google/wiki40b huggingface dataset:
Matkolammi

Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueessa, jossa se kuuluu kolmannen jakovaiheen Katumajärven valuma-alueeseen. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,2 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen eteläopään läpi virtaa Myllyjoki, joka laskee Katumajärveen. Myllyjoen alajuoksulla on pato, joka säännöstelee joen vedenpinnan korkeutta ja samalla epäsuorasti myös lammen vedenpintaa. Lampeen laskee kolme lyhyttä metsä- tai pelto-ojaa. Lampi on 850 metriä pitkä, 600 metriä leveä ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria, joten sitä voidaan kutsua myös järveksi. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä, jossa on edustettuna suota, metsää ja peltomaata. Ruununmyllyn taajama-alue levittäytyy sen länsirannoille. Eri puolille lammen rantoja on rakennettu alle 10 vapaa-ajan asuntoa. Asuinalueella sijaitsee myös yleinen uimaranta. Valtatie 10 ylittää järven laskuojen 50 metriä lammen etelärannasta.
Taidegalleria

Taidegalleria on paikka, jossa esitellään tai myydään tavallisesti kuvataidetta, kuten maalauksia, taidegrafiikkaa, veistoksia, valokuvia tai nykytaidetta ja joskus myös taideteollisuutta. Galleriassa voi olla myös performansseja tai muita esityksiä. 
Sanaa taidegalleria on käytetty myös synonyyminä taidemuseolle, esimerkiksi vuonna 1882 avattu Cygnaeuksen galleria on Suomen vanhin taidemuseo. Kansallisgalleria on Valtion taidemuseon tilalle vuonna 2014 tullut kolmen museon kokonaisuus. Taidemuseoita ovat myös Tate Gallery Englannissa ja Tretjakovin galleria Moskovassa.

Taidegallerian toiminta

Aikaisemmin taidegalleriaa kutsuttiin myös nimellä taidesalonki. Niistä pitkäaikaisin Suomessa on Strindbergin taidesalonki, joka toimi Helsingissä 1898–1991.
Taiteen myyntigalleriat sijaitsevat yleensä liike- tai toimistohuoneiksi suunniteluissa tiloissa, jotka on saneerattu näyttelytiloiksi. Suurissa kaupungeissa saattaa olla useita galleria-alueita. Galleriassa esitetään tavallisesti joko yksityis- tai yhteisnäyttelyitä. Yleensä taidegalleriassa esitetään uutta taidetta. Galleriat saattavat erikoistua esimerkiksi nykytaiteen, valokuvauksen tai joskus yhden yksittäisen taiteilijan tuotannon esittelyyn.
Gallerian toiminnasta vastaa galleristi. Galleria voi olla joko yksityinen, tai se voi olla yhdistyksen, taiteilijaseuran tai julkisen yhteisön, kuten kunnan tai kaupungin omistuksessa.
Suomessa taidegalleria toimii yleensä siten, että teoksiaan esittävä taiteilija maksaa galleriavuokran. Siihen saattaa kuulua sopimuksen mukaan näyttelytilan vuokra, päivystys sekä muita menoja kuten avajaiskustannuksia. Galleria saattaa periä myydyistä teoksista myyntiprovision. Jotkut galleriat voivat ottaa taiteilijan teoksia myytäväksi. Yleensä galleriat laativat näyttelyohjelman useiden kuukausien ajaksi etukäteen ja taiteilijan täytyy hakea näyttelyaikaa hyvissä ajoin.
Yleensä sisäänpääsy taidegallerioihin on ilmainen. Tavallisesti gallerianäyttelyt ovat auki 3–4 viikkoa. Galleriatiloissa on taideteosten lisäksi esillä yleensä taiteilijaa, näyttelyä, gallerian toimintaa koskevaa tai muuta informaatiota. Näyttelystä julkaistaan teosluettelo, jossa on teosten tiedot sekä hinnat. Myydyt teokset merkitään punaisella ja varatut teokset vihreällä merkillä.
Farnborough’n ilmailunäyttely

Farnborough'n ilmailunäyttely on viikon mittainen kansainvälinen alan väelle suunnattu näyttely. Se järjestetään parillisina vuosina heinäkuussa Farnborough'n lentokentällä Hampshiressa Englannissa. Järjestäjänä on Farnborough International Limited, jonka omistaa Society of British Aerospace Companies (SBAC) ja siellä esitellään sekä siviili- että sotilaskalustoa mahdollisille ostajille. Se on Pariisin ilmailunäyttelyn ja Berliinin ILA-näyttelyn ohella EU-alueen merkittävin alan tapahtuma.
Mikko Karjanoja

