google/wiki40b huggingface dataset:
Sankt Gallen

Historia

Kaupungin katsotaan saaneen alkunsa vuonna 612 irlantilaisen munkki Galluksen asetuttua asumaan erakkomajaan Steinachin joen varrelle. Kaupunki on kehittynyt hänen muistokseen noin vuonna 720 perustetun St. Gallenin luostarin ympärille, joka on Unescon maailmanperintökohde. 
Kaupungista oli 1200-luvulle tultaessa kehittynyt tärkeä kauppapaikka, ja siellä tuotettiin vientiin maineikkaita pellavakankaita. Keskiajan lopulla St. Gallen oli ainoa sveitsiläinen kaupunki, jolla oli edustustoja ulkomailla. Joachim von Watt toi kaupunkiin uskonpuhdistuksen vuonna 1529, jolloin kaupungissa puhkesi levottomuuksia. Luostari säilyi kuitenkin katolisena saarekkeena muutoin protestanttisessa kaupungissa. 1700-luvun alkupuolella puuvilla alkoi syrjäyttää pellavan asemaa, ja St. Gallenissakin tuotantotekniikat muuttuivat. Vientiä harjoittava puuvillateollisuus työllisti vuonna 1790 noin 40 000 naista. Vuonna 1803 St. Gallen ympäröivine alueineen liittyi Sveitsin liittovaltioon uutena protestanttisena kantonina, minkä seurauksena luostari lakkautettiin vuonna 1805.
1820-luvulla St. Galleniin tulivat kehruukoneet, ja alkoi sen kulta-aika. Vuonna 1913 St. Gallenilla oli hallussaan maailman tekstiilituotannosta puolet, josta se laski 2000-luvun alkuun mennessä 0,5 prosenttiin.

Talous

St. Gallen tunnetaan teollisuuskaupunkina, jonka päätuotantoaloja ovat puuvilla-, lasi- ja metalliteollisuus. Puuvillatuotanto keskittyy nykyisin erikoistuneisiin pienyrityksiin, jotka toimittavat korkeatasoisia designtuotteita maailman johtaville muotitaloille. Esimerkiksi Lacosten kuuluisa krokotiililogo on tuotettu St. Gallenissa. Suuri osa tarkkuustyöstä tapahtuu edelleen käsityönä työllistäen noin 2 000 ihmistä.

Liikenneyhteydet

Moottoritie A1 kulkee Sankt Gallenin kautta. Kaupunki on rautateiden solmupiste: SBB:n rautatie Winterthurista Rorschachiin kulkee sen kautta. Lisäksi Appenzeller Bahnenin rautatiet Herisauhun, Appenzelliin ja Trogeniin sekä Schweizerische Südostbahnin rata Romanshorniin alkavat Sankt Gallenista. St. Gallen-Altenrheinin lentoasema sijaitsee noin 15 kilometriä kaupungista itään, aivan Itävallan rajalla.

Koulutus

St. Gallenissa toimii vuonna 1898 perustettu yliopisto Universität St. Gallen, HSG.

Urheilu

FC St. Gallen on sanktgallenilainen jalkapalloseura.

Nähtävyydet

St. Gallenin luostarin yhteydessä on merkittävä vuonna 1767 valmistunut, Peter Thumbin suunnittelema barokkikatedraali, ja sitä ympäröi pittoreski vanhakaupunki.

Muuta

Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolf, Suomen viimeinen kuningas, kuoli Sankt Gallenissa vuonna 1837.
Jussi Kukkonen

