google/wiki40b huggingface dataset:
Partiotyttöjen Maailmanliitto

Maailmankonferenssi

Maailmankonferenssi (World Conference) on Partiotyttöjen Maailmanliiton ylin päättävä elin, joka kokoontuu kolmen vuoden välein. Jokaisella jäsenjärjestöllä on oikeus lähettää konferenssiin kaksi delegaattia. Sen tehtävänä on hyväksyä päätöslauselmia (resolution), joiden perusteella maailmanliiton toimintaa kehitetään, valita jäsenet Maailmanhallitukseen ja hyväksyä uudet jäsenjärjestöt tai erottaa niitä.
Maailmanliiton 20. Maailmankonferenssi vuonna 1969 järjestettiin Otaniemen Dipolissa, Espoossa parin kuukauden välillä samassa paikassa järjestetystä Partioliikkeen Maailmanjärjestön 22. Maailmankonferenssista.

Maailmanhallitus

Maailmankomitea (World Board, aiemmin World Committee) on Partiotyttöjen Maailmanliitto toimeenpaneva elin. Hallitukseen kuuluu 12 Maailmankonferenssissa kuuden vuoden kaudelle valittua jäsentä ja viisi maailmanliiton alueiden valitsemaa jäsentä. Lisäksi jäsenenä on virkansa puolesta rahastokomitean puheenjohtaja.
Maailmanhallituksessa istuu tällä hetkellä yksi suomalainen: Heidi Jokinen, joka nousi vuonna 2016 varajäsenestä varsinaiseksi jäseneksi toisen jäsenen luovuttua paikastaan. Muita maailmanhallituksessa istuneita suomalaisia ovat: Anni Collan (1932–1938), Sylvi Visapää (1946–1952, josta puheenjohtajana 1950–1952), Helvi Sipilä (1957–1966) ja Doris Stockmann (1978–1987, josta puheenjohtajana 1984–1987).

Maailmantoimisto

Maailmantoimisto (World Bureau) on Partiotyttöjen Maailmanliiton sihteeristö, joka sijaitsee Lontoon Olave Centerissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Maailmantoimisto toimii englanniksi, espanjaksi ja ranskaksi.

Tunnus

Partiotyttöjen Maailmanliiton tunnus on sinisellä taustalla oleva kultainen kolmiapila. Sininen väri symboloi taivasta ja kultainen sieltä hehkuvaa aurinkoa. Apilan lehdyköissä olevat tähdet edustavat partioihanteita ja -lupausta. Lehtisuoni on kompassineula, joka osoittaa oikeaa suuntaa, ylöspäin ja merkin alapäässä oleva tuli, joka kuvastaa rakkauden liekkiä. Tunnuksen uloin ympyrä symboloi yhteistä Maailmanliittoa.
Johnny Clegg

Jonathan ”Johnny” Clegg (7. kesäkuuta 1953 Rochdale, Yhdistynyt kuningaskunta – 16. heinäkuuta 2019 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen muusikko, joka esiintyi yhtyeissä Juluka ja Savuka. Cleggin musiikissa yhdistyvät länsimaiset ja afrikkalaiset, erityisesti zuluvaikutteet.
Clegg muutti perheensä kanssa nuorena Englannista Zimbabween ja myöhemmin Sambiaan ja lopulta Etelä-Afrikkaan. Hän ryhtyi soittamaan kitaraa 14-vuotiaana ja opiskeli zulukulttuuria, muun muassa inhlangwini-tanssia ja -musiikkia Mntonganazo Mzila -nimisen katumuusikon johdolla.
1970-luvulla Clegg toimi maan apartheid-politiikkaa vastaan tekemällä musiikillista yhteistyötä Sipho Mchunun ja Juluka-yhtyeen kanssa. Cleggin Julukan kanssa tekemä musiikki yhdisti zulumusiikkia kelttiläiseen musiikkiperinteeseen. Kokoonpanon kappale ”Scatterlings of Africa” saavutti myös kansainvälistä huomiota. Juluka-yhtye toimi seitsemän vuotta ja saavutti kaksi platina- ja viisi kultalevyä. Etelä-Afrikan poliittinen ilmapiiri kuitenkin vaikutti siihen, että yhtyeen toiminta lakkasi 1980-luvun puolivalissä ja Mchunu palasi ”kotimaahansa” maanviljelijäksi.
Cleggin seuraava yhtye Savuka, jonka zulunkielinen nimi tarkoittaa ’olemme nousseet’ tai ’heränneet’, loi popvaikutteisempaa afrikkalaista musiikkia. Yhtyeen ensimmäinen albumi Third World Child myi yli kaksi miljoonaa kappaletta. Neljännellä levyllään Heat, Dust And Dreams yhtye voitti Grammy-palkinnon parhaasta maailmanmusiikkilevystä.
Clegg kuoli haimasyöpään 66-vuotiaana kotonaan Johannesburgissa 16. heinäkuuta 2019.
Koru

