google/wiki40b huggingface dataset:
Ilse Rautio

Ilse Aulikki Rautio (s. 13. toukokuuta 1943 Jääski) on suomalainen toimittaja, näytelmäkirjailija ja televisiokäsikirjoittaja.
Rautio on työskennellyt toimittajana muun muassa Helsingin Sanomissa sekä kirjoittanut kuunnelmia ja näytelmiä. Suurelle yleisölle Rautio on kuitenkin tutuin televisiokäsikirjoituksistaan. Rivitaloelämää (1988) on kaksilapsisen perheen lähiöelämää kuvaava komediallinen sarja, jonka pääosissa näyttelivät Ismo Kallio ja Sinikka Sokka. Komediallinen linja jatkui myös Ottaako sydämestä? -sarjassa (1995–1996), joka sijoittuu terveyskeskukseen ja kertoo sen henkilökunnasta ja asiakkaista.
Draamasarja Onnea vai menestystä (1995) kuvaa kirjailija-avioliittoa. Vakavimmillaan Rautio on ollut sarjassa Hurja joukko (2002). Se on tarina teini-ikäisestä tyttöjoukosta, joka päättää kostaa ystävänsä raiskaajalle. Sarjan nimi viittaa Sam Peckinpahin samannimiseen elokuvaan, ja sen ohjasi Titta Karakorpi.
Suomen Biathlon

Tuotteet

Suomen Biathlon Oy valmistaa varsinaisten taululaitteistojen lisäksi myös muita ampumaratavarusteita, kuten katoksia, kylttejä, ampumapaikkamattoja, tuuliviirejä, paperisia kohdistustauluja jne. Myös para-ampumahiihdon Eko-Aims-taululaitteistot kuuluvat yrityksen tuotteisiin. Samaan tekniikkaan perustuvia optisia Kurvisen taululaitteita käytettiin Lontoon olympialaisten nykyaikaisessa viisiottelussa. Itse varsinainen taululaitteisto perustuu painovoimaan. Taulu kaatuu taaksepäin luodin osuessa vähintään puoliksi tauluun.
Samalla valkoinen taulu nousee kaatuvan taulun paikalle laitteiston etupuolelta. Tietokone tunnistaa osumat sekä laitteistoon osuneet ohilaukaukset ja kirjaa ne tulospalveluun. Taululaitteistot ovat kauko-ohjattavia.
Kurvisen tauluja on viety yli kolmeenkymmeneen maahan. Niitä käytetään pääasiassa pohjoismaissa, Venäjällä, Kauko-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Keski-Euroopassa sen sijaan käytetään lähinnä HoRa:n tauluja.
Suomen Biathlon Oy valmistaa tuotteensa omalla konepajallaan Liperin Ylämyllyllä. Samalla konepajalla valmistetaan myös mm. Abloyn tuotteita.
USS Los Angeles (SSN-688)

Palveluskäyttö

USS Los Angeles saapui 20. tammikuuta 2010 Los Angelesin satamaan jäähyväisvierailulle, joka samalla aloitti neljännettoista Los Angelesin laivastopäivät. Aluksen käytöstä poistoa juhlistettiin 23. tammikuuta San Pedrossa. Se sijoitettiin 1. helmikuuta reserviin ja vasta 3. helmikuuta alus virallisesti poistettiin käytöstä 34 vuoden jälkeen.
Sidney Dillon Ripley

