google/wiki40b huggingface dataset:
Maurice Costello

Elämä ja ura

Pennsylvanian Pittsburghissa irlantilaisille maahanmuuttajille vuonna 1877 syntynyt Costello teki ensimmäisen elokuvansa vuonna 1905. Costello oli ensimmäinen elokuvanäyttelijä, joka näytteli salapoliisi Sherlock Holmesia valkokankaalla. Costello oli Vitagraph Studiosin sopimusnäyttelijä, ja studiolla hänen vastanäyttelijänään oli usein Florence Turner. Kuten monien muidenkin mykkäelokuvanäyttelijöiden kohdalla, Costellon elokuvaura lähti laskuun äänielokuvan tulon myötä. Kuitenkin hän jatkoi elokuvantekoa aina vuoteen 1945 asti, mutta hänen roolinsa olivat ainoastaan avustajia tai pieniä sivurooleja.
Maurice Costello oli aviossa näyttelijä Mae Costellon (omaa sukua Altschuk; 1882–1929) kanssa vuodet 1902–1927. Costellot saivat kaksi tytärtä, näyttelijöinä myöhemmin työskennelleet Dolores Costellon ja Helene Costellon. Costellot päätyivät asumuseroon vuonna 1910, ja heidän avioeronsa myönnettiin vuonna 1927. Toisen kerran Costello avioitui taidemaalari Ruth Reevesin (1892–1966) kanssa vuonna 1939, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1941. Costello kuoli sydänsairauteen 73-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1950. Hänet haudattiin katolilaiselle Calvaryn hautausmaalle East Los Angelesiin. Costello sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6515 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta vuonna 1960.
Nigel Godrich

Nigel Godrich (s. 1972) on englantilainen musiikkituottaja ja studiomoniosaaja. Hänen tuottamiaan artisteja ovat mm. Radiohead, Paul McCartney, Travis, Beck, Pavement, Air, Neil Finn, Natalie Imbruglia, Silver Sun, The Sundays, The Divine Comedy, U2, The Beta Band, and R.E.M. Hän myös tuotti vuonna 2004 tehdyn Band Aid 20 -hyväntekeväisyyssinglen.
Vuonna 2005 Godrich nimettiin Grammy-ehdokkaaksi vuoden tuottajana työstään Paul McCartneyn albumilla Chaos and creation in the backyard
Salir do Porto

Salir do Porto on rantakaupunki Keski-Portugalissa Oesten maakunnassa lähellä Caldas da Rainhaa. Siellä on 770 asukasta ja kaupungin pinta-ala on 9,9 km². Rio Alfeizerão-joki laskee kaupungin kohdalla São Martinhon lahteen. Paikalla on myös da Alfândega-linnakkeen rauniot. Lahden eteläosaan on muodostunut dyynejä, jotka ovat lähes 50 m korkeita. Lahden pohjoisosan lomanviettoalue on nimeltään São Martinho do Porto. Hotellialueen reunassa sijaitse myös ulkoilualue Jardim da Praça Engenheiro Frederico Ulrich. Satamakatu Rua Cândida dos Reis johtaa lahden suulle, jossa on kalasatama sekä myös meren puolelle louhittu kapea tunneli.
Hallinnollisesti Salir do Porto kuuluu Alcobaçan kuntaan. Kaupunkiin pääsee junalla Oeste-ratalinjaa pitkin (asemat Salir do Porto ja São Martinho do Porto).
Toast

Juoni

Nigel Slater pitää ruoanlaitosta, kun taas hänen kroonista astmaa sairastava äitinsä (Victoria Halmiton) on surkea kokki. Sairaus pahenee, ja samalla tulehtuu myös Nigelin suhde isäänsä. Äidin kuoltua tämä alkaa viettää iltojaan vastaeronneen siivojan neiti Potterin (Helena Bonham Carter) kanssa, jonka erikoisia sitruunamarenkipiiraita herra Slater rakastaa. Pari aloittaa suhteen ja muuttaa Herefordshiren maaseudulle Nigelin kanssa, joka ei voi sietää isänsä uutta kumppania.
Nigel löytää lohdutusta koulunsa kotitaloustunneilta, ja käyttää kehittyviä ruoanlaittotaitojaan isänsä miellyttämiseen muuttuen pian kilpailijaksi neiti Potterille. Yletön ruoka saa kuitenkin herra Slaterin lihomaan ja muuttumaan temperamenttisemmaksi. Nigel saa työn paikallisesta pubista välttääkseen neiti Potteria, ja rakastuu samalla kipeästi vuokraemäntänsä poikaan (Ben Aldridge). Suhde loppuu kuitenkin lyhyeen jälkimmäisen muuttaessa toiseen kaupunkiin.
Kun herra Slater kuolee neiti Potterin syöttämän ruoan aiheuttamaan sydänkohtaukseen, Nigel päättää pakata tavaransa ja muuttaa Lontooseen. 
Lähtiessään hän kiittää neiti Potteria ja kävelee sitten entisestä kodistaan ulos. Hän saapuu hotelliin, jonka kokki (Nigel Slater) tarjoaa hänelle töitä.

