosien 1832 ja 1867 vaaliuudistuksille.
Lain lähtökohtana oli liberaalien tyytymättömyys vuoden 1867 uudistukseen, joka oli laajentanut äänioikeutta kaupungeissa, mutta jättänyt maaseudun vaalipiirien asukkaat eriarvoiseen asemaan. Konservatiivien johtaja lordi Salisbury sen sijaan vastusti jyrkästi äänioikeutettujen määrän lisäämistä. Vuonna 1884 Gladstonen hallitus antoi lakiesityksen, joka olisi antanut maaseudun asukkaille äänioikeuden samoilla ehdoilla kuin kaupunkilaisilla jo oli. Esitys hyväksyttiin alahuoneessa, mutta konservatiivien hallitsema ylähuone hylkäsi sen. Gladstone uusi lakiesityksen, ja toisella kerralla ylähuone hyväksyi sen sillä ehdolla, että sitä seuraisi esitys parlamenttipaikkojen uudelleenjaosta vaalipiirien kesken. Tätä koskeva laki (Redistribution Act) annettiin seuraavana vuonna.
Vuoden 1884 uudistuksen seurauksena myös maaseudulla äänioikeuden saivat kaikki talonomistajat ja vähintään 10 puntaa vuodessa maksavat vuokralaiset. Äänioikeutettujen määrä kasvoi kahdesta kahdeksaan miljoonaan, ja käsitti tämän jälkeen noin 60 prosenttia aikuisesta miesväestöstä. Vaikka äänioikeutettujen joukko painottui edelleen keskiluokkaan, joukossa oli jo suuri osa työväenluokastakin. Esimerkiksi osa maatyöläisistä ja kaivostyöläisistä sai äänioikeuden.
Vuoden 1885 Redistribution Actin tarkoituksena oli tasata äänestysalueiden koko ja siirtyä yhden edustajan vaalipiireihin. Alle 15 000 asukkaan kaupungit (yhteensä 79) menettivät edustajansa parlamentissa, 15 000 – 50 000 asukkaan kaupungit (36) muutettiin yhden edustajan vaalipiireiksi ja 50 000 – 165 000 asukkaan suuruiset kahden edustajan vaalipiireiksi. Sitä suuremmat äänestysalueet pilkottiin useiksi yhden edustajan vaalipiireiksi. Jäljelle jäi vielä 23 kahden edustajan vaalipiiriä, jotka jaettiin vuonna 1910.
Vuonna 1918 toteutettu neljäs vaaliuudistus antoi lopulta äänioikeuden käytännössä kaikille miehille ja pääosalle naisista.
Vesimeloni

Historia

Tutkimusmatkailija David Livingstone kertoi vesimeloneja esiintyneen runsaasti Kalaharin autiomaassa, josta hedelmän uskotaan olevan peräisin. Siellä kasvi kasvaa villinä ja on tärkeä paikallisten asukkaiden veden lähde. Villistä muodosta käytetään nimityksiä sitruunameloni ja tsamma. Sen arvellaan olevan viljellyn muodon alkuperäinen muoto. Sen maku on kitkerä, ja hedelmäliha on kiinteä. Pektiinipitoisena se on käyttökelpoinen säilöntään. Siitä käytetään samaa tieteellistä nimeä kuin vesimelonista. Kasvin siemeniä on kuitenkin löytynyt myös Lounais-Libyan Uan Muhuggiagista arkeologiselta alueelta, minkä vuoksi sen muinainen levinneisyys on saattanut olla aiempia tietoja laajempi.
Vesimelonia viljeltiin tiettävästi ensimmäisen kerran Egyptissä noin 5 000 vuotta sitten. Hedelmä on kuvattu hieroglyfeissä, ja meloneja pantiin usein faaraoiden hautoihin. Egyptiläisen mytologian mukaan vesimeloni sai alkunsa aavikon jumala Sethin siemennesteestä.
900-luvulle mennessä vesimelonia viljeltiin jo Kiinassa, joka on nykyään suurin vesimelonin tuottaja. Eurooppaan hedelmä tuli viimeistään 1200-luvulla. Espanjalaisten mukana vesimeloni levisi Pohjois-Amerikan intiaaneille 1500-luvulla.
Nykyään vesimelonista on jalostettu useita lajikkeita, esimerkiksi siemenettömiä tai hedelmälihaltaan keltaisia. Japanissa maanviljelijät keksivät tavan kasvattaa kuutionmuotoisia vesimeloneja: hedelmät kasvatetaan lasisissa laatikoissa, jolloin ne muotoutuvat astian mukaisiksi. Muoto helpottaa melonien varastointia ja kuljetusta. Kulmikkaat vesimelonit ovat kuitenkin huomattavasti tavallisia kalliimpia.
Pohjois-Amerikassa vesimeloni on muodostunut rasistiseksi stereotypiaksi. Yhdysvalloissa tummaihoisten kuvattiin usein 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun karikatyyreissä olleen ylettömän ihastuneita vesimeloniin.

