google/wiki40b huggingface dataset:
Jukka Nylund

Jukka Nylund (s. 26. maaliskuuta 1987) on espoolainen muusikko ja näyttelijä. Nylund opiskelee Sibelius-Akatemiassa musiikkikasvatusta. Hän esiintyi kesällä 2008 Linnanmäen Peacock-teatterissa esitettävässä High School Musicalissa, jossa hänellä oli miespääosa.
Nylund kävi peruskoulun Espoon Mainingin koulussa musiikkiluokilla. Nylund kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2006 Tapiolan lukiosta, jossa opiskeli musiikkilinjalla. Lukioaikanaan hän esiintyi muun muassa Tapiolan 50-vuotisjuhlamusikaalissa lauluroolissa.
Nylund on suorittanut asepalveluksen Puolustusvoimien varusmiessoittokunnassa Lahdessa.
Laulamisen lisäksi Nylund soittaa poikkihuilua ja piccoloa.
Nylund on ollut myös Espoon nuorisovaltuuston jäsen vuosina 2001–2005.
Syksyllä 2014 Nylund tuurasi lauluyhtye Rajattomassa sapattivapaata viettänyttä tenori Hannu Lepolaa
Carl Johan Andersson

Elämä

Andersson syntyi Ruotsissa vuonna 1828. Hän oli tunnetun brittiläisen suurristanmetsästäjän Llewellyn Lloydin ja ruotsalaisen torpparin Brita Cajsa Andersdotter avioton lapsi. Lloyd muutti noin vuonna 1830 Vänersborg, johon nuori Carl Johan seurasi, kun hänen oli määrä aloittaa koulunkäyntinsä. Hänen isänsä opetti lisäksi hänelle eläintieteen perusteita.
Andersson muutti vuonna 1849 Englantiin. Hän tutusti siellä Jäämeren kävijöihin ja metsästäjiin ja kiinnostui matkasta Islantiiin. Hän tutustui kuitenkin isänsä metsästyskaverin Hyde Parkerin kautta tutkimusmatkailija Francis Galtoniin, jonka mukana hän lähti luoteiseen Afrikkaan. Galtonin suunnitelmana oli päästä Ngamijärvelle, mutta tutkimusmatka epäonnistui. Galton palasi sen jälkeen Englantiin, mutta Andersson päätti silti jäädä Afrikkaan.
Andersson vietti muutaman vuoden Kapkaupungissa ja valmisteli omaa tutkimusmatkaansa Ngamijärvelle, minkä hän saavutti vuonna 1853. Hän kirjoitti molemmista tutkimusmatkoista kirjan, joka julkaistiin Lontoossa 1856 ja käännettiin ruotsiksi ja saksaksi. Palattuaan Etelä-Afrikkaan Andersson teki tutkimusmatkan Okavangojoelle. Siitä matkasta julkaistiin kirja vuonna 1861.
Andersson perusti 1860-luvun alussa kauppa-aseman Namibian keskiosiin, Otjimbingween. Hän liittoutui namojen kanssa suojellakseen liiketoimiaan alueella. Asema hiipui kuitenkin 1860-luvun puolivälissä. Seuraavaksi Andersson pyrki perustamaan kauppareitin Namibian pohjoisosista Portugalin Angolaan. Hän kuoli tutkimusmatkallaan lähellä Angolan rajaa vuonna 1867.
Vuoden 2009 Atlantin hurrikaanikausi

Vuoden 2009 Atlantin hurrikaanikausi alkoi 1. kesäkuuta 2009 ja päättyi 30. marraskuuta, jona aikana muodostuvat useimmat trooppiset hirmumyrskyt Atlantin valtameressä. Kausi ei ollut kovin aktiivinen, mikä on yhdistetty kohtalaiseen El Niñoon.
Kauden aikana Atlantilla kehittyi 11 trooppista matalapainetta, joista yhdeksän voimistui trooppisiksi myrskyiksi, näistä kolme hurrikaaneiksi ja näistä kaksi vähintään 3. luokkaan viisiportaisella Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla. Keskimääräisenä vuonna nimettyjä matalapaineita on 11 ja hurrikaaneja kuusi.
Pappinen (Joutsa)

