google/wiki40b huggingface dataset:
UNIX System III

Unix System III on AT&T:n Bell Labsissa kehitetyn Unix-käyttöjärjestelmän ensimmäinen kaupallisesti julkaistu versio. System III:n julkaisi AT&T:n Computer Systems -osasto.
System III ja sitä seuraava System V olivat perustana useiden muiden "valmistajien" kaupallisille Unixeille.
System III perustui versio 7:lle (7th Editition, System I ja System II eivät koskaan olleet olemassa). System IV ei nähnyt päivänvaloa AT&T:n ulkopuolella.
Uutuuksina julkaisussa olivat muun muassa nimetyt putket.
Monet System III:een perustuneet Unix-johdannaiset päivittivät System V:een sen julkaisun jälkeen kuten HP-UX, IRIX ja Xenix.
Erne Aaltonen

Erne Tuure Aaltonen (s. 23. helmikuuta 1915 Hausjärvi) oli suomalainen pesäpalloilija.
Aaltonen pelasi Pesäpallon SM-sarjassa neljä kautta Riihimäen Pallonlyöjäin joukkueessa saavuttaen Suomen-mestaruuden 1933. Vielä 1950-luvulla Aaltonen pelasi Suomensarjassa.
Earl Seibert

Earl Walter Seibert (7. joulukuuta 1910 Kitchener, Ontario – 20. toukokuuta 1990) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana 15 kautta NHL-seuroissa Chicago Black Hawks, New York Rangers ja Detroit Red Wings.
Hän saavutti NHL:ssä pelaamissaan 653 runkosarjaottelussa tehot 89+187=276. Rangaistusminuuttien määrä oli 768.

Pelaajaura

Earl Seibert oli avainpelaaja sekä Rangersin vuoden 1933 että Black Hawksin vuoden 1938 Stanley Cup -voiton taustalla. Vuodesta 1935 vuoteen 1944 Seibert valittiin joka kevät joko NHL:n ykkös- tai kakkostähdistöön. Seibert tunnettiin rujon fyysisen pelin kannattajana, jota vastaan jopa Eddie Shore vältti asettumasta.
Amatoli

Amatoli on voimakas räjähdysaine. Se on trinitrotolueenin (TNT) (C₇H₅N₃O₆) ja ammoniumnitraatin (NH₄NO₃) seos. Amatolia käytettiin etenkin sotilaskäytössä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Nykyään se on korvattu muilla vaihtoehdoilla. Amatoli on väriltään vaihdellen vaaleasta kellertävään ja ruskeaan riippuen seossuhteesta. Amatoli on suhteellisen vakaata mutta voi räjähtää kovasta iskusta.
Amatolia käytettiin etenkin lentopommeissa, syvyyspommeissa ja merimiinoissa. Amatolin valmistusprosessi on hyvin yksinkertainen: siksi sitä käytettiin massoittain sodissa. 
Amatolilla on taipumus ikääntyessään herkistyä; siksi esimerkiksi sota-aikaiset lentopommit, syvyyspommit ja miinat, joissa sitä käytettiin, ovat hengenvaarallisia käsiteltäviä - erityisesti jos ne ovat olleet veden alla kuten meren tai järven pohjassa eri hylkyjen mukana uponneina.
Sotilasasiamies

Sotilasasiamies (lyh. sasm), myös puolustusasiamies (vanhahtava termi sotilasattasea) on maansa lähetystössä työskentelevä upseeri, joka vastaa erilaisista sotilasasioista. Hän pitää yhteyttä asemamaansa asevoimiin ja osallistuu usein lähetystön turvallisuusasioiden hoitoon. Suurilla valtioilla on tärkeissä edustustoissaan myös laivasto- ja ilmailuasiamiehiä sekä muita erikoisalojen edustajia. Näistä laivastoasiamiehet ovat keskittyneet merivoimiin ja ilmailuasiamiehet ilmavoimiin.
Pienet valtiot, kuten Suomi, ovat usein akkreditoineet sotilasasiamiehen useampaan valtioon samanaikaisesti. Eräillä valtioilla (esimerkiksi Ranskalla) sotilasasiamiehen tehtäviin kuuluu komentaa lähetystöön sijoitettuja turvallisuusyksiköitä.
Sairas sinus -oireyhtymä