Vesimeloni ravintona

Vesimeloni syödään usein sellaisenaan, viipaleiksi leikattuna. Se sopii myös palasina salaatteihin tai aterian lisukkeeksi. Etelä-Venäjällä vesimelonista valmistetaan olutta. Myös vesimelonin kuori kelpaa syötäväksi. Säilöttyä vesimelonin kuorta käytetään esimerkiksi Kiinassa ja Venäjällä. Vesimelonista on myös hyvä tehdä erilaisia drinkkejä sekoittamalla sitä esimerkiksi rommin sekaan. 
Vesimelonin siemenet ovat ravinteikkaita, ja niitä syödään usein sellaisenaan tai käytetään ruoanlaitossa. Kiinassa vesimelonin siemenet ovat erittäin suosittuja, ja niitä myydään paahdettuina ja maustettuina. Siemenistä voidaan myös puristaa öljyä. Tämän vuoksi onkin jalostettu vesimelonilajikkeita, joissa hedelmälihaa on vähän mutta siemeniä runsaasti.
Camphin-en-Pévèle

Urheilu

Kunnan läpi kulkee polkupyöräkilpailu Pariisi–Roubaix reitti ja siihen kuuluvat kaksi mukulakivikatuosuutta. Kokonaan kunnan alueella kulkeva osuus tunnetaan nimillä Pavé de Camphin-en-Pévèle tai Pavé de la Justice, sekä osittain kunnan alueella kulkeva osuus tunnetaan nimillä Carrefour de l'Arbre tai Pavé de Luchin.
Jalkapalloseura Lille OSC:lla on Camphin-en-Pévèlessä suurikokoinen harjoituskeskus Domaine de Luchin.
Suomen Lehdistö

Suomen Lehdistö on media-alaa käsittelevä aikakauslehti, jota julkaisee Sanomalehtien Liitto. Suomen Lehdistö ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Lehden numero neljä on erikoisnumero, joka sisältää muun muassa sanomalehtien yhteystiedot ja levikit, taloustietoja sekä tilastoja. Lehden päätoimittaja on Riikka Virranta.
Suomen Lehdistö käsittelee muun muassa media-alan tulevaisuutta, journalismia, uusia ansaintamalleja sekä alan tutkimusta ja kehitystä.
Kotalampi (Kihniö)

Maantietoa

Lammen pituus on 550 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 5,1 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmaastossa olevassa painanteessa. Osa rannasta on suota, jonka neljä suo-ojaa tuovat metsien ojitetuilta soilta vedet ja laskevat ne lampeen. Pohjoisesta laskee vielä Suolaluoma, joka tuo kauempaa pohjoisesta metsäojien vettä sekä myös Teerilammen vedet. Lammen oma laskuoja on 400 metriä pitkä oja, joka yhtyy Heinijokeen ja joka laskee Naarmijärveen. Kotalampi on matala ja länsipäästään soistuva lampi, jonka rannalle on rakennettu vain kolme loma-asuntoa. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. Sen lähellä on vain kaksi maatilaa.
Carlo Rubbia

Elämä

Rubbia syntyi Goriziassa, Friuli-Venezia Giuliassa. Lukion jälkeen hän opiskeli fysiikantiedekunnassa Scuola Normale Superiore di Pisassa, jossa hän sai valmiiksi teesit koskien kosmista säteilyä. Rubbiasta tuli tutkija Columbian yliopistoon vuonna 1958, jossa hän työskenteli hiukkaskiihdyttimien parissa.
Muutaman vuoden kuluttua hän muutti takaisin Eurooppaan. Euroopassa hän pääsi työskentelemään CERN:ssä, vaikka hän sai professorin viran Harvardin yliopistossa hän matkusti säännöllisesti Eurooppaan, jotta hän voisi jatkaa töitään myös CERN:ssä. Van der Meerin uuden jäähdytysjärjestelmän ansiosta voitiin suorittaa tehokkaampia törmäytyksiä hiukkasilla. Tämän johdosta he löysivät W- ja Z-bosonit.
Nykyään Rubbia työskentelee Pavian yliopistolla.
Lehmuskiitäjä