Mikko Matias Karjanoja (s. 30. huhtikuuta 1932 Tuusula) on suomalainen arkkitehti ja harrastajavalokuvaaja. 
Karjanoja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi 1958 ja työskenteli 1960-luvun alussa Alvar Aallon toimistossa.
Karjanoja toimi Suomen Kameraseurojen Liiton puheenjohtajana 1968–1969.
Vuonna 1976 Karjanoja kutsuttiin Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen osaston (EKSO) hallituksen jäseneksi. Hän oli 1980-luvulla aktiivisesti mukana EKSOn Arktikum-hankkeessa, muun muassa Arktisen Keskuksen Säätiön asiamiehenä ja rakennuksen arkkitehtikilpailun tuomaristossa. Karjanoja oli yhtenä toimittajana EKSOn vuonna 1989 julkaisemassa teoksessa Lapin kierros. 2, Rovaniemi–Kilpisjärvi (ISBN 951-8932-01-8).
1990-luvun lopulla Mikko Karjanoja kehitteli Suomi 2000 -nimistä kotimaanmatkailun portaalia verkkoon. Hankkeessa olivat mukana Maanmittauslaitos, Taideteollinen korkeakoulu ja Nokia Oyj.
Venäjän liberaalidemokraattinen puolue

Epäliberaali puolue

Puolueen ohjelma sanoo puolueen tavoittelevan demokratiaa ja sosiaaliliberalismia. Kuitenkin länsimaissa katsotaan laajalti, että puolue on epäliberaali ja sitä pidetään yleisesti äärinationalistisena puolueena .  Puolueen itsensä mukaan sen päävastustajat ovat liberaali Jabloko sekä kommunistinen Venäjän kommunistinen puolue.

Puolueen synty

Entinen NKP:n politbyroon jäsen Aleksandr Jakovlev väittää puolueen olevan NKP:n ja KGB:n yhteisprojekti. Muistelmissaan Jakovlev kertoo, että KGB:n johtaja Vladimir Kriuzhkov esitteli tämän "nukkepuoluehankkeen" tapaamisessaan Mihail Gorbatšovin kanssa ja informoi tätä puoluejohdon valikoimisesta. Jakovlevin mukaan puolueen nimen keksi KGB-kenraali Philipp Bobkov. Bobkov tosin sanoo vastustaneensa tätä "Zubatov-tyyppistä nukkepuoluetta, joka on KGB:n kontrollissa ja ohjailee tiettyjen sosiaalisten ryhmien mielenkiintoa ja tuntemuksia".
Jean Vianney

Elämä

Pyhä Jean syntyi 8. toukokuuta 1786 Dardillyssä neljänneksi kokonaisuudessaan kuudesta lapsesta Marie ja Mathieu Vianneylle, joka oli paimen, sekä kastettiin vielä samana päivänä. Hän meni M. Balleyn kirkollisille oppilaille tarkoitettuun kouluun, mutta koki erityisesti latinan kielen opiskelun erityisen vaikeaksi. 20-vuotiaana hän alkoi opiskella papiksi, mutta joutui lopulta armeijaan, jonka hän jätti palaten kotiin 1810 ja mennen seminaariin Lyonsiin 1813. Mies vihittiin diakoniksi ja papiksi vuonna 1815 ja nimitettiin Abbe Balleyn assitentiksi Écullyyn, jonka kuoltua kolme vuotta myöhemmin 1818 Jeanista tehtiin seurakuntapappi Arsiin. Hänen kerrotaan viettäneen 12 tai 15 tuntia päivittäin rippituolissa ja kärsineen vuodesta 1824 lähtien oletetusti paholaisen tekemistä hyökkäyksistä. Vuoteen 1827 mennessä Arsista oli tullut pyhiinvaelluskohde ja vuodesta 1845 pyhän Jeanin kuolemaan asti noin 20 000 vierailijaa tuli vuosittain nähdäkseen hänet ja ripittäytyäkseen hänelle. 2. elokuuta 1859 hän otti vastaan eukaristian ja sairaiden voitelun ja kuoli 4. elokuuta 1859 Arsissa.
Kulluna lil-watan lil-ula lil-alam

