google/wiki40b huggingface dataset:
Denis-Luc Frayssinous

Denis-Antoine-Luc Frayssinous (9. toukokuuta 1765 Curières – 12. joulukuuta 1841 Saint-Geniez-d’Olt) oli ranskalainen piispa, poliitikko, puhuja ja kirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Frayssinous oli Hermopolis'n piispa (hc), Ranskan päärien kamarin jäsen, yliopiston rehtori (1822), uskonasioiden ja yleisen opetuksen ministeri Villèlen hallituksessa (1824–1827) sekä Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1822 lähtien. Hän oli myös kuninkaan rippi-isä ja saarnaaja, ja hänen tehtäväkseen oli uskottu Bordeaux'n herttuan kasvatus.
Unkarin presidentti

Presidentinvaalit

Unkarin perustuslain mukaan parlamentti (Országgyűlés) valitsee tasavallan presidentin viiden vuoden toimikaudeksi, joka voidaan uusia vain kerran.
Kansallisen yleiskokouksen puheenjohtajan kutsumat presidentinvaalit on pidettävä 30-60 päivää ennen nykyisen presidentin toimikauden päättymistä tai 30 päivän kuluessa, jos toimisto vapautuu.

Virkavala

Tasavallan presidentin on 11 artiklan 6. momentin mukaisesti annettava virkavala ennen parlamenttia.
Vala on seuraava:
Én, [henkilön nimi] fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; [tehtävän nimi] tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. [Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan] Isten engem úgy segéljen!
Minä [henkilön nimi], vannon olevani uskollinen Unkarille ja sen perustuslaille, kunnioitan ja panen täytäntöön sen oikeudelliset säännöt muille; Käytän tehtävääni [tehtävän nimi] Unkarin kansan hyväksi. [Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan] Jumala auttakoon minua!
I shall exercise my function as the [name of the function] for the good of the Hungarian nation. [And, according to the conviction of the one who takes the oath] May God help me!

Edellytykset tehtävään

Unkarin perustuslain artikla 10, 2. momentti asettaa seuraavat edellytykset tehtävään:
1. Unkarin kansalainen
2. vähintään 35 vuoden ikä
Karkkilan Tienoo

Karkkilan Tienoo on Karkkilaan ja Nummi-Pusulaan Uudellamaalla leviävä paikallislehti. Lehti on perustettu vuonna 1962, ja se ilmestyy kaksi kertaa viikossa keskiviikkona ja perjantaina. Lehteä julkaisee Karprint Oy, ja sen toimitus sijaitsee Karkkilassa. Lehden päätoimittaja on Mari Ahola-Aalto.
Septuagesima

Septuagesima on useiden läntisten kirkkokuntien vanhastaan käyttämä nimi kirkkovuoden sunnuntaille, joka on kaksi viikkoa ennen laskiaissunnuntaita ja yhdeksän viikkoa ennen pääsiäistä. Nimi on edelleen käytössä muun muassa Ruotsin luterilaisessa kirkossa, mutta ei enää katolisessa eikä anglikaanisessa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa nimitys on edelleen käytössä; kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa evankeliumikirjassa se on rinnakkaisnimitys 3. sunnuntaille ennen paastonaikaa.
Nimi septuagesima on latinalainen järjestyslukusana, joka tarkoittaa seitsemäskymmenes. Kahdesta seuraavasta sunnuntaista on käytetty latinalaisia nimiä sexagesima (=kuudeskymmenes, Suomessa nimi on kirjoitettu myös seksagesima) ja quinquagesima (=viideskymmenes, sama kuin laskiaissunnuntai). Nimi quinquagesima johtuu siitä, että tämä päivä on 49. päivä ennen pääsiäistä (tai 50:s, jos pääsiäispäivä lasketaan mukaan.) Tämän vuoksi jo keskiajalla on analogisesti, tarkoin laskematta päiviä, annettu kahdelle edelliselle sunnuntaille nimet sexagesima (=60:s), ja septuagesima (70:s), vaikka ne itse asiassa ovat 56. ja 63. päivä ennen pääsiäistä. Toisaalta nimeä on selitetty myös niin, että se viittaisi juutalaisten 70 vuotta kestäneeseen Baabelin vankeuteen, jonka päättymistä olisi pidetty Jeesuksen ylösnousemukseen verrattavana vapautuksena.
Aika septuagesimasta laskiaistiistaihin muodostaa kirkkovuodessa joulun jälkeisestä ajasta paastonaikaan johtavan siirtymäajan, jota on myös sanottu esipaaston ajaksi. 
Vuonna 1970 katolinen kirkko poisti kalenteristaan esipaaston ja sen mukana myös septuagesiman ja sexagesiman. Kuusi vuotta myöhemmin myös anglikaaninen kirkko luopui näistä termeistä ja alkoi nimittää niitä yksinkertaisesti kolmanneksi ja toiseksi sunnuntaiksi ennen paastoaikaa. Myöhemmin samoin on tehty myös Suomen evankelis-luterilaisessa kirkoissa. Niinpä vuodesta 2001 lähtien näitä vanhoja nimiä ei enää ole suomalaisissakaan almanakoissa, vaan niiden niminä ovat Suomessakin kolmas ja toinen sunnuntai ennen paastonaikaa. Sitä vastoin kirkkokäsikirjoihin kuuluvassa evankeliumikäsikirjassa nimitykset septuagesima ja seksagesima ovat edelleen käytössä. Monina vuosina jompikumpi niistä kuitenkin sattuu samaksi päiväksi kynttilänpäivän kanssa, jolloin vain viimeksi mainittu nimi esiintyy päivän kohdalla almanakassa.
Karl Julius Beloch