Koko ja ulkonäkö

Lehmuskiitäjä on keskikokoinen, helposti tunnistettava kiitäjälaji, jonka siipien kärkiväli vaihtelee 63–78 mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään vihertävän ruskeat, mutta värin sävy vaihtelee yksilöittäin huomattavasti. Naaraat ovat paitsi koiraita kookkaampia, myös usein sävyltään ruskeampia kun taas koiraiden yleisväritys painottuu enemmän vihreään. Etusiiven poikki kulkee leveä, tummanvihreä vyö, joka saattaa olla poikki keskeltä tai surkastunut yhdeksi tai kahdeksi täpläksi. Tunnetaan myös värimuoto f. obsoleta, jolla vyö puuttuu kokonaan. Takasiivet ovat kellanruskeat ja niissä on huonosti erottuva, tumma poikkiraita.
Toukka on kookas, yleisväritykseltään vihreä ja kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Toukan peräpäässä on selkäpuolelta turkoosinsininen, alta punakeltainen piikki. Ennen koteloitumista toukan väri vaihtuu harmahtavaksi tai punertavaksi, jolloin sen havaitsee kasvillisuuden joukosta hieman helpoimmin. Täysikasvuisena toukka on 65–75 mm pitkä.

Levinneisyys ja lentoaika

Pääasiassa Euroopassa tavattava laji. Levinneisyys ulottuu Iberian niemimaalta Ison-Britannian eteläosiin, Skandinavian eteläosiin ja idässä Pohjois-Turkkiin, Pohjois-Iraniin ja Uralille. Yksittäishavaintoja on Etelä-Siperiastakin. Suomessa lehmuskiitäjä on levinneisyydeltään eteläinen ja jo Keski-Suomen korkeudella sitä tavataan enää satunnaisesti. Lentäviä yksilöitä tavataan kesäkuun alusta heinäkuun puoliväliin. Syys-lokakuussa on tavattu harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä.

Elinympäristö ja elintavat

Lehmuskiitäjä elää lehtomaisissa, rehevissä metsissä ja sellaisissa puistoissa, joissa kasvaa lehmuksia. Sillä ei ole vaellustaipumusta ja perhosta tapaa vain harvoin etäämpänä sen tyypillisestä elinpaikasta. Lehmuskiitäjä liikkuu aktiivisesti vain muutaman tunnin ajan auringonlaskun jälkeen. Muun ajan se lepää puiden rungoilla tai lehvästön suojassa teeskennellen kuivunutta lehteä. Koiraita lentää valolle, naaraita vain harvoin. Aikuisella perhosella ei ole toimivia suuosia eikä se siksi vieraile kukilla. Aikuinen perhonen elääkin vain noin viikon.
Naaras houkuttelee koiraita luokseen erittämillään feromoneilla ja parittelu, jonka ajan koiras roikkuu naaraan takaruumiista, saattaa kestää jopa 20 tuntia. Heti parittelun jälkeen naaras aloittaa munimisen ja munii muutaman yön aikana jopa 130 munaa, yleensä pareittain lehtien alapinnoille, tavallisimmin latvustoon. Toukat kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua ja ovat aktiivisia lähinnä öisin. Toukat ovat täysikasvuisia heinä-elokuun vaihteessa, jolloin ne lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa. Laji talvehtii maanalaisena kotelona lähellä ravintokasvina toimineen puun tyveä, harvoin kauempana. Joskus kotelo voi sijaita myös oksilla sammaleen alla tai kaarnan raossa. Kotelo voi talvehtia kaksikin kertaa.

Ravintokasvi

Lehmuskiitäjän toukka käyttää ravintonaan lehtipuita kuten lehmuksia (Tilia), koivuja (Betula), leppiä (Alnus) ja vuorijalavaa (Ulmus glabra).
Saskiat

Saskiat ovat Suomessa toimivia taideyhdistyksiä, joiden tehtävänä on edistää sekä tukea paikallista kuvataidetta. Yhdistysten jäseninä on kuvataiteilijoiden puolisoita ja suurin osa jäsenistöstä on naisia. Nimensä yhdistykset ovat ottaneet alankomaalaisen taiteilijan Rembrandtin puolison Saskian mukaan.
Suomen ensimmäinen Saskia-yhdistys perustettiin vuonna 1948 Helsinkiiin. Yhdistyksiä on perustettu myös kymmenelle muulle paikkakunnalle; Jyväskylä (1958), Kuopio (1971), Lappeenranta (1981), Oulu (1967), Pori (1959), Tampere (1955), Turku (1955) ja Vaasa (1971). Hämeenlinnan (1957) ja Kotkan (1986) Saskiat ovat lopettaneet toimintansa.
Helsingin yhdistys käyttää ainoana itsestään nimeä Saskia, muut monikollista muotoa Saskiat.
Rasvahapot

