google/wiki40b huggingface dataset:
Maurice Paléologue

Maurice Georges Paléologue (13. tammikuuta 1859 Pariisi – 18. marraskuuta 1944 Pariisi) oli ranskalainen diplomaatti, historioitsija ja esseisti.
Paléologuen isä Alexandru Paleologu oli Romanian Valakiasta kotoisin ollut vallankumouksellinen, joka oli paennut Ranskaan yritettyään salamurhata Valakian hospodarin (prinssi) Gheorghe Bibescun (1843–1848) vuoden 1848 Valakian vallankumouksen aikana. Alexandru oli yksi kolmesta Văcărescu-pajarisukuun kuuluneen Elisabeta Văcărescun aviottomasta lapsesta. Elisabetan äiti Zoe Văcărescu adoptoi tyttärensä lapset ja antoi heille kreikkalaisen tyttönimensä Paleologu. Ranskan kielessä tämä sukunimi muuttui muotoon Paléologue. Suvulla ei luultavasti ollut yhteyksiä Bysanttia hallinneeseen Palaiologos-hallitsijasukuun, vaikka jotkut Alexandrun esi-isät niin väittivät 1600-luvun lopulla.
Paléologue opiskeli oikeustiedettä, ja valmistuttuaan hän meni vuonna 1880 Ranskan ulkoministeriön palvelukseen. Hän oli lähetystösihteerinä Marokossa Tangerissa, sen jälkeen Pekingissä ja myöhemmin Italiassa. Hän oli Ranskan suurlähettiläänä Bulgariassa 1907–1912 ja Venäjällä 1914–1917. Tämän jälkeen hän toimi ulkoministeriön pääsihteerinä Alexandre Millerandin hallituksessa vuonna 1920. 
Paléologue oli Ranskan Pietarin-lähettiläs vuonna 1914, jolloin Ranskan presidentti Raymond Poincaré vieraili Pietarissa juuri ennen maailmansodan syttymistä. Paléologue  kirjoitti vierailusta päiväkirjaansa, ja se oli yksi hänen uransa kohokohtia. Diplomaatinuransa ohella Paléologue oli myös historioitsija, esseisti ja romaanikirjailija. Hän kirjoitti säännöllisesti Revue des deux Mondes -nimiseen kirjalliseen aikauslehteen. Hän kirjoitti useita teoksia Venäjän historiasta, ja myös hänen suurlähettiläskaudellaan Venäjällä 1914–1917 pitämänsä päiväkirjat on julkaistu (La Russie des tsars pendant la Grande Guerre, 1923).
Paléologue valittiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1928. Hän kuoli Pariisissa marraskuussa 1944 muutama kuukausi sen jälkeen kun kaupunki oli vapautunut saksalaismiehityksestä.
John Sholto Douglas

John Sholto Douglas, 9. Queensberryn markiisi (20. heinäkuuta 1844 – 31. tammikuuta 1900) oli skottilainen aatelismies, joka tunnetaan nimen antamisesta nykyaikaisen nyrkkeilyn säännöille sekä oikeusjutusta Oscar Wildeä vastaan.
Queensberry oli innokas nyrkkeily- ja urheilumies. Hän oli yksi Amateur Athletic Clubin perustajista. Kyseessä oli yksi Britannian ensimmäisiä urheiluseuroja, jotka hyväksyivät jäsenikseen muita kuin yläluokan edustajia. Seura kehitti 12 modernin nyrkkeilyn sääntöä. Säännöt laati John Graham Chambers, mutta ne on nimetty Chambersin tukijan mukaan Queensberryn säännöiksi.
Queensberry valittiin 1872 Ylähuoneeseen skottiaatelisten edustajana, mutta hän menetti myöhemmin paikkansa kieltäydyttyään ateistina vannomasta uskonnollista valaa kruunulle.
Oscar Wilde nosti Queensberryä vastaan kunnianloukkausjutun, kun tämä oli herjannut Wildeä sanalla "sondomite" (sodomite, sodomiitti). Queensberry ei hyväksynyt Wilden ja poikansa lordi Alfred Douglasin suhdetta. Kunnianloukkausjuttu kuivui pian kokoon, ja Wilde itse tuomittiin vankilaan törkeästä siveettömyydestä.
Tuhat ja yksi yötä (elokuva)

Palkinnot

Tuhat ja yksi yötä sai 1974 Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston Grand Prix -palkinnon (Grand Prix Spécial du Jury).
Henrique Soares da Costa

Henrique Soares da Costa (s. 11. huhtikuuta 1963 Penedo) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Maceión arkkihiippakuntaan 15. elokuuta 1992 ja nimitettiin Aracajún arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Acufidan titulaaripiispaksi 1. huhtikuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antônio Muniz Fernandes, jota avustivat José Palmeira Lessa ja José Carlos Melo.
Temppeli (veistos)

