Józef Piłsudski

Nuoruus

Piłsudski syntyi Zułówon kylässä Kongressi-Puolassa (nyt Liettuan Zalavas) köyhtyneeseen aatelisperheeseen. Hän kävi koulua Vilnassa ja opiskeli lääketiedettä Harkovassa. Vuonna 1886 hänet pidätettiin epäiltynä poliittisesta aktiivisuudesta. Maaliskuussa 1887 hän pidätettiin tekaistujen syytteiden nojalla yrityksestä murhata keisari Aleksanteri III ja karkotettiin viideksi vuodeksi Siperiaan. Hänen vanhempi veljensä Bronisław Piłsudski, Leninin veljen Aleksandr Uljanovin ystävä, sai viisitoista vuotta kovaa pakkotyötä katorgassa.
Józef Piłsudski vapautettiin 1892, ja hän liittyi puolalaisten sosialistipuolueeseen, jossa hänestä tuli johtava agitaattori. Hän alkoi julkaista maanalaista sosialistilehteä Robotnik (työläinen). Helmikuussa 1900 hänet vangittiin Varsovan linnoitukseen. Toukokuussa 1901 hän pakeni mielisairaalasta Pietarista näyteltyään mielisairasta.
Venäjän–Japanin sodan puhjetessa 1904 Piłsudski matkusti Tokioon, jossa hän yritti saada tukea puolalaisten kansannousulle. Hän tarjosi Japanille tiedustelutietoja ja puolalaisen legioonan perustamista sotavangeista. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän oli puolalaisten sosialistipuolueen militanttisiiven johtaja ja järjesti terrorikampanjan tsaarinvaltaa vastaan.
Piłsudskin haave oli perustaa uudelleen Puolan valtio, joka oli jaettu Puolan jaoissa Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken. Vuonna 1908 hän perusti salaseuran, jonka hän muutti itävaltalaisten sotilaiden avulla vuonna 1910 ”ampumaseuraksi”, joka koulutti puolalaisia upseereita.

Puolan johtajana

Puolan toisen tasavallan (1918–1939) maaliskuun 1921 perustuslaki rajoitti huomattavasti presidentin valtaa ja Piłsudski kieltäytyi tehtävästä. Joulukuussa 1922 hän antoi valta-asemansa ystävälleen, uudelle presidentti Gabriel Narutowiczille. Kaksi päivää myöhemmin Narutowiczin ampui oikeistoradikaali antisemiitti taidekriitikko, joka oli aluksi halunnut murhata Piłsudskin. Kun oikeistolainen hallitus tuli valtaan, Piłsudski vetäytyi toukokuussa 1923 pääesikunnasta eläkkeelle Varsovan ulkopuolelle.
Kolme vuotta myöhemmin, toukokuussa 1926, hän palasi valtaan sotilasvallankaappauksessa, jossa avustivat rautateiden sosialistityöläiset estämällä hallituksen joukkojen kuljetukset. Parlamentti hajotettiin ja Piłsudski nimitti virkoihin omat suojattinsa, kuten Józef Beckin.
Laaja Sanacja-hallitus hallitsi 1926–1939, tavoitteenaan ”palauttaa moraali”, karsia korruptiota ja inflaatiota. Monipuoluejärjestelmä kuitenkin säilyi ja jonkin verran lehdistönvapautta. Piłsudski ei itse ottanut valtaa, mutta hänellä oli laaja vaikutusvalta. Hallitukset hyväksytettiin epävirallisesti hänellä ennen presidentin hyväksyntää. Hallitus ei kyennyt uudistamaan Puolan taloutta tai armeijaa. Joidenkin arvioiden mukaan Piłsudski ja hänen seuraajiensa viha Neuvostoliittoa kohtaan sokaisi heidät natsi-Saksan kasvavalta vaaralta.
Piłsudski itse toimi pääministerinä 1926–1928 ja 1930 ja muutoin pääasiassa puolustusministerinä ja armeijan ylitarkastajana. Vuonna 1930 hän määräsi 80 häntä vastustaneen parlamentin jäsenen pidätyksen ja kidutuksen. 1930-luvulla hallitus muuttui vähitellen juutalaisvastaisemmaksi.
Kun Adolf Hitler tuli valtaan Saksassa tammikuussa 1933, Piłsudski ehdotti Puolan liittolaiselle Ranskalle mahdollisuutta yhteiseen hyökkäykseen Versailles’n rauhansopimusta avoimesti rikkonutta Saksaa vastaan. Länsivaltojen heikkoudesta vakuuttuneena Piłsudski solmi Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen tammikuussa 1934. Samanlainen sopimus oli solmittu Neuvostoliiton kanssa 1932. Ulkoministeri Beckin kanssa Puolalle haettiin lisäksi tukea liitosta Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kanssa, sekä ystävällismielisten, mutta heikompien naapureiden Romanian ja Unkarin kanssa. Saksan samoin uhkaaman Tšekkoslovakian kanssa liittoa ei kuitenkaan solmittu Puolan aluevaatimusten vuoksi.
Piłsudskin tukijat laativat huhtikuussa 1935 häntä varten Puolalle uuden perustuslain. Piłsudski itse ehti kuolla toukokuussa 1935 ennen valintaansa presidentin virkaan. Suurin valta Puolassa siirtyi Piłsudskin uskolliselle kannattajalle marsalkka Edward Rydz-Śmigłylle, vaikka istuva presidentti Ignacy Mościcki säilytti nimellisesti valtansa.