google/wiki40b huggingface dataset:
Krzysztof Oliwa

Seuraura

Kauden 1991–1992 Oliwa pelasi kotimaassaan Puolassa, jossa edusti GKS Tychya. Vuonna 1993 New Jersey Devils varasi hänet kolmannella kierroksella. Oliwa pelasi vuodet 1993–1995 AHL:n, ECHL:n ja IHL:n välillä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi kaudella 1996–1997 Devilsin paidassa, mutta ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa hän pelasi kaudella 1997–1998. Vuonna 2000 Oliwa voitti Stanley Cupin.
Oliwa aloitti kautensa 2000–2001 Columbus Blue Jacketsissa, mutta siirtyi loppukaudeksi Pittsburgh Penguinsiin, jossa pelasi vuoteen 2002 asti. Kauden 2002–2003 hän aloitti New York Rangersissa, mutta pelasi loppukauden Boston Bruinsissa. Kauden 2003–2004 Oliwa pelasi Calgary Flamesissa.
Työsulkukaudella 2004–2005 Oliwa pelasi yhden pudotuspeliottelun Podhale Nowy Targissa, Puolan liigassa. Kaudella 2005–2006 Oliwa pelasi kolme peliä New Jersey Devilsissä, mutta hänet siirrettiin waivers-listalle ja hän lopetti uransa keväällä 2006.

Maajoukkueura

Oliwa edusti Puolaa MM-kisoissa 2002. Kuudessa pelaamassaan MM-ottelussa Oliwa teki yhden maalin ja antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Näiden lisäksi hän istui jäähyllä 22 minuuttia.  Oliwa pelasi Puolan maajoukkueessa myös 2005 Olympiakarsintaturnauksessa. Kuuden ottelun saldoksi jäi 1+1 ja 34 jäähyminuuttia. 
Vuonna 1991 hän pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa ja 1992 alle 20-vuotiaiden B-sarjan MM-kisoissa.

Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Oliwa toimi neljän kauden ajan Yhdysvalloissa USPHL-junioriliigassa pelaavan Kalaska Rhinos -joukkueen päävalmentajana ja General Managerina. Joukkue lopetti toimintansa kesken kauden 2017-2018.
Kansallisarkiston Vaasan toimipaikka

Kansallisarkiston Vaasan toimipaikka on yksi Suomen Kansallisarkiston toimipaikoista. Se oli aiemmin Vaasan maakunta-arkisto, yksi Suomen seitsemästä maakunta-arkistosta, jotka yhdessä Kansallisarkiston kanssa muodostivat Arkistolaitoksen. Vuoden 2017 alussa maakunta-arkistot sulautuivat osaksi Kansallisarkistoa. Niistä tuli Kansallisarkiston toimipaikkoja ja vanhan arkistolaitoksen rakenteet purettiin.

Kokoelmat

Vaasan maakunta-arkiston kokoelmat karttuivat etupäässä Pohjanmaan, Keski-Pohjanmaan ja Etelä-Pohjanmaan liittojen alueella toimivien piiri- ja paikallishallintoviranomaisten yli 40 vuotta vanhoista asiakirjoista. Entisen maakunta-arkiston kokoelmat ovat laajuudeltaan noin seitsemän hyllykilometriä. Viranomaisarkistojen lisäksi kokoelmiin kuuluu satoja yksityisarkistoja, kuten liikeyritysten, yhdistysten, seurojen, kylien, talojen, sukujen, perheiden tai yksityishenkilöiden arkistoon tallentamia.
Vanhin asiakirjatoimipaikassa on vuodelta 1407 peräisin olevan kauppakirja Norra Vallgrundin kyläarkistoon sijoitettuna. Viranomaisten vanhimmat yhtäjaksoiset asiakirjasarjat alkavat pääsääntöisesti aikaisintaan 1600- ja 1700-luvuilta. Kuitenkin suurin osa arkistomateriaalista koostuu autonomian ja itsenäisyyden ajan arkistotallenteista.
Myös Vaasassa on laaja kokoelma mikrotallenteita, jotka paljolti palvelevat hyvin laajaa sukututkimusharrastusta. Vaasan on toivottu erikoistuvan myös esimerkiksi siirtolaisuuteen, sillä onhan arkiston alue mitä selvimmin Suomen siirtolaisten lähtöaluetta.
Entisen maakunta-arkiston kokoelmiin kuuluu myös merkittävänä osana yli 50 000 nidettä käsittävä kirjasto, joka koostuu lähinnä historian alaan liittyvästä kirjallisuudesta. Kirjoja ei kuitenkaan anneta kotilainaan.
Anna Höglund

