google/wiki40b huggingface dataset:
Saturnal Records

Saturnal Records on vuonna 2014 perustettu suomalainen, Tampereelta käsin toimiva levy-yhtiö, joka on erikoistunut julkaisemaan äärimetallia, pääasiassa black- ja death metal -musiikkia. Yhtiön perustajiin kuuluu mm. yhtyeistä Saturnian Mist ja King Satan tunnettu Aleister "fra. Zetekh" Kainulainen, sekä Saturnian Productions, Monokrom ja Pavitra Kunta Productions pienlevy-yhtiöiden henkilöstöä jonka takia kyseisiä levymerkkejä voidaan pitää Saturnal Recordsin edeltäjinä. 
Levy-yhtiö on julkaissut mm. tuotoksia yhtyeiltä kuten Barathrum, Hoath, IC Rex, Abyssion ja Voodoo Gods.  
Levy-yhtiöllä oli lisäksi kivijalkaliike, vuonna 2016 Tampereen Hämeenpuistoon avattu Heretic Underground - Kerettiläinen levykauppa. joka toimi myös levy-yhtiön virallisena verkkokauppana.  
Tämän lisäksi Saturnal Recordsilla on oma levytysstudio nimeltä Blackvox Studio, jossa Saturnal Recordsin artistien lisäksi ovat myös levyttäneet mm. Horna, Anal Blasphemy.
Adam Honkanen

Adam Adaminpoika Honkanen (1835 Mansikkamäki, Pertunmaa – 1913 Hartola) oli suomalainen kansanrunoilija ja ennustaja.
Hartolan, myöhemmin Pertunmaan Mansikkamäen kylässä Mansikkamäen talossa syntyneen Adam Honkasen vanhemmat olibat itsellisiä jotka myöhemmin ryhtyivät torppareiksi Hartolan Nipulin kylän Hongiston torppaan ja Honkanen otti sukunimensä torpan nimen mukaan. Hän opetteli itsekseen lukemaan ja kirjoittamaan ja luki kaikki kirjat jotka sai käsiinsä. 
Riitauduttuaan kotonaan Honkanen vietti elämänsä kiertolaisena. Hän laati runoja ja virsiä joita julkaistiin parina runovihkona. Naimattomana elänyt Honkanen kuoli 87-vuotiaana vaivaistalossa toukokuussa 1913 ja hänet on haudattu Hartolan hautausmaalle. Honkanen varoitti runoissaan muun muassa viinan kiroista sekä uskonnollisista lahkolaisliikkeistä. Suurin on hänen runoistaan on kadonnut sillä vain muutamia niistä julkaistiin painettuina. Honkanen oli myös taitava hautapatsaiden maalaaja ja hän maalasi vanhemmalla ijällään ulkomaalauksia ja korjasi kalanpyydyksiä.
E. J. Ellilän kirjan mukaan Adam Honkasen kerrotaan myös ennustaneen 1885 että vuonna 1915 olisi käynnissä maailmansota ja hän toivoi kuolevansa ennen sitä.
Biefeldin–Brownin ilmiö

Biefeldin–Brownin ilmiö on sähköinen ilmiö, joka aiheutuu ilmamolekyylejä ionisoivasta koronapurkauksesta. Kahden eri kokoisen elektrodin väliin muodostuva ionisuihku saadaan aikaan johtamalla elektrodeihin jännite. Tämä jättää elektrodien väliin joukon positiivisesti varautuneita ioneja, jotka vetävät puoleensa negatiivisesti varautunutta  elektrodia. Ilmiötä voidaan käyttää hyödyksi esimerkiksi työntömoottoreissa, pumpuissa ja jäähdyttimissä. Ilmiö on nimetty löytäjiensä Thomas Townsend Brownin ja Paul Alfred Biefeldin mukaan.