Kritiikki

Slaterin sisarpuolet Ann ja June Perrens ovat kritisoineet Toastia toteamalla, että heidän äitinsä Dorothy Perrens – elokuvassa nimellä ”Mrs. Potter” – oli virheellisesti esitetty viettelevänä siivoojana, joka usein käytti rivoa kieltä, ja että Slaterin isä – elokuvassa ”Alan” – oli myös esitetty negatiivisella tavalla, vaikkakin he myöntävät, että Tony ei erityisemmin pitänyt pojastaan. He myös sanovat, että vaikka Perrens oli hyvä kokki, hän ei koskaan tarjoillut sitruunamarenkipiirasta, ja että heidän isäpuolensa kuoli rasittavan tenniksen pelaamisen aiheuttamaan rintakipuun, eikä heidän äitinsä tahalliseen ylensyöttämiseen, kuten Toastissa esitetään. Slater ei ole vastannut kritiikkiin.
Making Movies (yritys)

Making Movies – Nordberg & Aho Oy on helsinkiläinen elokuva- ja televisiotuotantoyhtiö. Yhtiön perustajat ja osakkeenomistajat ovat Kai Nordberg ja Kaarle Aho. Vuodesta 1996 toiminut yhtiö on tuottanut yli 70 dokumentti- ja lyhytelokuvaa ja myös pitkiä näytelmäelokuvia.
Magnetoreologinen vaimennin

Magnetoreologinen vaimennin on värähtelyn- tai iskunvaimennin, jonka toiminta perustuu magnetoreologisen nesteen ominaisuuksien muuttamiseen. Vaimentimen sisältämän nesteen käyttäytymistä ohjataan magneettikentällä. Kyseinen magneettikenttä synnytetään yleensä sähkömagneetilla. Tällaisella vaimentimella on useita käyttötarkoituksia. Niistä tunnetuin on ajoneuvon iskunvaimennin, joka reagoi tien muotoihin. Muotoja havainnoivat anturit, jotka välittävät tiedon vaimenninta ohjaavalle digitaaliselle signaaliprosessorille.

Ajoneuvot

Magnetoreologisia vaimenninjärjestelmiä on saatavilla OEM-valmistajilta useille ajoneuvoille, joita ovat muun muassa Audi TT ja R8, Cadillac DTS, XLR ja SRX, Chevrolet Corvette sekä Ferrari 599GTB. Nämä järjestelmät on tuottanut alun perin Delphi Automotive-yhtiö, mutta nykyään niitä valmistaa BeijingWest Industries Group tuotenimellä MagneRide. Vaimentimia on käytetty myös sotilasajoneuvoissa, kuten MillenWorks Light Utility Vehicle:ssa. MillenWorks on asentanut magnetoreologisen vaimentimen muun muassa Yhdysvaltain armeijan Humvee-ajoneuvoon testausmielessä.

Ohjaus

Magnetoreologista vaimenninta ohjataan tarkoitukseen suunnitellulla algoritmilla. Vaihtoehtoja on useita, kuten skyhook-, ja groundhook-algoritmit. Niiden idea on säätää vaimentimen magnetoreologisen nesteen jäykkyyttä sähkövirran luomalla magneettikentällä. Magnetoreologinen neste on useimmiten öljyä, jossa on pieniä metallihiukkasia. Kun neste tuodaan magneettikenttään, hiukkaset järjestyvät kentän kenttäviivojen mukaisesti ja jäykistävät nesteen. Kun neste vaimentimen sisällä jäykistyy oikeaan aikaan, vaimentimen ominaisuudet muuttuvat, millä saavutetaan merkittävää hyötyä iskun tai värähtelyn vaimentamisessa.
Antony Beevor