Sairas sinus -oireyhtymä (engl. sick sinus syndrome) on sydämen rytmihäiriö, joka johtuu sydäntä tahdistavan sinussolmukkeen toimintahäiriöstä. Termiä käytetään kuvaamaan laajaa ryhmää sydämen sähköisen rytmin poikkeavuuksia. Oireyhtymä voi ilmetä esimerkiksi sinuspysäyksinä (engl. sinus arrest), eteisvärinänä, sydämen bradykardiana eli hidaslyöntisyytenä tai takykardiana eli nopealyöntisyytenä. Oireyhtymän perussyytä ei tunneta, mutta sinussolmukkeen toiminnan heikkeneminen liittyy usein ikääntymiseen. Sairas sinus -oireyhtymän esiintymishuippu on 50-60 vuoden iässä.
Sairas sinus -oireyhtymä voi alkuvaiheessa olla oireeton. Yleisimpiä oireita ovat pyörtyminen, huimaus, tykytystuntemukset, muljahdukset, rintakipu ja hengenahdistus. Muita oireita voivat olla esimerkiksi väsymys, ärtyneisyys ja päänsärky. Oireyhtymän hoitona käytetään sydämentahdistimen asentamista. Joskus saatetaan käyttää myös rytmihäiriölääkkeitä.
Timorinluri

Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 25 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on pääosin vihreä. Pää on oliivinkeltainen, kaulassa on vaaleanvihreä kaulus, rinta ja ylävatsa kellanvihreät, siipisulkien alapinnalla on keltainen vyö, pyrstön alapeitinhöyhenet vihreät keltaisin raidoin, pyrstö yläpuolelta vihreä ja himmeän keltainen alapuolelta. Nokka on oranssinpunainen, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoret linnut muistuttavat aikuista mutta pää on vihreämpi ja nokka ruskehtava.

Esiintyminen

Timorinluri esiintyy Timorissa ja Pienten Sundasaarten Lomblenista Nilaan ja Babariin.
Timorinlurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.

Elinympäristö

Timorinlurit elävät metsissä noin 2,3 kilometrin korkeudelle saakka.

Lisääntyminen

Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneen parin pesinnästä. Naaras muni 3 ovaalinmuotoista munaa, joita se hautoi 23 päivää.

Ravinto

Timorinlurit liikkuvat yleensä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Keisuke Kinoshita

Keisuke Kinoshita (5. joulukuuta 1912 Hamamatsu – 30. joulukuuta 1998 Tokio) oli palkittu japanilainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvistaan 24 silmää (Nijushi no hitomi, 1954) ja Taiyo to bara (1956) voittivat Golden Globe -palkinnon parhaasta ulkomaalaisesta elokuvasta.
Kinoshitan kotikaupungissa Hamamatsussa on hänen elämäntyötään esittelevä museo.
Qruiser

Qruiser on pohjoismaiden suurin keskusteluverkosto homoille, lesboille, biseksuaaleille ja transihmisille.
Qruiser tarjoaa käyttäjilleen mahdollisuuden lisätä palveluun kuviaan, pitää blogeja ja keskustella muiden käyttäjien kanssa esimerkiksi vieraskirjan ja yksityisviestien avulla.
Maaliskuussa 2016 Qruiserissa on aktiivisia jäseniä yli 101 000. Jäsenistä noin kolme neljäsosaa on miespuolisia.  Sivusto on käännetty englanniksi, norjaksi, ruotsiksi, saksaksi, suomeksi ja tanskaksi.
PK-huset

PK-huset on toimistorakennus ja tavaratalo Tukholman Norrmalmilla Hamngatanin ja Norrlandsgatanin kulmassa, Kungsträdgården-puiston pohjoispäässä. Talo rakennettiin 1971–1974 Ruotsin valtion omistaman PK-Banken-pankin pääkonttoriksi. Nykyisin se on fuusioiden kautta syntyneen pohjoismaisen Nordea-pankkikonsernin pääkonttori. Talon alakerrassa on kauppoja. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Backström & Reinius. Siihen kuuluu 1981 valmistunut laajennusosa.
Jauhonparanne

Jauhoparanne on elintarvikkeen lisäaine, jota lisätään jauhoon parantamaan leipoutuvuutta tai väriä. Jauhoparanteita ovat muun muassa stearyylitartraatti (E-koodi E 483) ja L-kysteiini (E 920, mahdollisesti eläinperäinen).
Kynttiläkaktus