Koru on ihmisen vartalolla tai vaatetuksessa oleva somisteena käytettävä pienehkö, yleensä arvokas koriste-esine.

Korulajit

Eri tavoin käytettäviä korulajeja ovat muun muassa riipukset, ketjut, helminauhat, ranne-, nilkka- korva- ja nenärenkaat, rintakorut, hiussoljet ja vyönsoljet.
Korua voidaan käyttää myös merkkinä käyttäjänsä kuulumisesta tiettyyn ihmisryhmään kuten esimerkiksi juutalaiset Daavidin tähteä ja kristityt krusifiksikorua.
Kulta on pitkään ollut tärkeä korujen valmistusaine. Muita suosittuja korumetalleja ovat hopea ja nykyaikana jopa platina, jota muinaisaikojen menetelmin ei voitu valmistaa. Nykyisin koruissa käytettyyn kultaan on seostettu vaihteleva määrä hopeaa, mikä vaikuttaa paitsi metallin väriin, myös koruesineen kovuuteen ja kulumiskestävyyteen. Metallikoruun liitetään usein lasia, helmiä tai hiottuja jalokiviä.
Nykyaikana joudutaan korujen valmistuksessa huolehtimaan EU:n nikkelidirektiivin 94/27/EY määräysten vuoksi siitä, että ihoa vasten kosketuksessa käytetty koru ei pääse altistamaan käyttäjäänsä nikkeliallergialle.
Turvallisuus- ja kemikaalivirasto on rajoittanut korujen allergisoivuutta myynti- ja maahantuontisäädöksillä. Nikkelin, kadmiumin ja kadmiumyhdisteiden, sekä lyijyn ja lyijy-yhdisteiden käyttöä rajoitetaan myös EU-lainsäädännöllä. Nämä säädökset eivät koske antiikkikoruja, eli ennen 10.12.1961 valmistettuja koruja.

Miesten korut

Länsimaisessa puvussa miesten korujen asemassa ovat perinteisesti kello, solmioneula, vihkisormus ja kalvosinnapit. Kaulassa miehet saattavat pitää tunnuksena esimerkiksi kristillistä ristiä tai Thorin vasaraa eli Ukon kirvestä. Miesten kaulakoru on perinteisessä tyylissä pieni ja melko huomaamaton. Miesten käyttämiä koruja ovat myös mm. korvakorut ja lävistyskorut.

Ympäristövaikutukset

Kullan tuotanto kuluttaa paljon luonnonvaroja. Kultaista sormusta varten saatetaan joutua louhimaan kolme-neljä tonnia malmia, ja se käsitellään sähköllä ja puhtaalla vedellä. Kultasormuksen valmistus uudesta raaka-aineesta on satoja kertoja kuluttavampaa kuin kierrätetystä kullasta valmistetun sormuksen tekeminen.
Tanskan kuninkaallinen musiikkikonservatorio

