Sininen enkeli (elokuva)

Juoni

Elokuva kertoo professori Immanuel Rathin (Emil Jannings) tarinan. Oppilaidensa avoimesti halveksuma Rath on opettajana saksalaisessa lukiossa.  Rathille selviää, että osa hänen oppilaista käy yökerhossa nimeltä Der Blaue Engel. Rath menee itse käymään yökerhoon, jossa hän rakastuu seksikkääseen kabaree-laulajattareen Lola-Lolaan (Dietrich). Rath taivuttelee Lolan menemään naimisiin kanssaan ja luopuu opettajan toimestaan. Rath liittyy Lolan kiertävään kabareehen ja ryhtyy esiintymään klovnina. Kun kabaree saapuu Rathin kotikaupunkiin, Rath suorittaa osuutensa show'sta vastustellen. Rathin esitys on fiasko, ja hän tulee täysin nöyryytetyksi. Samana iltana Rathille selviää, että Lolalla on suhde show'n akrobaatin kanssa. Rath karkaa yöhön, ja hänet löydetään myöhemmin vanhasta luokkahuoneestaan itsemurhan tehneenä.

Esituotanto ja kuvaukset

Josef von Sternberg saapui Hollywoodista Berliiniin elokuussa 1929. UFAn Erich Pommer oli kutsunut von Sternbergin ohjaamaan Emil Janningsin seuraavan elokuvan. Janningsin ja von Sternbergin edellinen yhteistyö elokuvassa Viimeinen määräys (1928) oli tuonut Janningsille ensimmäistä kertaa jaetun parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Von Sternberg hylkäsi kuitenkin oitis Rasputinista kertovan elokuvan. Jannings ehdotti pian Heinrich Mannin vuonna 1905 ilmestynyttä romaania Professor Unrat ("Professori Roska", vasta vuonna 1981 käännetty suomeksi nimellä Sininen enkeli), mikä sai kaikkien osapuolien hyväksynnän. Kuukauden kuluttua Mann antoi luvan sovittaa puolet romaanista. Sovittamatta jäi romaanin koko jälkipuolisko, jossa professori Rath kostaa yhteiskunnalle. Sen sijaan elokuvalle kirjoitettiin uusi, traaginen loppu. Käsikirjoittajaksi palkattiin Robert Liebmann. Von Sternbergin mukaan alkuteksteissä mainitut kaksi muuta käsikirjoittajaa Carl Zuckmayer ja Karl Vollmöller vain lainasivat nimensä, jotta vaikuttaisi siltä, että saksalaista romaania olisi ollut sovittamassa myös saksalaisia. Vollmöller on myöntänyt tämän, kun taas Zuckmayer on sanonut kirjoittaneensa käsikirjoitusta. 
Sininen enkeli kuvattin UFAn studioilla marras- ja joulukuussa 1929. Lola-Lolan rooliin oli jo palkattu Käthe Haack, kun von Sternberg tapasi Marlene Dietrichin, jolle rooli lopulta meni. Kuvausten aikana von Sternberg keskittyikin juuri Dietrichin hahmoon, vaikka elokuvan varsinainen päätähti oli Emil Jannings.
Elokuva kuvattiin samanaikaisesti sekä saksaksi että englanniksi. Äänielokuvan alkuvuosina käytäntö oli varsin yleinen, sillä jälkiäänitystekniikka oli vielä lapsenkengissään. Jos elokuvalle haluttiin taata kansainvälinen levitys, siitä tehtiin myös englanninkielinen versio. Elokuva leikattiin tammikuussa 1930, ja elokuva oli valmis helmikuussa 1930.

Ensi-ilta

Sinisen enkelin ensi-ilta oli Berliinissä 31. maaliskuuta 1930, ja elokuva sai kriitikoilta ihastuneen vastaanoton. Varietyn kriitikko moitti Saksan ensi-illan jälkeen elokuvan mahtipontista tempoa mutta kiitti Janningsin ja Dietrichin poikkeuksellista näyttelijäntyötä ja von Sternbergin hienovaraista ohjausta.

Sinisen enkelin eri versiot

Sinisen enkelin uusintaensi-iltaa varten 1947 elokuvasta leikattiin 90-minuuttinen versio. Lyhennetty versio korosti Dietrichin roolia Janningsin roolin kustannuksella. Alkuperäisistä negatiiveista tehty ja alkuperäisen pituinen kopio sai ensi-iltansa 13. heinäkuuta 2001.
Englanninkielisen version The Blue Angel pituus on 95 minuuttia. Erikieliset kohtaukset kuvattiin peräjälkeen, mutta niissä on muitakin eroja kuin kieli. Blue Angelin kuvaustapa oli erilainen, ja siinä on lähikuvia, joita ei ole saksankielisessä versiossa. Useissa arvioissa englanninkielistä versiota pidetään huonompana lähinnä näyttelijöiden puutteellisten englannin taitojen takia.

Arvostus

Sininen nenkeli on nykyään klassikkoelokuvan asemassa lähinnä siksi, että se aloitti Marlene Dietrichin kansainvälisen uran ja toisaalta siksi, että Lola-Lolan roolin vuoksi Dietrichistä tuli elokuvahistorian ikoni, joka on verrattavissa Charles Chaplinin kulkuriin ja Marilyn Monroeen Kesäleskessä. Dietrich ja von Sternberg tekivät yhdessä Hollywoodissa saman tien vielä kuusi elokuvaa. Kaikki nämä Dietrichin roolit olivat periaatteessa enemmän tai vähemmän toisintoja Dietrichin roolista Sinisessä enkelissä ja vain vahvistivat Dietrichin asemaa myös Hollywood-elokuvan ikonina.
Sinistä enkeliä pidetään myös varhaisen äänielokuvan mestariteoksena, koska siinä käytettiin ennennäkemättömällä tavalla ääntä tunnelman tiivistäjänä ja henkilöhahmojen luonnehdinnassa.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Sininen enkeli oli mukana yhdellätoista listalla.