Historia

Eräiden esikolumbiaanisten kulttuurien, erityisesti Moche-kulttuurin, tiedetään käyttäneen kynttiläkaktusta lääkinnällisissä seremonioissaan jo vuosina 100-800 jaa. Kasvin kuvia on löydetty usein Moche-keramiikasta ja ajoittain myös haudoista. Perun siirtomaa-ajoista alkaen perinteisiä parannusmenetemiä yrittivät kirkko, valtio kuin länsimainen lääketiedekin viidensadan vuoden ajan nujertaa, mutta Pohjois-Perussa kynttiläkaktuksen käyttö parannusseremonioissa on yhä voimissaan.
Katolisen kirkon vaikutus näkyy siinä miten kasvia perinteisesti käyttäneet kansat alkoivat synkretistisesti käyttää kaktuksesta nimeä San Pedro, joka viittaa Pyhään Pietariin. Pyhän Pietarin ajatellaan pitävän hallussaan taivaan avaimia, joten hän toimii symbolina kaktuksen enteogeenisille vaikutuksille.
Yasmina Khadra

Muhammed Moulessehoul (s. 1955), pseudonyymiltään Yasmina Khadra (arab. ياسمينة خضراء‎,‎), on algerialainen kirjailija.
Moulessehoul on entinen Algerian armeijan upseeri, joka aloitti kirjoittamisen vuonna 1984 vaimonsa Yasmina Khadran nimellä. Syynä salanimen käyttöön on ollut sensuurin välttäminen sekä selviytyminen kirjailijana Algerian sisällissodan aikana. Todellisen henkilöllisyytensä hän paljasti vasta muutettuaan Ranskaan 2001.
Khadra on julkaissut 20 teosta, ja niitä on käännetty 14 kielelle. Suomeksi on julkaistu neljä teosta, toisiinsa löyhästi liittyvät Attentaatti, Bagdadin kutsu ja Kabulin pääskyset sekä Osattomien Olympos.
Anssi Hirvonen

Anssi Hirvonen (s. 21. tammikuuta 1948 Tampere) on suomalainen ooppera- ja oratoriolaulaja sekä Sibelius-Akatemian emeritus laulutaiteen lehtori ja vs. professori.
Hirvonen on suorittanut Sibelius-Akatemiassa kanttori-urkurin-, yleisen osaston päästö-, yksinlaulunopettajan- ja laulun diplomitutkinnot.
Hirvonen on toiminut suurten kirkkomusiikkiteosten tenorisolistina 1972 lähtien. Hän on esittänyt yli 60 suurta, orkesterisäestyksellistä kirkkomusiikkiteosta, lähes 700 konsertissa muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Venäjällä, Virossa, Latviassa ja Färsaarilla. Hän on laulanut J. S. Bachin Johannes-passion evankelistan osan yli 100 kertaa. Muita keskeisiä teoksia ovat olleet muun muassa J. S. Bachin Matteus-passio, Joulu-oratorio, H-molli messu, Händelin Messias, Mozartin Requiem, Haydnin Luominen, Rossinin Messe Solennelle ja Verdin Requiem.
Hänen oopperadebyyttinsä oli 1975 Tampereen Oopperan Rigolettossa Mantovan herttuana. Savonlinnan Oopperajuhlien vierailijana hän on toiminut 1978–1994, Heidelbergin Oopperan solistina 1979–1980, Suomen Kansallisoopperan vierailijana 1980–1997 ja vakituisena solistina 1990–1993. Hän on vieraillut solistina myös Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa ja Estonia-teatterissa. Lisäksi Hirvonen on vieraillut eri maakuntaoopperoissa.
Hirvonen on saanut tunnustusta erityisesti sekä bel canto- että koomisista rooleistaan. Hän on esittänyt yli 40 oopperaroolia yli 50 eri produktiossa yli 700 esityksessä ja tehnyt lukuisia levytyksiä sekä tv- ja radiotaltiointeja.
Hirvonen toimi Sibelius-Akatemian opettajana 1981–1985, lehtorina 1985–2013, vs. professorina 1995, 1996–1997 ja 2008–2011 sekä laulumusiikin osaston johtajana 2000–2002 ja varajohtajana 2002–2008. Hän toimi myös kirkkomuusikkona Helsingissä ja Tampereella 1970–1981.
Hänelle myönnettiin Director musices -arvonimi vuonna 1998.
Hagströmin nahkatehdas

Ab Hagströms Lederfabrik – Hagströmin Nahkatehdas Oy oli Kokkolassa vuosina 1896–1981 toiminut, käsineitä ja muita nahkatuotteita valmistanut yritys, joka oli alueen suurimpia työnantajia. Anders Hagströmin perustama yritys työllisti 1950-luvulla noin 600 henkeä ja valmisti muiden nahkatuotteiden ohella 300 000 paria työrukkasia vuodessa. Hagströmin kulma kellotorneineen on yhä yksi Kokkolan maamerkeistä.