Tärkeimpiä rasvahappoja

Rasvahapoille käytetään usein kahdella luvulla esitettävää, muotoa C:D olevaa merkintää, jossa C tarkoittaa hiiliatomien ja D kaksoissidosten lukumäärää rasva­hapon molekyylissä. Näin ollen D on 0 tyydyttyneillä, 1 kerta­tyydyttymättömillä ja vähintään 2 mon­ityydyttymättömillä rasvahapoilla. Tyydyttymättömille rasva­hapoille käytetään lisäksi muotoa ω-3 tai ω-6 olevia merkintöjä sen mukaan, kuinka monen hiili­atomin päässä ensimmäinen kaksois­sidos sijaitsee luettuna molekyylin siitä päästä, jossa ei ole karboksyyli­ryhmää.
Eliza Bennett

Ura

Eliza aloitti nuorena näyttelemisen koulun lavalla. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän teki elokuvassa Minä & prinssi. Elokuvassa Nanny McPhee – satumainen lastenvahti hän esitti Toraa Emma Thompsonin ja Colin Firthin rinnalla. Vuonna 2006 Bennett esiintyi yhdessä Neiti Marple -jaksossa. Vuonna 2008 hän esitti pääroolia elokuvassa Mustesydän, joka perustuu saksalaisen Cornelia Funken teokseen Mustesydän. From Time to Time – Ajasta toiseen -elokuvassa hän näytteli Susania. Vuonna 2012 Bennett siirtyi jälleen myös musikaaliteatterin pariin. Hän on ennakkosuosikki Gracen rooliin tulevaan elokuvaan Shiver (Väristys), joka perustuu Maggie Stiefvaterin kirjaan Väristys (samannimisen trilogian ensimmäinen osa).

Yksityiselämä

Bennett syntyi Readingissa, Berkshiressä. Hänellä on isoveli ja -sisko.
James Earl Ray

James Earl Ray (10. maaliskuuta 1928 – 23. huhtikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen mies, joka tuomittiin kansalaisoikeusliikkeen johtajan Martin Luther Kingin salamurhasta.
Ray pidätettiin 8. kesäkuuta 1968 Lontoossa Kingin 4. huhtikuuta tapahtuneesta salamurhasta. Hän tunnusti syyllisyytensä Memphisissä Tennesseessä 10. maaliskuuta. Tunnustuksen ansiosta hän vältti kuolemantuomion ja hänet tuomittiin 99 vuodeksi vankilaan.
Ray peruutti tunnustuksensa kolmen päivän sisällä tuomiostaan ja väitti, että henkilö, joka tunnettiin salanimellä ”Raoul”, oli sekaantunut asiaan, kuten oli myös hänen veljensä Johnny, mutta ei hän itse. Hän vietti loppuelämänsä yrittäen menestyksettä perua syyllisyyden tunnustuksensa. 
Ray ja kuusi muuta vankia pakenivat vuonna 1977 vankilasta pian sen jälkeen kun Ray oli todistellut syyttömyyttään edustajainhuoneen salamurhia käsittelevälle komitealle (House Select Committee on Assassinations). Hänet saatiin kuitenkin kiinni ja hänet palautettiin vankilaan. Rangaistusta myös pidennettiin vankilapaon johdosta. 
Ray kuoli hepatiitti C:n aiheuttaman munuaissairauden komplikaatioihin. Hepatiitti C oli luultavasti saatu verensiirrosta, jonka hän oli saanut vankilassa (Brushy Mountain State Penitentiary) tapahtuneen puukotuksen jälkeen.
Vuonna 1997 Martin Luther Kingin poika Dexter King tapasi Rayn ja tuki julkisesti hänen yrityksiään saada uusi oikeudenkäynti. Vuonna 1998 Kingin suku nosti kanteen Loyd Jowersia vastaan osallisuudesta Martin Luther Kingin murhaan johtaneeseen salaliittoon. Korostaakseen että kanteen tarkoituksena oli löytää totuus, Kingin suku vaati vahingonkorvauksena sata dollaria. Valamiehistö totesi Jowersin syylliseksi joulukuussa 1999. Valamiehistö myös katsoi, että salaliittoon kuului myös valtiovallan edustajia.
26. elokuuta 1998 Yhdysvaltain oikeusministeriö käynnisti tutkinnan Jowersin väitteistä. Tutkinta valmistui kesäkuussa 2000. Jowersin väitteitä salaliitosta ei pidetty uskottavina.
Tuomas Veturi – suuri löytöretki