Historia

Brownin opettajana 1920-luvulla toiminut Denisonin yliopiston professori, tohtori Paul Biefeld oli Albert Einsteinin opiskelutoveri Zürichin ETH:n ajoilta, ja Biefeld esitteli Einsteinin ajatuksia oppilaalleen. Samaan aikaan yleinen suhteellisuusteoria ja gravitaation sekä sähkömagnetismin yhteyden etsiminen oli kuuma aihe. Brownin havaintoja pyrittiin selittämään elektrogravitaatiolla, eli sähkövarauksen ja gravitaation yhteydellä. Brownin ensimmäisen patentin mukaista keksintöä kutsuttiinkin nimellä "gravitaattori". 
Biefeld–Brownin ilmiötä tutkittiin 1950- ja 1960-luvuilla gravitaatiotyöntövoimaan keskittyneessä tutkimuksessa. Seuraavina vuosina useita lupaavia konsepteja hylättiin teknisten rajoitusten vuoksi, mutta samaan aikaan edistyttiin paljon elektrohydrodynamiikassa.

Lentolaitteet

Biefeld–Brownin ilmiöllä aikaansaatu "elektrogravitaatio" on viime vuosina tullut uudelleen suosituksi. Ilmiöön perustuvia yksinkertaisia leijuvia laitteita kutsutaan liftereiksi (engl. lifter). Lifterit ovat pieniä, kevyistä materiaaleista valmistettuja laitteita, jotka saadaan leijumaan niihin yhdistetyn erillisen suurjännitevirtalähteen avulla. 
Lifterit ovat suosittuja harrastajien kesken, etenkin niiden ympärillä pyörivien perättömien huhujen ja myyttien takia.
Ilmiön luonteesta johtuen se on aiheuttanut mielenkiintoa myös UFO-tutkijoiden keskuudessa. Muun muassa Charles Berlitz on käsitellyt aihetta kirjassaan The Philadelphia Experiment.
Itiöeläimet

Elintavat

Itiöeläinten elinkierto on monimutkainen ja siihen kuuluu sekä suvullinen että suvuton lisääntymisvaihe. Tyypillisesti itiöeläimillä suvullisen lisääntymisen tuloksena syntyneet sporotsoiitit tunkeutuvat isäntäsoluihin, joissa ne jakautuvat suvuttomasti ja tuottavat isäntäsolun ulkopuolelle vapautuvia merotsoiitteja. Merotsoiitit infektoivat uusia isäntäsoluja, joista puolestaan vapautuu gametosyyttejä. Gametosyytit kehittyvät sukusoluiksi, joista hedelmöityksen tuloksena syntyy tsygootteja. Näistä tsygooteista muodostuu jälleen uusia isäntiä infektoivia sporotsoiitteja.
Itiöeläimillä voi olla useita isäntäeliöitä, esimerkiksi malariaa aiheuttavilla Plasmodium-lajeilla isäntinä toimivat selkärankainen eläin ja hyttynen. Plasmodium-lajeilla suvullinen lisääntyminen ja hedelmöitys tapahtuvat hyttysen ruuansulatuselimistössä, josta sporotsoiitit hakeutuvat hyttysen sylkirauhasiin. Hyttysen syljen välityksellä sporotsoiitit päätyvät selkärankaisen elimistöön, jossa merotsoiitit muodostuvat maksasoluissa. Merotsoiitit puolestaan infektoivat veren punasoluja, ja tietyssä vaiheessa kehittyy gametosyyttejä, jotka päätyvät hyttysen elimistöön sen imettyä verta.