Historiaa

Jo 16-vuotiaana Anders Hagström oli perustanut pienen sahan, joka kuitenkin pian tuhoutui ilman vakuutuksia. Vuonna 1896 isäänsä pienestä pitäen nahkojen parkitsemisessa auttanut ja nyt 20-vuotias Anders Hagström perusti Kaarlelaan oman nahkurinverstaan. Hänen vaimonsa, räätäli Elin Maria Söderström ryhtyi johtamaan tehtaan ompeluosastoa. Hagströmien yhteensä 20 lapsesta kolme poikaa jatkoi tehtaan johtamista. Carl (1903–1967), Olof (1906–1967) ja Sven Hagström (1910–1992) ottivat vuorollaan harteilleen kasvavan yrityksen johtamisen.
Yritys lähti kasvuun ja siirrettiin vuonna 1903 Kokkolaan, jossa se toimi konkurssiinsa 1981 asti. Kehittyneen valmistustekniikan ansiosta tehdas pystyi tekemään samasta raaka-ainemäärästä 10–15 prosenttia enemmän tuotteita kuin kilpailijat. Mitään ei hukattu: vuodista irrotetuista karvoista kehrättiin karvalankaa mattojen tekoon.
Tiineys

Hevonen

Tamman tiineys kestää noin 11 kalenterikuukautta. Muutama päivä ennen synnytystä jo aiemmin varsoneiden tammojen utareisiin ilmestyy ns. vahatapit. Siitä tietää, että varsominen on lähellä.
Oskar Kallas

Oskar Philipp Kallas (25. lokakuuta 1868 Kaarma, Viro – 26. tammikuuta 1946 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen diplomaatti, sekä kielen- ja kansanrunouden tutkija. Kallaksen puoliso vuodesta 1900 alkaen oli suomalainen kirjailija Aino Kallas.
Oskar Kallaksen vanhemmat olivat lukkari Mihkel Kallas ja Wilhelmine Allas. Nuorena Kallas auttoi Jakob Hurtia kokoamaan virolaisesta runouden kokoelman. Kallas opiskeli vuosina 1887–1892 Tarton yliopistossa klassillista filologiaa ja 1892–1893 Helsingin yliopistossa suomalais-ugrilaisia kieliä, ja vuonna 1901 hän väitteli filosofian tohtoriksi. Tartossa opiskellessaan hän oli aktiivinen virolaisissa nationalistisissa järjestöissä ja oli muun muassa tulevan Viron valtiopäämiehen Jaan Tõnissonin ystävä. He perustivat myöhemmin yhdessä Postimees-sanomalehden. Kallas oli Pietarin yliopiston dosenttina 1901–1903. Hän toimi vuodesta 1903 Postimees-lehden toimittajana ja Tarton lukion opettajana. Kallasista tuli 1906 juuri perustetun Tarton tyttökoulun rehtori. Hän oli vuonna 1909 mukana perustamassa Viron kansallismuseota. Kansatieteellisesti Kallas on tunnettu erityisesti lutsien ja leivujen tutkimuksesta. Viron itsenäistyttyä hän toimi Viron lähettiläänä Suomessa 1918–1922 ja Britanniassa 1922–1934 ja jäi tehtävästä eläkkeelle vuonna 1934. Neuvostoliiton miehitettyä Viron Kallas lähti perheineen pakoon Ruotsiin, jossa hän kuoli 26. tammikuuta 1946. Hänen tuhkansa on haudattu Helsinkiin.
Kallakset rakensivat Tarttoon (Raja 31a) huvilan, jossa he asuivat 1914–1918. Rakennus on yhä olemassa, huonokuntoisena. Rakennus on tyyliltään uusklassinen, ja sen suunnitteli suomalainen arkkitehti Walter Thomé. Sen omistaa rakennusyhtiö Nordecon.
Podofyllotoksiini