Karl Julius Beloch (1854–1929) oli saksalainen historiantutkija. Hän oli professori Roomassa vuodesta 1879. Beloch oli yksi 1800-luvun jälkipuolen järkiperäisen historiankirjoittamisen merkittävistä nimistä. Hänen kirjansa Rooman ja Kreikan historiasta ovat kuuluneet antiikin historian perusteoksiin.
Roution koulu

Roution koulu sijaitsee Lohjalla Routionmäellä. Koulun rehtorina toimii Jouni Herva. Koulua ympäröi kilometrin mittainen valaistu pururata.  Koulussa on noin 200 oppilasta ja luokat 1-6 sekä esikoulu. Uusi koulurakennus otettiin käyttöön elokuussa 2017. Routionmäen monitoimijatalossa toimii Roution koulun lisäksi Jalavan koulu sekä Havumetsän päiväkoti.
Stephen Whittaker

Stephen Whittaker (1976 Plymouth, Britannia) on brittiläinen Suomessa asuva keittiöpäällikkö ja entinen rugbypelaaja. Whittaker on Suomen rugbymaajoukkueen manageri. Hän on myös Suomen Rugbyliiton varapuheenjohtaja.
Whittaker on voittanut kaksi kertaa pelaajana rugbyn suomenmestaruuden.
Marc W. Buie

Marc William Buie (s. 1958) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja tuottoisa asteroidien löytäjä. Hän työskenteli Lowellin observatoriossa ja oli myös Sentinel Space Telescope -tehtävän tieteilijä B621:lle, joka on omistautunut suojaamaan Maata asteroiditörmäyksiltä. Vuonna 2008 hän muutti Boulderiin Coloradoon.
Raision aikuiskoulutuskeskus Timali

Rasekon aikuisopisto Timali on Raisiossa toimiva Raision seudun koulutuskuntayhtymään (Raseko) kuuluva ammatillista aikuiskoulutusta tarjoava oppilaitos. Timalin nimi muuttui 1. tammikuuta 2016 organisaatiouudistuksen myötä Raision aikuiskoulutuskeskus Timalista Rasekon aikuisopisto Timaliksi ja se koordinoi Rasekon näyttötutkintotoimintaa. Timali tarjoaa ammatillista koulutusta alueen yrityksille ja yhteisöille. Rasekon oma oppisopimustoimisto, Raision oppisopimustoimisto järjestää oppisopimuskoulutusta.
Timalin kokonaisopiskelijamäärä vuonna 2014 oli 546, perustutkinnon opiskelijamäärä 154 ja vuoden aikana kirjoilla olleiden opiskelijoiden määrä 1968. Timalin tilojen kerrosala on 3995 neliömetriä.