Tuomas Veturi – suuri löytöretki (engl. Thomas & Friends: The Great Discovery) on brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2008. Englanninkielisenä kertojana toimi ainoan kerran Pierce Brosnan, suomenkielisenä puolestaan Aku Laitinen.  Elokuva perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi, ja sen tuotti HIT Entertainment sarjan 11. ja 12. tuotantokauden välillä. Suuri löytöretki oli kolmas sarjasta tehty suoraan videolle julkaistu erikois-DVD.
Rick Rude

Rick Erwin Rood (7. joulukuuta 1958 – 20. huhtikuuta 1999), paremmin tunnetaan kehänimellä "Ravishing" Rick Rude, oli yhdysvaltalainen showpainija. Hän on voittanut monta mestaruutta, kuten esimerkiksi WWE-mestaruuden ja World Heavyweight -mestaruuden. Rick Rude oli yksi D-Generation X:n jäsenistä. Rick kuoli lääkkeiden yliannostukseen.
Säpin majakka

Majakan rakennukset ja kulttuuriympäristö

Majakka ja majakkamestarin talo ovat vuodesta 2000 alkaen olleet vuokrattuina Säppi 2000 ry:lle. Yhdistyksen tarkoituksena on vaalia ja edistää majakkakulttuurin säilyttämistä Säpin majakkasaarella. Yhdistys tekee pienimuotoista kunnostus- ja hoitotöitä sekä pitää majakkaa avoinna vierailijoille.
Toisessa majakanvartijan rakennuksessa on vuodesta 1959 toiminut Porin lintutieteellisen yhdistyksen lintuasema, joka on Ahvenanmeren Signilskärin jälkeen Suomen toiseksi vanhin.
Asuinrakennusten ohella suojaisan umpipihan muodostavaan majakan rakennusryhmään kuuluu kaksikerroksinen aitta. Sivummalla on sauna ja vanhojen talousrakennusten jäännöksiä.
Majakan rakennusten ohella saaren rakennuskantaan kuuluu saaren länsirannalla Luustuvannokassa jonkin matkan päässä majakasta sijaitseva entinen luotsiasema. Saaren pohjoisrannassa on vanha kämppärakennus. Myös vanhan tunnusmajakan rauniot nykyisestä majakasta luoteeseen ovat vielä nähtävissä.
Museovirasto on määritellyt Säpin majakkayhteisön ja luotsiaseman valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Itse majakan ja luotsiaseman rakennusten ohella  valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön rajaukseen kuuluu myös koko Säpin saari.
Konserttimestari

Konserttimestari (saks. Konzertmeister) on sinfoniaorkesterissa ensimmäisten viulujen äänenjohtaja, jonka tehtäviin kuuluu vastata koko jousiston jousituksista, soittaa orkesterikirjallisuuteen sisältyvät viulusoolot sekä toimia soittajien ja kapellimestarin välisenä yhdyssiteenä. Konserttimestari on osaltaan vastuussa esityksistä, ei vain omassa ryhmässään, vaan käytännössä koko jousiston osalta mm soittotapansa, valitsemiensa jousitusten sekä olemalla aloitteellinen kaikissa sisääntuloissa. Osoittamansa musiikillisen aloitekykynsä johdosta konserttimestaria voidaan pitää tavallaan koko orkesterin äänenjohtajana.
Alun perin konserttimestari johti konsertteja yhdessä cembalistin kanssa, mutta kapellimestarin osuus konsertin johtajana kävi välttämättömäksi Ranskan suuren vallankumouksen jälkeisinä vuosina musiikin monimutkaistumisen ja orkestereiden suurentumisen vuoksi: orkesterin johtaminen siirtyi kokonaan konserttimestarilta varsinaiselle orkesterinjohtajalle. Tämä entisajan johtava asema heijastuu vieläkin Isossa-Britanniassa, missä konserttimestarilla (engl. leader) on tärkeä asema ja hänen nimensä painetaan ohjelmaan erikseen orkesterin kapellimestarin jälkeen.
Joissakin pienemmissä kokoonpanoissa konserttimestari johtaa edelleen esityksiä. Tällaisia ovat esimerkiksi kamariorkesteri Europa Galante, johtajana viulutaiteilija Fabio Biondi ja Akademie für Alte Musik Berlin.