Ominaisuudet ja käyttö

Podofyllotoksiini on väritön kiteinen aine. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen. Podofyllotoksiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on -132,7. Luonnossa podofyllotoksiinia esiintyy useissa jalkalehtien (Podophyllum) sukuun kuuluvissa kasvilajeissa kuten amerikanjalkalehdessä (Podophyllum peltatum) ja himalajanjalkalehdessä (Podophyllum hexandrum). Tämän lisäksi yhdistettä on eristetty muun muassa eräistä verbena-, huulikukkais- ja sypressikasvilajeista. Podofyllotoksiini estää tubuliinin järjestäytymisen mikrotubuluksiksi ja lisäksi se  estää topoisomeraasi II:n toimintaa. Näin solujen jakaantuminen estyy. Podofyllotoksiinia käytetään kondylooman hoitoon voiteena tai liuoksena. Podofyllotoksiinia käytetään syöpälääkkeinä käytettävien etoposidin ja teniposidin valmistukseen.
Hatchback

Hatchback on henkilöauton korimalli, jossa tavaratilan luukku ulottuu yleensä katon reunasta alas puskuriin ja takaikkuna on osa luukkua. Suomessa siitä on epävirallisesti auton muodosta riippuen käytetty nimiä viistoperä ja pystyperä.

Liftback

Liftback on hatchbackin muunnelma, jonka muotoilu muistuttaa sedania tai fastbackia, mutta takaluukku ulottuu kuitenkin kattoon saakka ja sisältää takaikkunan. Nykyään termiä käytetään vähemmän, mutta aiemmin esimerkiksi Toyota Corollasta oli sekä liftback- että hatchback-versiot.

Combi coupé

Yksi liftback-tyylin uranuurtajista, autonvalmistaja Saab, esitteli ensimmäisen liftback-mallinsa vuonna 1974. Kyseessä oli Saab 99 -malli, ja erottaakseen sen jo markkinoilla olleista sedanista ja sedan-pohjaisesta coupésta Saab nimesi sen combi coupéksi. Tarkoituksena oli korostaa auton farmarimaista käytännöllisyyttä ja coupémaista urheilullisuutta.
Rooma (televisiosarja)

Juoni

Sarja käsittelee tasavallan lopunajan Roomaa, jossa poliittisen järjestelmän epävakaus johtaa lopulta perinteisen harvainvallan korvautumiseen yksinvallalla. Sarjassa käsitellään sekä historian merkkihenkilöiden vaiheita että fiktiivisten "tavallisten" roomalaisten elämää.
Ensimmäinen kausi kuvaa Julius Caesarin yhteenoton Pompeiuksen ja optimaattien kanssa. Gallian sodasta palaava Caesar kieltäytyy luopumasta legioonistaan ja alkaa verinen sisällissota. Caesar voittaa sodan, mutta tulee murhatuksi tasavaltalaisten attentaatissa. Samalla kuvataan nuoren Octavianuksen kasvua uralla, joka johtaa hänet lopulta Rooman ensimmäiseksi keisariksi.
Konstantin Ton

Konstantin Andrejevitš Ton (ven. Константи́н Андре́евич Тон, saks. Konstantin Thon; 6. marraskuuta 1794 Pietari – 6. helmikuuta 1881 Pietari) oli saksalaissyntyinen venäläinen arkkitehti.
Konstantin Ton opiskeli Pietarin taideakatemiassa vuosina 1803–1815 ja stipendiaattina Italiassa vuosina 1819–1828. Hänet valittiin Pietarin taideakatemian akateemikoksi (1830) ja professoriksi (1833) ja vuodesta 1854 lähtien hän toimi arkkitehtuurin osaston rehtorina. Vuonna 1833 Ton valittiin myös Pietarin rakennuskomitean jäseneksi.
Ton loi eklektisen venäläis-bysanttilaisen rakennustyylin, joka perustui akateemisen klassismin läpi suodatettuihin muinaisvenäläisiin malleihin. Tyyli sai Nikolai I:n henkilökohtaisen hyväksynnän ja siitä tuli venäläisen kirkkoarkkitehtuurin virallinen normi. Samalla Ton hyödynsi uusia rakennusmenetelmiä (esim. suurten metallirakenteiden käyttö) ja kehitti rakentamisen laatua.
Arkkitehdin tärkeimpiä töitä ovat Moskovan Kremlin suuri palatsi (1839–1849), Kremlin asehuone (1844–1851), Leningradin rautatieasema Moskovassa (1849) ja Moskovan asema Pietarissa (1851). Moskovaan vuosina 1837–1883 rakennettu Kristus Vapahtajan katedraali ja monet muut Tonin suunnittelemat kirkkorakennukset purettiin Neuvostoliiton aikana. Kristus Vapahtajan katedraali rakennettiin 1990-luvulla uudelleen kopioksi alkuperäisestä.
Ton suunnitteli myös Helsinkiin Suomenlinnan kirkon (1849–1854), alkuperäiseltä nimeltään Pyhän Aleksanteri Nevskin linnoituskirkon, jonka ulkonäkö muutettiin täydellisesti 1920-luvulla, kun siitä tehtiin luterilainen kirkko ja majakka.
Arthur Sullivan