Anna Höglund (s.14. toukokuuta 1958) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Hän on kuvittanut muun muassa Ulf Starkin kirjoja.
Höglundin isä on taiteilija Erik Höglund, ja hän on naimisissa toimittaja Thomas Nordegrenin kanssa.
Mihai Eminescu

Mihai Eminescu (oik. Mihail Eminovici; 15. tammikuuta 1850 – 15. kesäkuuta 1889) oli romanialainen romantiikan ajan runoilija. Eminesculla oli suuri vaikutus kansallisen herätyksen vaikutusvaltaisin runoijoihin ja kirjailijoihin. Hän oli myös mukana romaniankielisen lehdistön perustamisessa ja toiminnassa. Hän opiskeli Ukrainassa sekä Wienin yliopistoissa (1869–1872) ja Berliinissä (1872–1874).
Vuonna 1874 hänet nimitettiin Iaşin yliopiston kouluvastaavaksi ja kirjastonhoitajaksi. Hän kuitenkin erosi tehtävästä koska siirtyi konservatiivisen Timpul -sanomalehden päätoimittajaksi. Hänen kirjallinen uransa päättyi vuonna 1883, kun hän sairastui kupan aiheuttamaan mielenterveyshäiriöön, ja hän myös kuoli kuppaan vuonna 1889. 
Hänen runojaan on käännetty useille kielille, englanniksi 1930-luvulla, mutta pääasiassa saksaksi.
Varjokotinga

Levinneisyys

Varjokotingaa tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Sen kannaksi arvioidaan 1 500–3 800 yksilöä. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.

Elinympäristö

Varjokotinga pesii vanhoissa subtrooppisissa metsissä 800–2 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Pesimäkauden jälkeen se siirtyy alemmaksi.
Rohmutokot

Taksonomia

Rohmutokkojen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 3–5 sukua ja 5–15 lajia, muun muassa hammastokko (Odontobutis obscura) ja rohmutokko (Perccottus glenii). Aikaisemmin lajit katsottiin kuuluvaksi torkkujien (Eleotridae) kanssa samaan heimoon, mutta erotettiin omaksi heimokseen vuonna 1993, koska torkkujat ja rohmutokot eivät samaan heimoon luettuna välttämättä muodosta monofyleettistä ryhmää.

Anatomia

Rohmutokot ovat ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia melko suuripäisiä kaloja. Selkäeviä on kaksi ja ne ovat pyöreähköt.

Levinneisyys

Rohmutokot ovat makean veden kaloja, jotka elävät puroissa ja joissa. Niitä tavataan Aasiassa Laosin pohjoisosista Vietnamiin, Thaimaahan, Kiinaan, Etelä-Koreaan ja Venäjälle. Lähinnä Suomea rohmutokkoa tavataan Itämeren itäosista Pietarin ympäristöstä ja Viron rannikkoseudulta. Suomen vesiltä lajia ei vielä ole tavattu.
Severomorsk

Ilmasto

Severomorskissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lämminkesäinen mannerilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 0 °C ja keskimääräinen sademäärä 475 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 13 °C. Viilein kuukausi on helmikuu, jolloin keskilämpötila on noin -11 °C. Sateisin kuukausi on elokuu, jolloin sataa keskimäärin noin 60 millimetriä. Maaliskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 20 millimetriä.