Historia

Säveltäjä Niels Wilhelm Gade perusti konservatorion 1867. Sen esikuvana oli saksalainen musiikkikoulutus ja Gaden ajatuksena oli tarjota yleisluonteista musiikin peruskoulutusta. Tanskan valtion haltuun konservatorio tuli vuonna 1948, jota ennen se toimi yksityisluonteisesti.
Konservatorio toimi pitkään Kööpenhaminassa H.C. Andersens Boulevardilla. Elokuussa 2008 se sai käyttöönsä entiset Tanskan radiontoimitilat, Radiohusetin, Rosenørns Allélla Frederiksbergissä. Samassa yhteydessä silloinen Radiohusetin konserttisali muutti nimensä Konservatorion konserttisaliksi.
Aarne Heino

Aarne Heino (s. 16. toukokuuta 1897 Viipuri) oli suomalainen kirjallisuustieteilijä.
Heino työskenteli vuosina 1919–1964 lääninkirjaajana Viipurin läänin ja sittemmin Kymen läänin lääninhallituksessa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1970 Helsingin yliopistossa, väitöskirjan aiheena oli runoilija Otto Mannisen Homeros-suomennoksissaan käyttämä kuvakieli.
Minimoog

Moog Voyager

Moog-syntetisaattoreiden luoja Bob Moog sai oikeudet Moogin nimeen 1990-luvulla ja toi Minimoogin uudelleen tuotantoon vuonna 2002. Nimi on tosin Moog Voyager, mutta se perustuu sekä ulkomuodollisesti että tekniikaltaan alkuperäiseen Minimoogiin. Syntetisaattoria kutsutaan epävirallisesti myös Minimoog Voyageriksi. Vuosina 2008–2009 valmistettiin Moog Voyager Old School -nimistä syntetisaattoria, jota tehtiin täysin alkuperäisen Minimoogin mukaan paitsi, että jotkut osat olivat uusia vastineita alkuperäisten osien ollessa mahdottomia hankkia.
Heksoosit

Heksoosit ovat monosakkarideja, joiden rakenteessa on kuusi hiiliatomia. Heksoosien yleinen rakenne voidaan esittää muodossa C₆H₁₂O₆. Heksoosit voidaan jakaa ketoheksooseihin ja aldoheksooseihin sen perusteella sisältävätkö ne ketoneille vai aldehydeille tunnusomaisen funktionaalisen ryhmän.

Aldo- ja ketoheksoosit

Aldoheksoosit sisältävät aldehydiryhmän. Aldoheksoosien rakenteessa on neljä asymmetristä hiiliatomia, joten eri stereoisomeereja on 16 eli 8 diastereomeeria. Aldoheksooseihin kuuluvat monosakkaridit ovat alloosi, altroosi, glukoosi, mannoosi, guloosi, idoosi, galaktoosi ja taloosi. Jokaisella näistä sokereista on D- ja L-konformaatiot.
Ketoheksoosit sisältävät avoketjuisena ketoneille tunnusomaisen ryhmän. Ketoheksoosien rakenteessa on vain kolme asymmetristä hiiliatomia, jolloin stereoisomeereja on 8 ja diastereomeereja on 4. Ketoheksooseihin kuuluvat fruktoosi, psikoosi, sorboosi ja tagatoosi.Jokaisella näistä monosakkarideista on D- ja L-konformaatiot.
Heksoosit eivät esiinny liuoksissa yleensä avoketjuisena vaan rengasrakenteisena hemiasetaalina tai -ketaalina. Aldoheksoosit muodostavat tyypillisimmin kuusiatomisen renkaan sisältävän pyranoosin, mutta voivat muodostaa myös viisiatomisen renkaan sisältävän furanoosin. Ketoheksoosit muodostavat yleensä furanoosin.
Ruby Star