Johannes (Jussi) Kukkonen (26. maaliskuuta 1892 Suonenjoki – 24. elokuuta 1955 Kajaani) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka toimi vuosina 1919–1954 Kainuun Sanomien päätoimittajana. 
Jussi Kukkosen vanhemmat olivat myymälänhoitaja Juho Kukkonen ja Eriikka Halonen. Kukkonen aloitti lehtimiesuransa harjoittelijana Savon Sanomissa. Hän muutti 1918 Kajaaniin vastaperustetun Kainuun Sanomat -lehden palvelukseen, ja seuraavana vuonna hänestä tuli lehden päätoimittaja. Kukkosen aikana Kainuun Sanomista tuli Kainuun johtava maakuntalehti erityisesti maaseudulla olleen asiamiesverkoston ansiosta. Hän ajoi kirjoituksissaan muun muassa Kainuun maaseudun sähköistämistä ja hänellä oli hyvät suhteet pääministeri Urho Kekkoseen joten hän saattoi edistää Kainuun uudistushankkeita tätä kautta.  
Kukkonen käytti nimimerkkejä J. K. Kulomaa, Joel Linnala, Jouni Linnasaari, Ananiias, Jaakko Jaakonpoika ja Sampsa. Kukkosen tuotanto koostui pääasiassa seikkailuromaaneista, joita hän kirjoitti kuutisenkymmentä. Hänen tunnetuin romaaninsa on 1947 ilmestynyt köykäinen melodraama Ratavartijan kaunis Inkeri, josta Hannu Leminen ohjasi samannimisen elokuvan, Ratavartijan kaunis Inkeri.
Jussi Kukkosen poika Otso Kukkonen oli Kainuun Sanomien päätoimittaja isänsä jälkeen 1955–1990.
Adam Halme

Adam (Aatu) Halme (vuoteen 1901 asti Möykkynen) (4. joulukuuta 1873 Nilsiä – 4. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen maataloustyönjohtaja ja Suomen ammattijärjestön taloudenhoitaja sekä sosialidemokraattien kansanedustaja.
Halme syntyi suntio Johan Fredrik Möykkysen ja Anna Taskisen lapsena vuonna 1873 Nilsiässä. Hän suoritti kansakoulun ja maanviljelyskoulun, joiden jälkeen hän työskenteli Helsingissä kirvesmiehenä ja maataloustyönjohtajana. Hän toimi myös Kirvesmiesten liiton Helsingin paikallisjärjestön sihteerinä sekä Suomen puutyötekijäin liiton sihteerinä ja taloudenhoitajana. Myöhemmin hän toimi samoissa tehtävissä Suomen ammattijärjestössä.
Kansanedustajana Halme toimi Uudenmaanläänin vaalipiiristä vuosina 1919–1922. Eduskunnassa hän oli jäsenenä Työväenasiainvaliokunnassa. Lisäksi hän toimi Helsingin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Kansanedustajan toimen jälkeen Halme jatkoi eri tehtävissä Suomen ammattijärjestössä ja toimi Suomen Sosialidemokraatin oikolukijana.
Halme oli naimisissa vuodesta 1906 lähtien Stiina Maria Tolvasen kanssa.
Harry Church Oberholser

Harry Church Oberholser (25. kesäkuuta 1870, Brooklyn, New York – 25. joulukuuta 1963, Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Hänen vanhempansa olivat Jacob ja Lavera S. Oberholser. Hän opiskeli Columbian yliopistossa 1880-luvun lopussa, mutta ei suorittanut loppututkintoa. Myöhemmin hän opiskeli George Washingtonin yliopistossa, jossa väitteli filosofian tohtoriksi 1916.
Oberholser työskenteli 46 vuotta (1895–1941) Yhdysvaltain luonnonsuojeluhallinnossa (United States Bureau of Biological Survey, myöhemmin United States Fish and Wildlife Service), ensin lintutieteilijänä, myöhemmin biologina ja lopulta toimittajana. Hän julkaisi useita kirjoja ja tieteellisiä artikkeleita, kaikkiaan lähes 900 kirjoitusta. 1941 hän muutti Clevelandiin, Ohioon, hoitamaan Clevelandin luonnonhistoriallisen museon lintuosastoa.
Hän avioitui Mary Forrest Smithin kanssa 30. kesäkuuta 1914.
Oberholser kunnostautui etenkin lintuheimojen, -sukujen ja -lajien uudelleennimeäjänä (englanniksi splitting). Hän muun muassa nimesi uudelleen Allan Octavian Humen Pohjois-Intiasta 1867 löytämän intianruokokerttusen (Acrocephalus macrorhynchus) vuonna 1905. Uusi ja edelleen käytössä oleva tieteellinen nimi on (Acrocephalus orinus).
Pensassieppari (Empidinax oberholseri) on nimetty hänen kunniakseen (Phillips 1939).
Etelänkihu

Ulkonäkö ja koko

Suuri, ruskea kihu.