Temppeli on Kim Simonssonin veistos Turun Kupittaanpuistossa. Se on moniosainen reliefi pienen muuntamorakennuksen ulkoseinissä. Muuntamo sijaitsee Uudenmaankadun ja Kupittaankadun kulmassa. Teos paljastettiin Turun kulttuuripääkaupunkivuonna 2011.
Turku Energian muuntamorakennus on muuttunut valkoisten keramiikkatiilien myötä ”temppeliksi”, jonka sisäänkäyntiä vartioivat vakavat pikkulapset. Uudenmaankadun puoleisella seinällä enkelityttö suojelee tienkäyttäjiä. Teoksen muita aiheita ovat koirat ja peurat. Taideteos on yksi Savi kaupungissa -hankkeen kolmesta julkisesta taideteoksesta Turussa. Muut teokset ovat Pekka Paikkarin Iglu Puutorilla ja Karin Widnäsin Kimono Aurajokirannan vedenpuhdistamossa.
Muuntamorakennuksen seiniin tehtiin vuonna 1996 graffititaidetta osana kaupungin taidemuseon ympäristötaideprojektia, mutta 15 vuoden jälkeen maalaukset olivat kärsineet siinä määrin vaurioita, että muuntamon pintaan tilattiin kulttuuripääkaupunkivuodeksi uusi teos.
Leontine Castrén

Leontine Castrén (synt. Betty Leontine Reuter 30. syyskuuta 1817, Oravainen – 26. lokakuuta 1895, Kauhava) oli suomalainen pietisti. Hän oli Pyhäjärven kirkkoherran Zachris Castrénin puoliso. Tämä herännäisyysliikkeen näkyvä ja vaikutusvaltainen nainen saattoi hurmostilassa puhua kielillä.

Perhesuhteet

Vanhemmat rautatehtaan isännöitsijä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabeth von Essen. Puoliso 1844 kirkkoherra, valtiopäiväedustaja Zachris Castrén (1817–1868). Lapsia: oikeusneuvosmies ja valtiopäiväedustaja Johannes Castrén (1847–1910), asianajaja ja kansanedustaja Jonas Castrén (1850–1922) ja asemapäällikkö Zachris Castrén (1852–1917).
Allan Palmgren

Allan Palmgren (5. tammikuuta 1860 Mouhijärvi – 28. toukokuuta 1928 Pori) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkiarvostelija.
Palmgrenin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Palmgren ja Emma Kristina Jahnsson. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1878 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Palmgren toimi konttoristina ja kirjanpitäjänä Porissa ja vuodesta 1918 hän oli Porin Konepajan pääkirjanpitäjä.
Palmgrenin sävelsi Satakunnan marssin sekä sävelsi ja sanoitti Porin suojeluskunnan marssin. Hän on säveltänyt kupletin "Tilta Tuohimaa", johon sanat on kirjoittanut Hj. Nortamo.
Allan Palmgren oli naimisissa vuodesta 1897 Naema Matilda Björkmanin kanssa. Hänen veljensä oli säveltäjä Selim Palmgren.
Amfora

Amfora (m.kreik. ἀμφορεύς < ἀμφιφορεύς, molemmin puolin kannettava) on kaksikorvainen kuljetus- ja säilytysastia. Amfora oli usein leimattu erilaisin astian valmistajaa, sisältöä ja tilavuutta koskevin merkein, sekä seremonia- ja juhlakäytössä koristeltu myös maalauksin.
Sitä käytettiin antiikissa viini- ja öljysäiliönä sekä hautauurnana. Amfora oli myös voittopalkintona Athenen kunniaksi Ateenassa pidetyissä kisoissa.
Tavallisimmat amforatyypit olivat: vatsa-amfora, jonka profiili on yhtenäinen huulesta jalkaan, kaula-amfora, jonka kaulaosa on selkeästi erillinen astian vartaloon nähden ja kuljetusamfora, joka oli vartaloltaan huomattavasti näitä edellä mainittuja kapeampi.
Šoina

Šoina (ven. Шо́йна) on maaseututaajama ja Kaninin niemimaan länsirannalla sijaitsevan Šoinan maalaiskunnan keskus Zapoljarnyin piirissä Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Pohjois-Venäjällä.