Lennot kriisimaihin

Ruby Star on lentänyt paljon rahtilentoja Euroopasta eri kriisialueille. Vuosina 2003-2005 yhtiö lensi päivittäisiä Afganistanin sisäisiä lentoja (mm. Mazar-i-Sharifin ja Kabulin välillä). Marraskuusta 2005 vuoden 2006 toukokuulle asti Ruby Star kuletti Ruotsalaisia rauhanturvaajia ja heidän tarvikkeitaan Afganistaniin. 2004-2007 yhtiö avusti Kreikan maastopalojen sammuttamisessa Mi-26T-helikoptereilla. Vuodesta 2007 yhtiö on lentänyt rahtia Euroopasta muun muassa Lähi-itään, Aasiaan, Afrikkaan sekä Väli- ja Etelä-Amerikkaan. Vuodesta 2010 lähtien se on lentänyt ennen mainituille alueille myös Il-76-koneillaan.
Kimmo Lehtonen

Kimmo Lehtonen (s. 16. kesäkuuta 1967, Turku) on suomalainen tieteiskirjailija.
Lehtosen ensimmäinen romaani Timbuktun hetket ilmestyi 1997. Teos kertoo ihmisen suhteesta uskontoon, tietoverkkoihin ja tekoälyyn. Toinen romaani Yli uusien rantojen (2000) käsitteli ihmiskunnan tilannetta suuren mullistuksen, avaruusolentojen vierailun, jälkeisessä tilanteessa.
Kolmannen romaaninsa Lueminut (2006) Kimmo Lehtonen julkaisi Internetissä. Romaani on Suomen ensimmäinen kaunokirjallinen Creative Commons -teos. Lueminut kuvaa lähitulevaisuuden maailmaa, jossa ihmiset ja ajatukset muodostavat avoimen verkoston. Hakkerit, anarkistit ja muut radikaalit vaihtoehtoliikkeet haastavat Euroopan unionin. Teos liittyy utopiakirjallisuuden perinteeseen. Lehtosen mukaan Lueminut on paitsi kaunokirjallinen teos myös poliittinen kannanotto avoimen yhteiskunnan puolesta. Kirjan innoittajina ovat toimineet Internet-, Linux- ja open source -ohjelmistojen kehittäjien muodostamien yhteisöjen verkostot.
Lehtonen on myös mukana suomalaisten tieteiskirjallisuuden harrastajien järjestötoiminnassa, muun muassa Tähtivaeltaja-lehdessä, ja ylläpitää Babek Nabel -keskustelupalstaa. Päätoimeltaan hän on yrittäjä ja konsultti ja asuu Helsingissä.
Sulake

Sulake  on virtapiirissä oleva turvalaite. Se suojaa sähkön käyttäjää tapaturmavaaralta, jos sähkölaite ylikuormittuu tai siihen tulee muu sähkötekninen vika, joka aiheuttaa virtapiikin järjestelmässä. Sulake suojaa myös sähköjohtoa ylikuormituksen aiheuttamalta lämpenemiseltä ja estää näin mahdollisen tulipalon. Vikavirtasuojakytkin ei korvaa sulaketta  tai johdonsuojakatkaisijaa oikosulku- tai ylikuormitustilanteessa, sillä vikavirtasuoja toimii vain, jos virtaa karkaa normaalivirtapiiristä johonkin
Sulakkeen toiminta perustuu sen sisällä olevaan metallilankaan tai -nauhaan, joka sulaa ja aiheuttaa virtapiirin katkeamisen virran lämmittessä liikaa. Sulakkeen toimintaan vaikuttaa sekä ylivirran suuruus että virran kestoaika. Toiminnan hidastamiseksi sulake voi olla myös täytetty esimerkiksi hiekalla. Palanutta sulaketta ei saa korjata vaan palaneen tilalle on vaihdettava samankokoinen, ehjä sulake.

Historia

Louis-François-Clement Breguet ehdotti vuonna 1847, että lennätinasemia suojattaisiin salamoiden iskuilta käyttämällä pienempiä johtimia, jotka sulaisivat virran kasvaessa ja siten suojaisivat rakennuksen muita sähkölaitteita ja johtimia.
Lattasulakkeita käytetään ajoneuvoissa ja muissa pienoisjännitejärjestelmissä. Lattasulakkeen kehitti ja patentoi Littelfuse vuonna 1976, ja se syrjäytti autoissa aikaisemmin yleiset lasiputki- ja Bosch-sulakkeet 1980-luvun alkupuolella.
Thomas Edison patentoi sulakkeen osana sähkönsiirtojärjestelmäänsä.