Kulluna lil-watan lil-ula lil-alam (”Me kaikki! Isänmaamme, lippumme ja kunniamme puolesta!”) on Libanonin kansallislaulu. Sen on sanoittanut Rachid Nakhlé ja säveltänyt Wadih Sabra. Laulu on esitetty ensi kerran julkisesti 1927.
Pöytätenniksen maailmancup

Pöytätenniksen maailmancup (Table Tennis World Cup) järjestettiin ensi kerran vuonna 1980 ja ne järjestetään joka vuosi, ohjelmassa on ollut alusta lähtien miesten kaksinpeli ja vuonna 1996 mukaan tuli naisten kaksinpeli. Joukkuepelit olivat ensimmäisen kerran mukana vuonna 1990.
Funikulaari

Funikulaari eli kiskoköysirata on jyrkillä rinteillä käytettävä kuljetusrata. Funikulaarit kulkevat omilla reiteillään, joita on usein matkailukohteissa, mutta myös muun muassa kaivoksissa. Henkilöliikenteen funikulaareja on toiminnassa noin 290. Lisäksi funikulaareja on ollut henkilöliikennekäytössä noin 160 sittemmin suljetulla radalla. Henkilöliikenteen lisäksi funikulaareja on muun muassa teollisuuskäytössä.
Määritelmällisesti funikulaari on kalteva rata, jossa kulkee kiskoilla omilla pyörillään vaunuja, joiden vetovoimalähteenä on yläaseman kautta kulkeva vetokaapeli. Lyhyitä vinohissejä, joita on muun muassa metroasemilla, pidetään hisseinä eikä funikulaareina.
Sana "funikulaari" juontaa juurensa latinan kielen köyttä tarkoittavan sanan "funis" diminutiivista "funiculus"
Maailman jyrkin funikulaari sijaitsee Australian Katoobma Scenic Worldissa, nimeltään Scenic Railway ja sen kaltevuus on 52 astetta.

Suomen funikulaarit

Suomessa funikulaareja on tehty, jotta uittotukit saataisiin voimalaitosten ohi. Useimmilla Oulujoen voimalaitoksilla on yhä jäänteet tukinkuljetusfunikulaareista. Myös suomalaisiin kaivoksiin on rakennettu funikulaareja. Kolin rataa on toisinaan kutsuttu funikulaariksi, mutta se on rakenteensa perusteella vinohissi, vaikka kulkeekin poikkeuksellisesti ulkona.
Turun Kakolanmäelle avattiin toukokuussa 2019 Suomen ensimmäinen kaupunkifunikulaari, tai kaupungissa ulkona kulkeva vinohissi, Kakolan Funikulaari.  Rakennusaikataulujen venyessä funikulaarin valmistuminen ja käyttöönotto siirtyivät useaan kertaan. Myös funikulaarin muotoilu ja erilaisuus verrattuna havainnekuviin on herättänyt yleisössä huvittuneisuutta.
Tapio Turunen

Tapio Turunen (s. 1954) on Pieksämäen kaupunginjohtaja. Pieksämäen kaupunginvaltuuston valitessa johtajan elokuussa 2002 hän voitti Janne Laineen äänin 22-13. Sitä ennen hän toimi Kankaanpään kaupunginjohtajana noin neljä vuotta.
Juri Štšekotšihin

Juri Petrovitš Štšekotšihin (Ю́рий Петро́вич Щекочи́хин, 9. kesäkuuta 1950 – 3. heinäkuuta 2003) oli venäläinen tutkiva journalisti, kirjailija ja liberaali kansanedustaja, joka kuoli oudolla tavalla. Hän tuli tunnetuksi kirjoittamalla järjestäytyneestä rikollisuudesta ja korruptiosta sekä kampanjoimalla niitä vastaan. Hänen viimeinen ei-fiktiivinen teoksensa käsitteli KGB:n tiedonantajina toimineita henkilöitä.
Štšekotšihin työskenteli toimittajana Novaja gazeta -lehdessä. Hän selvitteli mm. Moskovan kerrostaloräjäytyksiä 1999, joiden takana on väitetty olleen Venäjän salaiset palvelut, sekä Tri kita -korruptioskandaalia, johon liittyi korkeita FSB:n upseereita ja joka kytkeytyi rahanpesuun Bank of New Yorkin kautta.
Štšekotšihin kuoli äkillisesti heinäkuussa 2003 outoon sairauteen. Vain muutamaa päivää myöhemmin hänen oli määrä lähteä Yhdysvaltoihin tapaamaan FBI:n tutkijoita. Venäjän viranomaiset julistivat hänen sairauskertomuksensa salaiseksi. Sairauden oireet sopivat radioaktiivisten aineiden aiheuttamaan myrkytykseen ja muistuttavat vahvasti oireita, joista kärsi Aleksandr Litvinenko ennen kuolemaansa 2006. Litvinenko väitti eläessään, että Štšekotšihinin kuolema oli poliittinen salamurha, ja samanlaisia teorioita on esitetty joukkoviestimissä.
Seitsemän sisarusta (vuorijono)