Kaninin niemimaan kylät ja väestö

Kaninin niemimaan pohjoisimmat kylät eli Šoinan taajama ja Kijan kylä muodostavat Šoinan kyläneuvoston maalaiskunnan, jossa asui yhteensä 363 asukasta 2010 väestönlaskennan mukaan, ja 372 henkeä 2012 alussa (Rosstatin mukaan).
Etelämpänä sijaitsevassa Kaninin kyläneuvoston maalaiskunnassa asui yhteensä 1 487 henkeä (2010). Nesin kylä on Kaninin maalaiskunnan keskus; muita kyliä ovat pohjoisempi Tšiža sekä Nesistä lounaaseen sijaitseva Verhnjaja Mgla.
Nesin itäpuolella sijaitseva Vižas on puolestaan osa Oman kyläneuvoston maalaiskuntaa (937 as.).
Bruce Fairbairn

Ura

Fairbairn oppi soittamaan trumpettia jo pienenä ja soitti teini-ikäisenä paikallisissa R&B-yhtyeissä. 1970-luvun lopulla hän oli perustamassa kanadalaista Prism-yhtyettä. Loverboyn esikoisalbumi lanseerasi kansainvälisiä hittejä, kuten ”Turn Me Loose” ja ”The Kid Is Hot Tonite”. The Revölution by Night (1983) ja The Blitz (1984) tekivät Fairbairnista tunnetun hard rock -tuottajan. Vuonna 1986 hän tuotti Bon Jovin albumin Slippery When Wet, joka myi yli 12 miljoonaa kappaletta. Fairbairnin viimeiseksi tuotannoksi jäi Yesin albumi The Ladder.
Fairbairn sai urallaan kolme vuoden tuottajan Juno-palkintoa.
Työväenliike

Työväenliike on käsite, joka perinteisesti jaetaan kahteen pääosaan, jotka ovat ammatillinen työväenliike ja poliittinen työväenliike. Suomen työväenliikkeen varhaishistoriaan kuului lisäksi niin sanottu wrightiläinen työväenliike. Yhteistä näille on työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen.

Wrightiläinen työväenliike

Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa toiminut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki neutraloimaan työväestön radikalisoitumista pyrkimällä edistämään heidän asemaansa yhteisellä järjestäytymisellä työnantajien kanssa. Se tuli Suomeen Ruotsin mallin mukaisena vuosina 1886–1894. Wrightiläinen työväenliike oli käytännössä työnantajan tai kapitalistin johtamaa toimintaa, jolla yritettiin vaimentaa työläisten omaa aktiivisuutta ja hillitä kumouksellisen sosialistisen työväenliikkeen etenemistä. Sillä oli usein eettisesti hyvät tarkoitusperät, ja sen avulla voitiin edistää esimerkiksi työläisten terveyttä ja hyvinvointia. Myöhempi työväenliike on voimakkaasti arvostellut wrightiläisyyttä, koska se ei kunnioittanut työväenluokan omia toimintaoikeuksia. Wrightiläisestä työväenliikkeestä on käytetty toisinaan myös nimitystä porvarillinen työväenliike. Wrightiläisen työväenliikkeen lähisukulainen on hyväntekeväisyys.

Ammatillinen työväenliike

Ammatillinen työväenliike on työläisten omasta toimintatarpeesta lähtevä liike, joka pyrkii puolustamaan ja saavuttamaan maan työläisten toimintaoikeuksia ilman omistavan luokan holhousta. Tätä vastaa nykyään kehittyneissä maissa ammattiyhdistysliike, joka on kuitenkin monin tavoin sidoksissa poliittiseen työväenliikkeeseen.
Erik Sjöberg (runoilija)

Erik Sjöberg (14. tammikuuta 1794 Ludgo, Södermanland, Ruotsi – 4. maaliskuuta 1828 Tukholma) oli ruotsalainen romantiikan ajan runoilija ja kirjailija. Hänet tunnetaan pseudonyymillä Vitalis.
Sjöberg oli kotoisin köyhistä oloista, mutta onnistui pääsemään Uppsalan yliopistoon, jossa hän suoritti tutkinnon vuonna 1824. Kirjailijantyön ohella hän ansaitsi elantonsa opettamalla.
Viking (satelliitti)

Viking oli Ruotsin ensimmäinen satelliitti, jonka päätehtävänä oli tutkia magnetosfäärin ja ionosfäärin
plasmailmiöitä. Satelliitti laukaistiin avaruuteen 22. helmikuuta 1986 Ariane 1 -kantoraketilla Ranskan Guayanassa sijaitsevasta Kouroun avaruuskeskuksesta.

Satelliitin rakenne ja rata

Tämä pieni 286 kg:n painoinen Viking-satelliitti laukaistiin hyvin elliptiselle radalle 814–13 530 km:n korkeuteen, josta se pystyi tehokkaasti tutkimaan ilmakehän yläosia. Satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on 261,2 minuuttia.
Muodoltaan Viking on kahdeksankulmainen kappale, jonka halkaisija on 1,9 m ja korkeus 0,5 m.