Sidney Dillon Ripley (20. syyskuuta 1913 New York – 12. maaliskuuta 2001 Washington) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja luonnonsuojelija.
Ripley opiskeli St. Paul’s Schoolissa Concordissa New Hampshiressa. Hän valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1936 ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistossa 1943.
13-vuotiaana Ripley kävi sisarensa kanssa Intiassa, muun muassa Ladakhissa, ja he poikkesivat myös Länsi-Tiibetiin. Ripley ihastui ikihyviksi Intian linnustoon, ja vaikka hänelle oli kaavailtu juristin uraa, hän meni opiskelemaan eläintiedettä Columbian yliopistoon. 17-vuotiaana hän rakensi kotinsa maille lintualtaan ja tarkkaili altaassa uiskentelevia vesilintuja.
Ripley toimi Smithsonian-instituutin sihteerinä vuosina 1964–1984. S. Dillon Ripley Center on nimetty hänen kunniakseen. Vuonna 1967 hän oli perustamassa Smithsonian Folklife Festivalia ja 1970 Smithsonian-lehteä.
Toisen maailmansodan aikana Ripley toimi CIA:n alaisessa Office of Strategic Servicesissä ja oli vastuussa Kaakkois-Aasian tiedusteluosaston palveluista. Hän koulutti useita indonesialaisia vakoojia, jotka tekeytyivät lintutieteilijöiksi päästäkseen tiedusteltaville alueille. Myös Ripley osallistui tehtäviin ja tarkkaili samalla lintuja. Thaimaan hallitus palkitsi Ripleyn ansioista sodanaikaisissa maanalaistehtävissä.
Sodan jälkeen Ripley opetti Yalessa ja sai Fulbright-stipendin 1950 ja Guggenheim-stipendin 1954. Myöhemmin hänestä tuli Peabody Museum of Natural Historyn professori ja johtaja.
Ripley liittyi American Ornithologists’ Unioniin (AOU) 1938. Vuonna 1985 hänelle myönnettiin Yhdysvaltain korkein siviilikunniamerkki Presidential Medal of Freedom. 15 collegea ja yliopistoa on myöntänyt hänelle kunnianosoituksia. Ripley toimi useita vuosia WWF:n Yhdysvaltain toimiston johtokunnassa ja oli kansainvälisen lintujensuojeluneuvoston (ICBP), nykyisin BirdLife International, kolmas puheenjohtaja.
Ripley ryhtyi kirjoittamaan teosta Kaakkois-Aasian linnuista vuonna 1992, mutta sairastui eikä kyennyt viemään työtä loppuun. Hänen assistenttinsa Pamela C. Rasmussen ja taiteilija John C. Anderton veivät kirjaprojektin päätökseen ja julkaisivat vuonna 2005 hänen kunniakseen kaksiosaisen teoksen Birds of South Asia: The Ripley Guide.
Ripley nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa sokokenpöllösen (Otus ireneae), ja vielä useampia alalajeja.
Jerry Horton

Jerry Allan Horton Jr (s. 10. maaliskuuta 1975 Dixon, Kalifornia) on Papa Roach -yhtyeen kitaristi ja kirjoittaa kappaleita Jacoby Shaddixin kanssa. Hän aloitti kitaran soittamisen 14-vuotiaana. Piakkoin Jerry löysi Papa Roachin Jacoby Shaddixin, Dave Bucknerin, Will James ja Ben Lutherin vuonna 1993, jolloin Jerry liittyi yhtyeeseen. Jerry avioitui Jessica Leen kanssa vuonna 2002. Heillä on vuonna 2006 syntynyt tytär.
Nanosatelliitti

Nanosatelliitti on  hyvin pieni satelliitti, jonka paino on alle 10 kg.
"Nano" ei tässä yhteydessä ole miljardisosaa merkitsevä, vaan kertoo siitä, että satelliitti on pienempi kuin mikrosatelliitti.
Yhdysvaltain asevoimien tutkimusoriganisaatio DARPA on kehittänyt nanosatelliittejä. Kehittäjiin kuuluvat myös eräät yliopistot. Esimerkki nanosatelliitista on argentiinalainen vuonna 2007 laukaistu Pehuensat-1.
Tämän kokoisen satelliitin ongelmiin kuuluu mm. sen tietoliikenne - miten toteuttaa radiotekniikka siten, että satelliitti pystyy välittämään keräämänsä datan Maahan. Viittaus nanosatelliittiin hyvin pienenä satelliittina on sidoksissa käsitteen syntyaikaan, 1990-lukuun. Tätäkin pienempi satelliittikategoria, pikosatelliitti, on syntynyt 2000-luvun alussa.