Perusominaisuudet

Sulakkeen koko (nimellisvirta) määrää, kuinka suuren kuormituksen sulake jatkuvasti kestää. Jos nimellisvirta ylitetään, sulake palaa.
Kuvasta oikealla näkyy miten aika ja kasvanut virran määrä vaikuttavat sulakkeen paloaikaan. Pienellä ylikuormituksella sulake kestää kauemmin palamatta, vastaavasti kun nimellisvirta kasvaa sulake palaa nopeammin. Sulakkeen toimintaperiaate perustuu näihin kahteen muuttujaan, aikaan ja nimellisvirran kasvuun, sillä sulakkeen ensisijainen tehtävä on suojata sähköjohtoja ylikuumenemiselta ja välttää johdon suojien sulaminen. Matala ylikuormitus on sallittua pidemmän ajanjakson kuin korkea kuormitus, joka aiheuttaa johtojen nopeamman lämpenemisen.
Roxette

Historia

Per Gessle ja Marie Fredriksson tapasivat 1970-luvun lopulla, kun Fredriksson lauloi Strul & Ma Mas Barn -yhtyeessä ja Gessle soitti Ruotsissa suositussa Gyllene Tider -yhtyeessä. Fredriksson liittyi Gyllene Tideriin taustalaulajaksi 1981. Hän julkaisi 1984 soololevyn, jolle Gessle oli kirjoittanut yhden kappaleen. Gyllene Tiderin yhdysvaltalainen levy-yhtiö sai yhtyeen vaihtamaan nimensä Roxetteksi vuonna 1984 kun se julkaisi englanninkielisen EP:n nimeltä Heartland. Yhtye kuitenkin hajosi, ja Gessle ja Fredriksson jatkoivat Roxettea duona. He julkaisivat singlen "Neverending Love", josta tuli hitti Ruotsissa. Duon ensimmäinen yhteinen Roxette-albumi Pearls of Passion julkaistiin 1986. Albumia ei kuitenkaan julkaistu Yhdysvalloissa. Vuoden 1988 albumi Look Sharp! jäi myös aluksi julkaisematta Yhdysvalloissa, kunnes yhdysvaltalainen vaihto-oppilas toi levyn Ruotsista Minneapolisiin ja sai paikallisen radioaseman soittamaan kappaletta "The Look". Levy-yhtiö julkaisi albumin, ja "The Look" ja "It Must Have Been Love" nousivat Yhdysvaltain singlelistan kärkeen ja albumi myi platinaa. Myös seuraava albumi Joyride myi Yhdysvalloissa platinaa. Sitä seuranneet albumit menestyivät hyvin vielä Ruotsissa ja Euroopassa.
Vuonna 2002 Roxette joutui tauolle kun Fredriksson sai aivokasvaimen. Duo palasi lavoille 2008 ja julkaisi uuden albumin Charm School vuonna 2011. Roxette ilmoitti vuonna 2016 lopettavansa konsertoinnin, sillä Fredrikssonin terveys ei sitä enää kestä.
Gnetales