Sir Arthur Seymour Sullivan (13. toukokuuta 1842 Lontoo – 22. marraskuuta 1900 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten opereteista, jotka hän teki yhdessä libretisti William S. Gilbertin kanssa. Hänen tuotantonsa sisältää 23 oopperaa, 13 orkesteriteosta, 8 kuoroteosta ja oratoriota, kaksi balettia, näyttämömusiikkia, hymnejä. lauluja ja pianokappaleita.
Sullivan syntyi Lambethissa ja opetteli lapsena soittamaan eri instrumentteja. Myöhemmin hän alkoi myös säveltää lauluja. Vuonna 1858 Sullivan muutti Leipzigiin, jossa hän jatkoi opintojaan ja aloitti orkesterin johtamisen. Hän palasi Englantiin vuonna 1861. 
Sullivan tutustui William S. Gilbertiin 1870-luvun alussa. Vuonna 1871 tuottaja John Hollingshead tilasi Sullivanin työskentelemään Gilbertin kanssa Thespis-oopperaa varten. He palasivat yhteen vuonna 1875, luodessaan operetin Trial by Jury ja aloittivat pitkän yhteistyön. H.M.S. Pinafore (1878) teki parivaljakosta kansainvälisen ilmiön. Se esitettiin Lontoossa 571 kertaa, mikä oli tuohon aikaan valtava määrä. Gilbertin ja Sullivanin yhteistyö ajautui joksikin aikaa ongelmiin 1890-luvun alussa, alkaen The Gondoliersin (1889) rahoitusta koskevasta kiistasta.
Sullivan lyötiin ritariksi vuonna 1883. Hän kuoli keuhkokuumeeseen marraskuussa 1900.
Isorantasappi

Ulkonäkö ja koko

Kaksivuotinen isorantasappi kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Tanakoita, enintään yläosastaan haarovia kaljuja varsia on useita. Lehtiruusukkeen ruusukelehdet ovat vastapuikeita ja 1–3-suonisia. Varsilehdet ovat yksisuonisia ja tasasoukan suikeita. Kukinto on harsu tai tiheä huiskilo. Ruusunpunaiset, hyvin lyhytperäiset kukat ovat usein pieninä ryhminä. Halkaisijaltaan kukka on noin 10 mm. Verhiönliuskat ovat lähes tyveen asti erillisiä ja kapeita. Teriö on viisiliuskainen ja ahdastorvinen, verhiö on lähes teriöntorven pituinen. Heteiden ponnet tulevat selvästi esille teriöntorvesta. Isorantasappi kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kuihtuneen teriön sisään jäävä kota. Siemenet ovat hyvin pieniä ja ohutkuorisia.

Levinneisyys

Isorantasapen levinneisyysalue on painottunut Pohjois-Eurooppaan. Lajia tavataan Atlantin rannikolla Pohjois-Ranskasta Tanskaan ja Etelä-Norjaan sekä paikoitellen Britteinsaarilla. Itämerellä lajia tavataan Keski-Ruotsin ja Etelä-Suomen korkeudelle asti. Suomessa isorantasapen yhtenäinen esiintymisalue ulottuu Porista Ahvenanmaalle ja edelleen Suomenlahden rannikolla itärajalle saakka. Porin pohjoispuolella lajista on muutamia havaintoja, pohjoisimmat Vaasan korkeudelta.