Itiöeläinten aiheuttamien sairauksien hoito

Bakteereista ja viruksista poiketen itiöeläimet ovat aitotumaisia taudinaiheuttajia. Tämän vuoksi niitä vastaan on vaikeaa kehittää sellaisia lääkkeitä, jotka vaikuttaisivat vain taudinaiheuttajaan, eivätkä olisi potilaalle haitallisia. Malariaa vastaan on tuloksetta yritetty kehittää rokotteita. Sitä tosin pystytään hoitamaan kiniini-, klorokiini- ja amodikiini-nimisillä lääkeaineilla. Itiöeläinten tutkiminen ja kasvattaminen laboratorio-olosuhteissa on myös vaikeaa. Viime vuosina joidenkin itiöeläinten genomia on selvitetty, mikä auttanee tulevaisuudessa ymmärtämään tarkemmin niiden elintoimintoja kehitettäessä niitä vastaan tehoavia lääkeaineita. On esimerkiksi huomattu, että solun toiminnalle välttämättömään apikoplastiin vaikuttavia lääkeaineita on mahdollista kehittää.
Jason Dohring

Yksityiselämä

Jason Dohringilla on neljä nuorempaa sisarusta, kaksoisveljet Robert ja Jonathan sekä kaksoissiskot Kirsten ja Kelsey. Hänen vanhempiensa nimet ovat Dough ja Laurie. 
Dohring on ollut naimisissa 2004 vuodesta lähtien vaimonsa Laurenin kanssa. Elokuussa 2010 heille syntyi poika.

Televisio

Hän on näytellyt lukuisten televisiosarjojen yksittäisissä jaksoissa, muun muassa sarjoissa kuten Paljastavat valheet, C.S.I., Todistettavasti syyllinen, Amyn lailla, Käytäväpeliä, Kunnian miehet, Roswell, Vielä kerran, Ringer, Rooman sheriffi ja Baywatch sekä televisioelokuva Hän tuntee murhaajan.
Yoizuki (1944)

Palvelus

Alus liitettiin palvelukseenotettaessa koulutettavaksi yhdistetyn laivaston 11. hävittäjälaivueeseen päällikkönään aiemmin Akishimon päällikkönä ollut komentaja Nakao Kotaro, joka luovutti päällikkyyden 10. helmikuuta aiemmin Ushion päällikkönä olleelle Araki Masamille. Alus oli 16. helmikuuta Yokosukassa, jolloin se osallistui ilmahyökkäyksen torjuntaan.
Alus saapui 23. helmikuuta Kureen, mistä se siirtyi Japaninmerelle koulutukseen. Alus liitettiin 25. toukokuuta yhdistetyn laivaston 31. saattajalaivueen 41. hävittäjäviirikköön, jonka muut alukset olivat Fuyutsuki, Suzutsuki ja Natsuzuki. Alus vaurioitui lievästi osuttuaan miinaan 5. kesäkuuta Kuren satamasta lähdettyään. Vauriot korjattiin laiturissa.
Alus oli 2. elokuuta naamioituna ankkurissa Japaninmerellä ja se antautui paikalla ollessaan. Alus poistettiin palveluksesta 5. lokakuuta 1945, minkä jälkeen se kuljetti kotiutettavia sotilaita Japaniin. Alus luovutettiin 29. elokuuta 1947 Taiwanin laivastolle, joka nimesi sen Fen Yangiksi. Alus romutettiin vuosina 1962–1963.
M/S MN Eider

Tekniset tiedot

Pituutta MN Eiderillä on 157,67 metriä, leveyttä 25,33 metriä ja syväys on 8,5 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus GT) on 20 685. Aluksen kuollut paino eli kantavuus on 12 830 tonnia. Aluksen lastikapasiteetti on 2 170 kaistametriä. Laivan huippunopeus on 19 solmua.
Laivan pääkoneina on kaksi Wärtsilän dieselmoottoria, jotka yhdessä kehittävät 8 145 kilowatin tehon.

Alustyyppi

MN Eider on ro-ro-alus (roll on roll off), eli sen lastaus tapahtuu perästä pyörien päällä ilman nosturia. Ro-ro-alus on kaikkein kilpailukykyisin ratkaisu nopeutta vaativissa ja lyhyissä kuljetuksissa, sillä se on nopea lastata ja purkaa. Rahtitilaan jää aina paljon käyttämätöntä tilaa, minkä vuoksi aluksia ei juuri valtameriliikenteessä käytetä.