Luokittelu

Kasvien luokittelua kehittänyt Angiosperm Phylogeny Group luokittelee ryhmän lahkoksi Gnetales.
Perinteisemmissä luokituksissa ryhmä on muodostanut kokonaisen alakaaren Gnetophytina ja sen sisältämän luokan Gnetopsida, joka on jaettu kolmeen lahkoon. Kukin lahko sisältää vain yhden heimon ja jokainen heimo vain yhden suvun. Lajittelu ei ole täysin selvää, sillä lajit elävät hyvin eri puolilla maapalloa ja niiden keskinäisistä suhteista ei olla aivan varmoja.
Luumiokasvien (Gnetaceae) heimo sisältää vain luumioiden (Gnetum) suvun. Luumiot ovat pääosin tropiikissa kasvavia puuvartisia köynnöksiä; tunnetuin laji malesianluumio (Gnetum gnemon) on kuitenkin puu. Kasvien lehdet muistuttavat monien koppisiemenisten kasvien, kuten limoviikunan lehtiä.
Ikilehtikasvien (Welwitschiaceae) heimoon kuuluu vain ikilehtien (Welwitschia) suku, johon kuuluu ainoastaan yksi laji ikilehti (Welwitschia mirabilis). Ikilehti kasvaa Namibin aavikolla. Se kasvattaa elinaikanaan vain kaksi suurta lehteä, jotka vähitellen kuolevat kärjistään ja muuttuvat liuskaisiksi.
Efedrakasvien (Ephedraceae) heimossa on vain yksi suku efedrat (Ephedra). Efedroilla on suomumaiset pienet lehdet pitkissä ja hennoissa varsissa. Niitä esiintyy monilla kuivilla seuduilla Välimeren ympäristössä, Keski- ja Kaakkois-Aasiassa, Pohjois-Amerikan lounaisosassa ja Etelä-Amerikassa aina Patagoniaan asti. Efedroja on käytetty yrtteinä, ja niiden vaikuttavalla ainesosalla, efedriinillä, on todettu suorituskykyä parantavia vaikutuksia.
Saksan 5. jalkaväkidivisioona

Perustaminnen

Wehrkreis V perusti 1. lokakuuta 1934 Ulmissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Ulm, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 5. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 5. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Ulmiin.

Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa divisioona oli Oberheinissa tehtävänään länsirajan suojaaminen. Talven 1939-1940 se oli Eifelissä. Divisioona liitettiin Luxemburgin rajalle kootun 12. armeijan reserviksi. Se osallistui Luxemburgin ja Belgian valtaukseen sekä Maasin ylitykseen Devillen ja Braux'n välillä. Se osallistui vielä Aisnen ylitykseen ennen hyökkäyksen toisen vaiheen alkamista. Sotatoimien päätyttyä divisioona jäi miehitysjoukkona Ranskaan, mistä se siirrettiin huhtikuussa 1941 Itä-Preussiin.
Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan edeten Suwalki-Zipfelin alueelta Lidan yli kohti Vitebskiä. Se osallistui Smolenskin taisteluun ja marraskuussa Vjazman taisteluun. Divisioona siirrettiin joulukuussa lepoon Ranskaan, missä divisioona nimettiin 5. kevyeksi jalkaväkidivisioonaksi. Muutoksessa divisioona menetti kolmannen jalkaväkirykmenttinsä (Jalkaväkirykmentti 14), joka liitettiin 78. jalkaväkidivisioonaan.
Helmikuussa 1942 divisioona palasi itärintamalle pohjoiseen armeijaryhmään ja se otti osaa Demjanskin taisteluihin maaliskuusta huhtikuuhun taisteluosasto Seydlitzissä, kun se avusti II armeijakunnan motista vapauttamisessa.
Divisioona nimettiin 6. kesäkuuta 1942 edelleen 5. jääkäridivisioonaksi, jolloin se organisoitiin kuten vuoristodivisioonat, mutta divisioona varustettiin runsaimmin ajoneuvoin. Vuoden 1942 lopun ja koko vuoden 1943 divisioona taisteli Staraja Russan alueella.
Divisioona siirrettiin alkuvuodesta 1944 keskustan armeijaryhmmään, jossa se osallistui tammikuusta maaliskuuhun Vitebskin taisteluihin ja Kovelin alueen taisteluihin huhtikuusta heinäkuuhun. Keskustan armeijaryhmän rintaman romahdettua  divisioona lähetettiin länteen puolustamaan Puolaa ja edelleen itäiseen Saksaan. Alkuvuodesta 1945 se taisteli Pommerissa Neustettinissä ja Dramburgissa (nyk. Drawsko, Puolassa). Divisioona kävi viimeiset taistelunsa huhtikuussa Berliinin taisteluissa Freienwaldessa lähellä Oderia. Se antautui toukokuussa puna-armeijalle Wittenbergissä. Muutamat pienet osastot murtautuivat länsiliittoutuneiden linjoille Lenzenissä, jossa ne antautuivat amerikkalaisille 3. toukokuuta.
Gyáros