Antony James Beevor (s. 14. joulukuuta 1946) on brittiläinen historioitsija ja kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia elämäkertoja ja teoksia toisesta maailmansodasta ja Espanjan sisällissodasta. Beevorin tunnetuimmat julkaisut ovat Stalingrad ja Berliini 1945. Beevor on ollut aiemmin sotilas. Hän on opiskellut Winchester Collegessa ja Sandhurstin kuninkaallisessa sotakorkeakoulussa.
Družba

Družba (ven. Дру́жба, suomeksi ”Ystävyys”) on Venäjältä Eurooppaan johtavien öljyputkien verkosto. Se rakennettiin 1960-luvulla siirtämään raakaöljyä Volgan ja Uralin alueen öljyntuotantoalueelta SEV:iin kuuluneisiin Unkariin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja DDR:ään.
Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan, eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.
Putkiston yhteispituus on 8 900 kilometriä, josta 3 900 sijaitsee Venäjän alueella. Pumppuasemia on 46 ja välipumppuasemia 38. Vuosittain putkiston kautta viedään Eurooppaan 66,5 miljoonaa tonnia öljyä, josta 49,8 miljoonaa tonnia kulkee pohjoisen haaran kautta.
Venäjän osuuden putkistosta omistaa koko maan öljynsiirtoputkistoista vastaava Transneft-pörssiyhtiö tytäryrityksensä (OAO MN Druzhba) kautta.
Valko-Venäjän eteläosan poikki kulkevasta öljyputken osuudesta vastaa yritys nimeltä Gomeltransneft Družba. Valko-Venäjän pohjoisosaan Navapolatskiin johtava sivuhaara on puolestaan pienemmän Polotsktransneft Družba -yhtiön vastuulla.
Uuden BTS-2 öljynsiirtoputken on määrä johtaa osa tähän saakka Družban kautta virranneesta öljystä Venäjän omaan Suomenlahden vientisatamaan Ust Lugaan.
Ringbahn

Ringbahn on 37,5 kilometriä pitkä junarata, joka kiertää Saksan pääkaupungin Berliinin ympäri. Junarata on osa Berliinin S-Bahn -järjestelmää. Ringbahn kulkee linjoja S41 (myötäpäivään) ja S42 (vastapäivään) pitkin.
Hippopus porcellanus

Ulkonäkö ja koko

Hippopus porcellanus kasvaa halkaisijaltaan korkeintaan 45 cm pitkäksi. Nuoren simpukan saranapuolella on kapea aukko, josta työntyy esille tarttumaelimiä, joilla simpukka takertuu alustaansa. Simpukan kasvaessa suuremmaksi aukko sulkeutuu, tarttumaelin surkastuu ja simpukka pysyy paikallaan massansa avulla.
Kuoren ulkopinta on harmaa, sisäpinta posliininen valkoinen. Vaippa on sävyltään oliivinvihreä
Se muistuttaa sukulaistaan Hippopus hippopus -lajia sekä Tridacna derasa-lajia, mutta porcellanus-lajin kuori on vähemmän poimuinen ja suhteessa kevyempi.

Alkuperä

Hippopus porcellanus -simpukoita on tavattu Indonesiassa, Palaulla ja Filippiineillä. Se elää melko matalassa vedessä koralliriuttojen hiekka- tai sorapohjaisilla tasanteilla. Sitä on viljelty simpukkaviljelmillä, mutta laji on edelleen harvinainen.
Corpus inscriptionum Latinarum