Käyttöhistoria

30. syyskuuta 1989 alus laskettiin vesille ja myöhemmin samana vuonna se luovutettiin Andrew Weir Shipping Ltd:n omistukseen, joka rekisteröi sen Mansaaren lipun alle nimellä Baltic Eider. Kotisatamaksi tuli Douglas. Tämän jälkeen Finanglia aloitti liikennöinnin aluksella Suomen ja Britannian välillä. Vuonna 1990 alus aikarahdattiin Britannian puolustusministeriön käyttöön kuljettamaan sotavarusteita Persianlahdelle. Myöhemmin samana vuonna alus siirtyi Finncarriersin (Finnlines) liikenteeseen reitille Turku–Helsinki–Hamina–Felixstowe–Terneuzen–Antwerpen.
Joulukuussa 1998 Harren & Partners Schiffahrts GmbH osti Baltic Eiderin ja rekisteröi sen Saksan lipun alle. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus jatkoi yhä Finncarriersin liikenteessä. 2. tammikuuta 1999 alus siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Felixstowe–Amsterdam. 5. toukokuuta 2001 aluksen ollessa matkalla Tanskan länsirannikolla, syttyi konehuoneessa tulipalo. Siksi alus jouduttiin hinaamaan Saksan Cuxhaveniin. Korjaustyöt tehtiin Hampurissa. Tammikuussa 2003 laiva siirtyi reitille Helsinki–Hamina–Felixstowe–Zeebrugge–Amsterdam. Joulukuun lopulla 2004 alus siirtyi Harpa Shipping m/v Palau Ltd:n omistukseen ja samalla Finnlines lopetti aluksen rahtaamisen. Helmikuussa 2005 alus siirtyi Compagnie morbihannaise et nantaise de navigationin omistukseen ja Ranskan lipun alle nimellä MN Eider. Kotisatamaksi tuli Marseille.
Söderåsenin kansallispuisto

Söderåsenin kansallispuisto on Ruotsissa Svalövin ja Klippanin kuntien alueella sijaitseva kansallispuisto. Se on 1625 hehtaarin kokoinen ja perustettu vuonna 2001. Maasto on korkeuseroiltaan vaihtelevaa. Alue on yksi suurimmista yhtenäisistä suojelluista jalopuumetsiköistä Pohjois-Euroopassa.
Andrei Jerjomenko

Elämä

Jerjomenko joutui kutsuntojen kautta Venäjän keisarikunnan armeijaan vuonna 1913. Hän taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Romanian rintamalla, jossa Itävallan offensiivi lyötiin takaisin. Vasta Saksan tuki loi liikkuvan asemasodan. Vallankumouksen alettua Jerjomenko liittyi puna-armeijaan, sen kuuluisaksi tuleviin Semjon Budjonnyin ratsujoukkoihin. Leningradin ratsuväkikoulun koulutuksen hän sai joko sisällissodan aikana tai sen jälkeen.
Jerjomenko valmistui esikuntaupseeriksi Frunzen sotilasakatemiasta vuonna 1935. Sen jälkeen hän toimi muun muassa armeijan komentajana Itä-Aasiassa.

Puolan miehitys

Vuonna 1940 Jerjomenko johti 6. ratsuväkiarmeijan miehittämään Puolan itäosat. Tässä eteen tuli saksalaisille pian tutuksi tuleva logistiikan vaikeus – polttoainetta piti toimittaa joukoille lentokuljetuksin.

Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Andrei Jerjomenko toimi sotilaspiirin komentajana Länsi-Siperiassa ja Pohjois-Kaukasuksella. Hänet nimitettiin marsalkaksi vuonna 1955.
Joachim Mickwitz

Joachim Mickwitz (s. 1962) on suomalainen historioitsija ja lehtori Åbo Akademissa. Hän julkaisi vuonna 1995 väitöskirjansa Folkbildning, företag, propaganda: den finska icke-fiktiva filmen på det fält där nationellt symbolgods skapades under mellankrigstiden. Sittemmin hän on julkaissut kirjat Itärajan vartijat 4 yhdessä Jyrki Paaskosken kanssa vuonna 2004 ja Finskt krig – svenskt arv -teoksen Tom Gullbergin ja Nils Erik Forsgårdin kanssa vuonna 2008. Julia Dahlbergin kanssa Mickwitz on tehnyt Donnerin suvusta kertovan historiateoksen Havet, handeln och nationen (2014) Mickwitz on myös julkaissut useita artikkeleita Itämeren alueen verkostoista 1700-luvulla. 
Mickwitz sai Svenska litteratursällskapet -palkinnon vuonna 1996.
Faust

Faust on fiktiivinen henkilöhahmo, joka myi sielunsa paholaiselle ja sai vastineeksi rajattoman tiedon sekä yliluonnollisia kykyjä maallisen elämänsä ajaksi, mutta alkoi myöhemmin katua kauppaansa. Tarinassa paholaisen edustajana esiintyy Mefistofeles-niminen hahmo. Tarinan eri versioissa on joko traaginen tai onnellinen loppu: Faust joko päätyy ikuiseen kadotukseen tai pelastuu katuvaisena Jumalan armon ansiosta.
Faustin tarina on peräisin tuntemattoman saksalaisen kirjailijan vuonna 1587 ilmestyneestä kirjasta Kertomus tohtori Johann Faustenista, laajalti tunnetusta noidasta ja taikurista, miten hän tiettynä aikana myi itsensä paholaiselle, – – kunnes hän vihdoin sai hyvin ansaitun palkkansa. On arveltu, että Faust-hahmo perustuu todelliseen esikuvaan, vuosina 1480–1540 eläneeseen Johann Faustiin.

Faust kirjallisuudessa

Englantilainen renessanssikirjailija Christopher Marlowe kirjoitti tarinasta uuden version, The Tragicall History of Dr. Faustus (1594). Kuuluisin aiheeseen perustuva teos on saksalaisen runoilija-kirjailija-hovimies-luonnonfilosofi Johann Wolfgang von Goethen runomuotoinen tragedia Faust, jonka ensiosa ilmestyi vuonna 1808 ja toinen 1832, pian runoilijan kuoleman jälkeen.
Aiheeseen tarttui myös runoilija Heinrich Heine, joka julkaisi vuonna 1851 teoksen Der Doctor Faust. Thomas Mannin romaani Tohtori Faustus: saksalaisen säveltäjän Adrian Leverkühnin elämä erään hänen ystävänsä kertomana (1947) on oman aikamme merkkiteos.
Faustin hahmo näyttelee keskeistä osaa myös Paavo Rintalan viimeiseksi jääneessä romaanissa Faustus (1996), jossa nykyajan Faustit elävät paholaisen aikaa.
On olemassa grimoire, jota on väitetty Faustin kirjoittamaksi, mutta luultavasti joku on vain laittanut kirjan hänen nimiinsä.

Faust elokuvissa

Kirjallisuuden lisäksi Faustista on tehty suuri määrä elokuvia, kuten F. W. Murnaun Faust (1926).
Kookospähkinäsota

Tausta

Ennen Vanuatun itsenäistymistä se tunnettiin nimellä Uudet-Hebridit. Iso-Britannia ja Ranska hallitsivat Uusia-Herbidejä yhdessä. Vuonna 1980 Ranska ja Iso-Britannia päättivät, että Vanuatu saisi itsenäisyyden 30. heinäkuuta 1980.
Heinäkuun alussa Nagriamel-liikkeen johtaja Jimmy Stevens johti vastarintaa kolonialistisia virkamiehiä ja itsenäisyyssuunnitelmia vastaan. Kapina kesti 12 viikkoa. Kapinalliset saartoivat Santo-Pekoan lentokenttää, tuhosivat kaksi siltaa ja julistivat Espiritu Santon saaren itsenäiseksi nimellä Vemerana. Steveniä kannattivat ranskankieliset maanomistajat ja yhdysvaltalainen Phoenix-säätiö.

