google/wiki40b huggingface dataset:
Lokan tekojärvi

Rantojen puhdistus

Lokan ja Porttipahtaan tekojärvien alle on jäänyt kantoja ja muuta puumateriaalia, jota on etenkin 2000-luvulla alettu korjata pois. Pääsääntöisesti ranta-alueilta on kerätty pois puumateriaalia matalan vedenpinnan aikana. Syntyneet puu- ja kantokasat on poltettu paikan päällä, sillä puita ei ole voinut hyödyntää energiataloudessa niiden sisältämän hiekan ym. takia.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Luiron valuma-alueen (65.9) Lokan tekojärven alueella (65.93), jonka Lokan tekojärven lähialueeseen (65.931) järvi kuuluu.
Kekkosen III hallitus

Kekkosen III hallitus oli Suomen tasavallan 35. hallitus. Se oli Maalaisliiton, SDP:n ja RKP:n muodostama punamultahallitus. Hallitus toimi 659 hallituspäivää 20. syyskuuta 1951 - 9. heinäkuuta 1953.
Korean sota jyrkensi suurvaltapolitiikan kahtiajakoa ja pienten valtioiden puolueettomuudella katsottiin olevan uutta arvoa kiristyvässä ilmapiirissä. Pääministeri Urho Kekkonen luonnosteli suurta ulkopoliittista puhettaan pitkin syksyä 1951 ja sai sille joulun tienoilla presidentti J. K. Paasikiven hyväksynnän. Kekkonen joutui kuitenkin sappileikkaukseen ja puhe jäi pitämättä. Sen keskeiset kohdat julkaistiin hänen toipilasaikanaan tammikuussa 1952 Maalaisliiton pää-äänenkannattajassa Maakansassa ja puhetta alettiinkin kutsua pyjamantaskupuheeksi.
Hallituksen toimikaudella syyskuussa 1952 Suomi sai suoritetuiksi loppuun sotakorvauksensa Neuvostoliitolle. Tämän kunniaksi järjestettiin Helsingin messuhallissa juhlatilaisuus, jossa puhuivat pääministeri Urho Kekkonen ja kauppa- ja teollisuusministeri Penna Tervo.
Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Onni Peltonen ja toinen maatalousministeri Matti Lepistö erosivat hallituksesta marraskuussa 1952 sen jälkeen, kun eduskunnan oikeusasiamies Paavo Kastari oli katsonut heidän menetelleen lain vastaisesti heidän toimiessaan Fagerholmin hallituksen ministereinä vuonna 1949. Keväällä 1953 eduskunta asetti Peltosen ja Lepistön sekä heidän entiset ministeritoverinsa Aleksi Aaltosen ja Jussi Raatikaisen syytteeseen valtakunnanoikeudessa ns. salaputkijutun vuoksi.
Elina Merenmies

Elina Merenmies (s. 9. syyskuuta 1967 Espoo) on suomalainen taidemaalari ja piirtäjä, joka on tunnettu ekspressionistista ilmaisua ja pikkutarkkoja yksityiskohtia yhdistelevistä piirustuksista ja maalauksista. Kuvien aiheina ovat usein kasvokuvat tai groteskit tarinat ja ne sisältävät psykoanalyyttista kuvastoa ja viittauksia klassiseen kuvataiteeseen.
Merenmies on järjestänyt useita näyttelyjä Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 2007 hän oli Ars Fennica -ehdokas ja vuodesta 2009 alkaen hän on toiminut Ars Fennica -palkintolautakunnan jäsenenä. Hän on toiminut myös opettajana Kuvataideakatemiassa.
Länsituulten virta