Mytologia ja varhaishistoria

Vergiluksen runoteoksessa Aeneis Gyáros mainitaan Mýkonoksen ohella toisena niistä kahdesta saaresta, joihin Apollon sitoi kahleilla pyhän saaren Deloksen tehdäkseen lopun sen vaeltamisesta ympäri Egeanmerta. Saari mainitaan myös Ovidiuksen Muodonmuutosten kertomuksessa Minoksen ja Ateenan kuningas Aigeuksen välisestä sodasta.
Aristoteleen kirjoittamaksi väitetyssä teoksessa Ihmeellisistä kuulluista asioista (kohta 25) kerrotaan, että Gyároksen saarella hiiret söisivät rautaa. Ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla Plinius vanhempi mainitsi teoksessaan Naturalis historia että saarella oli tuohon aikaan kaupunki. Lisäksi hän mainitsee asukkaiden joutuneen kerran pakenemaan saarelta maanvaivaksi saakka lisääntyneiden hiirten vuoksi.

Karkotuspaikkana roomalaisaikana

Rooman keisari­kunnan alku­aikoina Gyárosta käytettiin toisinaan epä­suosioon joutuneiden henkilöiden karkotus­paikkana. Tacitus mainitsee kuitenkin, että kun roomalaisen Asian provinssin prokonsuli Silanusta syytettiin petoksesta ja kiristyksestä, Rooman senaatti ehdotti hänen karkottamistaan Gyárokseen, mutta keisari Tiberius salli hänen vetäytyä sen sijaan läheiselle Kýthnoksen saarelle, koska Gyáros oli hänen mukaansa liiankin kolkko ja epä­inhimillinen paikka. Näin hän teki Tacituksen mukaan siitäkin huolimatta, että Tacitus muutoin kuvasi Tiberiuksen äärimmäisen julmaksi ja koston­himoiseksi hallitsijaksi. 
Keskiajalla, Rooman valtakunnan hajottua, saarta käyttivät usein pesä­paikkanaan meri­rosvot.

Vankilana 1900-luvulla

Saarelle rakennettiin 1930-luvulla vankila, jonka Kreikan silloinen hallitus määräsi poliittisten vankien sijoitus­paikaksi.  Välillä vankila oli tyhjillään, mutta se otettiin uudestaan käyttöön vuonna 1945 alkaneen Kreikan sisällis­sodan aikana ja sen jälkeen. Viimeiset saareen sisällis­sodan yhteydessä joutuneet vangit vapautettiin vuonna 1961.  Tämän jälkeen vankila oli jälleen muutaman vuoden käyttämättömänä, mutta oli jälleen käytössä Kreikan sotilasjuntan hallitsessa 1967–1974.  
Juntan luovuttua vallasta vankila lakkautettiin ja saari oli Kreikan merivoimien sota­harjoitus­alueena vuoteen 2002 saakka.
Ilmari Halinen

Ilmari Halinen (s. 1957) on suomalainen yritysjohtaja ja agronomi. Hän toimi marraskuusta 2010 elokuuhun 2013 Ruotsin totopeleistä vastaavan ATG:n kansainvälisten toimintojen johtajana.
Halinen on aikaisemmin ollut pitkään Suomen Hippos ry:n sekä Fintoto Oy:n palveluksessa. Hippoksen toimitusjohtajana hän toimi vuodet 1994–2000, jonka jälkeen Halinen siirtyi vuonna 2001 toimintansa aloittaneen Fintoton toimitusjohtajaksi. Hän oli tehtävässä maaliskuuhun 2010 saakka.
Lisäksi Ilmari Halinen on toiminut Akavan jäsenjärjestön Agronomiliiton puheenjohtajana vuodesta 2009 lähtien. Helmikuussa 2013 hänet valittiin toiselle nelivuotiskaudelle. Halinen on suorittanut myös Master of Science -tutkinnon Yhdysvalloissa.
Poikkeustilakomitea