Seitsemän sisarusta (norj. Sju søstre, murteellisesti myös De syv søstre) on vuorijono Alstenin saarella, Alstahaugin kunnassa, Norjan Nordlandissa. Vuorijono sijaitsee Vefsninvuonon edustalla. 
Vuoret ovat pohjoisesta etelään Botnkrona 1 072 m, Grytfoten 1 019 m, Sjæringen 1 037 m, Tvillingene (”Kaksoset”) 945 m ja 980 m, Kvasstinden 1 010 m ja Breitinden 910 m.
Friedrich Schreyvogel

Friedrich Schreyvogel (17. heinäkuuta 1899 – 1976) oli saksalainen kirjailija, Wienin musiikki- ja taideakatemian professori ja vuodesta 1954 lähtien päädramaturgi Burgteaterissa. Schreyvogel julkaisi sekä runoja, romaaneita että näytelmiä. Hänen tuotannostaan ilmentyy kristillisen vanhan Itävallan traditio. Schreyvogelin tuotanto lukeutuu historiallisen romaanin perinteeseen.
Fantomas uhkaa maailmaa

Juoni

Fantômas määrää rikkaille veron ja uhkaa surmata ne, jotka eivät sitä maksa. Lordi McRashley kutsuu toimittaja Fandorin ja komisario Juven Skotlantiin. Lord McRashley, joka on yksi Fantômasin mahdollisista uhreista, tekee linnastaan päämajan, josta tulee Fantômasille ansa.

Arviot

Elokuvaa on mainittu eräässä arviossa sarjan värikkäitä edeltäjiään vaisummaksi. Sen studiokuvauksessa ei ole samaa vetovoimaa, ja tehosteet ovat vaatimattomia.
Murasaki Shikibu

Murasaki Shikibu (jap. 紫 式部, noin 973 – noin 1014) oli kirjailija, runoilija ja palveli hovinaisena Heian-aikakauden keisarillisessa Japanissa. Hänen tunnetuin kirjansa on 54-osainen Genjin tarina, joka on kirjoitettu japanin kielellä noin vuosien 1000 ja 1008 välissä. 
Murasaki Shikibun oikeaa nimeä ei tunneta. Murasaki oli hänen lempinimensä hovissa Genjin tarinan hahmon mukaan. Shikibu tuli hänen isänsä asemasta (shikibu-shō) opetusministeriö. Kirjailijan lempinimi on siis Opetusministeriön Murasaki/Purppura. 
Kun Murasaki Shikibu jäi leskeksi vuonna 1001, hän ryhtyi kirjoittamaan Genjin tarinaa, jota pidetään maailmankirjallisuuden ensimmäisenä romaanina. Tarina kuvaa prinssi Hikaru Genjin elämän syntymästä kuolemaan. Tarina toi hänelle mainetta, ja kun hän meni keisarinna Shoshin (Akikon) hovin palvelukseen, hän ryhtyi kirjoittamaan päiväkirjaa Murasaki Shikibu Nikki. Lisäksi hän kirjoitti runoja, joita on julkaistu suomeksi antologioissa Kirsikankukkia (WSOY, 1951) ja Kuuntelen, vieras (Otava, 1960). Genjin tarinasta on suomennettu neljä osaa.
Tyylitelty kuva Murasaki Shikibusta on ollut 2000 jenin setelin kääntöpuolella vuodesta 2000 lähtien.
Miekkahäntätulilisko

Koko ja ulkonäkö

Miekkahäntätuliliskon selkäpuoli on tummanruskea tai jopa musta. Vatsapuolen väritys vaihtelee keltaisesta tulipunaiseen, ja siinä on usein tummia läikkiä tai pisteitä. Lisääntymisaikana koiraille ilmestyy siniharmaata väriä häntään ja satunnaisesti myös vartalon etuosaan. Naaraat ovat pääsääntöisesti koiraita suurempia ja tukevampia; Koiraat jäävät 12-senttisiksi naaraiden kasvaessa noin 15 senttimetrin mittaan.

