google/wiki40b huggingface dataset:
Vallen kalliopiirrokset

Ajoitus

Norjassa vallitsee yleinen yksimielisyys siihen, että useimmat kalliopiirrokset on piirretty aikoinaan veden äärelle. Koska jääkauden jälkeinen maankohoaminen on nostanut piirroskentät korkealle merenpinnan yläpuolelle, voidaan tällaiset piirrokset ajoittaa maankohoamisen avulla. Vallen molemmat kuvakentät sijaitsevat 73 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy), ja se vastaa ajoituksena 9600 BP eli 9150−8840 eaa.. Piirrokset ovat ajoituksen mukaan Norjan vanhimpia kalliopiirroksia, ja niiden piirtämisen aikoina elettiin mesoliittista kivikautta.

Kalliopiirrokset

Vallen piirroskentät rekisteröitiin vasta vuonna 1931, ja ne tunnetaan vanhemmassa kirjallisuudessa Finnhågenin nimellä läheisen vuoren huipun mukaan. Ne sijaitsevat Efjordenin vuonon länsipuolella Vallen maatilan mailla metsärajan yläpuolella 150 metrin etäisyydellä toisistaan, ja niiden lähelle pääsee kätevimmin veneellä.
Mikäli piirroksien ajoitus on oikea, oli merenpinta piirtämisen aikoihin yli 70 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella. Silloin Vallebuktanin lahti oli merenpohjaa ja Moldforvikanpuron laakso sijaitsi veden alla. Mainittu puro laski mereen aivan kalliopiirrosten Valle 1 kohdalla. Piirrokset sijaitsivat saaren ainoan tasaisen alueen rannassa.

Valle 1

Kohde Valle 1 sijaitsee silokallion eteläpuolella, ja se viettää 40 asteen jyrkkyydellä kohti ohi virtaavaa Moldforvikan puroa, joka virtaa aivan kuvien alapuolella. Piirroskentässä, jonka koko on 10,5 × 1,6 metriä, näkyy viisi kuviota tai niiden katkelmaa. Selvimmin erottuvat kuviot ovat hylje (1,47 metriä pitkä) ja pyöriäinen (1,48 m), jotka sijaitsevat lännessä. Näiden lähellä sijaitsee osittain piirretyt peura (1,66 m) ja hylje (2,29 m). Itäisin kuvio on niin huonosti säilynyt, ettei siitä voi päätellä, esittääkö se hyljettä vai peuraa (1,24 m).

Valle 2

Kohde Valle 2 sijaitsee noin 60 metriä leveällä ja 2 metriä korkealla silokalliolla, joka viettää alas etelään 60 asteen kulmassa. Kuvakentästä erottuu vain kaksi kuviota, jotka esittävät karhua (2,26 × 1,26 metriä) ja sen itäpuolella olevaa peuraa (2,0−2,5 m leveä). Peura erottuu nykyään niin heikosti, että se luokitellaan tunnistamattomaksi maaeläimeksi. Kuviot on piirretty kallioon hiomalla sen pinta sileäksi ja vaaleaksi 2−2,5 cm leveillä viivoilla. Sekä Helge Gjessing että Hesjedal ovat sitä mieltä, että karhu on nimenomaan jääkarhu.
Kuvioiden välinen etäisyys on 29 metriä, ja esimerkiksi Anders Hesjedal on tulkinnut karhun ja peuran asettamisen etäälle toisistaan pedon ja saaliin vastakkaisasetteluna.
FC Kuusysi (naiset)