Elinympäristö

Isorantasappi on merenrantojen kasvi, joka viihtyy soraisilla ja kivikkoisilla rannoilla. Suomen eteläpuolella laji kasvaa muuallakin kuin merenrannoilla, muun muassa kosteilla niityillä.

Käyttö

Isorantasappi on vanha rohdoskasvi, josta on valmistettu rohtoja vatsa-, munuais- ja kuukautisvaivoihin.
Enonkosken luostari

Enonkosken luostari on Enonkoskella Ihamaniemen kylässä sijaitseva Suomen ainoa evankelis-luterilainen luostari ja Enonkosken luterilaisen luostariyhteisön keskuspaikka. Luostari toimii Ihamaniemen entisessä kyläkoulurakennuksessa. Luostari aloitti toimintansa vuoden 1994 helmikuussa. Luostariyhteisöä synnyttämässä oli ryhmä ajatuksesta innostuneita kuten Helsingin piispa Samuel Lehtonen ja professori Pentti Laasonen sekä Loviisan kirkkoherra Veli-Matti Hynninen. 
Luostari toimii Mikkelin hiippakunnan piispan alaisuudessa ja yhteistyössä Enonkosken kappeliseurakunnan kanssa. Vuonna 2017 Mikkelin hiippakunta tuli aktiivisesti luostarinyhteisön toimintaan mukaan Suomen evankelisluterilaisen luostarin tuki ry:n kautta. Piispa Seppo Häkkisen aloitteesta kirkolliskokous myönsi luostariyhteisön käyttöön kolmivuotisen avustuksen retriittitoimintaa ja hengellistä ohjausta kehittävän papin palkkaukseen. 

Luostarissa ei ole pitemmän aikaa ollut kuin yksi vakituinen asukas,  mutta siellä on sen toiminnan aikana asunut talkoolaisia ja kilvoittelijoita eri pituisia aikoja. Luostarista löytyy majoitustiloja 10–12 vieraalle. Luostarissa järjestetään muun muassa retriittejä ja muita hengelliseen elämään liittyviä tapahtumia. Luostarin päivä koostuu yhteisistä rukoushetkistä aamulla, keskipäivällä ja illalla, yhteisestä työskentelystä ja aterioinnista sekä yksinololle, luonnossa liikkumiselle ja lukemiselle varatusta ajasta. Puutarhassa viljellään juureksia ja marjoja. Vanhasta luokkahuoneesta on sisustettu luostarin Pyhän Kolminaisuuden kappeli. 
Luostarin piirissä toimivat ymmärtävät toiminnan luostariyhteisön käsitteen kautta. Nykyaikainen luostarielämä voi olla väliaikaista vetäytymistä hiljaisuuteen tai osallistumista yhteisön toimintaan talkoolaisena. Luostariyhteisöä määrittää hiljaisuus ja yksinkertainen ja vaatimaton elämäntapa.  Luostarissa ei ole perinteisiä sääntöjä, kuten katolisissa ja ortodoksisissa luostareissa, vaan luostarin asukkaat saavat olla naimisissa. Luostarin asukkaan ei tarvitse sitoutua luostariin, koska luterilaisella kirkolla ei ole munkiksi- tai nunnaksivihkimystä. Toiminnasta ja kiinteistöstä vastaa tukiyhdistys Suomen evankelisluterilaisen luostarin tuki ry.

Toiminnan kehittäminen

Vuonna 2014 luostariyhteisö alkoi julkaista päivittäisiä rukoushetkitekstejä, joiden jakelukanavaksi kehitettiin yhteistyössä Itä-Suomen yliopiston kanssa mobiilisovellus iOS ja Android-käyttöjärjestelmän puhelimille. Sosiaalisen median kautta käyttäjille tarjoutuu mahdollisuus hiljentyä hetkeksi omassa arjessa. Luostariyhteisön voidaankin katsoa koostuvan sen hengelliseen yhteyteen hakeutuvista rukouskilvoittelijoista riippumatta siitä oleskelevatko he luostarissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous päätti 9.11. 2017 myöntää luostarin toiminnan kehittämiseksi ja hengellisen elämän kehittämiseksi Kuopion ja Mikkelin hiippakunnissa 50 000 vuotuisen apurahan kolmeksi vuodeksi. Tavoitteena on vakiinnuttaa luostarin toiminta tukemaan ihmisten hengellistä elämää Itä-Suomessa.