Lemmikkieläimenä

Tuliliskoja pidetään akvaterraariossa, eli akvaariossa jossa on sekä vettä että maa-aluetta. Tuliliskot elävät pääasiassa vedessä, mutta varsinkin nuoret yksilöt viettävät aikaa myös maalla. Tulilisko liikkuu päiväsaikaan ja tonkii usein pohjasoraa etsien syötävää. Sekä maalla että vedessä olisi hyvä tarjota jonkinlaisia piilopaikkoja. Akvaarioon olisi myös hyvä sumuttaa vettä, sillä ilmankosteus on tärkeää tuliliskojen iholle. Tuliliskot syövät pääasiassa toukkia ja hyönteisiä ja silloin tällöin niille voi antaa myös kalaa ja lihaa.
Out of Nowhere (kappale)

”Out of Nowhere” on Johnny Greenin säveltämä ja Edward Heymanin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1931.
Kappaleen nauhoitti ensimmäisenä Bing Crosby levy-yhtiö Brunswickille huhtikuussa 1931. Äänitteestä tuli Crosbyn ensimmäinen listaykköseksi noussut nauhoitus sooloartistina. Kappaletta käytettiin vuonna 1931 myös elokuvan Dude Ranch musiikkiraidalla. Myös Leo Reismanin orkesteri, laulajanaan Frank Munn, nousi kappaleella listoille sen julkaisemisvuonna.
Kappale on omistettu Greenin ensimmäiselle vaimolle, joka rohkaisi tätä aloittamaan musiikkiuran. Green oli valmistunut Harvardin yliopistosta ja työskenteli vuoden Wall Streetillä ennen ryhtymistään kokopäivätoimiseksi säveltäjäksi.
Kappale on erityisesti sointukulkunsa ansiosta suosittu improvisaatioväline jazzmusiikissa. Tenorisaksofonisti Coleman Hawkins teki vuonna 1937 Pariisissa nauhoituksen Benny Carterin ja Django Reinhardtin kanssa. Colemanin esityksen vaikutuksesta yksikään tenorisaksofoni ei nauhoittanut kappaletta kahdeksaan vuoteen. Kappaleen ovat levyttäneet myös Charlie Parker, Sonny Stitt, James Moody ja Lena Horne.

Sävellys ja sanat

Kappaleen sointukulkua on käytetty useissa myöhemmissä sävellyksissä. Tadd Dameronin ”Casbah”, Fats Navarron ”Nostalgia”, Billy Taylorin ”Conversion” ja Lennie Tristanon ”317 East 32nd Street” perustuvat kaikki ”Out of Nowheren” sointuihin. Kappale on rakenteeltaan A-B1-A-B2 ja alun perin G-duurissa.
Sanoituksessa kertoja laulaa kiintymyksestä ”tyhjästä ilmestyneeseen” rakkaaseensa ja pohtii mitä tapahtuisi jos tämä lähtisi pois hänen luotaan. Lopussa kertoja laulaa jäävänsä odottamaan rakkaansa paluuta.
James McAvoy