Historia

Kuusysin naisten joukkue perustettiin syksyllä 1971. Seuraavana kautena joukkue osallistui jo SM-karsintoihin. Vuonna 1974 seuran miesten edustusjoukkue putosi pääsarjasta, jolloin Kuusysin taloudenpitoa jouduttiin kiristämään. Tämän johdosta naisjoukkueen toiminta siirtyi Lahden Sammon alaisuuteen. Myöhemmin toiminta aloitettiin uudestaan ja vuonna 1987 Kuusysi karsi paikasta naisten SM-sarjaan. Joukkue onnistui nousemaan kaudeksi 1988 pääsarjaan, mutta putosi karsintojen kautta heti toiselle sarjatasolle. Kaudeksi 1991 joukkue nousi uudelleen pääsarjaan. Kuusysi onnistui säilyttämään sarjapaikkansa kolmen kauden ajan, kunnes putosi kauden 1993 jälkeen. Seuraavina vuosina Kuusysi pääsi usein SM-karsintoihin, muttei onnistunut sarjanousussa. Kaudeksi 1998 joukkue selviytyi SM-sarjaan, mutta putosi tällöinkin heti karsintojen kautta. Kaudella 2008 joukkue teki paluun pääsarjaan ja sijoittui kuudenneksi, joka oli joukkueen siihenastisen historian paras sijoitus. Samana kautena joukkue selviytyi Suomen cupissa loppuotteluun, mutta hävisi sen HJK:lle. Kausi 2009 päättyi Kuusysiltä putoamiseen pääsarjasta.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2016

Valinta

Vuonna 2010 Oslo hävisi vuoden 2015 MM-kilpailujen isännyyden Kontiolahdelle äänin 20–23. Vuoden 2016 kilpailujen järjestäjä valittiin 2. syyskuuta 2012 Kansainvälisen ampumahiihtoliiton (IBU) kongressissa Meranossa, Italiassa. Vuoden 2016 mm-kilpailut myönnettiin Oslolle ilman kilpailevia järjestäjiä ja vuoden 2017 mm-kilpailut Hochfilzenille.
Holmenkollenilla oli järjestetty ampumahiihdon MM-kilpailut aiemmin vuosina 1986, 1990, 1999 ja 2000.
Ferdinand Tönnies

Elämä ja ura

Tönnies syntyi 1855 rikkaaseen perheeseen Schleswig-Holsteinissa, Saksassa. Hän opiskeli Jenan, Bonnin, Leipzigin, Berliinin ja Tübingenin yliopistoissa. Viimeksi mainitusta Tönnies väitteli tohtoriksi vuonna 1877. Hänestä tuli 1881 Kielin yliopiston yksityisopettaja Privatdozent, koska hän ei itse pitänyt virallisen aseman taakasta ja koska hän oli sosiaalidemokraattina poliittisesti epäilyttävä.
Tönniesin ensimmäinen kirja Gemeinschaft und Gesellschaft julkaistiin 1887. Se on myös hänen tunnetuin ja vaikutusvaltaisin teoksensa. Kirja käsitteli Gemeinschaft–Gesellschaft-erottelua. Sitä on hankala kääntää suomeksi, mutta ’Gemeinschaft’ tarkoittaa suurin piirtein yhteisöä ja ’Gesellschaft’ yhteiskuntaa. Sen perusajatuksena oli esitellä ihmisen kaksi perustapaa liittää yhteisöllinen ja yhteiskunnallinen. Jos yhteenliittyminen oli arvokasta ja itsessään päämäärä, kyseessä on yhteisöllinen yhteenliittymä, eli Gemeinschaft-suhde. Jos taas yhteenliittyminen on vain väline, tuloksena syntyy välittyneitä tai välineellisiä Gesellschaft-suhteita. Gemeinschaft und Gesellschaft ei saanut julkaisemisaikanaan kovinkaan laajaa lukijakuntaa.
Tönnies sai vaikutteita brittiläiseltä Thomas Hobbesilta, jonka teokset Behemoth ja Elements of Law, Natural and Politic hän julkaisi englanniksi vuonna 1889. Lisäksi hän julkaisi 1896 saksasi Hobbes-elämäkerran Thomas Hobbes Leben und Lehre.
Täyden professuurin Tönnies sai 1913, mutta hän jätti paikan jo kolmen vuoden päästä. Hän palasi 1921 Kieliin emeritusprofessorina. Vuoden 1922 teoksessaan Kritik der Öffentlichen Meinung Tönnies käsitteli yleistä mielipidettä, tapoja ja teknologiaa ja vuoden 1931 toksessa Einführung in die Soziologie yhteiskunnallisia organisaatiota, arvoja ja normeja. Hänet erotettiin natsihallinnon aikana 1933, ja hän kuoli 1936. Tönnes kirjoitti uransa aikana ainakin 900 julkaistua julkaistua kirjoitusta.
Mykerösavikka