Historia

Vajenga-joelle saapuivat ensimmäiset asukkaat 1896–1897. He olivat metsästäjiä, kalastajia ja karjankasvattajia. Kylä nimettiin joen mukaan Vajengaksi (ven. Ваенга), jolla nimellä se tunnettiin vuoteen 1951 saakka. Vuonna 1917 kylässä asui vain 13 henkeä. Paikkakunta kasvoi Muurmannin alueen kehittyessä puutavarakaupan keskukseksi. Puhelinyhteys rakennettiin vuonna 1926 ja kylään perustettiin majoitustiloja.
Vuonna 1933 kylän asema muuttui, kun siitä päätettiin tehdä Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston tukikohta. Vuodesta 1934 lähtien alueelle rakennettiin sotilaskohteita, kunnes rakentaminen päättyi 1941 sodan alkuun.
Rakennuskanta uusittiin täysin toisen maailmansodan päätyttyä. Vajengan asemaa vahvistettiin pohjoisen laivaston päätukikohdaksi, johon se siirrettiin Poljarnyista. Asukkaita oli tällöin 3 884 henkeä. Vajengasta tuli taajama vuonna 1948 ja kaupunki 1951, jolloin sen nimi muutettiin Severomorskiksi. Kaupunkiin on ratayhteys ja sinne johtaa valtatie. Vuonna 1959 kaupungissa oli noin 27 000, vuonna 1970 noin 41 000 ja vuonna 1979 noin 50 300 asukasta.
Kaupungissa on ollut elintarvikkeisiin ja kalastukseen liittyvää teollisuutta. Muistomerkki meren sankareille vuodelta 1973 (kuvanveistäjä G. Neroda).
Ikneumoni

Koko ja ulkonäkö

Ikneumoni on kissaa vähän isompi, ja sen notkea ruumis tuo mieleen näätäeläimet. Aikuinen painaa noin 3,5 kiloa ja on häntineen noin metrin mittainen. Sen turkki on yleisväriltään kiiltävän harmaa, mutta hännän kärki on musta.

Levinneisyys

Ikneumoni elää Etelä-Espanjan metsissä, Portugalissa, Lähi-idässä ja suuressa osassa Afrikkaa lukuun ottamatta Saharaa, Afrikan sarvea, Keski- ja Lounais-Afrikan metsäalueita ja eteläisen Afrikan sisämaata. Lajia on aiemmin istutettu Madagaskarille, josta se on kuitenkin mahdollisesti jo hävinnyt. Myös Espanjan ja Portugalin populaatioiden arvellaan olevan istutettuja. Laji jaetaan levinneisyysalueellaan yhteentoista eri alalajiin.

Elintavat

Ikneumoni on yksineläjä, joka liikkuu lähinnä päivisin.
Vuorisirri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 26–28 cm, siipien kärkiväli 62–66 cm ja paino 125–230 g. Naaras on selvästi kookkaampi. Suurikokoinen sirri, hieman isosirriä suurempi. Nokka on melko ohut ja pitkähkö ja lievästi alaspäin kaartunut. Höyhenpuku on lähes kauttaaltaan tummatäpläinen, vatsapuolelta vähiten. Sukupuolet ovat samanvärisiä.

Esiintyminen

Pesii Koillis-Siperian tundralla. Muuttolintu, joka talvehtii suurina parvina Etelä-Aasiassa Pakistanista Kiinaan ja Australiassa. Maailman populaation koko noin 380 000 yksilöä. Sen kanta on erittäin uhanalainen. Lajia ei ole tavattu Suomessa.

Elinympäristö

Pesimäaikana laji elää tundralla ja arktisen alueen tunturien ja vaarojen niityillä ja pensaikoissa. Pesimäajan ulkopuolella rannikoiden muta- ja hiekkarannoilla.

Lisääntyminen

Pesä on maassa ja munia on 4.