Levinneisyys ja elinympäristö

Esiintyy subantarktiksen saarilla ja Etelämantereen rannikoilla. Pesii ruohikolla, soralla tai paljaalla kalliolla.

Ravinto

Saalistaa kaloja ja pingviinien poikasia.
Il trionfo di Ercole

Juoni

Mykeneen kuninkaan veljenpoika Milo murhauttaa setänsä ja anastaa vallan äitinsä, noita Pasifaën avulla. Apuun kutsutaan Herkules, joka voitettuaan turnajaiset rakastuu Milon serkkuun Ateen. Milo kaappaa Aten ja syyttää teosta kapinallispäällikkö Eurystheusta. Raivostunut Herkules surmaa Eurystheuksen, minkä johdosta Zeus riistää sankarilta hänen voimansa. Herkules saa ne takaisin pelastaessaan rakastettunsa Milon määräämältä teloitukselta. Kapinalliset valtaavat kuninkaanpalatsin ja Milo pakenee äitinsä luokse Ate vankinaan. Lopuksi Herkules pelastaa Aten ja Milo ja Pasifaë saavat surmansa.

Tuotanto

Il trionfo di Ercole on kohtalaisen sujuva ja viihdyttävä peplum-elokuva. Sen visuaalisiin oivalluksiin kuuluvat Milon kullanväriset ja kaljupäiset käskyläiset. Dan Vadis on lihaksikas, notkea ja hieman poikamainen toimintasankari. Elokuva on kuvattu Cromoscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla sekä Tor Caldaran rantamaisemissa.

DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla ranskalaisten Editions Fabbrin ja Studio Canalin erinomaisena DVD-julkaisuna, joka sisältää vain ranskankielisen ääniraidan. Saksalainen DVD on kuvanlaadultaan hyvä, mutta alkuperäistä huomattavasti lyhyempi. Yhdysvaltalainen Trimarkin julkaisu on laadultaan heikko.
Teho-pakkaus

Teho-pakkaus oli Suomessa vuosina 1945-1947 käytössä ollut metsätyöntekijöille varattu elintarvike- ja nautintoainepakkaus, joka sisälsi säännöstelyn kohteina tuolloin olleita kahvia, sokeria ja tupakkaa. 
Teho-pakkaus syntyi Metsäasiain keskusjohdon ja kansanhuoltoministeriön yhteistyönä. Sen tarkoituksena oli toimia kannustimena työtehon parantamiseen metsätyömailla. Pakkaus sisälsi 150 grammaa kahvia, 200 grammaa sokeria sekä 5 laatikkoa Työmies-savukkeita. Vuoden 1945 Teho-pakkauksen Joulupaketissa sokerin tilalla oli sama määrä suklaata.  Pakkaus oli aluksi maksullinen ja erityisesti sen saaminen edellytti tiettyä työsuoritusta. Pakkauksen saadakseen metsätyömiehen täytyi hakata neljä pinokuutiometriä puita päivittäin kahden työviikon ajan. Pakkauksia valmistettiin 1 760 000 kappaletta vuosina 1945-1947.
Livia Väresmaa

Livia Fredrika Väresmaa (s. 14. heinäkuuta 1975 Helsinki) on suomalainen kilpapurjehtija. Hän toimi Silja Lehtisen yngling-venekunnan keulagastina vuosina 2006-2008. Purjehdusuransa hän aloitti match racing -luokassa vuonna 2000.
Väresmaa saavutti MM-pronssia match racing -luokassa vuonna 2008. Hänen edustamansa yngling-venekunta edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 2008 sijoittuen 11:nneksi.
Livia Väresmaan venekunnan valmennuksesta vastasi hänen puolisonsa Ville Väresmaa ja lisäksi valmennuksessa oli mukana Andy Beadsworth. Valtiotieteiden kandidaatin koulutuksen omaava Väresmaa harrastaa hiihtoa ja laitesukellusta.
HMS Hardy (R08)