Pappinen on yksi Joutsan kunnan kylistä. Pappinen sijaitsee Joutsan kirkonkylän luoteispuolella, Joutsan ja Lunhangan yhdistävän Korpilahdentien eli seututie 610:n varrella.
Kylässä on eteläisen Keski-Suomen korkein mäki, Tammimäki (242 m) näkötorneineen. Kylän pohjoispuolella on Leivonmäen kansallispuisto. 
Kyläyhdistys ylläpitää entisestä kyläkoulusta tehtyä Pappistaloa.
Tahiti

Maantiede

Tahitin saari muodostuu kahdesta pyöreähköstä osasta, joita yhdistää kapea kannas. Suurikokoisempi ja asutumpi Tahiti Nui sijaitsee luoteessa ja pienikokoisempi Tahiti Iti kaakossa. Suurta osaa saaren laguunista ympäröi rantariutta, jossa on yli 30 läpimenokohtaa. Tärkein niistä on pääkaupunki Papeeteen johtava väylä. Pääosa väestöstä asuu Tahiti Nuin kapealla rantakaistaleella. Sisäosa on vuoristoista ja korkein huippu Mont Orohena kohoaa 2 241 metrin korkeuteen. Muita korkeita huippuja ovat muun muassa Mt Aorai (2 066 m), Mt Marau (1 493 m) ja Diadéme (1 321 m). Tahiti Itin korkein vuori on Mt Ronui (1 332 m).
Tahitilla vallitsee merellinen trooppinen ilmasto. Lämpötilat ovat varsin tasaisia ympäri vuoden, päivän ylin keskimäärin 28-31 astetta ja yön alin 20-23 astetta. Eniten sataa joulu- ja tammikuussa, vähiten kesäkuusta syyskuuhun. Saaren eteläosissa vuosittainen sademäärä on noin 2 500 millimetriä, kun taas pohjoisosissa sadanta on noin 1 800 miillimetriä. Silloin tällöin Tyynenmeren trooppiset syklonit tulevat Tahitille asti, näin käy yleensä marraskuun ja maaliskuun välisenä aikana.

Historia

Tahiti syntyi muiden alueen saarten tavoin vulkaanisen toiminnan seurauksena. Suurempi osa Tahiti Nui syntyi arviolta 2,5-3 miljoonaa vuotta sitten ja pienempi osa Tahiti Iti alle miljoona vuotta sitten. Tahitin syntyperäinen väestö koostuu polynesialaisista, jotka tulivat saarelle arviolta 300–800-lukujen välissä. Espanjalaiset löysivät Tahitin vuonna 1606, mutta eivät kiinnittäneet siihen kovin suurta huomiota. Vuonna 1767 Tahitin nähnyttä Samuel Wallisia pidetään sen löytäjänä. Vuonna 1774 James Cook vieraili saarella ja arvioi saarella eläneen siihen aikaan noin 200 000 asukasta. Nykyisin tutkijoiden mielestä tahitilaisia oli tuolloin kuitenkin vain noin 35 000. Eurooppalaisten saarelle mukanaan tuomat sairaudet tappoivat niin paljon Tahitin asukkaita, että vuonna 1797 saarella oli enää noin 16 000 asukasta. Myöhemmin se laski vielä noin 6 000:een.
Vuonna 1789 HMS Bountyn kapina alkoi Tahitilta.
Vuonna 1842 Tahitista tuli Ranskan suojelualue.
Ranskalainen taiteilija Paul Gauguin asui saarella 1890-luvulla. Hän julkaisi saaren elämästä ihannoivia kirjoituksia, jotka ovat myöhemmin paljastuneet varsin väritetyiksi.

Turismi

Tahiti on tunnettu hyvistä rannoista sekä vesiurheilun paratiisina. Saari on tunnettu sukelluskohde. Tahiti on myös häämatkalaisten suosiossa, ja monet parit pitävät saarella vihkiseremonian. Bora boran sekä Moorea -saarten pääelinkeino on turismi.
Merikalojen valkopilkkutauti