Ravinto

Hyönteiset, nilviäiset ja muut pienet selkärangattomat.
Yhdysvaltain vuoden 2010 väestönlaskenta

Yhdysvaltojen vuoden 2010 väestönlaskenta on Yhdysvalloissa viimeisimpänä toteutettu, valtion 23. väestönlaskenta.
Vuoden 2010 väestönlaskenta vaikuttaa siihen, kuinka monta paikkaa kukin osavaltio saa seuraavissa vaaleissa. Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto arvioi vuonna 2004, että väestönlaskennan kulut nousevat yli 11 miljardiin dollariin Yhdysvaltain dollariin.
Väestönlaskentavirasto palkkasi laskentaa varten 48 000 osa-aikaista työntekijää Wisconsinin osavaltioon. Tämä lisäsi huomattavasti yhdysvaltalaisten työpaikkoja, joskin noin 15 miljoonaa yhdysvaltalaista on edelleen työttömänä.
Väestönlaskennan mukaan Yhdysvalloissa oli vuonna 2010 308 645 588 asukasta eli 9,7 prosenttia enemmän kuin vuonna 2000.
Docklands Light Railway

Historia

Docklands Light Railwayn ensimmäinen 13 kilometrin osuus Tower Gatewaystä Island Gardensiin ja Stratfordiin otettiin käyttöön vuonna 1987. Rakennustyöt maksoivat 77 miljoonaa puntaa.
Rata rakennettiin kokonaan maanpinnan yläpuolelle osittain silloille. Asemat suunniteltiin yhden yksikön mittaisiksi ja samantyylisiksi ulkonäöltään.
Alkuperäinen järjestelmä osoittautui liian pieneksi Docklandsin alueen kasvaessa suuremmaksi finanssikeskukseksi. Keskustan päässä Tower Gatewayn asema sai kritiikkiä huonojen vaihtoyhteyksien vuoksi. Niiden seurauksena kaikki asemat pidennettiin mahdollistamaan kahden yksikön mittaisten junien pysähdykset sekä vuonna 1991 rakennettiin uusi, tunnelissa oleva osuus Bankiin.
Vuonna 1994 Poplarin ja Becktonin välille avattiin uusi osuus. Sen seurauksena Poplarin aseman ympäristöä uudistettiin rakentamalla kaksi eritasoliittymää.
Eteläistä haaraa jatkettiin vuonna 1999 Island Gardensista Lewishamiin rakentamalla tunneli Thamesin alitse Greenwichiin ja itäistä vuonna 2005 Canning Townista King George V:hen London City Airportin kautta. Tätä osuutta jatkettiin Woolwich Arsenaliin tammikuussa 2009. Vuonna 2011 avautui kuudes haara Canning Townista Stratford Internationalin rautatieasemalle ja myöhemmin 2010- ja 2020-luvulla on suunniteltu avattavan neljä uutta haaraa.
Nykyisin Docklands Light Railwayn viidellä haaralla kulkee neljä linjaa.

Kalusto

Docklands Light Railwayn käyttämät junat ovat kaksivaunuisia ja molempiin suuntiin ajettavia. Yhdessä vaunussa on kaksi ovea molemmilla puolilla. Niissä ei ole ohjaamoa, mutta junaa voi ohjata päädyn ohjauspaneelista. Kaluston huippunopeus on 80 km/h.
Makkum

Makkum on kylä Wûnseradielin kunnassa Frieslandin provinssissa Alankomaissa. Kylän asukasluku oli 3330 vuonna 2011.
Epävarma kohtalo

Juoni

Epävarma kohtalo kertoo elegantista yläluokkaan kuuluvasta newyorkilaisesta avioparista, jonka onnen tuhoaa viettelevä malli. Tämä johtaa juonitteluihin ja lopulta murhaan...