Yhteenotto

8. kesäkuuta 1980 Uusien-Herbidien hallitus pyysi Britanniaa ja Ranskaa lähettämään joukkoja tukahduttamaan Espiritu Santon kapina. Ranska kielsi Britanniaa lähettämästä joukkoja, eivätkä saarella olleet ranskalaiset sotilaat taistelleet kapinallisia vastaan. Itsenäistymispäivän lähestyessä Walter Lini pyysi Papua-Uutta-Guineaa lähettämään joukkoja puuttumaan asiaan. Papua-uusiguinealaisten joukkojen ollessa matkalla Espiritu Santolle lehdistö alkoi kutsua sotaa kookospähkinäsodaksi.
"Sota" oli kuitenkin lyhyt ja erikoinen. Espiritu Santon asukkaat toivottivat papua-uusiguinealaiset tervetulleiksi melanesialaistovereina. Stevensin kannattajat olivat aseistautuneet jousilla, nuolilla, kivillä ja lingoilla. Sodassa oli muutamia tappioita, ja sodalle tuli äkillinen loppu. Kun Stevensin poikaa kuljettanut ajoneuvo ajoi elokuun loppupuolella papua-uusiguinealaisen tiesulun läpi, sotilaat avasivat tulen ajoneuvoa kohti, ja Stevenin poika sai surmansa. Antauduttuaan pian tapahtuneen jälkeen Jimmy Stevens sanoi, ettei uskonut kenenkään kuolevan kapinassa. 
Stevensin oikeudenkäynnissä paljastui Phoenix-säätiön antama tuki. Myös Ranskan hallituksen antama salainen tuki paljastui. Stevens sai 14 vuotta vankeutta, ja hän vapautui vuonna 1991.
Ranskan Grand Prix 1972

Ranskan Grand Prix 1972 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta 1972 Circuit de Charade -radalla. Kilpailun voitti Jackie Stewart, jolle voitto oli kauden toinen.
Huutjärven koulu

Huutjärven koulu on Pyhtäällä toimiva peruskoulu, johon kuuluvat ala- ja yläaste. Huutjärven koulussa on 500–600 oppilasta. Vanha koulu purettiin homeongelman takia ja nykyinen uusi koulu valmistui vuonna 2007. Myös uudessa koulussa lapset ja heidän vanhempansa ovat kokeneet olevan sisäilmaongelmia. Vanhempien painostuksesta Pyhtään kunta teetätti Insinööri Studio Oy:lla sisäilmatutkimuksen talvella 2016-17.
Grindaus

Grind tai grindaus on rullalautailutermi, joka viittaa sarjaan rullalautailutemppuja, joissa liikutaan laudalla liukumalla sen trukkien varassa. Yleensä tämä tapahtuu jonkinlaista kaidetta pitkin, mutta periaatteessa liukumispintana voi olla esimerkiksi kävely- tai pyörätien varrella olevan penkin etureuna tai muu sellainen. Katurullalautailussa tyypillinen grind tehdään siten, että potkitaan ensin laudalla vauhtia, hypätään olliella kohteen päälle, suoritetaan itse liuku ja pudottaudutaan lopuksi laudalla takaisin maahan rullaten eteenpäin.
I Lombardi

I Lombardi oli Giuseppe Verdin neljäs ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Temistocle Solera. Oopperassa on neljä näytöstä. Verdi teki sittemmin oopperastaan uudistetun version, Jérusalemin, joka oli laulettu ranskaksi. I Lombardin ensiesitys oli Teatro alla Scalassa 11. helmikuuta 1843. 
I Lombardin koko nimi on I Lombardi alla prima crociata ("lombardialaiset ensimmäisellä ristiretkellä"), mutta useimmiten siitä käytetään lyhyempää muotoa.
Östersundomin kirkko