Muita

Intian avaruushallinto pohti vuoden 2011 alussa nanosatelliittien tai pienten mikrosatelliittien laivastojen käyttöä avaruustekniikassa, että laukaistaisiin satoja pieniä avaruusaluksia tekemään muutaman ison työ mutta esim. kaukokartoituksessa sillä erotuksella, että paikka- ja aikaresoluutio paranisivat.  Vaikka tällaiset satelliitit toimisivat matalilla kiertoradoilla, niiden käyttö parvina voi merkitä hyvin merkittävää avaruusromun kasvua. Intian ensimmäinen nanosatelliitti Jugnu laukaistaan vuonna 2011. 
Yhdysvaltain ilmavoimilla on opiskelijakilpailu Nanosat 6, jonka voitti vuoden 2011 alussa Michiganin teknillisen yliopiston tiimi. Kilpailu pidettiin Kirtlandin lentotukikohdassa Albuquerquessa, se oli viisipäiväinen ja siihen osallistui 11 yliopistotiimiä. Voittaja sai rahoituksen satelliitin kehittämiseen ja ilmaisen laukaisun avaruuteen. 
NASA aloitti vuoden 2011 alussa 2 miljoonan dollarin "Nano-Satellite Launcher Challenge"-kilpailun nanosatelliittien laukaisujen kehittämiseksi. 
Viimeisellä sukkulalennolla 20. heinäkuuta 2011 Sukkulasta lähetettiin kiertoradalle sotilaallinen teknologiakoe, Pico Satellite Solar Cell Testbed 2 (PSSC2) nanosatelliitti (5x5x10 tuumaa kooltaan, paino alle 4 kg). Sen toteutti The Aerospace Corporation yhdessä Yhdysvaltain ilmavoimien Space and Missile Systems Center's Development Planning Directoraten kanssa.
Heinrich Borgmann

Heinrich Borgmann (12. elokuuta 1912 – 6. huhtikuuta 1945) oli saksalainen eversti toisessa maailmansodassa. Borgmann haavoittui pahoin Adolf Hitleriä vastaan tehdyssä salamurhayrityksessä heinäkuussa 1944. Tapahtumaan kutsutaan nimellä heinäkuun 20. päivän salaliitto.

Elämä

Heinrich Borgmann liittyi armeijaan vuonna 1932. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Hän palveli sodan alussa itä-rintamalla ja sai ylennyksen majuriksi 11. helmikuuta 1942. Hän siirtyi myöhemmin Adolf Hitlerin päämajaan muihin tehtäviin ja hänestä tuli everstiluutnantti lokakuussa 1943.

Operaatio Valkyrie

Borgamann haavoitui pahasti Hitlerin salamurhayrityksessä heinäkuussa 1944. Hänen vierellään vasemmalla puolella ollut Heinz Brandt kuoli räjähdyksessä saamiinsa vammoihin, mutta Borgmann selvisi täpärästi. Myös Borgmannin oikealla puolella ollut pikakirjoittaja Heinrich Berger kuoli räjähdyksessä.

Kuolema

Heinrich Borgmann kuoli toisen maailmansodan lopussa vain muutamia viikkoja ennen sodan päättymistä 6. huhtikuuta 1945. Borgmann ylennettiin kuolemansa jälkeen everstiksi.
Linjalaiva (sodankäynti)

Höyrylinjalaivat

1820-luvulla alkoivat tulla käyttöön höyrysotalaivat. Ranskan merivoimat otti vuonna 1850 käyttöön ensimmäisen höyrylinjalaivan, La Napoléonin, jossa oli purjeiden ohella höyrykone ja potkurit. Myös Britannian Kuninkaallinen laivasto hankki höyrylinjalaivoja. Höyrylinjalaivat jäivät kuitenkin lyhytikäiseksi ilmiöksi, sillä 1860-luvulla käyttöön alkoivat tulla raudasta rakennetut höyrysotalaivat, jotka nopeasti osoittivat suuret puurakenteiset ja takiloidut sota-alukset vanhentuneiksi.

Panssaroidut linjalaivat

Keisarillisella Venäjällä myös höyrykäyttöisiä taistelulaivoja kutsuttiin laivaston tulivoimaisimpina aluksina edelleen linjalaivoiksi vielä 1900-luvun alussakin.
Suomen kielessä linjalaiva-nimitystä on käytetty höyryvoimalla liikkuvista 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun suurimmista sota-aluksista, varhaisista taistelulaivoista, jotka edelsivät HMS Dreadnoughtista (1906) alkanutta varsinaisten taistelulaivojen aikakautta. Kehittyneemmistä Dreadnought-kauden taistelulaivoista poiketen linjalaivat (engl. pre-Dreadnought) kulkivat höyrykoneen eikä höyryturbiinin voimalla, ja niiden tykistöaseistus oli kirjavaa eikä järeään tykistöön painottunutta. Tsushiman taistelun kokemukset vuonna 1905 kuitenkin osoittivat, että modernissa meritaistelussa kevyestä ja lyhytkantamaisesta tykistöstä ei ollut juurikaan hyötyä. "Esi-dreadnoughtit" olivat myös hitaampia ja heikommin panssaroituja kuin dreadnought-tyyppiset taistelulaivat. Tästä huolimatta linjalaivoja nähtiin sotatoimissa vielä ensimmäisessä maailmansodassa, vaikka ne olivat tuolloin jo pahoin vanhentuneita ja melko avuttomia suuria moderneja sotalaivoja vastaan.
Kaksi saksalaista pre-Dreadnought-kauden linjalaivaa, Schleswig-Holstein ja Schlesien, ottivat osaa vielä toiseen maailmansotaan. Schleswig-Holstein saapui elokuun 1939 lopussa Danzigiin virallisesti laivastovierailulle, mutta tosiasiassa tulittaakseen sodan alettua puolalaista Westerplatten linnoitusta.
Steve Kariya