Corpus inscriptionum Latinarum (lyhennettynä CIL) on kattavuuteen pyrkivä kokoomajulkaisu antiikin aikaisista latinankielisistä piirtokirjoituksista. Se on ensiarvoisen tärkeä lähde antiikin Roomaan kohdistuvalle tieteelliselle tutkimukselle.
CIL:ään pyritään keräämään kaikki latinankieliset piirtokirjoitukset koko Rooman valtakunnan alueelta. Tekstit järjestetään maantieteellisten ja muiden kriteerien perusteella. Moniosaista, latinankielistä kirjasarjaa päivitetään aika ajoin uusilla painoksilla ja lisäosilla. Hanketta johtaa Berliinin-Brandenburgin tiedeakatemia (Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften), joka myös vastaa CIL:n sisarhankkeesta Inscriptiones Graecae (IG) eli antiikin kreikankielisten piirtokirjoitusten kokoomajulkaisusta.
Erilaisia suunnitelmia korpuksen laatimiseksi oli ollut jo 1800-luvun alkupuolella, mutta varsinaisesti CIL-hankkeen pani alkuun vuonna 1853 Theodor Mommsen. Ensimmäinen nide ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin ja ensimmäiseen maailmansotaan mennessä suurin osa silloin tunnetuista piirtokirjoituksista oli saatu julkaistuksi. Työ kuitenkin jatkuu edelleen, sillä uusia piirtokirjoituksia löytyy jatkuvasti ja mm. niistä saatujen uusien tietojen avulla jo julkaistujenkin piirtokirjoitusten lukutapoja ja tulkintaa pystytään usein vielä parantamaan.

Sisältö

CIL:n nykyiset 17 nidettä ja sen yli 70 osaa sisältävät yhteensä noin 180 000 piirtokirjoitusta. Lisäksi on 13 lisäosaa, jotka sisältävät piirtokirjoitusten valokuvia ja erilaisia indeksejä. Yksittäisen piirtokirjoituksen editio koostuu itse piirtokirjoituksen tekstistä, johdannosta (jossa kerrotaan tekstin löytöpaikka, materiaali, mitat jne.) sekä ns. kriittisestä apparaatista ja kommentaarista, joka voi sisältää huomioita esimerkiksi tekstin ajoituksesta tai erilaisista tekstin yksityiskohtiin liittyvistä kysymyksistä, kuten puuttuvien sanojen täydennyksistä. Itse piirtokirjoituksen teksti annetaan tieteellisen transkription muodossa ja siitä käy ilmi, mitkä kirjaimet ovat varmuudella luettavissa, mitkä epävarmoja tai kokonaan puuttuvia tai milloin ediittori on vaikkapa avannut lyhenteen. CIL:n uudemmissa osissa piirtokirjoituksen valokuva ja/tai piirros ja transkriptio ovat vieri vieressä, mikä helpottaa transkription luotettavuuden arviointia.

Suomalaisten tutkijoiden osuus

Alkujaan lähinnä saksalaisten toteuttamaan hankkeeseen osallistuu nykyään tutkijoita monista eri maista. CIL:n osan X uutta editiota työstetään professori Heikki Solinin johdolla Helsingin yliopistossa Klassillisen filologian laitoksella. Osa kattaa ne Etelä-Italian länsirannikon sekä Sisilian, Sardinian ja Korsikan alueelta löydetyt piirtokirjoitukset, jotka eivät sisälly Theodor Mommsenin vuonna 1883 julkaisemaan ensimmäiseen editioon.
Hertha BSC

Stadion

Hertha BSC pelaa kotiottelunsa Berliinin Olympiastadionilla, joka on Saksan kolmanneksi suurin stadion Borussia Dortmundin Signal Iduna Parkin ja Munchenin Allianz Arenan jälkeen.
Jacob Bekenstein

Elämäkerta

Bekenstein syntyi Meksikon pääkaupungissa Méxicossa vuonna 1947. Hän aloitti opinnot Polytechnic Universityssä, New Yorkissa. Hän suoritti siellä sekä kandidaatin tutkinnon että maisterin tutkinnon samana vuonna, 1969. Sen jälkeen hän jatkoi opintoja Princetonin yliopistossa väitellen vuonna 1972 filosofian tohtoriksi.
Vuonna 1972 Bekenstein ehdotti, että mustilla aukoilla on oltava tietty entropia. Samalla hän yleisti termodynamiikan toisen pääsäännön mustille aukoille. Molemmat tulokset tuli vahvistetuksi myöhemmin, kun Stephen Hawking julkaisi tuloksensa Hawkingin säteilystä. Mustien aukkojen termodynamiikkaan liittyvien töittensä pohjalta Bekenstein johti informaatiolle reunaehdot sille, paljonko informaatiota voidaan tallentaa tiettyyn tilaan.
Bekenstein kuoli äkillisesti Suomessa 16. elokuuta 2015.
Punaliivikardinaali