Toimialue

Timalin henkilöstö toimii pääasiallisesti Varsinais-Suomessa. Kaupan alan tutkintoihin valmistavaa koulutusta voi suorittaa osittain tai kokonaan verkko-opintoina.
Adrien Silva

Seurajoukkueura

Silva teki maaliskuussa 2007 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa kasvattajaseuransa Sporting Clube de Portugalin kanssa, joka oli pituudeltaan viisivuotinen. Hänet nostettiin ensimmäistä kertaa edustusjoukkueeseen tulevaksi kaudeksi 2007–2008. Ensimmäisen ottelunsa maan pääsarjassa Primeira Ligassa hän pelasi 17. elokuuta 2007 Académica Coimbraa vastaan. Hän voitti Portugalin cupin 2008.
Silva pelasi syyskaudella 2010 lainasopimuksella Maccabi Haifassa voittaen Israelin-mestaruuden. Vuoden 2011 alusta hän pelasi puolentoista vuoden ajan lainalla Académica de Coimbrassa, jossa voitti Portugalin cupin 2012. Syksystä 2012 lähtien hän on pelannut Sportingissa. Hän voitti Portugalin cupin ja supercupin 2015.

Maajoukkueura

Silva pelasi Portugalin 16-, 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Portugalin jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran maaottelussa Argentiinaa vastaan marraskuussa 2014. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa Armeniaa vastaan kesäkuussa 2015. Ensimmäisen arvokilpailujen lopputurnauksen ottelunsa hän pelasi Kroatiaa vastaan EM-kilpailujen 2016 ensimmäisellä pudotuspelikierroksella. Hän pelasi myös turnauksen loput kolme ottelua, kaikki avauskokoonpanossa, Portugalin voittaessa Euroopan-mestaruuden.
Nero-julistus

Nero-julistus (saks. Nerobefehl) oli Adolf Hitlerin 19. maaliskuuta 1945 antama käsky, jonka mukaan oli tuhottava kaikki Saksan rakentamat sotateollisuudelle tarkoitetut rakennukset ja muut tärkeät kohteet, jotka olivat mahdollisesti jäämässä liittoutuneiden haltuun.
Julistuksen virallinen nimi oli Tuhoamis­käsky valtakunnan alueella (saks. Befehl betreffend Zerstörungsmaßnahmen im Reichsgebiet), ja se tultiin paremmin tuntemaan  Nero-julistuksena Rooman keisari Neron mukaan, jonka väitettiin järjestäneen Rooman palon 64.

Tausta

Vuonna 1945 Hitlerin unelma natsien hallitsemasta Euroopasta oli murentunut. Liittoutuneet etenivät kahdella rintamalla kohti Saksaa. Tästä huolimatta Hitler ei ollut halukas myöntämään tappiota ja alistumaan ehdottomaan antautumiseen.
Tämä ei ollut ensimmäinen kerta, kun Hitler oli määrännyt rakennusten ja infra­struktuurin täydellistä tuhoamista, vaan jo Pariisin vapautuksen aikaan hän oli määrännyt kaikkien tärkeimpien muistomerkkien ja niiden ympäristön kuten Eiffel-tornin ja tärkeimpien rautatie­asemien virittämistä pommeilla. Sotilaskuvernööri Dietrich von Choltitz oli saanut määräyksen räjäyttää nämä pommit, kun liittoutuneet olisivat edenneet kaupunkiin, ja näin aiheuttaa kaupungissa täydellisen sekasorron. Kaikesta huolimatta Von Choltitz ei toteuttanut määräystä ja antautui liittoutuneille. Myöhemmin tajuttuaan, että Hitler oli täysin järjissään, hän joutui perustelemaan päätöstään jättää käsky toteuttamatta.

Julistus

Keskeisin osa julistusta:
»Olisi virhe kuvitella että liikennöinti- ja viestintäasemia, tehdasrakennuksia ja elintarvikevarastoja, joita ei ole tuhottu tai jotka ovat vain väliaikaisesti poistettu käytöstä, voitaisiin käyttää meidän itsemme hyväksi tilanteessa, jossa jälleenrakennus valloitetuilla alueilla on alkanut. Vihollinen ei tule jättämään meille muuta kuin palaneen maan vetäytyessään, näyttämättä pienintäkään armoa väestölle. Tämän vuoksi määrään:
1) Kaikki sotilaalliset liikennöinti- ja viestintäasemat, tehdas­alueet ja elintarvikevarastot, niin kuin myös muut arvokkaat kohteet Valtakunnan alueella, joita vihollinen voisi käyttää välittömästi tai lähi­tulevaisuudessa sodan kulussa, on tuhottava.»