Ulkonäkö ja koko

Mykerösavikka kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Kasvi on yleisväritykseltään vihreä ja lähes kalju. Varsi on tavallisesti pysty ja sen haarat ovat pitkiä. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia ja kookkaita, ja niiden lapa on kolmiomainen ja tiheään isohampainen. Ylimmät lehdet ovat lyhytruotisia ja lavaltaan keihäsmäisiä. Kukinnon yläosa on lehdetön ja katkonaisen tähkämäinen. Kukinnon sykeröt ovat lehtihankaisia, tiivitä ja niiden kukat ovat osin yhdiskasvuisia. Kukan kehä on 3–5-lehtinen ja se muuttuu pähkylän kypsyessä meheväksi ja violetinpunaiseksi. Mykerösavikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on tavallisesti vaaka-asennossa, kooltaan 0,6–1 mm pitkä, pyöreä ja teräväreunainen.
Laji muistuttaa hyvin paljon sen lähisukulaista marjasavikkaa (C. foliosum).

Levinneisyys

Euroopassa mykerösavikan päälevinneisyysalue ulottuu Etelä- ja Keski-Ranskasta Alppien alueen läpi Etelä-Saksaan ja -Puolaan sekä Balkanin pohjoisosiin. Satunnaisemmin lajia tavataan muun muassa Pyreneiden niemimaalla, Britteinsaarilla, Fennoskandian eteläosissa ja Länsi-Venäjällä. Aasiassa lajia kasvaa satunnaisesti Koilis-Turkissa, Kaukasuksen alueella sekä muutamalla alueella Keski-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa mykerösavikka on laajalle levinnyt. Sitä tavataan Kanadan etelä- ja länsiosissa, suuressa osassa Alaskaa sekä Yhdysvaltojen länsi- ja pohjoisosissa. 
Suomessa mykerösavikkaa on tavattu muutamin paikoin Etelä-Suomesta sekä Oulun seudulla. Porin seudulla se on vakiintunut paikalliseen kasvilajistoon.

Elinympäristö

Mykerösavikka on Suomessa hyvin harvinainen uustulokas jota on tavattu lähinnä puutarhoista.

Käyttö

Mykerösavikkaa on viljelty myös ravintokasvina.
Logiikkasynteesi

Logiikkasynteesi tarkoittaa elektroniikan suunnitteluautomaation (engl. Electronic Design Automation, EDA) osa-aluetta, jossa digitaalipiirin käyttäytymistä kuvaava abstrakti malli muunnetaan mahdollisimman automaattisesti esimerkiksi logiikkaporteista tai suuremmista logiikkalohkoista koostuvaksi fyysisesti toteuttamiskelposeksi toteutukseksi. Koska mikropiirien monimutkaisuus kasvaa Mooren lain mukaisesti, suunnittelukapasiteettia lisäävä logiikkasynteesi on nykyään tärkeä osa digitaalisuunnittelua. Logiikkasynteesin ansiosta voidaan automaattisesti suorittaa useat työläät suunnitteluvaiheet, jotka ennen jouduttiin tekemään käsin. Jotta suunnittelun tuottavuus pysyisi samana vaikka kompleksisuus kasvaa, on synteesin lähtökohtana olevaa abstraktiotasoa pyritty kasvattamaan. Tällöin suunnittelijat pystyvät keskittymään yhä suurempiin kokonaisuuksiin.