Levinneisyys

Punaliivikardinaalia tavataan Meksikossa. Sen kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Karmøy (saari)

Karmøy on 177 neliökilometriä laaja saari, joka sijaitsee Norjan rannikolla Haugesundin lounaispuolella. Se on suurin maa-alue, joka kuuluu Karmøyn kuntaan. Saaren korkein kohta on Sålefjellet (132 m). Tärkeimpiä elinkeinoja ovat metalliteollisuus ja kalastus.
Silkkilehtimittari

Koko ja ulkonäkö

Pienehkö mittariperhonen, jonka siivet ovat voimakkaasti silkinkiiltoiset. Siipien pohjaväri on valkoinen ja niissä on jonkin verran mustaa kehnäisyyttä. Poikkiviirut ovat kellertävän ruskeat. Keskipilkku erottuu heikosti ja silloinkin vain takasiivissä. Siipien alapinta on valkoinen ja etureunasta hieman varjostunut. 
Erityisen samannäköinen on luhtalehtimittari (Scopula immutata).

Levinneisyys ja lentoaika

Silkkilehtimittarin levinneisyys ulottuu Iberian niemimaalta Keski-Euroopan poikki Baltiaan ja idässä aina Venäjän kaukoitään saakka. Suomessa laji on tulokas, joka tavattiin ensimmäisen kerran Kirkkonummelta vuonna 2000. Sittemmin se on vakiintunut Uudenmaan, Etelä-Karjalan ja Etelä-Savon alueille. Perhoset lentävät heinä-elokuun vaihteessa.

Elinympäristö ja elintavat

Silkkilehtimittari elää kosteilla niityillä ja luhdissa.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat ketomaruna (Artemisia campestris) ja ahdekaunokki (Centaurea jacea).
Muessin

Muessin, myös Muezzin (turk. müezzin, arab. مؤذن‎  mu'addhin) on moskeijan rukouskutsun kuuluttaja. Hänen tehtävänsä on kutsua muslimeja mukaan rukoukseen minareetista käsin. Laulaessaan rukouskutsua (Adhaan) muezzin katsoo kohti Mekkaa. 
Nykyisin muezzinit käyttävät sähköisiä äänentoistojärjestelmiä ja kovaäänisiä. Aikaisemmin muezzin esitti kutsun huutamalla. Oikean ajoituksen varmistamiseksi muezzin ei saanut olla sokea, tai hänellä täytyi olla näkevä seuralainen, joka pystyi tarkistamaan rukouskutsun oikean ajankohdan.

Rukouskutsun syntykertomus

800-luvun alussa kirjoitettu lajissaan ensimmäinen profeetta Muhammedin elämäkerta (Ibn Hisham) kertoo rukouskutsun taustasta seuraavaa: 
Medinassa ihmiset kokoontuivat rukoilemaan itsekseen ilman rukouskutsua, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt ratkaisusta. Hän määräsi sen takia pasuunan kutsumaan heitä rukoukseen juutalaisten tavoin. Muhammed ei kuitenkaan pitänyt tuloksesta. Sitten hän käski käyttää puista läppäintä kristittyjen tapaan. Sellainen veistettiinkin, mutta Jumalan lähettiläs ei pitänyt siitäkään. Lopulta muuan muslimi tuli profeetan puheille ja kertoi nähneensä unessa vihräpukuisen miehen, joka sanoi: "Entä jos näytän sinulle paremman tavan?" Parempi tapa oli huutaa rukouskutsu. Toisen toisen tarinan mukaan (jonka Ibn Hisham myös kertoo) profeetta itse olisi nähnyt saman unen.
Kertomus havainnollistaa uskontotieteen tuntemaa ilmiötä, jossa uskonnot eivät pelkästään omaksu toisiltaan asioita, vaan toisinaan pyrkivät vastavaikutuksena luomaan eroja muihin uskontoihin.