Palvelus

HMS Hardy liittyi koeajojen päätyttyä syyskuussa 1942 Kotilaivastoon koulutettavaksi. Alus saattoi 14. lokakuuta taistelulaiva HMS Ansonia yhdessä HMCS Haidan, HMCS Iroquoisin, HMS Januksen ja HMS Vigilantin kanssa matkalla Huippuvuorille. Se suojasi  23. marraskuuta Kuolaan matkannutta saattuetta JW54B, josta se erkani 2. joulukuuta palaten itsenäisesti Scapa Flowhun.
Alus liittyi 21. tammikuuta 1945 Akureyrissä Islannissa saattueeseen JW56A suojausosaston johtoalukseksi. Saavuttuaan Kuolan niemimaalle 28. tammikuuta se lähti suojueen kanssa liittyäkseen saattueeseen JW56B, joka oli joutunut Werwolf-ryhmän sukellusveneiden kohteeksi Karhusaaren lähistöllä. Seuraavana päivänä se liittyi uuteen saattueeseen.
HMS Hardyyn osui 30. tammikuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-278 laukaisema akustinen T5 torpedo (GNAT), joka tuhosi aluksen perän. HMS Venus upotti aluksen torpedoimalla pelastettuaan sen eloonjääneet.
Kake

Historiaa

Tlingiteihin kuuluva kake-heimo on asuttanut Kupreanofinsaarta esihistoriallisista ajoista lähtien. Eurooppalaiset uudisasukkaat pelkäsivät kakeja 1700- ja 1800-luvuilla. Kakesodassa Yhdysvaltain laivasto tuhosi kolme kake-kylää vuonna 1869 Sitkassa tapahtuneen ampumavälikohtauksen jälkeen. Kaket rakensivat uudelleen yhden kylän 1890-luvulla nykyisen Kaken paikalle.
Kakessa on maailman korkein toteemipaalu. 132 jalkaa korkea toteemi veistettiin vuonna 1967 Alaskan ostamisen satavuotisjuhlan kunniaksi.
Sanni Franssi

Seurajoukkueet

Franssi on Riihimäen Nappulaseuran kasvatti, joka pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 2012. PK-35:n vakiokokoonpanoon hän nousi vuotta myöhemmin ja teki varsinaisen läpimurtonsa 2014, jolloin Franssi oli kauden puoliväliin mennessä iskenyt jo 14 maalia, ollen liigan toiseksi paras maalintekijä. Hänet valittiin myös Naisten Liigan kesäkuun pelaajaksi. Ennen siirtymistään ulkomaille hän ehti pelata kaudella 2016 liigassa 15 ottelua, joissa hän teki 20 maalia. Koko liigaurallaan hän on pelannut 87 ottelua, joissa hän teki 51 maalia.
PK-35:n lisäksi Franssi on Suomessa aikuisten tasolla edustanut Vantaan Jalkapalloseuraa naisten Ykkösessä ja Kakkosessa.
Kesällä 2017 Franssi siirtyi Italian Serie A:han FC Juventuksen joukkueeseen. Edellisellä kaudella hän pelasi Sveitsissä Zürihin joukkueessa, josta palasi kesäkaudeksi Suomeen PK-35:een.

Maajoukkueura

Tyttöjen eri ikäkausimaajoukkueita Franssi on heinäkuuhun 2014 mennessä edustanut 16 kertaa ja tehnyt niissä 2 maalia. Hän kuului Suomen joukkueeseen elokuussa 2014 Kanadassa pelatuissa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa ja tuli vaihtopelaajana kentälle jokaisessa kolmessa Suomen ottelussa Ensimmäisen naisten maaottelunsa Franssi pelasi helmikuussa 2015, ja ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki syyskuussa 2016 EM-karsintaottelussa Portugalia vastaan.
Luhtasuoputki

Ulkonäkö

Luhtasuoputken varsi on karvaton, ontto ja särmikäs. Lehdet ovat kolmiomaiset, useaan kertaan parilehdykkäiset ja yksittäiset lehdykät ovat liuskaisia. Kukat ovat tiheissä sarjoissa, teriöt ovat pienet ja valkoiset, joskus punertavat. Hedelmä on uurteinen, litteän soikea, reunoista siipipalteinen ja 4–5 millimetriä pitkä.