Poikkeustilakomitea eli  Neuvostoliiton valtiollinen poikkeustilakomitea ("Janajevin juntta") (ven. Государственный комитет по чрезвычайному положению) oli  vanhoillisten Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ryhmittymä, joka yritti kaapata vallan Neuvostoliitossa 1991. Poikkeustilakomitean keulakuva oli varapresidentti Gennadi Janajev. Varsinaisena toiminnan suunnittelijana pidetään KGB:n päällikköä Vladimir Krjutškovia. Kaappauskomitaan kuului kaikkiaan kahdeksan henkeä. Yrityksen epäonnistuttua heidät aluksi vangittiin, mutta armahdettiin vuoden 1994 parlamenttivaalien jälkeen.
AIK Fotboll

Seuran värit

AIK:n päävärit ovat musta ja keltainen. Valkoinen on vaihtoehtoinen väri.

Yleisö

AIK on perinteisesti kiinnostanut yleisöä ja sillä on ollut 34 kaudella Ruotsin suurin yleisömäärä. Siihen ei ole mikään muu ruotsalaisseura pystynyt. Asiaa kuvastaa myös hyvin se, että kaudella 2005 seuran yleisökeskiarvo oli koko Ruotsin neljänneksi suurin huolimatta siitä, että se ei edes pelannut kyseisellä kaudella pääsarjassa, vaan Ruotsin toiseksi ylimmällä sarjatasolla.

Kannattajat

AIK omaa suurimman kannattajamäärän Ruotsissa. Seuran tärkeimmät kannattajaryhmät ovat Black Army, Smokinglirarna, Ultras Nord, Firman Boys ja Sol Invictus.
Black Army - Tukholma (Black Army - Stockholm), ennen AIK Black Army, on AIK:n suurin kannattajayhdistys. Black Army on perustettu vuonna 1981 ja perustajina toimivat Jonas Almqvist, Gösta Mölleby, Jan Schensström sekä Roger Nilsson. Ryhmä on nimetty Manchester Unitedin kannattajien "Red Army" mukaan.

Kilpailijat

Seuran päävastustaja on Djurgården, joka on myös perustettu 1891, vain muutama viikko AIK:n perustamisen jälkeen. Seurojen väliset paikallisottelut on joskus listattu kymmenen parhaan joukkoon Euroopassa. Toinen ankara kilpailija on Hammarby IF, joka on myös Tukholmasta. Suurin Tukholman ulkopuolinen kilpailija on IFK Göteborg. AIK:n ja IFK Göteborgin väliset ottelut ovat hyvin usein johtaneet koviin tappeluhin ja mellakoihin kannattajien välillä. Vuonna 2002 kuollut IFK Göteborgin kannattaja oli Ruotsin ensimmäinen kannattajien välisissä yhteenotoissa surmansa saanut henkilö.
Anataasi

Anataasi on oksideihin kuuluva mineraali, joka samaan ryhmään kuuluvien rutiilin ja brookiitin tavoin on koostumukseltaan titaanidioksidia (TiO₂). Sen nimi tulee kreikan kielisestä sanasta, mikä tarkoittaa pitkänomaista. Anataasilla on alempi lämpötila kuin rutiililla. Mineraalin värejä ovat keltaisen ja ruskean sävyt sekä sininen ja musta. Viiru on väritön, valkoinen, vaaleanruskea tai vaaleanruskea. Sillä on puolimetallinen- tai timantinkiilto ja se on läpinäkyvä tai läpikuultava. Sen ominaispaino on 3,8–3,9. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5,5–6. Kidejärjestelmä on tetragoninen.

Esiintyminen

Anataasia esiintyy magma- ja metamorfisissa kivissä sekä upamuodostumissa. Sitä on löydetty Sveitsistä ja Italiasta.