Synteesin kulku

Yleensä laitteistosynteesin lähtökohtana on laitteistokuvauskielellä kirjoitettu malli. Synteesityökaluksi kutsuttua ohjelmistoa käyttämällä tätä mallia muokataan enemmän tai vähemmän automaattisesti kohti kuvausta, joka voidaan fyysisesti toteuttaa käytössä olevalla piiritekniikalla. Vaiheiden välillä voidaan muun muassa arvioida täyttyvätkö pinta-alalle, tehonkulutukselle, ajoituksille ja suorituskyvylle asetetut vaatimukset, ja verifioida piirin toiminta käytössä olevien tarkentuvien toteutukseen liittyvien tietojen valossa. Synteesityökalut ovat yleensä monimutkaisia, ja käyttäjä pystyy antamaan työkalulle ohjeita esimerkiksi siitä minkälaisia ominaisuuksia työkalun tulisi pyrkiä optimoimaan (esimerkiksi pinta-ala, nopeus) ja mitkä lohkot ovat kaikkein kriittisimpiä. Piiriteknologiaan liittyvä teknologiakirjasto kertoo työkalulle minkälaiset rakenteet ovat fyysisesti toteutettavissa. Mukaan voidaan liittää myös kolmannelta osapuolelta ostettuja IP-lohkoja(engl. Intellectual Property). Synteesityökalusta voidaan lopulta saada ulos esimerkiksi piirustukset ASIC-piirille, tai ohjelmointitiedosto ohjelmoitavalle logiikkapiirille (engl. Programmable Logic Device, PLD) kuten FPGA:lle.
Taifuuni Tip

Taifuuni Tip oli kaikkien aikojen voimakkain ja suurin havaittu trooppinen hirmumyrsky. Se aiheutti laajoja tulvia suuressa osaa Japania lokakuussa 1979.
Sykloni muodostui Tyynellämerellä 5. lokakuuta 1979 trooppisesta matalapaineesta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi seuraavana päivänä ja taifuuniksi 9. lokakuuta. Liikuttuaan hyvin suotuisaan ympäristöön Tip voimistui supertaifuuni Tipiksi 11. lokakuuta ja sen keskustan ilmanpaine laski 996:sta 898 mb:iin. Tässä vaiheessa Tipin halkaisija oli 2 170 km ja trooppisen myrskyn tuulet ulottuivat 1 085 kilometrin päähän myrskyn keskuksesta. 12. lokakuuta Tip jatkoi voimistumistaan ja sen kovimmat yhtämittaiset tuulet puhalsivat 85 m/s (305 km/h) ja myrskyn keskuksen ilmanpaine laski 870 mb:iin. Molemmilla mittareilla Tip oli voimakkain havaittu trooppinen hirmumyrsky.
Tämän jälkeen Tip heikkeni hitaasti liikkuessaan kohti Japania. Se iski maihin Honshun saarella 19. lokakuuta heikkona taifuunina, mutta aiheutti kuitenkin merkittävää vahinkoa. Tip aiheutti 68 ihmisen kuoleman enimmäkseen tulvien johdosta sekä miljoonien dollarien vahingot Japanin maataloudelle ja kalastukselle.
Seppo Pääkkönen

Yksityiselämä

Pääkkönen meni naimisiin lavastaja Sari Paljakan kanssa kesällä 2018. Pariskunta asuu Kuopiossa.
Canon Episcopi

Canon Episcopi on varhainen kirkollinen asiakirja, jonka alkuperää ei tunneta. Asiakirjaan viitaa ensimmäisenä Prümin luostarin apotti Regino Prümiläinen vuonna 906. Se on joskus virheellisesti esitetty Ancyran synodin asiakirjana. Nykytutkijat pitävät sitä yleensä 900-luvulta peräisin olevana frankkilaisena kirjoituksena. 1100-luvulla Bolognassa vaikuttanut Gratianus siteerasi sitä teoksessaan Concordantia discordantium canonum eli Decretum Gratiani, ja siitä tuli osa läntisen kirkon kanonista oikeutta.
Canon Episcopi on keskeinen varhainen kirkollinen noituutta koskeva asiakirja, jonka mukaan noituus oli pakanauskonto ja noituus oli vain kuvitelmaa. Asiakirja rajoitti 1200-luvulla syntyneen inkvisition toimintaa, koska inkvisitiolla oli toimivaltaa vain harhaoppisiin (kerettiläisiin) ja uskostaan luopuneisiin kristittyihin. Koska noituus katsottiin toisen uskonnon harjoittamiseksi, ei inkvisitiolla (teoriassa) ollut siihen toimivaltaa.
Paavi Innocentius VIII kumosi Canon Episcopin 1484 paavillisella kiertokirjeellä Summis desiderantes affectibus, jolla noituus määriteltiin uudelleen saatananpalvonnaksi ja siten saatettiin inkvisition tuomiovallan piiriin.
Vladimir Odojevski