Toimeenpano

Julistus oli turha, ja siitä vastannut varusteluministeri Albert Speer menetti sen johdosta uskonsa Hitleriin.
Kuten von Cholitz useita kuukausia aiemmin, Speer jätti tietoisesti noudattamatta käskyä. Saatuaan käskyn noudattaa julistusta, sen sijaan että hän olisi toteuttanut sen, hän koetti saada kenraalit ja muut käskyn saaneet vakuuttuneiksi siitä, että se oli jätettävä toteuttamatta. Hitler pysyi tästä niskoittelusta tietämättömänä aina siihen asti, kunnes Speer paljasti sen itse Berliinin bunkkerissa aivan sodan lopussa. Kuultuaan tunnustuksen Hitler oli suunniltaan, muttei siinä vaiheessa sotaa voinut mitenkään enää vaikuttaa asiaan.
30. huhtikuuta 1945, 42 päivää käskyn annon jälkeen, Hitler teki itsemurhan.
Jang Dong-gun

Jang Dong-gun (s. 7. maaliskuuta 1972 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen näyttelijä ja muusikko. Hän vietti lapsuutensa Yongsan-gussa, Soulissa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran televisiodraamassa Our Heaven. Vuonna 2001 hän näytteli pääosassa elokuvassa Ystävä, joka oli ilmestyessään Etelä-Korean menestynein elokuva.
Jang on voittanut useita palkintoja Blue Dragon Film Awards -elokuvajuhlilla, muun muassa parhaan näyttelijän palkinnon elokuvasta Brotherhood of War (2004). Hänen täytyi oppia japania elokuvaan 2009 Lost Memories (2002), ja mandariinikiinaa elokuvaan The Promise (2005). Hän on myös esiintynyt yhdessä päärooleistä televisiosarjassa A Gentleman’s Dignity vuonna 2012.
Philip Barker Webb

Nuoruu ja opiskelu

Webb syntyi varakkaaseen aristokraattiperheeseen. Webb ja opiskeli kieliä: kreikkaa, latinaa, italiaa ja espanjaa sekä kasvitiedettä ja geologiaa Harrow Schoolissa ja Oxfordissa. Vuonna 1812 meni Lincoln's Inniin. Hän valmistui vuonna 1815 maisteriksi (BA).
Hänen isänsä kuoli samoihin aikoihin ja Webb peri isänsä suuren omaisuuden. Hän oli aiemmin Espanjassa ja Italiassa matkustaessaan tutustunut Alberto Paroliniin joka oli myös kiinnostunut kasvitieteestä ja gelogiasta. Myös hän oli varakkaasta perheestä ja hänen isänsä oli kuollut ja jättänyt perintöä Parolinille. He sopivat lähtevänsä tutkimusmatkalle yhdessä. Webb teki sitä ennen vielä lyhyen matkan Ruotsiin jossa kävi Göteborgissa, Uppsalassa ja Tukholmassa. 
Palattuaan Webb matkusti Napoliin jossa vietti äitinsä ja sisarensa kanssa talven 1817–1818. Parolini liittyis siellä seuraan ja Webb lähti yhdessä hänen kanssaan matkalle huhtikuussa 1818. He matkustivat Otranton, Korfun, Patraksen ja Ateenan kautta Kykladille, Konstantinopoliin ja palasivat Smyrnan ja Maltan kautta Sisiliaan. Matkan jälkeen hän julkaisi useita kirjoja ja vietti aikaansa kotonaan Milford Housessa jossa keräräsi kasveja puutarhaansa.
Webb vieräili hyönteitieteilijä Léon Dufourin luona Saint-Severissä heinäkuussa vuonna 1825 ja sen jälkeen vietti talven Etelä-Ranskassa. Hän lähti sieltä vuoden matkalle Espanjan itä- ja etelä rannikolle. Matkalla hän keräsi lintuja, kaloja, äyriäisiä ja kasveja. Vuoden 1827 huhtikuussa hän matkusti Gibraltarilta Marokkoon Tangeriin ja oli ensimmäinen, joka keräsi kasveja Tétouanin vuorilta Marokosta. Palattuaan än matkusti ratsastamalla Portugalin läpi.
Webb lähti matkalle Brasiliaan vuonna 1828 toukokuussa Lissabonista mutta poikkesi Madeiralle jossa vietti useita kuukausia. Sieltä hän jatkoi matkaansa Teneriffalle jossa hän tapasi ranskalaisen Sabin Berthelotin joka oli viettänyt kahdeksan vuotta saarella ja kerännyt tuona aikana herbaarion. Berthelot suostutteli hänet luopumaan Brasilian matkastaan. Webb ja Berthelot olivat Kanariansaarilla miltei kaksi vuotta. Tuona aikana he vierailivat Lanzarotella, Fuerteventurassa, Gran Canarialla ja La Palmassa. He tutkivat ja keräsivät kasveja, lintuja, kaloja, äyriäisiä ja hyönteisiä. Sekä tutkivat alueen geologiaa ja ilmastoa.
He lähtivät Sabin Berthelotin ja kanssa Pariisiin minne saapuivat kesäkuussa vuonna 1833. Siellä he kirjoittivat Alfred Moquin-Tandonin kanssa 9-osaisen teoksen L'Histoire Naturelle des Iles Canaries (1835–1850).
Webb valittiin Royal Societyn jäseneksi 1824. Hänen herbaarionsa testamentattiin Museo di Storia Naturale di Firenzelle Firenzessä Italiassa.
Hänestä käytetään tieteellisen nimen perään liittettävää auktorilyhenettä Webb.
Bobby Clarke