Ura

Kariya aloitti ammattilaisuransa Mainen yliopistojoukkueessa, josta hän jatkoi neljän kauden jälkeen AHL:ään. Siellä Kariya pelasi Syracuse Crunchissa. Kariyaa ei koskaan varattu NHL:ään. Kariya aloitti NHL:ssä kaudella 1999–2000 Vancouver Canucksissa. Kariya pelasi tuolla kaudella 45 ottelua tehden niissä tehot 8 + 11. Seuraavalla kaudella Kariya passitettiin IHL:ään, Kansas City Bladesiin, jossa hän pelasi hyvän kauden. Tämän ansiosta Kariya pääsi takaisin Canucksin pelaavaan kokoonpanoon. Kariya petti taas odotukset ja matkasi taas AHL:ään, jossa jatkoi aina kaudelle 2003–2004 asti.
Tämän kauden jälkeen Kariya päätti kokeilla taitojaan Suomen SM-liigassa, Tampereen Ilveksessä. Ennen Ilvekseen siirtymistä Kariya oli kokeella Oulun Kärpissä, muttei mahtunut kokoonpanoon. Ilveksessä hän pelasi loistavan kauden tehden 55 ottelussa jopa tehot 24 + 35 = 59 ja voitti runkosarjan pistepörssin. Seuraavaksi kaudeksi Kariya jäi SM-liigaan, mutta vaihtoi seuraa Espoo Bluesiin. Kariya pelasi sielläkin loistavan kauden ollen joukkueensa paras pistemies. Hänet valittiin marraskuussa 2005 kuukauden pelaajaksi. Kesällä 2006 Kariya teki yhden vuoden sopimuksen Ruotsin Elitserienissä pelaavan Frölundan kanssa . Ruotsissa tehopisteet eivät olleet Suomen-kausien tasolla, joten Kariya palasi Suomeen kaudeksi 2008–2009, tällä kertaa Hämeenlinnan Pallokerhon joukkueeseen yhden kauden sopimuksella . Seuraavalla kaudella Kariya pelasi JYPissä ja oli voittamassa SM-pronssia.

Muuta

Myös Steve Kariyan veljet Paul ja Martin ovat pelanneet ammatikseen jääkiekkoa. Steve ja Martin ovat SM-liigan historian ensimmäiset ja tähän mennessä ainoat veljekset, jotka ovat voittaneet runkosarjan pistepörssin. Veljeksillä on myös sisko Noriko, joka on ammattilaisnyrkkeilijä.
Matti Apunen

Veli Matti Apunen (s. 20. elokuuta 1960 Kotka) on poliittinen mielipidevaikuttaja, joka on toiminut Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajana vuodesta 2010. Hän jätti tehtävän helmikuun 2019 lopussa. Tätä ennen hän oli päätoimittajana Aamulehdessä 1998–2010 ja Imagessa 1997–1998. Hän aloitti 1. syyskuuta 2019 Tampereen yliopistossa työelämäprofessorina informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnassa. Hän on toiminut jalkapallon Veikkausliigan puheenjohtajana vuodesta 2017.