Vladimir Fjodorovitš Odojevski (ven. Влади́мир Фёдорович Одо́евский; 13. elokuuta (J: 1. elokuuta) 1803 Moskova – 11. maaliskuuta (J: 27. helmikuuta) 1869 Moskova) oli venäläinen kirjailija, filosofi ja musiikkikriitikko.

Elämäkerta

Vladimir Odojevski syntyi vanhaan ruhtinassukuun, joka sammui hänen kuollessaan. Hän opiskeli Moskovan yliopiston sisäoppilaitoksessa ja toimi sen jälkeen journalistina. Vuonna 1826 Odojevski muutti Pietariin, jossa hän työskenteli Yleisen kirjaston varajohtajana ja Rumjantsevin museon johtajana. Vuodesta 1861 lähtien hän oli senaattorina Moskovassa. Hän osallistui aktiivisesti aikansa yhteiskunnalliseen elämään, hyväntekeväisyyteen ja kansanvalistustyöhön. Pietarissa Odojevski tunnettiin hänen 1830–1840-luvuilla pitämästään kirjallisuussalongista, jonka kävijöitä olivat muun muassa Mihail Lermontov, Nikolai Gogol ja Aleksandr Puškin.
Odojevskin filosofiset ja esteettiset näkemykset ovat ristiriitaisia. Hän kasvoi rationalismin ja valistusfilosofian vaikutuksen alaisena, mutta kiinnostui sitten saksalaisesta idealismista, varsinkin Friedrich von Schellingista, ja myöhemmin Louis Saint-Martinin mystiikasta. Maailmankuvaltaan hän oli samanaikaisesti sekä zapadnikki että slavofiili.
Kirjailijana Odojevski tuotti valistushenkisiä satiireja, opettavaisia kertomuksia sekä romanttisia fantasiaromaaneita kuten Improvizator (”Improvisoija”, 1833), Silfida (”Sylfidi”, 1837), Salamandra (”Salamanteri”, 1840) ja Kosmodrama (1840). Hänen keskeneräiseksi jäänyt tieteisutopiansa 4338-i god (”Vuosi 4338”) julkaistiin vuonna 1926. 1840-luvun puolivälin jälkeen hän luopui kirjallisesta toiminnasta.
Odojevski oli yksi venäläisen musiikkitieteen uranuurtajista. Hän oli ensimmäinen Mihail Glinkan tuotannon tutkija ja julkaisi kirjoituksia venäläisestä kansan- ja kirkkomusiikista sekä länsimaisista säveltäjistä. Musiikin aiheilla on näkyvä sija Odojevskin kaunokirjallisessa tuotannossa, ja hän sävelsi jonkin verran myös itse.