Robert Earle "Bobby" Clarke O.C. (s. 13. elokuuta 1949 Flin Flon, Manitoba, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija ja Philadelphia Flyers -seuran entinen toimitusjohtaja. Clarke on NHL:n maineikkaimpia keskushyökkääjiä ja 1970-luvun menestyneimpiä kanadalaispelaajia.
Clarke oli nousukauttaan eläneen Philadelphia Flyersin ensimmäisiä todellisia tähtivarauksia, ja hän johti joukkueensa kahteen Stanley Cup -voittoon ja tuli itse valituksi liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi kolme kertaa.
Clarke pelasi sarjakiekkoa kahdeksan ikäisestä. Hänellä havaittiin diabetes varhaisnuoruudessa. Sairaus sai NHL-seurat välttämään hänen varaamistaan, vaikka hänen saavutuksensa juniorina kotikaupungin Flin Flon Bombers -joukkueen riveissä olivat tunnettuja. Philadelphia Flyersin organisaatio kuitenkin konsultoi diabetes-eksperttejä, jotka vakuuttivat, että Clarke pysyisi kunnossa, kunhan vain huolehtisi terveydestään. Flyers varasi Clarken toisella vuorollaan kaikkiaan 17. pelaajana vuonna 1969.
Diabetes ja itseään säästelemätön pelityyli eivät estäneet Clarkea pelaamasta useimpina kausinaan enemmän kuin 70 peliä 80 mahdollisesta. Clarken ravintotankkaus tuli kuuluisaksi: hän saattoi juoda pari pulloa limonadia ja ottaa kolme lusikallista sokeria ennen peliä. Pelin aikana diabeetikkosentteri jatkoi tyypillisesti nauttimalla pari pulloa appelsiinimehua, makeaa purukumia ja suklaapatukoita pitääkseen veren sokerin korkealla koko ottelun keston.
Bobby Clarke pelasi 1969–1984 15 kautta NHL:ssä. Hänelle tunnusomaista oli joka vaihdon pelaaminen täysillä, osallistuminen puolustuspeliin ja syöttötaito. Esikuvallisena joukkuepelaajana hän saavutti niin fanien kuin pelaajienkin arvostuksen.
Lopetettuaan pelaajauransa 1983–84 Bobby Clarke oli tehnyt 358 maalia ja antanut 852 syöttöä  1144 pelissä. Jäähyminuutteja kertyi 1453 Lopettaessaan hän oli liigan kaikkien aikojen tilaston neljäs syötöissä ja kymmenes tehopisteissä. 
Wayne Gretzky on myöntänyt, että Clarken tapa pelata vastustajan maalin takana inspiroi häntä kehittämään tätä osaa omassa pelissään. Maalin takaa syöttämisestä tulikin kaikkien aikojen kiekkoilijana pidetyn Gretzkyn tunnetuimpia tekniikoita.
Jarmo Liukkonen