Merikalojen valkopilkkutauti on Cryptocaryon irritans -loisen aiheuttama sairaus, joka iskee merikaloihin, myös ja varsinkin akvaario-olosuhteissa. Sairaus iskee useimmiten silloin, kun kalan olosuhteet muuttuvat: lämpötila heilahtelee, ammoniumpitoisuus kasvaa, nitraatin tai nitriitin pitoisuus nousee, happipitoisuus laskee tai liikakansoitus uhkaa. On arveltu, että valkopilkkutauti on luonnossa elävillä kaloilla harvinainen ja vielä harvemmin tappava.
Valkopilkkutautiin sairastunut kala saa sairauden nimen mukaisesti pieniä (kirjaan painetun pisteen kokoisia), valkoisia pilkkuja iholle ja eviin; myöhemmin tauti leviää silmiin. Kala hankaa itseään kiviä ja koralleja vasten. Pian kalan kunto alkaa heiketä, se haukkoo henkeä, värit haalistuvat, evät mätänevät, ruokahalu katoaa ja kala kutistuu. 
Sairastuvuus riippuu kalalajista: palettivälskäri on erityisen herkkä taudille, kun taas ankeriaat sairastuvat tuskin koskaan.
Loisella on nelivaiheinen elinkierto, ja sillä ei ole väli-isäntää. Trofosoiittivaiheen (engl. trophozoite, trofont) aktiiviset loiset elävät kalassa 3-7 päivää, jolloin kalan ihoon muodostuu pilkkuja. Aikuistuneet parveiluvaiheen loiset (protomont) irrottautuvat kalasta ja uivat vapaasti noin 18 tunnin ajan. Sen jälkeen alkaa kalan ulkoinen lisääntymisvaihe (tomont), joka kestää 3-28 päivää. Tästä syntyy planktisia, infektoimiskykyisiä poikasia (theront), jotka uivat vapaasti 24-48 tuntia ja etsivät aktiivisesti isäntäkalaa.

Hoidot

Tautiin on kokeiltu monia hoitoja. Mikään ei ole ollut jymymenestys. Terry Bartelmen mukaan kolme parasta ovat kupari, suolapitoisuuden vaihtelu ja eristys. Kupari on siitä paha, että se on myrkyllistä selkärangattomille. Suolahoidossa kala siirretään joko melko vähäsuolaiseen veteen kolmeksi viikoksi tai erittäin vähäsuolaiseen veteen 3 tunniksi joka päivä 3 päivän ajan. Eristysmenetelmässä kalaa siiretään edestakaisin kahden altaan välillä niin kauan, että vapaasti uivat muodot loisten kehityskierrossa jäävät jälkeen. Kaikista menetelmistä on alan lehdissä tarkkoja ohjeita, jotta loinen kuolisi mutta kala jäisi henkiin. Steven Pro listaa näiden lisäksi kiniinipohjaiset lääkkeet, joukon muita lääkkeitä sekä otsonilla ja ultraviolettivalolla sterilisoimisen, loisia syövät puhdistajaeläimet, valkosipulin, inkiväärin ja joukon muita ihmelääkkeitä mutta toteaa ne melko tehottomiksi ja joskus jopa haitallisiksi.
Johann Joachim Winckelmann

Johann Joachim Winckelmann (9. joulukuuta 1717 Stendal – 8. kesäkuuta 1768 Trieste) oli saksalainen taidehistorioitsija ja modernin arkeologian edelläkävijä.  Hänestä käytetään luonnehdintaa länsimaisen taidehistorian isä.
Winckelmannin teoksia olivat muun muassa Gedanken über die Nachahmung der griechischen Werke in der Malerei und Bildhauerkunst (1755) ja Geschichte der Kunst des Altertums (1764), joiden vaikutusta oli suurelta osalta niin sanottu uusklassillinen taidesuunta.
Knut Forsberg

Knut Malte Forsberg (s. 15. joulukuuta 1829 Tukholma - 23. heinäkuuta 1895 New York) oli ruotsalainen puutarhuri ja maisema-arkkitehti.