Elämäkerta

McAvoy syntyi Scotstounissa Glasgow’ssa. Hänen perheeseensä kuuluivat äiti Elizabeth, isä James ja sisar Joy. McAvoyn ollessa seitsemänvuotias hänen vanhempansa erosivat, ja hän muutti asumaan isovanhempiensa luokse. Hän kävi katolista koulua ja harkitsi varhaisteini-iässä papiksi ryhtymistä, mutta kiinnostui myöhemmin näyttelemisestä ja liittyi paikalliseen nuorisoteatteriin.
Skotlantilainen ohjaaja David Hayman vieraili eräänä päivänä McAvoyn koulussa luennoimassa, jolloin McAvoyn luokkatoverit käyttäytyivät epäkohteliaasti tätä kohtaan. Tunnin jälkeen McAvoy kävi pahoittelemassa tapahtumaa ja kysymässä, olisiko Haymanilla tietoa työharjoittelumahdollisuuksista. Neljä kuukautta myöhemmin hän sai yllätyksekseen puhelinsoiton Haymanilta, joka kutsui hänet koelukutilaisuuteen. Näin McAvoy sai 16-vuotiaana ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvassa The Near Room (1995).
McAvoy valmistui Royal Scottish Academy of Music and Dramasta 20-vuotiaana vuonna 2000, minkä jälkeen hän muutti Lontooseen, jossa hän teki roolitöitä muun muassa teatterissa ja näytteli Taistelutoverit-televisiosarjassa vuonna 2001. Tämän jälkeen hän sai yhden päärooleista Frank Herbertin Dyyni-tieteiskirjoihin perustuvassa minisarjassa Children of Dune, ja vuonna 2005 hän esitti fauni Tumnusta C. S. Lewisin Narnia-fantasiasarjaan perustuvassa elokuvassa Narnian tarinat: Velho ja leijona. Tästä roolistaan McAvoy nousi suuremman yleisön tietoisuuteen, ja seuraavana vuonna hän näytteli elokuvassa The Last King of Scotland. Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa Jane Austenin jalanjäljillä ja Sovitus vuodelta 2007, Wanted vuodelta 2008 sekä X-Men: First Class vuodelta 2011. Vuonna 2006 McAvoy voitti uuden näyttelijätulokkaan Bafta-palkinnon ja vuonna 2007 Skotlannin BAFTA -palkinnon kategoriassa paras näyttelijä roolistaan elokuvassa The Last King of Scotland.
Vuonna 2003 McAvoy tapasi näyttelijä Anne-Marie Duffin Hävytöntä-televiosarjan kuvauksissa, ja pari avioitui lokakuussa 2006. Heille syntyi poikalapsi Brendan vuonna 2010. He erosivat vuonna 2016.
Aleksandr Stoletov

Aleksandr Stoletov (Алекса́ндр Григо́рьевич Столе́тов, 10. elokuuta 1839 – 27. toukokuuta 1896) oli venäläinen fyysikko. Hän tutki ferromagnetismia ja valosähköistä ilmiötä.
Kamakura-kausi

Buddhalaisuuden nousu

Kamakura-kaudella buddhalaisuus tuli suosituksi Japanissa. Voi olla että epävarmat ajat, väkivalta ja pessimismi saivat ihmiset etsimään lohdutusta lupauksista kuolemansa jälkeisestä elämästä. Uudet lahkot, zen ja jodo-shu, keräsivät kannattajia. Zen-buddhalaisuus sai kannattajia etenkin sotilasluokan keskuudesta.

Suhteet ulkomaihin

Japanin suhteet Kiinaan olivat katkenneet 900-luvun puolivälissä, kun Heian-hallitus sulkeutui ja keskittyi sisäisiin asioihin, ja Kiinaa vallinnut Tang-dynastia heikkeni. Vähäistä kaupankäyntiä häiritsivät japanilaiset merirosvot. 1268 tuli tieto vallan vaihdoksesta Pekingissä: Kublai-kaani joukkoineen hallitsi nyt Kiinaa, ja halusi myös Japanin alistuvan valtaansa.
Mongolit hyökkäsivät Japaniin useita kertoja vuosina 1274–1281. Heillä oli parempi aseteknologia ja paremmat laivat, mutta Japani kykeni vaivoin torjumaan mongolihyökkäykset.
Torjuntavoitto johti sisäisiin levottomuuksiin, kun uhrauksia isänmaan eteen tehneet tavalliset kansalaiset vaativat palkkiota, eikä shōgunaatilla ollut varoja sellaiseen.

Sisällissota ja Kamakura-kauden loppuminen

Shōgunaatin valtakausi loppui, kun keisari Go-Daigo sai vallan itselleen katkeran sisällissodan päätteeksi.
Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela

Vastaanotto

Box Office India julisti Goliyon Ki Raasleela Ram-Leelan ”hitiksi”.

Palkinnot

Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela voitti kolme Filmfare Awards -palkintoa: parhaasta naispääosasta, naissivuosasta ja koreografiasta. Lisäksi se voitti neljä Screen Awards -palkintoa, mukaan lukien parhaasta naispääosasta.
Nils Jungell

Nils Reguel Jungell (16. lokakuuta 1895 Pietarsaari - 29. joulukuuta 1971) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Niklas Edvard Jungell ja Johanna Adelaide Marklund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Eva Margaretha Sundmanin kanssa, josta hän erosi vuonna 1931 ja avioitui toisen kerran vuonna 1932 Maria Koschin kanssa.