Tuotanto

Tuotantoyhtiö MGM osti Marcia Davenportin romaanin elokuvaoikeudet 200 000 dollarilla vuonna 1947. Elokuvan esituotannon aikana muun muassa Greer Garsonia, Fred MacMurrayta, Claudette Colbertia, Arlene Dahlia ja Mary Astoria harkittiin pääosiin.
Epävarma kohtalo kuvattiin lähinnä New Yorkin Manhattanilla vähän yli 1,7 miljoonan dollarin budjetilla. Elokuvan kuvaukset olivat alkaneet 11. heinäkuuta ja päättyneet elokuun puolessa välissä 1949.
Epävarma kohtalo jäi Gale Sondergaardin viimeiseksi elokuvaksi kahdeksikymmeneksi vuodeksi; hän teki seuraavan elokuvansa vasta vuonna 1969. Syynä oli Sondergaardin ja hänen aviomiehensä Hollywoodin mustalle listalle joutuminen.

Julkaisu ja vastaanotto

Epävarma kohtalo sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 22. joulukuuta vuonna 1949, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 10. helmikuuta 1950. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 8. kesäkuuta vuonna 1951. MGM:n merkintöjen mukaan Epävarma kohtalo tuotti yhteensä 2 540 000 dollaria kotimaan ja ulkomaiden teatterilevityksissä. MGM sai voittoa 31 000 dollarin verran.
Epävarma kohtalo julkaistiin Yhdysvalloissa ensimmäisen kerran VHS:nä vuonna 1991. Warner Home Video julkaisi elokuvan DVD:nä Yhdysvalloissa 30. lokakuuta vuonna 2007 omana julkaisunaan, mutta myös osana The Barbara Stanwyck Signature Collection -kokoelmaa.
Heino Kaski

Heino Wilhelm Daniel Kaski (21. kesäkuuta 1885 Pielisjärvi – 20. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti. Säveltäjänä Kaski keskittyi pääasiassa pienimuotoisiin pianokappaleisiin ja lauluihin. Tyylillisesti hän edustaa kansallisromantiikkaa. Pianominiatyyreista kenties tunnetuin on toivekonserttien suosikki Yö meren rannalla. Hän sävelsi myös sinfonian h-molli op. 16 vuonna 1919. Säveltäjä itse piti tätä teosta pääteoksenaan. Muita Kasken sävellyksiä ovat muun muassa viulu- (1920), sello- (1923) ja huilusonaatit (1937). Hän sävelsi yli sata yksinlaulua sekä yli sata pianokappaletta.

Ura ja elämä

Heino Kasken vanhemmat olivat lukkari, director cantus Daniel Kaski ja Anna Maria o.s. Alopaeus. Poika sai musiikinopetusta isältään ja oppi soittamaan viulua. 
Kaski siirtyi kesken oppikoulun Sortavalan lyseosta Helsinkiin opiskelemaan musiikkia, aluksi urkurikoulussa ja sen jälkeen Helsingin orkesterikoulussa. Musiikinteoriaa hänelle opetti Ilmari Krohn, ja hän sai yksityisesti sävellysopetusta Erkki Melartinilta, Jean Sibeliukselta ja myöhemmin Selim Palmgrenilta. 1910-luvun alkupuolella Kaski sai neljästi valtion stipendin, ja sen turvin hän opiskeli sävellystä Berliinissä Paul Juonin johdolla vuosina 1911–1914. Maailmansota keskeytti opinnot, ja hän palasi kotimaahan vuosiksi 1914–1919 ja sai opetusta Palmgrenilta. Sodan jälkeen hän palasi Keski-Eurooppaan ja jatkoi sävellysopintojaan Otto Taubmannin johdolla ja tutustui myös ranskalaiseen säveltaiteeseen.
Kaski piti yhdeksän sävellyskonserttia Helsingissä sekä muutamia muualla Suomessa.
Opintojensa jälkeen vuonna 1926 Kaski alkoi elättää itseään opettamalla pianonsoittoa ja laulua Sivistysjärjestöjen kansankonservatoriossa ja Helsingin kansakoulussa. Hän sai director musices -arvonimen vuonna 1941, ja hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1950. Kaski kuoli Helsingissä samana päivänä kuin Jean Sibelius, 20. syyskuuta 1957. 
Heino Kasken mukaan nimetty katu sijaitsee Helsingin Jätkäsaaressa.
Hot Fuzz