Elämä ja ura

Apunen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1979 ja valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 1989 Tampereen yliopistosta. Hänen isänsä on Tampereen yliopiston kansainvälisen politiikan emeritusprofessori Osmo Apunen.
Apunen aloitti toimittajan uransa Aamulehdessä. Hän oli lehden kulttuuritoimittaja vuosina 1985–1994, jolloin hän seurasi etenkin elokuvia. Hänet palkittiin Kalle Kaiharin säätiön kulttuuripalkinnolla vuonna 1988. Vuosina 1995–1996 Apunen oli Aamulehden kehityspäällikkö ja 1997–1998 Imagen päätoimittaja. Vuonna 1998 Apunen siirtyi Aamulehden päätoimittajaksi ja toimi vastaavana päätoimittajana vuosina 2000–2010. Apunen on ollut myös Aamu-TV:n Jälkiviisaiden ja Ruben Stillerin juontaman televisio-ohjelma Pressiklubin journalistijäsen.
Apunen valittiin huhtikuussa 2010 Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajaksi. Hän aloitti tehtävässä elokuussa. Hän jätti tehtävän helmikuun lopussa 2019. Apunen on osallistunut useisiin Bilderberg-ryhmän kokouksiin vuosina 2011–2013.
Apunen valittiin huhtikuussa 2017 Veikkausliigan puheenjohtajaksi. Hän seurasi tehtävässä Lasse Lehtistä.  
Apunen on kirjoittanut Evan johtajana kolumneja Helsingin Sanomiin noin kerran kuussa. Hän on kirjoittanut ja kääntänyt myös useita kirjoja.

Näkemyksiä

Syyskuussa 2010 Apunen esitti, että Journalistiliiton tulisi selvittää toimittajien puoluekantoja. Vuonna 2011 hän otti kantaa nimetöntä ja nimimerkillä kirjoittamista vastaan.
Matti Apunen on kertonut olevansa klassinen liberaali. Määritelmä perustuu ajatushautomo Liberassa toimivan Risto Harisalon ja Ensio Miettisen laajentamaan klassisen liberalismin määritelmään, jossa klassiseksi liberalismiksi on luettu myös poliittisen taloustieteen ns. uusklassinen suuntaus. Apunen tunnetaan liike-elämän puolestapuhujana ja Björn Wahlroosin ja Jorma Ollilan kaltaisten talousvaikuttajien ajatusten levittäjänä.
Earl Scruggs

Earl Eugene Scruggs (6. tammikuuta 1924 Flint Hill, Pohjois-Carolina – 28. maaliskuuta 2012 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen bluegrass-muusikko ja banjonsoittaja. Hänet tunnetaan banjonsoittoperinteen elvyttäjänä Yhdysvalloissa.
Scruggs sai Grammy-palkinnon vuosina 1969 2002. Ensimmäinen tuli hänelle ja kitaristi Lester Flattille Scruggsin tunnetuimmasta kappaleesta ”Foggy Mountain Breakdown”, jota käytettiin vuoden 1967 elokuvassa Bonnie ja Clyde. Sävelmää käytettiin myös Vesa-Matti Loirin huumorikappaleella ”Saiskos pluvan” (1968).
Scruggs sai vuonna 1992 National Medal of Artsin. Hän pääsi 13. helmikuuta 2003 Hollywood Walk of Fameen ja vuonna 1991 International Bluegrass Music Hall of Honoriin.
Scruggs kuoli vuonna 2012 pitkään sairastettuaan.
Laila Kohonen

Laila Kohonen (s. 22. helmikuuta 1934 Savitaipale) on suomalainen lastenkirjailija.
Koulutukseltaan Kohonen on luokanopettaja Turun opettajakorkeakoulusta. Hän on asunut vuodesta 1962 Tammelassa.
Kohoselle myönnettiin vuonna 1983 Arvid Lydecken -palkinto teoksesta Hakkapeliitan aarre. Myös hänen teoksensa Kumisevan kiven arvoitus (2011) oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana.
Sarrance

Sarrance on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 233 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Sarrancen pinta-ala on 47 neliökilometriä.
Sinitöyhtömonarkki

Levinneisyys

Sinitöyhtömonarkkia tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Senegalista Keniaan ja Angolaan. Lajia on kuvattu harvinaisesta paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ananda Marga

Ananda Marga eli koko nimeltään Ananda Marga Pracaraka Samgha (AMPS) on Prabhat Ranjan Sarkarin Jamalpurissa vuonna 1955 perustama tantra-joogaan perustuva henkinen ja yhteiskunnallinen liike, jonka taustalla vaikuttava uskonto on hindulaisuus. Suomessa Ananda Marga on toiminut vuodesta 1972.