Länsituulten virta on Antarktista ympäröivissä merissä lännestä itään kiertävä kylmä merivirta, joka kiertää päättymättömänä kehänä Antarktiksen ympäri. Länsituulten virrasta haarautuvat pohjoiseen Perunvirta, Benguelanvirta ja Länsi-Australian virta. Länsituulten virta eristää Etelämantereen globaalista lämmönkierrosta pitäen yllä sen hyistä ilmastoa. Nimensä Länsituulten virta on saanut alueella vallitsevista hyvin voimakkaista länsituulista, joiden nopeus saattaa olla 20–30 m/s.
Länsituulten virta on Eteläisen jäämeren dominoiva merivirta. Merenkävijät ovat tunteneet sen jo kauan. Virta yhdistää Atlantin, Intian valtameren sekä Tyynenmeren altaat ja toimii siten pääasiallisena vesimassan vaihtajana näiden merien välillä.
Niinkutsuttu klipperireitti kulkee Länsituulten virtaa pitkin Hyväntoivonniemeltä Australiaan ja edelleen Kap Hornille asti. Reitti oli purjealusten aikakaudella pääasiallinen rahtireitti maailman ympäri. Se on yhä edelleen tänäkin päivänä nopein reitti purjehtien maailman ympäri, ja kilpapurjehtijat käyttävät tätä reittiä.
Länsituulten virta on maailman voimakkain merivirta, ja se kuljettaa noin kymmenen kertaa enemmän vettä kuin Golfvirta. Voimakkaimmillaan virtaus on Etelä-Amerikan ja Antarktiksen välisessä Drakensalmessa.
Maametalli

Maametallit on vanhentunut termi, jota on eri yhteyksissä käytetty sekä jaksollisen järjestelmän ryhmän 3 että ryhmän 13 alkuaineista. Nykyinen ryhmä 3 tunnettiin aikaisemmin 3. sivuryhmänä eli ryhmänä III A, ryhmä 13 taas III pääryhmänä.
Nykyisin maametalleilla tarkoitetaan tavallisimmin vain ns. harvinaisia maametalleja. Niitä ovat ryhmään 3 kuuluvat skandium ja yttrium sekä lantaani ja muut lantanoidit eli alkuaineet 57...71.  Toisinaan luetaan maametalleihin kuuluvaksi harvinaisten maametallien lisäksi myös alumiini, joka eräiltä ominaisuuksiltaan muistuttaa niitä.  Tässä laajemmassa merkityksessä nimitystä ei kuitenkaan enää suositella käytettävän.
Aikaisemmin on nimitystä maametallit käytetty myös entisen III pääryhmän, nykyisen ryhmän 13 eli booriryhmän alkuaineista, joista tärkein on alumiini. Muut tähän ryhmään kuuluvat alkuaineet ovat boori,  gallium, indium ja tallium.
Gen’yō Takeda

Gen’yō Takeda (jap. 竹田玄洋, Takeda Gen’yō, s. 7. maaliskuuta 1949, Osaka, Japani) on entinen Nintendo Integrated Research & Developmentin johtaja, ja hän on työskennellyt jaostossa sen perustamisesta 1981 lähtien. Tuolloin jaoston nimi oli vielä Research and Development 3 (R&D3). Hänen toimenkuvaansa kuuluu pääasiassa laitteiston kehittäminen. Takeda oli yksi tärkeimmistä henkilöistä Wiin kehitystiimissä, ja hänen nimiinsä on laitettu myös Nintendon ensimmäisen "videopelin", EVR Racen kehittäminen. EVR Race oli kuitenkin täysin mekaaninen.
Takedan johtama R&D3 oli vastuussa monista varhaisista Nintendon laitteista ja lisäosista, kuten Nintendo Entertainment Systemin kaseteista. R&D3:n kehittämät videopelit oli suunnattu pääasiassa Pohjois-Amerikan markkinoille.
Takeda jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Seleukos II Kallinikos

Seleukos II Kallinikos tai Pogon oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 246–225 eaa. Hän seurasi Antiokhos II Theosta. Hänen nimensä epiteetit tarkoittavat ”kaunista voittajaa” ja ”parrakasta”.
Seleukoksen äiti, entinen kuningatar Laodike julisti poikansa kuninkaaksi, kun hänen tukijansa Antiokiassa murhasivat uuden kuningattaren Bereniken ja tämän pojan. Antiokhos oli mennyt naimisiin Bereniken kanssa vahvistaakseen rauhan Egyptin Ptolemaios II:n kanssa, jonka tytär Berenike oli. Tämän selkkauksen tuloksena Ptolemaios III, Bereniken veli, julisti uudelleen sodan. Egyptiläisjoukot marssivat voitokkaasti aina Tigrikselle asti ja pidemmällekin. Seleukidivaltakunnan itäiset provinssit antautuivat egyptiläisille ja Egyptin laivasto ahdisteli Anatolian rannikoita. Anatolian sisäosat säilyivät Seleukoksen joukkojen hallinnassa. Kun Ptolemaios palasi Egyptiin, Seleukos palautti hallintaansa myös Syyrian pohjoisosat ja lähinnä olleet Iranin osat. Kuitenkin Laodiken kannattajat nostivat Seleukoksen nuoremman veljen Antiokhos Hieraksin Seleukoksen kilpailijaksi Anatoliassa.
Seleukos kärsi murskaavan tappion Ankarassa vuoden 235 eaa. tienoilla. Tämän seurauksena hän jätti maat Taurusvuorista itään veljelleen ja niemimaan muille valloille. Tämän jälkeen Seleukos pyrki saamaan separationistisen Parthian takaisin seleukidien valvontaan tässä onnistumatta. Joidenkin lähteiden mukaan Parthian kuningas jopa vangitsi hänet useiksi vuosiksi tällä retkellä. Toisten lähteiden mukaan hän teki rauhan Arsakes II:n kanssa.
Vähässä-Aasiassa Pergamonin asema vahvistui Attalos I:n alaisuudessa. Antiokhos Hieraksin omat alueet pienenivät ja hän teki epäonnistuneen yrityksen kaapata veljensä alueet. Antiokhos Hieraksi menehtyi pakolaisena Traakiassa vuonna 228 eaa. tai seuraavana vuonna.
Noin vuotta myöhemmin Seleukos kuoli pudottuaan hevosen selästä. Hänen vanhin poikansa Seleukos III Keraunos nousi valtaan.
Mediverkko