Juoni

Elokuva kertoo Nicholas Angelista, lontoolaisesta poliisista, joka lähetetään kaukaiseen Sandfordin kylään. Aluksi kylässä ei tunnu tapahtuvan mitään, mutta yllättäen asukkaita alkaa kuolla yksi toisensa jälkeen.
The Joan Rivers Show

The Joan Rivers Show oli Joan Riversin juontama päivällä esitetty keskusteluohjelma, jota esitettiin vuosina 1989–1993. Ohjelma sai useita Emmy-ehdokkuuksia, ja Rivers voitti parhaan talk show- juontajan Daytime Emmy -palkinnon vuonna 1990.
Rauhanjuna

Rauhanjuna oli suomalaisten taiteilijoiden rauhankampanja, joka toteutettiin keväällä 1982. Rauhanjuna kävi parillakymmenellä paikkakunnalla ja pysähtyi esitysten ja keskustelutilaisuuksien ajaksi rautatieasemilla. Mukana oli yhteensä satoja taiteilijoita kaikilta taiteen aloilta. 
Rauhanjunan tarkoituksena oli rauhankasvatuksen tukeminen ja vastustaa ydinasevarustelua: Asevarustelu oli presidentti Ronald Reaganin takia saavuttanut Euroopassa valtaisat mittasuhteet.
M. A. Numminen teki singlen Sota on rahaa  Rauhanjuna-kiertueen ohjelmistoon.  
Veikko Huovinen kirjoitti oman näkemyksensä Rauhanjunasta kokoelmassa Ympäristöministeri. Siinä pariskunta lähtee katsomaan Rauhanjunaa kuin Matti ja Liisa rautatietä konsanaan Juhani Ahon teoksessa. Samainen Rauhanjuna päätyi myös Huovisen kirjoittamaan ja Pauli Virtasen ohjaamaan 10-osaiseen tv-sarjaan Lyhyet erikoiset yhdeksi osaksi.  Eppu Normaalin kappaleessa Terve vaan ja onnea, joka julkaistiin Tie vie -albumilla vuonna 1982, kerrotaan myös rauhanjunasta ironiseen sävyyn.
Rauhanjuniksi on kutsuttu useita junia, joilla solidaarisuutta osoittavat suuret ryhmät ovat matkustaneet kriisialueille tai suuriin kansainvälisiin rauhankokouksiin. Samaan henkeä nimen puolesta on Pasilassa toimivan Rauhanaseman perustamisessa 1986.

Aiheesta lisää

Pertti Hietanen, Matti Rinne: Taiteilijoiden rauhanjuna - valokuvakirja. 1982. ISBN 9519940782
Eli Yishai

Eliyahu "Eli" Yishai (hepreaksi ‏אליהו "אלי" ישי‎,‎, s. 26. joulukuuta 1962 Israel) on israelilainen poliitikko ja Shas-puolueen puheenjohtaja. Hän on varapääministeri ja kauppa-, teollisuus- ja työvoimaministeri Ehud Olmertin hallituksessa ja vuodesta 2009 sisäministeri Netanjahun hallituksessa.
Vuosina 1987–1988 Yishai oli Jerusalemin kaupunginvaltuutettu. Hänet oli knessetin jäsen 1996–2015.
Yishaita kritisoitiin hänen väitettyään 2006, että "homoseksuaalisuus on selvästi sairaus" ja toivotettuaan homoille ja lesboille "pikaista paranemista".
Chuck Mangione