Liikkeen toiminta

Ananda Marga järjestää viikoittaisia joogatunteja, yleisöluentoja ja viikonloppukursseja. Ananda Margan opettajat eli acaryat antavat henkilökohtaista meditaatio-opetusta. Suomessa toimipisteet sijaitsevat Espoossa, Helsingissä ja Tampereella. Opetukseen kuuluu asanoita, hengitysharjoituksia ja meditaatiota. Liikkeelle on luonteenomaista voimakas painotus sosiaalisiin ja poliittisiin päämääriin meditaation ja henkisyyden ohella. Suomessa Ananda Marga ylläpitää kahta päiväkotia ja kerää säännöllisesti rahaa katastrofiaputyöhön. Yhdistyksessä oli 22 jäsentä vuonna 2007.

Historiaa

Ananda Margan perusti 1955 intialainen Prabhat Ranjan Sarkar toiselta nimeltään Shrii Shrii Anandamurti (1921-1990), jolla nimellä hänet paremmin tunnetaan. Liike levisi 1970-luvulla Intian ulkopuolelle ja toimii nykyisin 175 maassa.

Oppi

Yhteisöön liittyvältä edellytetään yhteisön opin, eettisen normiston ja käytännön ohjeiden omaksumista ja noudattamista. Tähän liittyvät tietynlainen ruoka, henkiset harjoitukset ja säännöllinen paastoaminen. Jokaisen yhteisön jäsenen tulisi osallistua ryhmämietiskelyyn eli Dharmacakraan vähintään kerran viikossa, koska yhteisön opetuksen mukaan henkisten värähtelyjen kokonaisuus on suurempi kuin osiensa summa. Mieli, keho ja ympäristö on pidettävä puhtaana, koska puhtaus on henkisen edistymisen edellytys. Jäsenien tulisi täyttää päivittäistä itseanalyysia varten ”16 kohdan listaa”, jossa on eri elämänalueisiin ja käytännön toimintaan liittyviä ohjeita ja suosituksia. Näitä ovat veden käyttö, ruumiin karvoitus, peseytyminen ja pukeutuminen, paasto, henkiset harjoitukset jne. Listaan tulee merkitä päivän aikana noudatetut ja rikotut käyttäytymissäännöt, ja se tulee palauttaa kuukausittain paikalliselle acaryalle eli opettajalle.
Yhteisö antaa yksityiskohtaisia ohjeita myös lasten kasvatukseen odotusajasta lähtien. Ananda Margan opin mukaan perhe on osa yhteisöä eikä itseriittoinen yksikkö, joten sen ei sallita eristäytyvän omaksi yksikökseen vaan jokaisen on toimittava sekä oman perheensä että suuren perheen, Ananda Margan hyväksi.

Pukeutuminen

Ananda Margan kokopäiväiset työntekijät käyttävät univormua, joista heidät voi tunnistaa. Oranssi on uhrautumisen ja valkoinen puhtauden symboli, ja näitä käytetään pukeutumisessa.
PSS-asema

Pisi-Saarimäki-Sammatus -asema, johon liitettiin myöhemmin Mäkriäjärvi–Syvärinkaupunki–Syväri -alue, oli jatkosodassa käytetty taisteluasema Itä-Karjalassa.

Linnoittaminen

Aseman linnoitustyöt alkoivat vuoden 1942 aikana ja kesään 1944 tullessa linja oli kohtalaisessa taistelukunnossa. PSS-asemaa oli suunniteltu käyttää "saranana" mahdollista Itä-Karjalasta vetäytymistä varten aseman suojatessa perääntyvien suomalaisten vasenta sivustaa.

Taistelut

Neuvostoliiton Karjalan Rintaman aloitettua hyökkäyksensä 20. kesäkuuta suomalaiset perääntyivät nopeasti PSS-asemaan. He ryhmittyivät puolustukseen 24. kesäkuuta mennessä. Neuvostojoukot olivat kuitenkin tehneet jo 23. kesäkuuta aamuyöllä Laatokalla maihinnousun Tuulokseen 40 kilometriä aseman selustaan. Maihinnousu katkaisi Laatokan rannan suuntaisen maan- ja rautatien. Molemmat olivat elintärkeitä PSS-aseman ja muiden Laatokan-Karjalan suomalaisjoukkojen huollolle . Viimeisten suomalaisten ryhmittyessä puolustukseen linja murtui Pisin alueella ja VI armeijakunnan komentaja Aarne Blick antoi luvan luopua PSS-asemasta. Taistelu asemasta kesti noin kaksi päivää. Suomalaisia oli asemaa puolustamaan 8. divisioona ja 15. prikaati. Neuvostojoukot hyökkäsivät asemaa vastaan kolmella armeijakunnalla.