Ura Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa

Knut Forsberg syntyi vuonna 1829 Tukholmassa Kuninkaalliseen hoviseurakuntaan. Hänen isänsä toimi Tukholman kuninkaanlinnassa hovilakeijana. Forsberg kouluttautui puutarha-arkkitehdiksi työskennellen Ruotsin merkittävimpien puutarhureiden palveluksessa. Hän opiskeli myös ulkomailla Ruotsin kuninkaan Oskar I:n rahoittamana, muun muassa Lontoon kuuluisassa Kew Gardensissa sekä kuninkaallisessa puutarhassa Belgian Laekenissa.
Vuonna 1851 Forsberg voitti Pariisin lähistöllä sijaitsevan Bois de Boulognen puiston suunnittelukilpailun, jonka oli järjestänyt tuolloin Ranskan presidenttinä toiminut Napoleon III. 1854 hänet nimitettiin Tukholman kuninkaanlinnan hovipuutarhuriksi. Tunnetuin hänen Ruotsiin suunnittelemistaan puistoista on Tukholman Berzeliin puisto.
Puutarhurin töiden lisäksi Forsbeg toimi kaupunkisuunnittelijana, kirjoitti artikkeleita eri lehtiin, muun muassa Aftonbladetiin. Hän kustansi myös omia lehtiä, joiden ilmestyminen jäi kuitenkin vain muutamaan numeroon. Lisäksi Forsberg oli kiinnostunut politiikasta. Huolimatta läheisistä suhteistaan kuninkaalliseen hoviin, hän oli innokas tasavaltalainen. Holtittomasta rahankäytöstään tunnettu Forsberg solmi 25-vuotiaana avioliiton itseään yli 50 vuotta vanhemman leskirouvan kanssa. Avioliitto takasi hänelle turvatun taloudellisen aseman muutamaksi vuodeksi. Forsbergin puolison kuoltua vuonna 1862 hän ajautui jälleen taloudellisiin vaikeuksiin.
1860- ja 1870-lukujen vaihteessa Forsberg muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin. Hän toimi muun muassa Chicagon Lincoln Parkin ja New Yorkin Central Parkin uudistustöiden parissa. Forsberg ei kuitenkaan onnistunut Pohjois-Amerikassa saavuttamaan yhtä arvostettua asemaa kuin Ruotsissa. Paria vuotta ennen kuolemaansa hän työskenteli tavallisena puutarhatyöntekijänä Chicagon maailmannäyttelyssä.

Forsberg Suomessa

Suomeen Forsberg on tehnyt useita puistosuunnitelmia, useimmat vuosina 1865-1866, jolloin hän asui jonkin aikaa Turussa. Hän saapui kaupunkiin tehtailija Pehr Cerelius Rettigin kutsumana ja suunnitteli tämän toimeksiannosta Samppalinnanpuiston. Forsbergin laatimien suunnitelmien mukaan oli tarkoitus rakentaa myös Ruissalon Kansanpuisto, mutta Turun kaupunki piti suunnitelmaa liian kalliina eikä sitä toteutettu. Lisäksi hän oli jo vuonna 1862 laatinut Suomen talousseuran palkkaamana suunnitelman Turun Vartiovuorenmäen puistoksi.
Helsinkiin hän laati suunnitelmat Kaisaniemen- ja Tähtitornin vuoren puistojen uudistamiseksi. Forsbergin piirustusten mukaan uudistettiin myös Mustialan maanviljelysopiston sekä Törnävän kartanon puistot.  Porvooseen valmistui Forsbergin suunnittelema moderni englantilaistyylinen Runeberginpuisto vuonna 1867. Porin vanhalle hautausmaalle Forsberg laati kalliin yksityiskohtaisen istutussuunnitelman, joka kustannustensa vuoksi toteutettiin vain osittain.
Nässjön rautatiemuseo

Nässjön rautatiemuseo on Ruotsin Nässjön kunnassa sijaitseva liikennemuseo. Siellä esitellään Ruotsin rautateiden historiaa, vetureita ja vaunuja. Ratapihalle on rakennettu asemamiljöö 1900-luvun alun tyyliin.
Tempranillo