Odojevski ja Suomi

Odojevski vietti kesiään Viipurin lähellä omistamassaan Ronkaan kartanossa ja osasi jonkin verran suomen kieltä. Suomalaiseen kansanrunouteen hän tutustui Helsingin yliopistossa työskennelleen Jakov Grotin välityksellä.
Kirjailijan kaksiosaisen Salamanteri-romaanin päähenkilöitä ovat köyhä imatralainen poika Jaakko ja tämän nuoruudenystävä Elsa. Jaakko liittyy 1700-luvun alussa venäläisiin joukkoihin, joutuu Pietariin ja saa koulutuksen Hollannissa. Palattuaan takaisin hänestä tulee suuri herra ja yksi keisarin apulaisista. Elsa ei kuitenkaan pysty sopeutumaan Pietarin elämään ja palaa Imatralle. Myöhemmin hän ilmestyy Jaakolle salamanterina unessa ja auttaa tätä selviytymään vaikeuksistaan. Jaakko menee naimisiin venäläisen ylimysneidon kanssa, jolloin salamanteri kostaa julmasti.
Romaanissaan Odojevski tuo venäläiseen kaunokirjallisuuteen ensimmäisen kerran sivistyneen suomalaisen henkilöhahmon. Samalla hän toistaa suomalaisiin ennestään liitettyjä alkukantaisuuden ja noituuden teemoja. Suomalaiset ovat päähenkilöinä myös kirjailijan keskeneräiseksi jääneessä romaanissa ”Perhekirjeenvaihto” sekä humoristisessa pikku näytelmässä ”Mitenkä saisi päivällisen”.
Ardipithecus

Kritiikkiä

Jotkut tutkijat ovat kyseenalaistaneet sen, että Ardipithecus olisi ollut ihmisen edeltäjä tai liikkunut pystyssä. New Yorkin yliopiston tutkija Terry Harrisonin mukaan mioseenikaudella eli hyvin monia ihmisapinoita, eikä siten pystytä sanomaan, mikä niistä olisi ollut ihmisen edeltäjä. Mutta Owen Lovejoyn mukaan Ardipithecusilla on 20 myöhemmille isoille ihmisapinoille tyypillistä piirrettä. Stony Brook -yliopiston evoluutiomorfologi William Jungersin mukaan Ardipithecusin jalka ei sovi pystykävelyyn, ja Ardipithecusilla on erkanevammat isovarpaat kuin monilla muilla. Niinpä Jungersin mukaan Ardipithecus liikkui puussa neljällä jalalla eikä maassa kahdella jalalla.
HMS Gozo (J287)

Palvelus

Alus palautettiin 1946 Yhdysvaltain laivastolle.Se myytiin seuraavana vuonna Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Polemistis. Alus upposi maalilaivana 1975.
The Record of the Year

The Record of the Year on musiikkituottaja Jonathan Kingin luoma palkinto, jonka voittajan valitsee brittiläinen TV-yleisö äänestämällä. Ohjelma näytetään ITV1-kanavalla. Ensimmäinen palkinto jaettiin vuonna 1998. Kilpailusta on tullut yksi katsotuimpia musiikkiohjelmia Britanniassa ja se nostaa CD-levyjen myyntiä juuri ennen joulua.
Perihelin argumentti

Perihelin argumentti \omega on taivaanmekaniikassa kappaleen radan asentoa kuvaava suure. Se ilmoittaa kappaleen periapsidipisteen ja nousevan solmun välisen kulman asteina. Perihelin argumentti mitataan vastapäivään ratatasoa pitkin. Itse perihelin argumenttia käytetään rataelementtinä suhteellisen harvoin. Sen sijaan käytetään usein hieman tästä eroavaa perihelin pituutta ja lähdekirjallisuutta tutkiessa onkin syytä aina varmistaa kummasta kulmasta on kyse. Jos kappaleen rata on ympyrä tai jos radan kaltevuus on nolla, perihelin argumenttiä ei voida määritellä.
Aurinkoon viittaavan perihelin sijasta olisi yleisessä tapauksessa oikeampaa puhua periapsiksen argumentista, mutta suomen kielessä termi on jokseenkin vakiintunut.
Goliath e la schiava ribelle

Juoni

Lyydian satraappi Marcius tukee Makedonian Aleksanteria taistelussa Dareioksen johtamia persialaisia vastaan. Hänen neuvonantajansa Artafernes kannattaa liittoa Dariuksen kanssa. Goljatiksi kutsuttu Eumenes pelastaa Aleksanterin liittolaisen tyttären Corin rosvoilta ja pari rakastuu toisiinsa. Artafernes myrkyttää Marciuksen ja ryhtyy vainoamaan Coria ja Goljatia. Goljat pakenee vankilasta, järjestää kapinan ja pelastaa Corin. Artafernes saa surmansa ja Goljat ja Cori nousevat valtaistuimelle.