Ura

Kolmannen polven helsinkiläinen Jarmo Liukkonen opiskeli liikunnan opettajaksi 1970-luvulla Jyväskylässä. Psykologiasta hän kiinnostui opintojensa loppuvaiheessa huomattuaan, että oppilaat suhtautuvat yksilöllisesti samoihin liikuntatilanteisiin. Liikuntatieteiden maisteriksi hän valmistui vuonna 1982. Hän toimi liikunnan opettajana kymmenen vuotta pääkaupunkiseudun lukioissa ja yläasteilla. Urheilupsykologiaan hän tutustui Opetusministeriön järjestämissä kansainvälisissä asiantuntijavaihdoissa, joiden aikana hän vieraili muun muassa Neuvostoliiton ja DDR:n urheilun huippututkimuskeskuksissa.
Liukkosesta tuli urheiluopisto Kisakeskukseen perustetun Psykologisen valmennuskeskuksen johtaja, mutta hän jätti paikan saatuaan Jyväskylän yliopistosta vuonna 1993 kaksivuotisen apurahan väitöskirjan tekoa varten. Hän toimi siellä aluksi tutkijana, sittemmin myös yliassistenttina ja liikuntapsykologian professorin sijaisena, minkä jälkeen hän oli kolmisen vuotta LIKES-työelämäpalvelut OY:n toimitusjohtajana. Hän oli toiminut aiemmin toimitusjohtajana myös Alpha Wave Oy:ssä ja Easy Living Oy:ssä. Liike-elämää enemmän häntä kuitenkin kiinnosti tutkimus, joten hän palasi LIKES:n jälkeen tutkimus- ja opetustehtäviin.
Lisensiaatintyössään hän tutki nuorisovalmentajien ohjaamia harjoituksia käyttäen viitekehyksenään humanistista psykologiaa. Liikuntatieteen lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1994. Vuonna 1998 hän väitteli liikuntatieteiden tohtoriksi liikuntapsykologiasta. Väitöskirjassaan hän tutki nuorten urheilijoiden viihtymistä ja motivaatioilmastoa harjoituksissa ja kilpailuissa. Liukkosen keskeisimpiä tutkimuskohteita ovat olleet liikuntamotivaatio, sisäinen motivaatio, fyysisen aktiivisuuden edistäminen ja koululiikunta. Hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston liikunnan ja psyykkisen hyvinvoinnin dosentiksi vuonna 2000 ja Lapin yliopiston liikuntakasvatuksen dosentiksi vuonna 2005. Liukkonen on toiminut Jyväskylän liikuntapedagogiikan professorina, ensin määräaikaisena (2007) ja vuodesta 2009 lähtien vakituisessa virassa.
Liukkonen toimi opetus- ja kulttuuriministeriön rahoittaman Move!-hankkeen johtajana. Vuonna 2013 hanke sai Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen myöntämän kansanterveyspalkinnon. Hankkeen tulokset on otettu osaksi valtakunnallista perusopetuksen liikunnan opetussuunnitelmaa. Myös Liukkosen vetämän tutkimusryhmän käyttämä motivaatioteoria nimeltään itsemääräämisteoria on saanut merkittävän painoarvon uudessa opetussuunnitelmassa.
Tutkimustyönsä ohella Liukkonen on antanut henkistä valmennusta niin lukuisille urheilijoille, yli kymmenelle suomalaiselle maajoukkueelle (muun muassa mäkihyppyä, nyrkkeilyä ja naisten hiihtoa) kuin yritysjohtajillekin. Hänen valmennettaviinsa on kuulunut muiden muassa Hannu Manninen.
Liukkonen on toiminut Suomen olympiakomiteassa.