Muezzinin pätevyysvaatimukset

Muezzin ei ole pappi, vaan hänen virkansa vastaa paremmin kristittyjen suntiota. Ammattimainen muezzin valitaan tehtäväänsä maineensa, äänensä ja kykyjensä perusteella. Keskiajalta peräisin oleva sharia -käsikirja Umdat al-Salik antaa muezzinille seuraavat pakolliset pätevyysvaatimukset: a) hänen pitää olla muslimi, b) omatoimisuustaidot ovat vähintään 7-vuotiaan tasolla eli osaa syödä, juoda ja käydä wc:ssä, c) on mieleltään terve, d) on mies, jos kutsu koskee miehiä. Suositeltavaa on lisäksi, että hän on suoraselkäinen, eli ei ole syyllistynyt vakaviin synteihin, ja että hänellä on voimakas, miellyttävä ääni. 
Adhaanin eli rukouskutsun melodista laulamista pidetään myös taidemuotona. Itävaltalaisen Sebastian Brameshuberin dokumenttielokuva Muezzin näyttää turkkilaisia muezzineja kilpailemassa maanlaajuisessa ja vuotuisessa rukouskutsukilpailussa.
Ammattiarmeija

Ammattiarmeija tarkoittaa armeijaa, jonka sotilaat ovat palkattuja ammattisotilaita. Useimmissa ammattiarmeijoissa on myös reservi, joka koostuu vapaaehtoisesti asepalveluksen suorittaneista varusmiehistä. Maissa, joissa on ammattiarmeija, ei ole käytössä asevelvollisuutta. 
Ammattiarmeija on eri asia kuin yksityisten intressien vuoksi korvausta vastaan taisteleva palkka-armeija.
Olavi Kaleva

Olavi Pentti Kaleva (s. 11. syyskuuta 1957 Oulu) oli Loviisan kaupunginjohtaja vuosina 2001–2017. Loviisan kaupunginvaltuusto valitsi hänet kaupunginjohtajaksi yhden äänen enemmistöllä vuonna 2001. Vuosina 1984–1988 hän oli Sotkamon elinkeinoasiamies, vuosina 1988–1994 Vaasan läänin seutukaavaliiton seutukaavatutkija ja vuosina 1994–1998 Pohjanmaan liiton kehittämissuunnittelija sekä Vaasan läänin seutukaavaliiton seutukaavatutkija ja vuosina 1994–1998. Hän on valtiotieteiden maisteri. Vuonna 2012 hänet valittiin Suomen kuntajohtajien puheenjohtajaksi. Hän jätti eronpyynnön Loviisan kaupunginjohtajan tehtävästä keväällä 2017 kaupunginhallituksen kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi.
HMS Hound (J307)

Palvelus

Alus romutettiin 1962 Troonissa.
Kekkola

Kekkola on Jyväskylän pienalue Kuokkalan kaupunginosan länsipuolella. Se käsittää Kekkolan ja Kylmänoron asuinalueet. Pienalueen rakennuskanta on kerrostalovaltaista, mutta siellä on myös rivi- ja pientaloja. Kekkolassa sijaitsee päiväkoti, ja vieressä ovat myös Yrttisuon perhepuisto ja Kuokkalan keskustan monipuoliset palvelut.

Rakennuskanta

Kekkolan talot ovat valmistuneet enimmäkseen 1990-luvulla ja 2000-luvun ensikymmenellä, mutta Tanhukaaressa on myös 2010-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Kylmänorontiellä on pientaloja, joista osa on rakennettu 1950–1960-luvuilla, ja osa 1990–2010-luvuilla.
Allgäun Alpit

Allgäun Alpit on Itäisiin Alppeihin kuuluva vuoristoalue.
Vuoristoalueen korkein huippu on Großer Krottenkopf (2 656 m; koordinaatit 47°18′43″N, 10°21′22″E).
Aika (lehti)

Aika oli Kanadassa vuosina 1901–1904 ilmestynyt amerikansuomalainen sanoma- ja aikakauslehti. Sen historia liittyy läheisesti lehden päätoimittajan Matti Kurikan sekä Sointulan ihanneyhteisön vaiheisiin.