Tuotanto

Goliath e la schiava ribelle on kuvattu Euroscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Tor Caldaran luonnonsuojelualueen maisemissa. Taistelukohtaukset on lainattu muista elokuvista.
Elokuva on vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jota kannattaa lähinnä Gordon Scottin energinen näyttelijäsuoritus. Scott teki samaan aikaan kahta samanalaista elokuvaa, toista aamulla ja toista iltapäivällä. Kehonrakentaja Serge Nubret esiintyy sivuosassa toisessa ja viimeisessä peplum-elokuvassaan.
Vaatimattomuudestaan huolimatta elokuva tuotti Italiassa kohtalaiset 316 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki yli 600 000 katsojaa.
Kultaraputokko

Koko ja ulkonäkö

Kultaraputokko kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen vartalossa on vaalealla pohjalla kapeita kullankeltaisia juovia. Selkäevän tyvessä on tumma silmäkuvio. Silmät kohoavat kulmikkaan pään yläpuolelle. Rintaevät ovat muiden tokkojen tapaan voimakkaat.

Alkuperä

Kultaraputokko elää luonnossa Tyynen valtameren länsiosassa.

Käyttäytyminen

Kultaraputokko voi elää symbioottisesa suhteessa samassa hiekkakuopassa tai kolossa suunnilleen samankokoisten pistoolirapujen (Alpheus sp.) kanssa. Se on tokoista vähiten aggressiivisia, ja voi asua samassa kolossa myös toisen raputokon kanssa.

Vesiolot ja ravinto

Kultaraputokkoja pidetään meriakvaariossa jossa on paljon uintitilaa ja korallihiekkapohja. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Ne syövät lihaisaa pakasteruokaa, jota suositellaan annettavaksi kahdesti päivässä.
832 Naval Air Squadron

832 Naval Air Squadron (832 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue.

Palvelus

Laivue perustettiin 1. huhtikuuta 1941 RNAS Lee-on-Solentissa kalustonaan 12 Fairey Albacorea. Laivue siirtyi elokuussa HMS Victoriousille operaatioihin Norjan rannikolla käyttäen RNAS Hatstonia maatukikohtanaan. Tukialuksen ollessa marraskuussa 1941 ja helmikuussa 1942 Islannin vesillä laivueen komentaja sai surmansa.
Laivue oli maaliskuusta heinäkuuhun suojaamassa Jäämeren saattueita, joiden kuluessa laivue osallistui ainoastaan yhteen saksalaista taistelulaiva Tirpitziä vastaan suunnattuun hyökkäykseen.
Laivue siirrettiin 21. elokuuta maihin RNAS Crailiin, josta se siirrettiin suojaamaan Maltan saattuetta operaatio Pedestaliin.
Laivue sijoitettiin operaatiosta palattuaan RNAS Crailiin sekä RNAS Machrihanishiin, joista se suoritti miinanlaskua Englannin Kanaalin alueella sekä merimaalien tuhoamislentoja RNAS Manstonista. Laivue siirtyi lokakuussa 1942 tukemaan Pohjois-Afrikan maihinnousua.
Laivue varustettiin tammikuussa 1943 12 amerikkalaisilla Grumman Avenger TBF-1 koneella. Laivue suoritti HMS Victoriousin kannella lyhyen vierailun Yhdysvalloissa ennen siirtymistä Panaman kanaalin kautta Tyynelle valtamerelle. Laivue otti toukokuussa osaa amerikkalaisen laivasto-osaston osana operaatioihin Korallimerellä, kunnes se siirrettiin 27. kesäkuuta USS Saratogalle tukemaan maihinnousua Salomonin saarille.
Laivue palasi heinäkuussa HMS Victoriousille aloittaen paluumatkan Pearl Harborin ja Panaman kanavan kautta Englantiin. Laivue uudelleen varustettiin syyskuussa RNAS Hatstonissa Avenger Mk I:llä. Laivueeseen liitettiin tammikuussa 1944 neljä 1832 laivueen Grumman Wildcat Mk V:ä. Laivue siirtyi helmikuussa HMS Athenelle ja HMS Engadinelle purjehtien Ceylonille, jossa se siirrettiin 15. huhtikuuta Katurundan lentotukikohtaan.
Laivue jätti kalustonsa ja siirtyi 3. toukokuuta HMS Illustriousille Surabayan pommitusoperaatioon, joka suoritettiin 17. toukokuuta. Laivue piti Katurundaa maatukikohtanaan, kun se siirtyi 26. toukokuuta HMS Begumille kuudeksi seuraavaksi kuukaudeksi suojaamaan meriliikennettä.
Laivueen vahvuus supistettiin lokakuussa yhdeksään koneeseen. Se palasi alkuvuodesta 1945 HMS Begumin mukana Englantiin. Laivue lakkautettiin 21. helmikuuta 1945.
Pompeji (romaani)