Osaksi Mehiläistä

Mediverkko ja Mehiläinen yhdistyivät tammikuussa 2015. Uuden yhtiön toimitusjohtaja on Mediverkon perustajaosakas ja toimitusjohtaja Janne-Olli Järvenpää.
Petri Kettunen

Peliura

Kettunen on peliuransa aikana pelannut 173 Salibandyliigan ottelua ja 31 ottelua maajoukkueessa. Pelaajauransa aikana hän voitti kaksi SM-kultaa, vuosina 1992 ja 1994.

Valmennus

Kettunen on toiminut Suomen salibandymaajoukkueen päävalmentajana muun muassa mestaruuteen päättyneissä vuoden 2016 MM-kilpailuissa. Hän kuului Suomen valmennusryhmään jo vuoden 2010 kotikisoissa Helsingissä ja oli päävalmentajana vuosien 2012 ja 2014 MM-kilpailuissa. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa hän valmensi isäntämaa Tšekin joukkuetta. Kettunen on myös valmentanut Joensuun Josban liigajoukkuetta kuusi vuotta.
Atomivoimamikroskooppi

Atomivoimamikroskoopissa (AFM = Atomic force microscope) näytteen pintaa tutkitaan värähtelijään kiinnitetyllä erittäin terävällä neulalla, jonka kärki voi olla kooltaan vain joitain nanometrejä. Neulaa ja näytettä liikutellaan suhteessa toisiinsa. AFMilla kyetään havaitsemaan näytteen pinnassa jopa nanometrin osien korkeusvaihtelut, vaakaresoluutio on nanometrin luokkaa ja riippuu neulan koosta. AFM-mittauksessa saatavan profiilin määrää "tip convolution", joka tarkoittaa sitä, että jokainen kuvan datapisteistä edustaa spatiaalista konvoluutiota kärjen muodon ja kuvattavan kohteen muodon välillä. Niin kauan kuin kärki on paljon terävämpi kuin kohde, saadaan todellinen profiili, mutta jos kohde on kärkeä terävämpi, kärjen muoto määrittelee kuvan. Kuva 1 havainnollistaa edellä kuvattua tilannetta.
AFMin kärkeen kohdistuvat van der Waalsin voimat, joiden voimakkuus ja vaikutussuunta riippuu kärjen etäisyydestä näytteen pinnasta. Lähietäisyydellä van der Waals-voimia vastaava potentiaali on muotoa B/r^{12}, jolloin vuorovaikutustyyppi on karkottava (repulsiivinen). Pidemmillä etäisyyksillä potentiaali muotoa -A/r^6 ja vuorovaikutustyyppi on puoleensavetävä (attraktiivinen). AFM:lle voidaan määritellä kolme periaatteellista toimintatilaa: kontakti, kosketus ja ei-kontakti. Kontaktimoodissa kärki osuu näytteen pintaan ja kokee karkottavan voiman, joka pakottaa kärjen seuraamaan pintaprofiilia tasaisesti. Resoluutio on parempi kuin muissa toimintatiloissa, koska poikkeama ja poikkeuttava voima ovat suurempia. Kosketusmoodi on kontakti- ja ei-kontaktimoodien välimuoto, jossa kärki osuu kevyesti näytteen pintaan. Värähtelyn amplitudi vaihtelee tällöin pinnan topografian mukaan pyyhkäisyn edetessä, missä tapauksessa edelleen ollaan karkottavan vuorovaikutuksen alueella mutta lähempänä potentiaaliminimiä kuin kontaktimoodissa.
Kontaktimoodiin verrattuna kosketusmoodin etuna on se, ettei näytteen pinta vaurioidu ja lisäksi saavutetaan lähes yhtä hyvä resoluutio. Ei-kontaktimoodissa kärki pidetään vähintään useiden nanometrien päässä näytteen pinnasta, jolloin näytteen vahingoittumisesta ei ole pelkoa, mutta resoluutio kärsii selvästi. Kontaktimoodissa voidaan päästä jopa atomitason resoluutioon. Toimintatilasta riippumatta haluttu mitta saadaan värähtelijän poikkeamasta vaakatasosta. AFMin mittausjärjestely on esitetty kuvassa 2. Suurin mitattavissa oleva korkeusero riippuu värähtelijän maksimipoikkeamasta ja on yleensä 10 µm luokkaa. AFMin neula voi helposti katketa pienissä jyrkkäreunaisissa rakenteissa, ja toisaalta neula saattaa myös tuhota hienorakenteita.
Hr. Ms. Karel Doorman (F827)