Yksityiselämä

Liukkonen on naimisissa, ja hänellä on neljä aikuista lasta sekä lastenlapsia. Hän harrastaa muun muassa sienestystä.
Robert Fulton

Robert Fulton (14. marraskuuta 1765 Lancasterin piirikunta, Pennsylvania – 24. helmikuuta 1815) oli yhdysvaltalainen insinööri ja keksijä, joka rakensi ensimmäisen kaupallisesti menestyneen höyrylaivan. Hän suunnitteli myös ensimmäisen käyttökelpoisen sukellusveneen, Nautiluksen vuonna 1800. Se toimi paineilmalla.
Fultonilla oli jo nuorena monia kosketuksia Englantiin ja  ensimmäisiin höyrykoneisiin. Hän oleskeli Euroopassa pitkään: vuonna 1786 hän muutti Englantiin opiskelemaan muotokuvamaalausta, ja vuonna 1794  hän  siirtyi Ranskaan, ja teki siellä ensimmäiset kokeensa vedenalaisilla torpedoilla ja ammusveneillä, joilla yritettiin hyökätä Englannin laivastoa vastaan. Englannin hallitus halusi Fultonin omalle puolelleen, ja hänet kutsuttiin Lontooseen 1804. Vuonna 1806 Fulton palasi Yhdysvaltoihin, ja jatkoi torpedojen ja sukellusveneen suunnittelua.
Vuonna 1807 Fulton ja Robert R. Livingston rakensivat North River Steamboatin, josta myöhemmän virheellisesti käytettiin nimeä Clermont. Se oli ensimmäinen kaupallisesti menestynyt siipirataslaiva. Se risteili Hudsonjoella New Yorkin ja Albanyn välillä.
Calatravan silta

Ponte di Calatrava (Calatravan silta) tai Ponte della Costituzione (Perustuslain silta) on neljäs Canal Granden ylittävä silta Venetsiassa Italiassa. Sen on suunnitellut maineikas espanjalainen arkkitehti Santiago Calatrava. Se yhdistää Venezia Santa Lucian rautatieaseman ja Tronchetto-saarella olevan pysäköintialueen. Asukkaat ovat esittäneet voimakkaita vastalauseita, joiden vuoksi 18. syyskuuta 2008 järjestettäviksi tarkoitetut sillan vihkiäiset peruttiin. Silta otettiin käyttöön ilman vihkiäisiä 11. syyskuuta 2008.
Sillan rakennusbudjetti oli alun perin 6,7 miljoonaa euroa, mutta budjetin on arveltu jopa kolminkertaistuneen rakentamisen yhteydessä.
Anunnaki

Anunnaki on joukko muinaisten sumerilaisten, akkadilaisten, assyrialaisten ja babylonialaisten jumalia. Sumerin kielen sana Anunna tarkoittaa "ne jotka ovat ylhäistä verta". Alun perin nimitys saattoi viitata jonkin tietyn alueen, esimerkiksi Lagašin, jumaliin. Akkadin kielessä lainasana Anunnaku tarkoitti alempia, maanpäällisiä tai maanalaisia jumalia, joiden vastakohtana olivat taivaassa asuvat ylemmät jumalat Igigi. Anunnaki-jumalten katsottiin olevan taivaan jumala Anin jälkeläisiä, ja he ovat alun perin olleet mytologiassa ktoonisia hedelmällisyyden jumalia, mutta muuntuneet sittemmin alamaailman seitsemäksi pelottavaksi tuomariksi, jotka palvelevat Kuria ja Ereškigalia. Esimerkiksi myytissä Inannan laskeutumisesta alamaailmaan Anunnaki esiintyvät manalan tuomareina, ja heidän lukumääränsä on seitsemän.
Babylonialaisessa mytologiassa anunnaki oli kaikkien jumalolentojen yhteisnimitys, johon kuuluivat sekä maan, taivaan että manalan jumalat.
Vilho Suonmaa

Vilho Suonmaa (24. huhtikuuta 1935 Suojärvi – 23. kesäkuuta 2004 Joensuu) oli joensuulainen rakennusarkkitehti. Hän on suunnitellut ortodoksisia kirkkorakennuksia, näistä tunnetuimpana Lintulan luostarin kirkko. Sen lisäksi hän on suunnitellut muutamia tsasounia.