Charles Frank ”Chuck” Mangione [mændʒiˈoʊni] (s. 29. marraskuuta 1940 Rochester, New York) on yhdysvaltalainen flyygelitorven soittaja, trumpetisti ja jazzsäveltäjä, joka tuli 1970-luvulla tunnetuksi kevyen iloisesta popvaikutteisesta smooth jazz -musiikistaan ja jazzalbumeiksi poikkeuksellisen hyvin myyvistä levyistään. Hänet on palkittu kahdesti Grammy-palkinnolla.
Trumpetisti Dizzy Gillespie oli Mangionen lapsuuden perhetuttava, ja isä innosti lapsiaan jazzmusiikin pariin. Isoveljestä Gap Mangionesta tuli kosketinsoittaja, kun taas Chuck Mangione valitsi trumpetin ja opiskeli kotikaupunkinsa Rochesterin Eastman-musiikkikoulussa. Opiskeluaikoina pojilla oli yhteinen bebop-kvintetti nimeltä The Jazz Brothers, joka teki myös levyjä Jazzland-merkille. Siinä Chuck Mangione soitti Gillespieltä lahjaksi saamaansa ylöspäin käännettyä trumpettia. 1960-luvun puolestavälistä alkaen Chuck Mangione soitti Maynard Fergusonin ja Woody Hermanin big bandeissä sekä Art Blakeyn Jazz Messengers -yhtyeessä, jossa hänen paikallaan olivat aiemmin soittaneet Clifford Brown, Kenny Dorham, Lee Morgan ja Freddie Hubbard. Vuonna 1968 Mangione perusti oman kvartetin, jossa hän keskittyi trumpetin sijasta pehmeä-ääniseen flyygelitorveen. Kvartetin levytysten ohella Mangione teki levyjä suuremmilla studiokokoonpanoilla, joihin kuului myös laulusolisteja kuten Esther Satterfield. Vuonna 1977 Mangione levytti suurimman hittinsä ”Feels So Good” yhdessä kitaristi Grant Geissmanin kanssa. Muita Mangionen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Hill Where the Lord Hides,” ”Land of Make Believe” ja ”Chase the Clouds Away”.
1980-luvulle tultaessa Mangionen suurin suosio hiipui, mutta hän levytti Columbia Recordsille albumit Love Notes, Journey To A Rainbow, Disguise ja Save Tonight For Me. Lake Placidin talviolympialaisten päätösjuhlassa hän esitti kappaleensa ”Give It All You Go”, ja neljä vuotta aiemmin Montrealin kesäolympialaisten yhteydessä oli käytetty hänen kappalettaan ”Chase the Clouds Away”.
Vuonna 1989 Mangione julkaisi kaksi livealbumia. Levyllä The Boys From Rochester soittivat Rochesterista kotoisin olevat tunnetut muusikot: rumpali Steve Gadd, Chuckin kosketinsoittajaveli Gap Mangione, saksofonisti Joe Romano ja basisti Frank Pullara. Toinen livejulkaisu oli Chuck Mangione Live at the Village Gate. Näiden jälkeen Chuck Mangione lopetti soittamisen useiksi vuosiksi, kunnes sai uuden kipinän oppi-isänsä Dizzy Gillespien kuoleman 1993 jälkeen. Vuonna 1997 teki comeback-kiertueen 1970-luvun kokoonpanonsa kanssa. Vuonna 2009 kaksi Mangionen yhtyeen jäsentä, saksofonisti Gerry Niewood ja kitaristi Coleman Mellett, saivat surmansa lento-onnettomuudessa New Yorkin Buffalossa.
Mangione on tehnyt myös elokuvamusiikkia. Vuonna 1978 hän oli ehdolla Parhaan musiikin Golden Globe -palkintoon musiikistaan elokuvaan Sanchezin perilliset. Sen soundtrack-albumista hän sai myös uransa toisen Grammyn; ensimmäinen tuli vuoden 1976 albumista Bellavia.  2000-vuosikymmenellä Chuck Mangione esiintyi omalla äänellään piirroshahmona animaatiosarjassa Kukkulan kuningas.
Chuck Mangione vieraili kvartetteineen Pori Jazz -festivaaleilla 1974.
Siirtolinja

Milloin käytetään siirtolinjateoriaa ?