Palvelus

Alus myytiin 2005 Belgialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Leopold I runkonumerolla F930.
Keltahierakka

Ulkonäkö ja koko

Yksi- tai kaksivuotisella keltahierakalla on pysty varsi, joka kasvaa 10–60 cm korkeaksi. Hierakaksi kasvi onkin pienikokoinen. Yleisväritykseltään se on vaaleanvihreä, hedelmäasteella väri vaihtelee keltaisesta ruskeaan. Varsi on tyvestä kohenevahaarainen ja yläosastaan hieman karvainen. 8–20 cm pitkät lehdet ovat lyhytruotisia, tasasoukan suikeita ja suippotyvisiä. Lehdet ovat joskus poimulaitaisia, kaljuja tai alapinnoiltaan hieman papillikkaita. Tähkämäinen kukinto on lähes latvaan saakka lehdekäs. Hedelmäperä on hyvin ohut ja noin kolme kertaa hedelmäverhiön pituinen. Hedelmäverhiön liuskat ovat leveänpuikean kolmiomaisia, rihmamaisia, teräväkärkisiä ja kaksihampaisia. Keltahierakka kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Hedelmä on noin 1,5 mm pitkä vaaleanruskea pähkylä.

Levinneisyys

Keltahierakkaa tavataan yleisesti Brittein saarilta ja Ranskasta läpi Keski- ja Itä-Euroopan Uralin yli Länsi-Siperiaan. Pohjoisessa levinnäisyysalue ulottuu Fennoskandian keskivaiheille. Satunnaisemmin sitä tavataan muuallakin Siperiassa aina Tyynelle valtamerelle Japaniin saakka. Lajia kasvaa paikoin myös Pohjois-afrikassa. Keltahierakan toista alalajia kasvaa Pohjois-Amerikassa.
Suomessa keltahierakkaa on tavattu satunnaisesti koko maasta Pohjois-Suomea lukuun ottamatta. Havainnot ovat pääasiassa satama- ja sisämaakaupungeista, joissa esiintymät eivät ole olleet pysyviä.Vakiintuneena lajina keltahierakkaa tavataan Suomesta vain muutamalta paikalta, muun muasta Helsingin Huopalahdella ja Parikkalan Siikalahdella. Keltahierakka on Suomen itärajan tuntumassa ja ehkä myös Helsingissä alkuperäiskasvi, mutta muualla maassa tulokaslaji, joka on tullut maahan esimerkiksi ulkomailta tuodun viljan mukana, laivojen painolastina tai sotatulokkaana.

Elinympäristö

Keltahierakka viihtyy kosteilla, muhevamaisilla paikoilla, kuten järvien ja murtovesilahtien liejuisilla rannoilla tai jopa matalassa vedessä. Lajia on tavattu myös kaatopaikoilla.
Adrian Mariappa

Seurajoukkueura

Mariappa aloitti jalkapalloilun Watford FC:ssä, jossa hän pelasi ammattilaisuransa ensimmäiset vuodet; vuodesta 2005 aina vuoteen 2012. Watford pelasi Valioliigassa kaudella 2006–2007. Hän nousi Watfordissa joukkueen kapteeniksi. Mariappa siirtyi Valioliigaan nousseeseen Readingiin vuonna 2012. Hän pelasi vain yhden kauden Readingissä ennen kuin siirtyi vuonna 2013 myös Valioliigaan nousseeseen Crystal Palaceen. Vuonna 2016 Mariappa palasi Watfordiin.