Östersundomin kappelin historiaa

Alun perin Itäsalmeen eli Östersundomiin rakennettiin rukoushuone saariston asujaimiston tarpeisiin 1600-luvun jälkipuolella, mutta tarkka rakentamisajankohta ei ole tiedossa. Östersundomin rukoushuonetta kutsuttiin 1690-luvulta alkaen Östersundomin kappeliksi, vaikka Östersundom ei virallisesti ollutkaan saanut kappeliseurakunnan asemaa. Kappeliseurakuntaan kuuluivat 1600-luvun lopulla Sipoosta Itäsalmi, Granö, Talosaari, Gumböle ja Kärr sekä Helsingin pitäjästä hallinnollisesti Sipooseen kuuluneet Puotila, Vuosaari, Mellunkylä, Länsisalmi, Westerkullan kartano, Hakunila ja Sotunki. Kappeli kärsi isonvihan aikana erittäin pahoja vaurioita, ja pikkuvihan jälkeen 1700-luvun puolivälissä se oli niin huonossa kunnossa, että se täytyi purkaa.

Kirkkorakennus

Uuden kappelin rakentaminen entiselle paikalleen alkoi vuonna 1753 ja rakennustyö valmistui seuraavana vuonna. Puinen rakennus on tornillinen, matalaseinäinen, korkeakattoinen, päädyistään särmätty ja aumattu pitkäkirkko. Sisäkatteena on särmikäs puuholvaus. Kirkkorakennukseen liittyy koillisnurkassa sakasti ja länsipäädyssä eteinen, jonka päällä on korkeahuippuinen torni. Sen kellot ovat vuosilta 1755 ja 1773. Kirkon pinta-ala on 200 neliötä, 6-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 1968. Kirkon alttaritaulu Jeesus tyynnyttää myrskyn on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Hjördis Nyberg. Votiivitaulu pohjoisseinällä kuvaa Kustaa II Aadolfia ja Kaarle XII:ta Kristuksen ristin juurella. Muu kirkossa oleva irtaimisto on saatu pääasiassa lahjoitusten kautta. Lehterikaiteen tussipiirrokset on tehnyt 1700-luvun jälkipuoliskolla Georg Christopher Killian. 
Kappeli korjattiin perusteellisesti vuonna 1895, jolloin se sai muun muassa uuden kellotapulin. Kappeli sai keskuslämmityksen vuonna 1912 ja sähkövalot asennettiin 1948. Vuonna 2003 kappelissa uusittiin sähköasennuksia ja se maalattiin sisältä. Samana vuonna kappelin nimi muuttui Östersundomin kirkoksi.
John Eliot

John Eliot (1604–1690) oli englantilainen pappi ja lähetyssaarnaaja. Eliot toimi aluksi brittisiirtolaisten pappina, mutta vuodesta 1646 hän teki lähetystyötä intiaanien parissa. Hän käänsi Raamatun intiaanien kielelle ja koulutti intiaaneja. Eliotia kutsutaankin "intiaanien apostoliksi". Hän oli ruotsalaisen Johannes Campaniuksen jälkeen ensimmäinen intiaanien parissa toiminut lähetyssaarnaaja
Kapmaan hollantilaiset

Kapmaan hollantilaiset oli Etelä-Afrikkaan 1600-luvulta alkaen tulleiden etupäässä hollantilaisten siirtolaisten jälkeläisiä, jotka asuivat Kapmaan siirtokunnassa. Termiä käyttivät ennen kaikkea brittiläiset erotellakseen Kapmaan "sivistyneemmät" hollantilaiset sisämassa asuneista buureista, joita he pitivät sivistymättöminä.
Inspec

Inspec on luonnontieteiden ja tekniikan julkaisutietokanta, jota ylläpitää brittiläinen The Institution of Engineering and Technology. Vuonna 1969 perustettu tietokanta indeksoi 4 000 tieteellisen julkaisusarjan sisällön, yli 2 500 konferenssijulkaisua, ja useita kirjoja. Vuosittain tietokanta kasvaa noin 700 tuhannella julkaisuelementillä, joista suurin osa on julkaisusarjoissa julkaistuja tiedejulkaisuja.
Polyteknikkojen Kuoro