Elinympäristö

Luhtasuoputki kasvaa monenlaisilla märillä ja kosteilla paikoilla, muun muassa rannoilla, rantaniityillä, ojissa ja myös märissä korvissa, missä se ilmentää ravinteisuutta. Etelämpänä se kasvaa yleisemmin ravinteisilla soilla. Laji on Suomessa yleinen ja paikoin jopa hyvin yleinen Rovaniemen korkeudelle saakka.
Luhtasuoputki on ritariperhosen toukkien ravintokasvi.
Furkan pohjatunneli

Furkan pohjatunneli on Alppien läpi kulkeva rautatietunneli Sveitsissä, Matterhorn Gotthard Bahnin rataverkolla, välillä Oberwald-Realp, reitillä Brig-Andermatt. Tunnelin pituus on 15,442 km ja se on korkeimmillaan 1 564 metriä mpy.  Tunneli on otettu käyttöön vuonna 1982. Rautatie on yksiraiteinen. Tunnelissa on kaksi asemaa, Rotondo ja Geren, junien ohitusta varten.
Furkan pohjatunneli korvasi alkuperäisen, korkeammalla, noin 2 100 metrin korkeudessa sijaitsevan ja Furkapass-solan alittavan Furkan tunnelin, jonka liikenne jouduttiin keskeyttämään talvikaudeksi. Pohjatunnelin käyttöönoton jälkeen rautatieliikenteestä Wallisin ja Urin kantonien välillä tuli ympärivuotista. Tunnelissa on päiväaikaan paikallishenkilöliikennettä 60 minuutin ja autojunaliikennettä 30...60 minuutin välein. Lisäksi tunnelin kautta kulkee Glacier Express -matkailujuna ja tavaraliikennettä.
Jinghong

Hallinnollinen jako

Kuntatasolla kaupunki jakauttuu yhteen alipiiriin, viiteen suurkuntaan, kolmeen maalaiskuntaan ja kahteen etniseen kuntaan. Kaupungin keskus on Yunjinghongin alipiiri.

Väestö

Jinghongissa asuu kaikkiaan 13 etnistä kansaa. Vuonna 2013 kaupungissa asui vakituisesti 528 600 henkilöä. 412 813 henkilöllä oli kotitalousoikeus Jinghongissa, näistä vähemistökansojen edustajien määrä oli 289 629 (70,2%). Daiden määrä oli 141 191 (34,2%), hanien määrä oli 73 384 (17,8%) ja jinojen määrä 22 515 (5,5%).
Tacinga

Tuntomerkti

Kasvit ovat pensasmaisia, usein kiipeileviä tai maanmyötäisiä. Varret ovat liereitä, toisinaan hieman litistyneitä, tai pyöreitä, vastapuikeita tai soikeita muodoltaan ja hieman litistyneitä, nivelettömiä tai nivelikkäitä, vihreitä, meheviä ja aikaa myöten puutuvia. Lehdet ovat pieniä, hyvin surkastuneita, ohuita ja lieriömäisiä. Areolit ovat mustia, ja niissä on herkästi irtoavia väkäskarvoja (glokidioita). Piikkejä on kaksi tai kolme tai ei yhtään, ja ne karisevat pian. Varren kärjen ympärillä sijaitsevat kukat ovat kalpean keltaisia ja vihreän-, violetin- tai ruskeansävyisiä. Kukan tyviosa on ontto, paksu, varsimainen, pienisuomuinen ja siinä on areoleja glokidioineen. Kehälehdet ovat taipuneita, ja sekä heteet että vartalo pistävät ulos niiden suusta tiheänä kimppuna. Kehän ja hetiön välissä on pitkien ja kiharoiden karvojen muodostama kiehkura. Siitepölyhiukkasessa on 12 itureikää, pieniä piikkejä ja huokosia. Hedelmät sijaitsevat yksittäin ja ovat meheviä, pitkänomaisia, vihreitä, valkoisia, ruskehtavia tai punertavia, ja niissä on syvä napamainen muodostuma. Siemenet ovat lähes pallonmuotoisia, pallomaisia tai päärynänmuotoisia ja hieman sivulta litistyneitä. Siemenissä on tiheän karvoituksen peittämä vaippa.