Maajoukkueura

Jamaikan maajoukkueekseen valinnut Mariappa pelasi ensimmäisen maaottelunsa Jamaikan jalkapallomaajoukkueen paidassa toukokuussa 2012, kun Jamaika kohtasi Guyanan ystävyysottelussa ennen vuoden 2014 MM-kisojen karsintoja. Hän on pelannut 43 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Šum

Maantiede ja asutus

Šumin kunnan pinta-ala on 366,79 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kirovskin piirin Naasian ja pohjoisessa Suhojen, idässä Olhavan piirin Kiselnjan ja etelässä Kirišin piirin Glaževon kuntiin. Pinta-alasta 76,1 % on metsää, 11,7 % maatalousmaata ja 3,3 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Olhavan tasangolla. Sen alueella virtaa Lavajoki sekä joukko pieniä jokia kuten Sarja, Jutika, Olešnja, Tjaštševka, Rugala ja Marjinka. Varsinkin eteläosassa on paljon soita kuten Padrinskoje ja Tobinskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve ja hiekka.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 28 kylää ja muuta asutuskeskusta: Babanovo, Dusjevo, Feliksovo, Gnori, Gorgala, Gorka, Kanzy, Karpovo, Koitšala, Kontsy, Kontsyn taajama, Mjondovo, Novyi Bytin asemataajama, Ovdakalo, Padrila, Peitšala, Pirgora, Ratnitsa, Retška, Ryndela, Sibola, Sopeli, Terjobuška, Tobino, Valdoma, Voibokalo, Voibokalon asemataajama ja Voipala. Šumin jälkeen suurimmat keskukset ovat runsaan 300 asukkaan Voibokalon ja Kontsyn taajamat sekä runsaan 200 asukkaan Novyi Byt. Ovdakalossa ei ole lainkaan vakituista asutusta.

Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkevat Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie sekä Pietarin ja Olhavan välinen rautatie, jolla on Voibokalon, 95 kilometrin ja Novyi Bytin asemat. Lavrovon, Šumin ja Ratnitsan välillä on asfaltoitu maantie. Voibokalon asemalta on linja-autoyhteys Kirovskiin. Gorgalan lähellä sijaitsee kaksi huoltoasemaa.
Paikallisista työnantajista tärkeimpiä ovat erilaiset palvelut (90 % työpaikoista). Šumin maatalousyritys työllistää enää 15 henkeä. Kunnan alueella toimii myös armeijan varikko. Kolme neljäsosaa työvoimasta käy töissä kunnan ulkopuolella.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kirjasto, pieni poliklinikka, posti ja pankki. Voibokalon asemataajamassa toimii keskikoulu. Gorkassa, Novyi Bytissa ja Voibokalon kylässä on lääkintäasemat. Šumissa ja eräissä muissa kylissä toimii joukko kauppoja, Šumissa ja Dusjevossa on pienet kahvilat.

Nähtävyydet

Seudulla on useita toisen maailmansodan muistomerkkejä ja neuvostosotilaiden hautapaikkoja. Muita nähtävyyksiä ovat Gorgalan kartanon puistoalue ja Terjobuškan vuonna 1854 rakennetun kirkon rauniot.
Kansainvälinen apukieli