Polyteknikkojen Kuoro (PK, ruots. Polyteknikernas Kör, engl. Polytech Choir) on vuonna 1900 perustettu akateeminen mieskuoro, joka esiintyy säännöllisesti Suomessa ja ulkomailla. Kuoron taiteellisena johtajana on toiminut vuodesta 2013 lähtien musiikin maisteri Saara Aittakumpu.
Polyteknikkojen Kuoro on Suomen vanhin teekkarien kulttuuriyhdistys. Kuoron laulajat ovat pääosin Aalto-yliopiston tekniikan opiskelijoita tai valmistuneita diplomi-insinöörejä.
Teekkari- ja mieskuorolaulun perinteiden lisäksi PK on edistänyt uutta musiikkia kantaesittämällä, levyttämällä ja kustantamalla modernien suomalaisten säveltäjien kappaleita. Kuoro on esiintynyt johtavien sinfoniaorkestereiden kanssa Suomessa sekä ulkomailla. Ohjelmistona orkesterien kanssa on usein ollut Sibeliuksen Kullervo.

Perustaminen ja varhaisvuodet

Laulaminen on ollut kiinteä osa tekniikan ja arkkitehtuurin opiskelijoiden eli polyteekkarien opiskelijakulttuuria. Helsingin teknillinen reaalikoulu tarjosi vuodesta 1857 lähtien laulunopetusta opiskelijoilleen, kuten myös sen seuraaja Polyteknillinen opisto aina syksyyn 1896 saakka. Illanvietoissa ovat esiintyneet ainakin monet kvartetit, mutta 1880-luvulta on viitteitä polyteekkareiden piirissä jossain laajuudessa toimineesta lauluyhdistyksestä (sångförening), jonka toiminta lakkasi 1890-luvun alkuun mennessä. Laulutaitoisimmat polyteknikot hakeutuivat 1800-luvulla Akademiska Sångföreningenin, Ylioppilaskunnan Laulajien ja Muntra Musikanterien riveihin.
Polyteknikkojen Kuoron syntyhistoria ajoitettiin maisteri Kimmo Korhosen satavuotishistoriateoksen taustatutkimuksiin saakka Polyteknikkojen Yhdistyksen uuden ylioppilaskuntatalo Polin vihkiäisten jälkihuumaan vuonna 1904, mutta Polyteknillisen yhdistyksen pöytäkirjojen lähempi tarkastelu varhaisti perustamisajankohtaa neljällä vuodella. Talohankkeen myötä Polyteknikkojen Yhdistyksen piirissä heräsi ajatus kuoron perustamisesta. Perustamista selvittäneen komitean selonteon käsittely yhdistyksen kokouksessa 13.10.1900 määritellään nykyisin Polyteknikkojen Kuoron syntyhetkeksi.
Kuoron alkuvuosien toiminnasta on jäljellä hyvin vähän kirjallisia lähteitä, mutta kuoron ensimmäisenä johtajana lienee toiminut Heikki Klemetti. Kolmannes kuoron ensimmäisestä satavuotiskaudesta oli vaihtuvien johtajien aikaa, ja alkuvuosikymmeninä kuoron toiminta on saattanut olla ajoittain keskeytyksissä. Merkittävänä pidetään esiintymistä ensimmäisenä kuorona yleisradiolähetyksessä vuonna 1926 R.R. Ryynäsen johdolla.
Vähä-Lankko

Maantiede

Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja sen pituus on 130 metriä ja leveys 50 metriä. Järvellä ei ole laskujokea, mutta ympäröivän kosteikon reunasta johtaa oja Kuusnokanlahden kautta Iso-Lankkoon. Lampeen laskee vain yksi metsäoja. Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin kosteikkoa ja avosuota.