Levinneisyys

Suku kasvaa Brasilian itä- ja pohjoisosien caatinga-alueella.
Errol Le Cain

Errol Le Cain (1941–1989) oli brittiläinen animaattori ja kuvittaja. Hän tuli tunnetuksi erityisesti lastenkirjojen kuvittajana. Hän voitti Kate Greenaway -mitalin vuonna 1984. Hänen kuvittamia kirjoja on käännetty myös suomeksi, mm. Kaksitoista tanssivaa prinsessaa.
Intian Grand Prix 2012

Vapaat harjoitukset

Williamsin kolmoskuljettaja Valtteri Bottas ajoi perjantain ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Bruno Sennan tilalla.  Sauberin Esteban Gutiérrez ajoi Sergio Pérezin tilalla ja Caterhamin Giedo van der Garde ajoi Heikki Kovalaisen tilalla.

Kilpailu

Kilpailun lähtö sujui melko siististi. Red Bullit karkasivat heti, kun Vettel piti kärkisijan ja Webber toisen sijan. Michael Schumacherin auton takarengas hajosi ensimmäisessä mutkassa Jean-Eric Vergnen osuttua häneen peräänsä. Red Bullien takana käytiin ensimmäisen kierroksen ajan tiukkaa taistelua rinta rinnan Alonson, Hamiltonin ja Buttonin kesken ja sijoitukset kuskien välillä vaihtuivat ensimmäisten mutkien aikana useampaan kertaan kunnes Button siirtyi johtamaan letkaa, mutta ei pitkäksi aikaa sillä kun takasiiven avaaminen sallittiin sekä Alonso että Hamilton tulivat ohi. Kilpailussa säilyi sama asema 1. Vettel 2. Webber 3. Alonso 4. Hamilton 5. Button 6. Massa 7. Räikkönen lähes koko kilpailun ajan. Vettel oli karannut aivan omiin lukemiinsa ja kontrolloi kisaa täysin. Lopussa Webberin autosta hajosi KERS ja se näkyi huomattavasti pitkillä suorilla. Näin Alonso saavutti Webberin nopeasti ja teki ohituksen. Kimi Räikkönen tuskaili läpi kisan aivan Massan takana, mutta ei saanut aikaan pysyvää ohitusta. Hamiltonkin haki aivan kilpailun viimeisillä kierroksilla ohipääsyä Webberistä, mutta ei siinä onnistunut. Rangaistuksia ei jaettu kilpailun aikana eikä sen jälkeen.
Vettel onnistui jo kolmannen kerran putkeen ajamaan kilpailun johdossa alusta saakka joka kierroksella. Hänen perättäisten johtokierrosten määrä on nyt 205. Vastaavaan on pystynyt viimeksi Ayrton Senna vuonna 1989. Huomattavaa on myös seitsenkertaisen maailmanmestarin Michael Schumacherin 22. sija, mikä on hänen historiansa huonoin sijoituksensa tilastoissa 19 ajetun Formula 1 -kauden aikana. Schumacher keskeytti kierroksella 55 vaihdelaatikkovikaan, mutta sai näin ollen sijoituksen ajettuaan yli 90% kisan pituudesta.
Intian GP-viikonlopun jälkeen Lotus julkisti Kimi Räikkösen sopimuksen tallin kilpakuljettana myös kaudella 2013. 31.10. samaisella viikolla julkistettiin Nico Hülkenbergin siirto Force Indialta Sauberille sekä Daniel Ricciardon ja Jean-Eric Vergnen jatkosopimukset Toro Rossolla
Hugo Schmeisser