Kansainvälinen apukieli (harrastajien kesken joskus IAL tai auxlang englannin sanoista international auxiliary language) on keinotekoinen kieli, jota käytetään eri kieliä käyttävien kansallisuuksien välisessä kommunikaatiossa. Joskus sanalla voidaan tarkoittaa myös luonnollista kieltä, kuten latina, jota ehdotetaan käytettäväksi tällaisena kielenä, mutta useimmiten sillä tarkoitetaan harrastajien keskuudessa nimenomaisesti keinotekoista kieltä, jotka on luotu korvaamaan kansallisten valtakielten – kuten englannin, ranskan ja espanjan – asema lingua francana. Sanalla apukieli viitataan siihen, että kielen tarkoitus on olla ylimääräinen käyttökieli ihmisille, eikä niinkään korvata heidän äidinkieliään. 
Kansainvälisiä apukieliä ei käytetä kovin laajalti, eivätkä eri apukielten kannattajat ole päässeet yksimielisyyteen siitä, minkä kielen pitäisi olla kansainvälisessä käytössä. Näiden pulmien ratkaisemiseksi on ehdotettu, että maailman kansojen valitsemat virkahenkilöt päättäisivät yhdessä asiantuntijoiden avustuksella sopivan kielen, jolla olisi sekä puhuttu että kirjoitettu muoto. Kieli otettaisiin käyttöön mahdollisimman monen valtion koulujärjestelmässä ensimmäisenä vieraana kielenä. Toisen ratkaisumallin mukaan kieltä yritetään levittää mahdollisimman laajaan käyttöön, jotta siitä tulisi yleisin lajissaan.
Myös yhteisen sokeiden kirjoitusjärjestelmän omaksumista on ehdotettu vastaamaan valittua kansainvälistä kieltä. Lisäksi viittomakieliä, kuten gestunoa, on ehdotettu kuurojen lingua francaksi, koska viittomakielet eivät ole keskenään ymmärrettäviä.
Ranskan 6. armeija

Ensimmäinen maailmansota

Armeija muodostettiin 26. elokuuta 1914, jolloin siihen liitettiin yksiköitä eri hajallelyödyistä Ranskan armeijoista muun muassa IV ja VII armeijakunta 3. ja 1. armeijoista sekä 5. ja 6. divisioonien reserviosastot, 45. ja 37. jalkaväkidivisioonat, prikaati ja ratsuväkiarmeijakunta.
Sommen taistelun alussa 6. armeijan joukoista osallistuivat taisteluun XX, I siirtomaa ja XXXV armeijakunnat.
Mercedes-Benz C-sarja (W205)

Mercedes-Benz W205 (2014–)

Mercedes-Benz W205 esiteltiin neliovisena sedanina Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2014. Se oli Mercedes-Benzin ensimmäinen malli, jossa käytettiin uutta modulaarista MRA-pohjalevyrakennetta. Alustarakenteissa runsaasti käytetyn alumiinin ansiosta auto on edeltäjäänsä kevyempi. Muodoiltaan W205 muistuttaa aikaisemmin markkinoille tullutta suurempaa S-sarjaa (W222).
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä W205 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
C-sarjan coupé esiteltiin syksyllä 2015 Frankfurtin autonäyttelyssä, kangaskattoinen avomalli Geneven autonäyttelyssä keväällä 2016.
Geneven autonäyttelyssä keväällä 2018 esiteltiin uudistettu C-sarjan facelift-malli. Hieman myöhemmin kasvojenkohotuksen saivat myös coupé- ja cabriolet-korimallit.
Kekkosen II hallitus