Luopuminen

PSS-aseman menettämisen jälkeen suomalaiset vetäytyivät taistellen U-asemaan.
Miehujärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,0 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Sillä on yksi saari, jonka pinta-ala on 0,1 hehtaaria.   Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Naistinjoen–Hiijärven valuma-alueeseen (14.199) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 75,1 metriä mpy.
Kalimantan

Kalimantan on Borneon saaren Indonesialle kuuluva osa. Kalimantaniin kuuluvat Borneon keskiset ja eteläiset osat. Alue rajoittuu pohjoisessa Malesialle kuuluviin Sarawakin ja Sabahin osavaltioihin.
Ferdinand Kurlbaum

Ferdinand Kurlbaum (4. lokakuuta 1857 – 29. heinäkuuta 1927) oli saksalainen fyysikko. Kurlbaum opetti Berliinin teknillisessä yliopistossa ja keksi Heinrich Rubensin kanssa jäännössäteilymenetelmän, jonka avulla Max Planck kehitti hypoteesinsä kvanteista.
York-luokka (risteilijä)

Rakennussuunnitelma

Kuninkaallisella laivastolla oli tarve saada palvelukseen County-luokan tyyppisiä aluksia, mutta Washingtonin laivastosopimuksen rajoitukset edellyttivät pienempiä aluksia. Ainoina mahdollisuuksina oli keventää pääaseistusta, panssarointia tai nopeutta. Kaksi viimeistä katsottiin mahdottomiksi, joten pääaseeksi valittiin 8 tuuman tykit, jotka olivat pienimpiä mahdollisia tarkan tulenjohdon mahdollistavia aseita. Lisäksi alusta kevennettiin poistamalla X-torni. Tällöin kolmeen torniin sijoitettiin kuhunkin kaksi 8 tuuman tykkiä.
X-tornin poistaminen mahdollisti aluksen pienentämisen 50 jalkaa (15 metriä) lyhyemmäksi ja 9 jalkaa (3 metriä) kapeammaksi kuin edeltänyt County-luokka. Alukseen kuitenkin asennettiin vastaava moottori, joten nopeutta saatiin hieman kasvatettua. Lopputuloksena oli 1 750 tonnin säästö uppoumassa.
County-luokkaan verrattuna suojaa voitiin lisätä 3 tuuman paksuinen ja 8 jalan levyinen vyö kiersi aluksen kylkiä. Lisäksi aluksen alakansi panssarointiin. Aluksen lyhentämisen seurauksena keskilaivan ammusvarasto poistettiin ja jäljelle jääneet keulan ja perän ammusvarastot koteloitiin. Aluksen 4-tuuman apuaseita siirrettiin keskilaivasta kohti perää ja keulaa, jotta ne olisivat lähempänä ammustäydennyksiä.
Alusten ilmatorjunta-aseistus koostui kahdesta neliputkisesta puolen tuuman Vickers konekivääristä.
Iso-Kylliö

Maantietoa

Järven pinta-ala on 8,1 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Mellikkamäen ja Kiviahonmäen välisessä kalliomurroksessa ja sen seuralaisia on kolme muutakin Kylliö-vesistöä. Järven etelärannat kohoavat yli 20 metriä järven yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Lähimmät tiet ovat mäkien päällä kulkevia metsäautoteitä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,9 metriä mpy. Siihen laskee kaksi metsäojaa ja Ylimmäinen-Kylliöstä sen luontainen laskuoja. Iso-Kylliön laskuoja laskee ensin Musta-Kylliöön ja sitten Iso-Liesiin. Vesireitti jatkuu sitten Pikku-Liesin ja Hulipaksen kautta Sahajokeen.

Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa järvi oli luonnonmukaisessa tilassa ja sen läpi virtasi luonnollinen puro. Vuoden 1979 kartassa siihen on johdettu lyhyitä metsäojia, mutta järvi on edelleen autio.
Stash House

Juoni

Dave on ostanut vaimonsa Emman iloksi unelmien talon. Myöhemmin he kuitenkin löytävät salaisen heroiinikätkön ja saavat huomata talon olevan entinen rikollisten talo. Pian kyseiset rikolliset saapuvat talolle hakemaan omaisuutensa takaisin.