Opinnot

Jungell kävi viisi luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua.

Jääkärikausi

Jungell työskenteli harjoittelijana tekstiilialalla Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 19. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 13. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon oltuaan sitä ennen sairauden takia hoidettavana useissa sotilassairaaloissa. Hänet laskettiin lopulta 21. elokuuta 1917 sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin, mutta joutui epäonnekseen jälleen sairaalaan, missä joutuikin virumaan niin pitkään, että pataljoona kerittiin kotiuttamaan hänen sairaalassa olonsa aikana.
National Advisory Committee for Aeronautics

Historia

Vaikka yhdysvaltalaiset Wrightin veljekset olivat onnistuneet historiallisessa ensilennossa, Yhdysvallat oli jäänyt tämän jälkeen Euroopan varjoon ilmailualan tutkimuksessa. Smithsonian-instituutin johtajan Charles Doolittle Walcottin mukaan ilmailutekniikan tutkimusta vaikeutti Yhdysvalloissa keskitetyn tutkimuksen puute. Ensimmäisen maailmansodan aikana Walcott alkoi lobata uuden ilmailua edistävän järjestön perustamista. Presidentti Woodrow Wilson ei aluksi kannattanut ajatusta, sillä pelkäsi sen olevan ristiriidassa Yhdysvaltain puolueettomuuden kanssa. Hän allekirjoitti kuitenkin lain, joka johti NACA:n perustamiseen. Järjestö perustettiin virallisesti 3. lokakuuta 1915.
Laki määräsi, että NACA oli sekä sotilas- että siviilijärjestö. Sen ensimmäisen 12 jäsenen joukossa oli yhteensä neljä edustajaa maavoimista ja ilmavoimista. Lisäksi siihen kuului seitsemän tieteilijää ja humanisti Walcott, joka oli järjestön ensimmäinen puheenjohtaja.
NACA perusti vuonna 1917 Virginiaan Langley Memorial -ilmailulaboratorion, jonka tarkoituksena oli saada kiinni Euroopan etumatka ilmailutekniikassa. Vuonna 1925 NACA:n johtaja George W. Lewis aloitti suuren tuulitunnelin rakentamisen. Tunnelista tuli niin suuri, että sinne mahtui täysmittainen lentokoneen runko. NACA:n potkuriasiantuntija Fred Weick käytti tunnelia moottorinsuojusten ja ilmanvastuksen tutkimiseen. NACA:lla kehitettiin tutkimusten perusteella niin sanottu NACA-rengas, joka vähensi selvästi ilmanvastusta ja josta tuli täten todella suosittu.
Langleyn laboratorioon rakennettiin noin kymmenen tuulitunnelia vuoteen 1958 mennessä. Vuonna 1928 sinne valmistui ensimmäinen jäähdytettävä tunneli, jossa pystyttiin tutkimaan esimerkiksi siipien jäätymistä. NACA perusti myös uusia tutkimuskeskuksia. Moffett Field Laboratory valmistui vuonna 1940 ja Lewis Research Center (nimi vuodesta 1999 NASA John H. Glenn Research Center at Lewis Field) vuonna 1943.
Toisen maailmansodan aikana NACA keskittyi erityisesti sotateollisuuden tarpeisiin. Se ei juurikaan tehnyt uutta tutkimusta, vaan keskittyi tiettyjen ongelmien ratkaisuun. Sodan jälkeen NACA ja ilmavoimat tekivät yhteistyötä suurinopeuksisten koneiden valmistamisessa. X-1 rikkoi ensimmäistä kertaa äänivallin 14. marraskuuta 1947. NACA kiinnostui 1950-luvulla koneista, jotka voisivat lentää ilmakehän ulkopuolelle, ja vuonna 1952 sen laboratoriot alkoivat tutkia ongelmia, joita saattaa syntyä avaruudessa. NACA tutki myös yläilmakehässä yliäänennopeudelle tapahtuvien lentojen ongelmia, ja tutkimukset johtivat X-15-koneen kehittämiseen.
NASA korvasi NACA:n, jonka toiminta loppui 1. lokakuuta 1958. NASA perustettiin vastineena Neuvostoliiton avaruustoiminnalle ja avaruuskilvalle.