Kekkosen II hallitus oli Suomen tasavallan 34. hallitus. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, SDP, RKP ja Edistyspuolue. Hallitus toimi 247 hallituspäivää 17. tammikuuta 1951 - 20. syyskuuta 1951.
Kekkosen ensimmäisen hallituksen kesäkuussa 1950 Neuvostoliiton kanssa solmima viisivuotinen kauppasopimus liittyi pääministerin pyrkimykseen ajaa hyvin päättäväisesti ja määrätietoisesti talouden vakauttamisohjelmaa. Marraskuussa 1950 Urho Kekkonen esitti hallitustilanteesta lausunnon, jonka mukaan vakauttamisohjelmaa ei voitu toteuttaa ilman hallituspohjan laajentamista, ja antoi ymmärtää myös presidentti J. K. Paasikiven olevan tätä mieltä. Pääministerin lausunto johti hänen toivomallaan tavalla hallitusneuvottelujen aloittamiseen. SKDL ilmoitti välittömästi, ettei se osallistuisi hallitukseen Kokoomuksen kanssa. SDP taas ei halunnut hallitukseen sen enempää Kokoomusta kuin kansandemokraattejakaan. Kun poliittisen kentän äärilaidat olivat eliminoineet toisensa hallituspohjasta, jäljelle jäi tavoiteltu ratkaisu, jota ei ulkopoliittisista syistä voitu suoraan esittää tavoitteeksi. Kekkosen käyttämän "symmetrisen ratkaisun" mukaan kommunistien jääminen oppositioon merkitsi myös oikeiston, ainakin Kokoomuksen, sulkemista hallituksen ulkopuolelle, ja tällä periaatteella syntyivät useimmat seuraavistakin hallituksista. Hallitusneuvotteluja mutkisti kuitenkin Kekkoseen kohdistunut vastustus, joka ylitti ideologiset raja-aidat. Kekkonen matkusti vuoden 1951 alussa lomamatkalle Italiaan, ja palattuaan kotimaahan hän saattoi todeta hallitusratkaisun kypsyneen. Ministerinsalkuista Maalaisliitto ja sosialidemokraatit saivat kumpikin seitsemän, RKP kaksi ja Edistyspuolue yhden.
Urho Kekkonen ilmoitti hallituksensa tärkeimmäksi tehtäväksi edeltäneen hallituksen aloittamien vakauttamisneuvottelujen saattamisen päätökseen. Toukokuun alussa 1951 hallitus sai solmituksi etujärjestöjen kanssa ns. linnarauhan viideksi kuukaudeksi, ja tänä aikana hinnat ja palkat pysytettiin entisellään. Linnarauhan aikana pidettiin tärkeä Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön edustajakokous, jossa sosialidemokraatit vakiinnuttivat valtansa ammattiyhdistysliikkeessä. Kommunistit jättäytyivät SAK:ssa oppositioon ja menettivät siten loputkin taloudellisesta vaikutusvallastaan. Linnarauhan ajalle osuivat myös heinäkuun 1951 eduskuntavaalit, joissa Maalaisliitto ja SDP kärsivät lievät tappiot. SKDL ja Edistyspuolueen seuraajaksi perustettu Suomen Kansanpuolue puolestaan voittivat kumpikin viisi paikkaa. Päähallituspuolueiden yhteistyö jatkui vaalituloksesta huolimatta, ja hallitus jätti eronpyyntönsä vasta linnarauhan päätyttyä ja taloudellisen tasapaino-ohjelman valmistuttua syyskuussa 1951.
Forró

Forró on sekä brasilialainen paritanssi että sitä säestävä musiikkityyli, joka on kotoisin Koillis-Brasiliasta.

Nimen alkuperä

On hämärän peitossa, kuinka forró sai nimensä. Kulttuurintutkija Câmara Cascudon mukaan kyseessä on johdannainen sanasta forrobodó, joka tarkoittaa railakasta juhlintaa ja epäjärjestystä.
Toinen, edellistä suositumpi, tulkinta on, että nimi syntyi 1900-luvun alussa Pernambucossa rautatietä rakentaneiden englantilaisten insinöörien viikonloppujuhlista. Osa juhlista oli avoimia kaikille, "for all", osa ei. Englanninkielinen sana vääntyi helpommin brasilialaisten suuhun sopivaksi, forróksi. Kolmas mukaelma vaihtaa englantilaiset toisen maailmansodan aikaan Natalin sotilastukikohtaan sijoitettuihin amerikkalaisiin.

Levinneisyys ja variaatiot

Erityisen paljon forróa tanssitaan Caruarun (Pernambuco) ja Campina Granden (Paraíba) kaupungeissa sekä koillisen pääkaupungeissa São Luísissa, Fortalezassa, Natalissa ja Recifessä. Forró-tanssiaiset ovat suuria juhlia, jotka saattavat kestää koko yön.
Forró tunnetaan kuitenkin lähes koko Brasiliassa, ja ainakin suurimmista kaupungeista voi löytää forrólle omistettuja iltoja. Brasilian ulkopuolella forró tunnetaan huonosti.
Suuren suosion myötä alkuperäisestä forrósta on kehittynyt useita variaatiota, kuten baião, xote, xaxado ja São João. Traditionaalista, kolmella soittimella soitettavaa forróa kutsutaan nykyään nimellä forró pé-de-serra.

Tunnettuja esiintyjiä

Forrón leviämiseen koko Brasiliaan ovat vaikuttaneet etenkin Luiz Gonzaga, Sivuca, Dominguinhos ja Elba Ramalho. Nykyään tunnetuimpiin yhtyeisiin kuuluvat Mastruz com Leite, Noda de Caju, Chiclete com Banana ja Só Xote. Hauska yksityiskohta on se, että yhtyeiden nimet tarkoittavat usein ruokia.
Kappaleiden sanoitukset kertovat usein hyvin voimakkaista tunteista: rakkaudesta, romansseista, intohimosta tai mustasukkaisuudesta.