Kun johtimen pituus on suurempi kuin kuudestoistaosa signaalin aallonpituudesta, perinteinen piiriteoria on riittämätön, koska siinä ei huomioida signaalin rajallista etenemisnopeutta. Tällöin aletaan soveltaa siirtolinjateoriaa.

Linjaohjain

Jos siirtolinjalla havaitaan signaalin heikkenemistä tai halutaan suurempi signaalikohinasuhde, käytetään linjaohjainta.
Linjaohjain, tyypillisesti erikoisoperaatiovahvistin, vahvistaa siirrettävän signaalin ennen siirtolinjaa.
Tällöin siirtolinjan toiseen päähän tarvitaan linjavastaanotin, joka muuntaa signaalin takaisin alkuperäiseen amplitudiinsa.
Linjaohjaimella voidaan vähentää myös yhteismuotoisia häiriöitä käyttämällä instrumentointivahvistimeksi kytkettyä linjaohjainta.
Somrait

Somrait ovat Tšadissa ja Keski-Afrikan tasavallassa asuva kansa. He puhuvat afroaasialaisten kielten tšadilaiseen ryhmään kuuluvaa kieltä. Sukulaiskansoja ovat ndamit, tumakit, gableit ja nanseret. Vuonna 1980 heitä arvioitiin olevan yhteensä 50 000 henkeä. Pääelinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Somrait harjoittavat perinteistä uskontoaan.
Meritxell Serret

Meritxell Serret i Aleu (s. 1975 Vallfogona de Balaguer) on katalonialainen poliitikko. Hän edustaa Katalonian tasavaltalaista vasemmistoa ja toimi Katalonian aluehallinnon maatalousministerinä Carles Puigdemontin johtamassa hallituksessa, joka järjesti 1. lokakuuta 2017 kansanäänestyksen Katalonian itsenäistymisestä. Serret lähti Puigdemontin ja kolmen muun ministerin (Antoni Comín, Lluís Puig ja Clara Ponsatí) kanssa Belgiaan maanpakoon Espanjan nostettua kansanäänestyksen järjestämisen takia heitä vastaan syytteet "kapinasta", josta voidaan tuomita Espanjan lain mukaan jopa 30 vuodeksi vankilaan. Espanja antoi heistä myös eurooppalaisen pidätysmääräyksen, mutta perui sen myöhemmin 5. joulukuuta 2017.
Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 yhä maanpaossa ollut Serret valittiin uudelleen parlamenttiin. Hän kuitenkin ilmoitti 28. tammikuuta 2018 samaan aikaan Ponsatín ja Puigin kanssa luopuvansa parlamenttipaikastaan varmistaakseen pääministeriäänestyksessä itsenäisyysmielisen enemmistön, sillä Espanjan korkein oikeus oli torpannut maanpaossa olevilta edustajilta oikeuden valtuuttaa toisen edustajan äänestämään istunnossa puolestaan.
Serretin kohdalla kapinasyytettä (kat. rebel·lió) lievennettiin maaliskuussa 2018 syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (kat. desobediència) ja "julkisten varojen väärinkäytöstä" (kat. malversació). Espanja uusi 23. maaliskuuta 2018 aiemmin jäädytetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen Puigdemontista ja useasta muusta maanpaossa olevasta katalaanipoliitikosta, mukaan luettuna Serret, joka ilmoittautui itse poliisille Belgiassa 5. huhtikuuta 2018 yhdessä muitten Belgiassa yhä olleitten eli Comínin ja Puigin kanssa. Heitä ei kuitenkaan pidätetty ja he saivat odottaa Espanjan vaatiman luovutuksen oikeuskäsittelyä Belgiassa vapaana. Heille ei myöskään määrätty takuita, eikä passeja takavarikoitu, vaikka heiltä kiellettiinkin Belgiasta poistuminen. 16. toukokuuta 2018 Belgian oikeus ilmoitti, että Serretiä, Comínia ja Puigia ei luovuteta Espanjaan.