Tempranillo on viinin valmistukseen käytettävä rypälelajike, joka on kotoisin Pohjois-Espanjasta. Sieltä se on levinnyt muualle Eurooppaan, mm. Keski-Espanjaan, Etelä-Ranskaan ja Portugaliin, sekä Argentiinaan.
Lajike tunnetaan useilla eri nimillä: Espanjassa Riojan, Murcian, Valencian ja Somontanon viinialueilla se on Tempranillo, La Manchassa ja Valdepeñasissa Cencibel, Kataloniassa Ull de Llebre ja Ribera de Dueron alueella Tinta de País tai Tinto Fino. Portugalin Dourossa siitä tehdään portviiniä nimellä Tinto Roriz ja Alentejossa punaviiniä nimellä Aragones.
Lajikkeena Tempranillo ei kestä kovaa kuumuutta eikä liiallista kuivuutta, minkä vuoksi sitä usein viljellään vuoristojen alarinteillä. Se on altis hyönteisvaurioille ja viljataudeille. Nimi Tempranillo viittaa espanjan kielen aikaista tarkoittavaan sanaan temprano, koska rypäleet kypsyvät 2–3 viikkoa aikaisemmin kuin muut Espanjan paikalliset lajikkeet.
Tempranillo-rypäleet ovat paksukuorisia ja sisältävät suhteellisen vähän happoja ja sokeria, minkä vuoksi niistä valmistetaan viinejä yleensä muiden rypäleiden kanssa. Riojassa Tempranillo-rypäleiden seuralaisina käytetään mm. Garnacha-, Mazuelo- ja Graciano-rypäleitä. Useat uudet viinintekijät Riojan ja Ribeira del Dueron alueilla käyttävät tempranillon vahvistuksena Cabernet Sauvignon -rypäleitä, mutta silloin viini ei saa alueen virallista DOC-laatuluokitusta.
Yleensä tempranilloja kypsytetään puolesta vuodesta aina kolmeen vuotta tammitynnyreissä ja 1–3 vuotta vielä pulloissa ennen myyntiä. Kypsyttämällä tempranilloista saadaan syvänpunaisia ja maultaan elegantin pehmeitä viinejä. Kypsytyksessä käytetään yleensä amerikkalaisesta tammesta tehtyjä tynnyreitä, joiden luovuttama vanilja-aromi sopii erittäin hyvin tempranillon omien mausteisten perusmakujen kanssa. Muutamat tempranillot ovat myös nuorena juotavia ns. jovenes-viinejä.
Timo-Pekka Heikkinen

Ura

Heikkinen on JYPin kasvatti. Hän voitti joukkueen B-nuorissa SM-hopeaa vuonna 2002 ja kaudella 2002–2003 sisäisen pistepörssin tehoilla 12+12=24. JYPin A-nuorissa Heikkinen voitti Suomenmestaruuden vuonna 2006, SM-hopeaa vuonna 2004 ja SM-pronssia vuonna 2005. A-juniori-iän päätyttyä hän siirtyi JYPin SM-liigajoukkueen päävalmentajan Matti Alatalon ehdotuksesta kaudeksi 2006–2007 Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan, jossa tulokaskausi toi 43 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5. Joukkue putosi kauden päätteeksi kuitenkin sarjatasoa alemmas Suomi-sarjaan, jossa Heikkinen pelasi kauden 2007–2008 kotikaupungissaan D-Kiekon riveissä. Hän oli alkulohko ja varsinainen Suomi-sarjan yhteenlaskettuna tehoilla 18+27=45 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Heikkinen voitti keväällä 2008 Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa D-Kiekkoa Mestikseen.
D-Kiekko muutti Mestikseen noustua nimensä D Teamiksi kaudeksi 2008–2009. Heikkinen haki monen muun pelaajan tavoin joukkueesta pelipaikkaa try-outin kautta, jonka päätteeksi hän sai sopimuksen. Heikkinen voitti D Teamin runkosarjan sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 11+23=34, kuten myös kevään 2009 pudotuspeleissä kolmella osumallaan. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi SM-liigaottelua JYPissä. Hän teki liigadebyyttinsä 12. joulukuuta 2008 Tampereen Ilvestä vastaan. Heikkinen teki ottelussa myös liigauransa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan maalinsa. Maaliskuussa 2009 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen D Teamin kanssa.
Heikkisestä tuli kaudella 2009–2010 D Teamin varakapteeni. Hän oli 12 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja hän voitti Mestis-hopeaa keväällä 2010. Heikkinen pelasi taas kaksi ottelua JYPissä ja teki yhden syöttöpisteen. Kaudella 2010–2011 hän voitti taas D Teamin sisäisen pistepörssin tehoilla 13+17=30. Heikkinen voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryyn.
Maaliskuussa 2011 Heikkinen teki vuoden mittaisen sopimuksen KooKoon kanssa. Hän voitti Mestis-pronssia keväällä 2012. Huhtikuussa 2012 Heikkinen teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2012–2013 hän jakoi lukemalla +10 KooKoon sisäisen tehopörssin voiton Jarno Lippojoen kanssa ja voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kausi 2013–2014 päättyi Mestiksen-mestaruuteen ja kausi 2014–2015 Mestis-hopeaan.
Kaudeksi 2015–2016 Heikkinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryn riveihin. Siirron taustalla oli myös hänen perheensä muuttaminen Ylöjärvelle siviilitöiden myötä. Kaudella 2016–2017 Heikkinen jakoi 27 osumallaan koko Suomi-sarjan maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Antti Hildénin kanssa.
Itchō Hanabusa