Lehden vaiheet

Työmiehen toimittajana tunnetun Matti Kurikan saavuttua Pohjois-Amerikkaan hänelle tarjottiin töitä useissa amerikansuomalaisissa lehdissä. Sointulan puuhamiehet päättivät houkutella Kurikan johtajakseen perustamalla häntä varten oman sanomalehden. Aika Printing Companyn julkaiseman lehden näytenumero ilmestyi Nanaimossa vuoden 1901 toukokuussa. Myöhemmin kustantajaksi tuli Sointulan omistanut Kalevan Kansa Colonization Company. Kurikka toimitti lehteä aluksi yksin, mutta syksyllä 1901 hänen avukseen saapui Suomesta Työmiehen toinen entinen toimittaja A. B. Mäkelä.
Nanaimossa sanomalehtenä ilmestynyt Aika lakkasi lokakuussa 1902, jolloin Kurikka siirtyi Malkosaaren Sointulaan. Sinne hankittiin oma kirjapaino, joka marraskuussa 1903 alkoi julkaista Aikaa kahdesti kuussa 34-sivuisena aikakauslehtenä. Lehti- ja kirjapainohanke osoittautui pian tappiolliseksi. Vuoden 1903 lopussa Ajan painosmäärä oli 1 500 kappaletta. Niistä noin 1 000 meni tilaajille, joista valtaosa asui Yhdysvalloissa. Ajan ilmestyminen päättyi vuonna 1904, jolloin Sointula oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin ja sisäisiin ristiriitoihin. Lehden lakkaamisen tarkka ajankohta ei ole selvillä.

Sisältö

Sanomalehtenä ilmestyessään Aika sisälsi artikkeleita, uutisia, kirjeitä Suomesta ja maahanmuuttajilta, kaunokirjallisuutta ja ilmoituksia. Sen luonteenomaisia piirteitä olivat lukuisat artikkelit uskonnosta, yhteiskunnasta ja elämänfilosofiasta sekä selostukset Kalevan Kansa -yhtiön toiminnasta. Aikakauslehdeksi muututtuaan lehden sisällöstä tuli yksipuolisempi. Artikkelit käsittivät noin 60 % sen sivumäärästä ja kaunokirjallisuus 20 % muun aineiston koostuessa yhtiön toimintaa koskevista lyhyistä uutisista ja lausunnoista. Aikakauslehtenä Aika ei julkaissut lainkaan maksettuja ilmoituksia. Suurin osa artikkeleista oli Kurikan omaa käsialaa, kun taas Mäkelä julkaisi varsinkin Austin McKela ja Kaapro Jääskeläinen -nimimerkeillä kirjoittamiaan kertomuksia. Kurikan teemoja olivat utopistinen sosialismi, alkukristillisyys, tolstoilaisuus, nationalismi sekä varsinkin aikakauslehtivaiheessa teosofia. Keväällä 1904 Kurikka julkaisi kokonaisen artikkelisarjan avioliittokysymyksestä, mikä herätti siirtokuntalaisissa pelkoa siitä, että heitä voitaisiin pitää vapaan sukupuolimoraalin kannattajina.
Matthias Alexander Rath

Matthias Alexander Rath (s. 2. elokuuta 1984) on saksalainen kouluratsastaja. Hän edusti Saksaa ja kilpaili vuoden 2010 maailman hevosurheilun kisoissa ja kolmessa Euroopan mestaruuskilpailussa (2009, 2011 ja 2015).
Kaiken kaikkiaan Rath on voittanut neljä joukkuemitalia eri mestaruuskilpailuissa (yksi hopea ja kolme pronssia). Samaan aikaan hänen paras henkilökohtainen mestaruuskilpailunsa tulos on 4. sija freestyle-kouluratsastuksessa vuoden 2011 Euroopan mestaruuskilpailuissa, jossa hän ratsasti kuuluisalla orilla Totilaksella. 
Hän kilpaili myös vuonna 2010 järjestetyssä Dressage World Cup -finaalissa Den Boschissa, jossa hän sijoittui kahdeksannelle sijalle
Nykyään Rathilla on omistuksessaan huippu kouluori Totilas (Moorlands Totilas)
lähteet: suomennettu englanninkielisestä wiki artikkelista ja lisätty itse faktoja.
Sarvikala

Koko ja ulkonäkö

Sarvikala  on litteä, pitkänokkainen kala, jonka vartalo on pystysuunnassa musta-kelta-valkoraitainen. Se voi kasvaa 24 cm korkeaksi. Selkäevä ulottuu kapeana viirinä pitkälle kalan taakse. Se muistuttaa paljon viirikalaa, mutta viirikalan vartalossa on vain mustaa ja valkoista.

Elinympäristö

Sarvikala elää luonnossa Indopasifisen merialueen koralliriutoilla. Se on haluttu akvaariokala, mutta vaikea hoidettava. Laji tarvitsee paljon uimatilaa, ja sen ruokkiminen on vaikeaa.