Juoni

Insinööri Marcus Attilius on ottanut kolme päivää aiemmin vastaan uuden työnsä Aqua Augustan hoitajana, kun edellinen insinööri Exomnius katosi salaperäisesti. Samaan aikaan entinen orja Ampliatus, joka on rikastunut 17 vuotta aiemmin Pompejin maanjäristyksen jälkeen tekemiensä kiinteistökauppojen ansiosta, heittää arvokkaita kalojaan hoitaneen orjan mureenoille kalojen yllättäen kuoltua. Ampliatuksen tytär hakee Attiliuksen apuun tarkoituksenaan pelastaa orja ja hän saa selville, että akveduktin veteen, jota kaloille on annettu, on joutunut rikkiä. Myöhemmin akveduktin veden virtaus lakkaa ja Attilius saa Neapoliksessa majaansa pitävältä amiraali Gaius Plinius Secundukselta käskyn korjata akvedukti. Seuraavana päivänä vietetään vuosittaista vulkanalia-juhlaa ja koska akvedukti joudutaan sulkemaan korjaustöiden ajaksi, on kaupungilla odotettavissa mellakoita. Kysellessään satamassa tapaamiltaan ihmisiltä muiden Augustan varrella sijaitsevien kaupunkien vedentulosta, saa Attilius tietää, että Pompejissa akvedukti toimii vielä. Hän suuntaa ryhmänsä kanssa sinne.
Raskausarvet

Raskausarvet eli venytysjuovat (lat. striae) ovat arpia, joiden syynä ovat ihon verinahan venyminen ja hormonaaliset tekijät. Yleensä ne ovat seurausta joko raskaudesta tai lihomisesta, mutta niitä voi syntyä myös murrosiässä ja lihasten kasvaessa nopeasti. Arvet ovat tavallisesti pitkittäisiä, ja ne sijaitsevat rinnakkain iholla. Raskausarvet ovat väriltään sinertävänpunaisia, mutta ne vaalenevat ajan mittaan. Kokonaan ne eivät kuitenkaan katoa.
Raskausarpia syntyy usein sellaisille ihoalueille, joihin kertyy paksu rasvakudos, kuten pakarat, alaselkä, lantio, reidet, alavatsa ja rinnat. Raskausarvet ovat melko tavallisia, ja niitä muodostuukin raskausaikana 75–90 prosentille naisista. Arpien ehkäisyyn käytetään erilaisia voiteita ja jo syntyneiden arpien hoitoon muun muassa voiteita ja laserhoitoa.
Korealaistutkimuksen mukaan murrosiässä syntyneitä arpia esiintyi vastaavasti 88,2 %:lla ja 77,1 %:lla tutkituista 15–17-vuotiaista mies- ja naisopiskelijoista, ja ne olivat ilmaantuneet keskimäärin 13,8 vuoden iässä.