Itchō Hanabusa (英一蝶) (1652-1724) oli japanilainen taidemaalari, kalligrafi ja runoilija. Hän uudisti japanilaista kuvataidetta ottamalla aiheensa arkielämästä ja kuvasi niitä hyväntahtoisesti ja humoristisesti.
Hänen yksityiselämänsä oli värikästä: hän nautti suuresta suosiosta, ja oli kuitenkin välillä vankilassa ja karkoitettuna. Hänen tekemiensä rikosten laadusta ei ole säilynyt tietoa.
Ali ibn Husain

Ali ibn husain (arab. علي بن الحسين‎‎, 1879–1935), oli Hijazin kuningaskunnan kuningas ja Mekan šarif 1924–1925. Hän kuului hašimidi-sukuun ja oli Husain ibn Alin vanhin poika. Joulukuussa 1925 Ibn Sa’udin joukot valtasivat Hijazin kuningaskunnan, minkä seurauksena Ali ibn Husain pakeni perheineen Irakiin, jonka kuningas oli hänen veljensä Faisal ibn Husain. Hän kuoli Bagdadissa 1935.
Lahden musiikkiopisto

Lahden musiikkiopisto on taiteen perusopetusta tarjoava oppilaitos.
Lipola

Lipola oli Kivennavan kylä, jossa oli 1939 noin 300 asukasta. Silloisen valtakunnanrajan tuntumassa sijainneessa kylässä käytiin talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 alkaen suojajoukkotaisteluita.
HEO

Helsingin Evankelinen Opisto eli HEO on kansanopisto Helsingin Kalliossa. Se tarjoaa media- ja kulttuurialan opintoja sekä yliopiston perusopintoja mm. historiassa, kasvatustieteissä, kauppatieteissä, liikuntatieteissä, lääketieteessä, oikeustieteessä, psykologiassa, terveystieteissä ja valtiotieteissä. HEO:ssa on vuosittain noin 400 opiskelijaa ja se on Suomen suurin kansanopisto.
HEO aloitti toimintansa Helsingin Kalliossa vuonna 1949. Se toimii opetusministeriön toimiluvalla ja saa toimintaansa valtionosuutta. Opiston ylläpitäjä on Helsingin evankelisen opiston säätiö. HEOn yhteydessä toimii oma ravintola Kirstin Keidas, joka on myös lounas- ja tilausravintola.

HEO Kulttuuri

HEO Kulttuuri tarjoaa taideopetusta kirjoittamisen, kuvallisen ilmaisun, musiikin ja teatterin aloilla. Opiskelu painottaa käytännön tekemistä ja keskittyy ilmaisutaitoon ja esiintymiseen, elokuva- ja TV-ilmaisuun, käsikirjoittamiseen, musiikkiin ja lauluntekoon ja teatteriohjaamiseen.

HEO Media

HEO Media on erikoistunut viestintään. Sen opetusmetodina on tarkoin ohjattu käytännön tekeminen, jossa tutustutaan toimittajuuteen käytännön harjoitusten kautta. Opiston medialinjoihin kuuluu muun muassa graafinen suunnittelu, urheilutoimittaja, pelisuunnittelu sekä radio- ja TV-journalismi.

HEO Yliopistoon

HEO Yliopistoon on lukuvuoden mittainen valmennuskurssi korkeakouluopintoihin. HEOssa voi suorittaa avoimen yliopiston opintoja ja parantaa valmiuksia pyrittäessä yliopistojen tiedekuntiin tai ammattikorkeakouluun. Perusopinnot voi hyväksilukea myöhemmin osaksi korkeakoulututkintoa. Yliopistokurssien lisäksi HEOssa on kursseja, joissa teoria ja käytäntö yhdistyvät vierailuilla ja työharjoittelussa.
Carl Gustav von Schoultz