Hugo Schmeisser (s. 24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä. 
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan. 
Vuonna 1921 Schmeisser palkattiin Haenelin tehtaalle pääjohtajaksi, jossa hän kehitteli MP18/I:ä sodasta saatujen kokemusten pohjalta, tärkein muutos oli siirtyminen Parabellum-pistoolin 32-patruunaisesta rumpulippaasta 20 tai 32 patruunan tankolippaaseen. Bergmanin myöhempiä MP28-versioita käytettiin ympäri maailmaa. Englannissa valmistettiin 1940-luvun alussa muutaman tuhannen kappaleen erä MP28:n kopiota Lanchester-nimellä. Aseet olivat laivaston käytössä 1960-luvun alkuun asti.
Suomessa asetta käytettiin muun muassa Suojeluskunnan aseistukseen 7,65 x 21 mm Parabellum -kaliiperisena, sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa tyyppinimikkeellä 900 KP SCHMEISSER. Sitä myös valmistettiin pieni erä Leonard Lindelöfin konetehtaassa.
Laadukas MP38 tunnettiin varsinkin Saksan ulkopuolella Schmeisser-konepistoolina. Tämän aseen suunnittelemiseen ei kuitenkaan Hugo Schmeisser osallistunut, ei myöskään MP38:n massatuotantomallin MP-40:n suunnitteluun.
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa.
Toisen maailmansodan kallistuessa loppupuolelle Schmeisser kehitteli ensimmäisen rynnäkkökiväärin, Sturmgewehr 44:n. Schmeisser antautui yhdysvaltalaisille joukoille, mutta hänet luovutettiin vangiksi Neuvostoliittoon. Schmeisser osallistui maailman ehkä tunnetuimman rynnäkkökiväärin, AK-47:n suunnittelemiseen. Aseen väitetty kehittäjä Mihail Kalašnikov kuitenkin on itsepintaisesti kieltänyt saaneensa vaikutteita ulkomaisesta aseteknologiasta. 
Schmeisser vapautui sotavankeudesta ja palasi Saksaan 9. kesäkuuta 1952, mutta kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen.
Brown Ideye

Seurajoukkueura

Ideye aloitti uransa nigerialaisessa Bayelsa Unitedissa, josta hän siirtyi 2006 saman maan Ocean Boysiin. Ensimmäistä kertaa hän siirtyi Eurooppaan vuonna 2008, kun sveitsiläinen Neuchâtel Xamax osti hänet. Kolmen Sveitsin vuoden jälkeen hän siirtyi Ranskan Ligue 1:n FC Sochaux´n riveihin. Vuonna 2011 Ideye siirtyi ukrainalaisen FK Dynamo Kiovan joukkueeseen, jossa hän pääsi myös ensimmäistä kertaa pelaamaan Mestareiden liigaa vuonna 2012. Dynamon riveissä hän voitti myös Ukrainan supercupin vuonna 2011. Ideye siirtyi kesällä 2014 Englannin valioliigassa pelaavaan West Bromwich Albioniin. Hän onnistui kauden aikana 24 valioliigaottelussa vain neljästi maalinteossa.
Vain yhden West Bromwich-kauden jälkeen Ideye siirtyi elokuussa 2015 Kreikan Superliigan Olympiakos FC:hen.

Maajoukkueura

Nuorisomaajoukkueessa esiintynyt Ideye valittiin maajoukkueeseen MM-kisoihin 2010 John Obi Mikelin loukkaannuttua. Hän oli mukana, kun Nigerian jalkapallomaajoukkue voitti Afrikan mestaruuden vuonna 2013. Hän kuului myös Nigerian joukkueeseen Maanosaliittojen cupissa 2013.
Ali pašša

Ali pašša eli Ali pašša  Tepelenë (turk. Tepedelenli Ali Paşa; n. 1744–1822) oli kreikkalaisten kaupunkien Tríkalan ja Ioánninan hallitsija vuosista 1787 ja 1778 alkaen. Kaupungin mukaan häntä kutsutaan Janinan leijonaksi. Vuodesta 1803 hän käytti arvonimeä Rumelian maaherra ja 1807 hän hallitsi Osmanien valtakunnasta riippumattomana Albaniaa, Epeirosta, Thessaliaa ja eteläistä Makedoniaa. Hän päätyi sodan jälkeen turkkilaisten käsiin ja hänet murhattiin.
Alun perin hän oli albanialainen rikollinen. Hän tuli tunnetuksi länsimaisten kirjailijoiden matkakertomusten kautta, sillä esimerkiksi lordi Byron vieraili usein hänen hovissaan Ioánninassa. Kertomus Ali paššan syrjäyttämisestä esiintyy Alexandre Dumas vanhemman romaanissa Monte-Criston kreivi, jossa Ali paššan tytär Haydée esiintyy kreivin orjana ja kostaa isänsä pettäjälle.