Carl (Karl) Gustav von Schoultz (10. lokakuuta 1776 Viapori – 4. syyskuuta 1841 Vaasa) oli suomalainen majuri. Hän toimi ennen Suomen sotaa Svartholman merilinnoituksen komentajana ja sodan aikana sen alikomentajana.  
Hän julkaisi Tukholmassa vuonna 1810 linnoituksen piirityksestä ja antautumisesta 48-sivuisen  selvityksen ”Underdånig rapport om Svartholm fästnings belägring och öfvergång år 1808”. Hänelle myönnettiin hovineuvoksen titteli ja hänet aateloitiin vuonna 1840. Hänestä polveutuu suomalainen von Schoultzin aatelissuku. Suvun juuret ovat Liettuasta.
Varastokirjasto

Varastokirjasto on opetus- ja kulttuuriministeriön alainen laitos, joka varastoi muista kirjastoista luovutettua, vähän käytettyä aineistoa. Aineiston varastointi keskitetysti on edullista verrattuna sen säilyttämiseen kirjastoissa. Sitä ei siis tarvitse tuhota, vaikkei kirjasto enää voikaan perustellusti pitää sitä kokoelmissaan.
Vuonna 2007 noin viidesosa tieteellisten kirjastojen painetusta aineistosta oli siirretty Varastokirjastoon. Kainken kaikkiaan siirrettyä aineistoa on yli 100 hyllykilometriä, mihin sisältyy 1,2 miljoonaa kirjaa ja 85 000 kausijulkaisunimekettä. Kirjastoon on varastoitu jonkin verran myös nuotteja ja äänilevyjä.
Varastokirjastossa olevaa aineistoa voi saada käyttöönsä kaukopalveluna tilaamalla oman yleisen tai muun kirjaston kautta; kirjasto ei yleensä ole avoin yleisölle. Artikkelitilaukset toimitetaan elektronisina jäljenteinä. Vuonna 2010 kirjastosta toimitettiin yli 13 000 jäljennettä ja 25 000 lainaa.
Kuopiossa sijaitseva Varastokirjasto on perustettu vuonna 1989. Kirjastossa työskentelee noin 20 henkilöä, ja sen vuosibudjetti on noin 1,5 miljoonaa euroa.
Kumpupilvi

Kumpupilvi (Cumulus, Cu) on kumpumainen alapilvi. Kaikkein pienimmät kumpupilvet ovat valkeita hattaroita, suuret tummia möykkyjä. Alkuvaiheessaan pienet kumpupilvet ovat kauniin ilman pilviä, mutta ne voivat kasvaa ja kehittyä kuuro- ja ukkospilviksi asti.

Piirteet ja korkeus

Kumpupilvet ovat yleensä erillään toisistaan. Korkealla olevien kumpupilvien alapinta on tasainen ja yläpuoli kukkakaalimaisen kumpuileva. Kuivalla ja lämpimällä ilmalla kumpupilvet voivat nousta lähes kolmen kilometrin korkeuteen. Kosteassa tropiikissa niiden alapinta voi olla vain noin 500 metrin korkeudessa.

Muodostuminen

Kumpupilviä muodostuu yleisimmin aamuisin ja aamupäivisin, kun Auringon lämmittämä ilma alkaa kohota. Kumpupilviä syntyy tiheään muutaman sadan metrin korkeudella pieninä kokkareisina hattaroina. Kumpupilvet kasvavat, muuttuvat ja hajoavat nopeasti.
Kumpupilvet ovat kesällä aluksi matalia kauniin ilman pilviä (Cumulus humilis). Kun kumpupilvi pullistuu korkeammaksi, siitä tulee keskikokoinen kumpupilvi (Cumulus mediocris), joka kuivan korkeapaineen aikana haihtuu illan kuluessa. Kosteammalla ilmalla kumpupilvi jatkaa kasvuaan, ja siitä voi alkaa tulla sadetta myös kesäaikaan. Se voi muuttua ensin korkeaksi pullistuneeksi (Cumulus congestus) tai vallinharjamaiseksi kumpupilveksi (Cumulus castellanus), ja lopulta kuuropilveksi ja ukkospilveksi.
Jos alemmassa ilmakehässä on vakaa ilmakerros, kumpupilvet voivat runsastua ja yhdistyä kumpukerrospilveksi. Otollisissa oloissa yhdensuuntainen tuuli, kumpupilviin liittyvät nousuvirtaukset ja niiden välissä olevat kompensoivat laskuliikkeet voivat muodostaa pitkittäissuuntaan pyöriviä rullapyörteitä, jotka näkyvät pilvijonoina kunkin rullan harjalla. Toisinaan tilannetta voimistaa rullien yläreunan yläpuolelle osunut inversiokerros.