Hankkeen tulokset ja toteutuminen

Viking-satelliitin toimintaiäksi suunniteltiin 240 päivää, mutta käytännössä se jatkoi mittauksia pidempään yhteensä 444 päivän ajan. Satelliitin toiminta päättyi 12. toukokuuta 1987. Satelliitin avulla saatiin merkittävää tietoa ilmakehän yläosien ominaisuuksista ja revontulista.
Hankkeen toteuttajana toimi Swedish Space Corporation. Hankkeen kokonaiskustannukset olivat 20 miljoonaa dollaria (vuoden 1986 mukaan). Satelliitin valmisti Saab-Scania yhdessä amerikkalaisen Boeing-yhtiön kanssa.
Kenbak-1

Kenbak-1 on John Blankenbakerin kehittämä henkilökohtainen tietokone, joka on julkaistu vuonna 1971. Konetta pidetään ensimmäisenä kaupallisesti saatavana henkilökohtaisena tietokoneena.
Tietokone ei vielä käyttänyt mikroprosessoria, mutta ei ollut myöskään rakennussarja.
Wihurin Sibelius-palkinto

Wihurin  Sibelius-palkinto on Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston myöntämä palkinto kansainvälisesti tunnetulle ja tunnustetulle taidemusiikin säveltäjälle. Palkinto on yksi klassisen musiikkimaailman arvostetuimmista ja rahallisesti suurimmista palkinnoista. Ensimmäinen Wihurin Sibelius-palkinto jaettiin vuonna 1953 Jean Sibeliukselle, jonka mukaan palkinto on nimetty. Vuoteen 2017 mennessä Wihurin Sibelius-palkintoja on jaettu yhteensä 18 kappaletta, joista viimeisin vuonna 2017 jaettu oli arvoltaan 150 000 euroa. Sen sai eteläkorealainen säveltäjä Unsuk Chin. Wihurin Sibelius-palkinnon jakamista varten on asetettu viisijäseninen asiantuntijalautakunta, joka koostuu arvostetuiden suomalaisten musiikki-instituutioiden edustajista. Asiantuntijalautakuntaan on kuulunut musiikkitieteen professoreita ja säveltäjiä.
Palkintoja voivat saada sekä yksityiset henkilöt että yhteisöt kansallisuuteen, uskontoon, rotuun tai kieleen katsomatta.
BL 9,2 tuuman Mk XI -laivatykki

Suunnittelu ja valmistus

Vuonna 1902 Ordnance Board esitti panoksen kasvattamista, jotta putkipaine nousisi ja lähtönopeus kasvaisi. Tammikuussa 1903 annettiin määräys asian tutkimisesta ja suunnittelun tuloksena oleva Mk X tykki ei juurikaan poikennut edeltäjistään. Vickers kuitenkin jatkoi omin päin tutkimusta, minkä perustana käytettiin Amiraliteetin kanssa käytyjä keskusteluja Lord Nelson -luokan aseistamisesta. Vickersin malli kilpaili Ordnance Boardin suunnittelun pohjalta tehdyn aseen kanssa menestyksekkäästi tullen valituksi.
Amiraalineuvosto hyväksyi uuden mallin alkuvuodesta 1905 Lord Nelson - ja Minotaur-luokkien aseistamiseksi. Ensimmäiset kaksi tykkiä valmistuivat vielä vuonna 1905. Niiden suunniteltu kestoikä oli 300 laukausta ammuttaessa kordiittitäytteisiä MD kranaatteja.
Publius Quinctilius Varus

Publius Quinctilius Varus (s. noin 53 eaa.–k. 9 jaa.) oli roomalainen kenraali ja Germanian maaherra 7–9 jaa. Arminiuksen johtamat germaanit voittivat Teutoburgin metsässä Varuksen johtamat kolme legioonaa, ja Varus teki taistelun loppuvaiheessa itsemurhan. Tappio oli valtava järkytys ja pysäytti Rooman laajentumisen Reinille.
Varus kuului vanhaan patriisisukuun, jolla ei ollut juuri poliittista vaikutusvaltaa. Hänen isänsä Sextus Quinctilius Varus osallistui Julius Caesarin salamurhaan, ja teki itsemurhan Filippoin taistelun jälkeen vuonna 42 eaa. Publius Quinctilius Varuksesta tuli jo varhain Octavianuksen, tulevan keisari Augustuksen, kannattaja. Varus kohensi asemaansa Augustuksen hallintokoneistossa menemällä naimisiin Augustuksen neuvonantajan Marcus Vipsanius Agrippan tyttären kanssa. Vuonna 13 eaa. hän oli konsulina yhdessä tulevan keisarin Tiberiuksen kanssa. Varus sai Afrikan provinssin prokonsulin viran vuosiksi 7–6 eaa., ja hänestä tuli myös Syyrian legaatti 6–3 eaa. Juudeassa syttyi kapina Herodes I Suuren kuoltua vuonna 4 eaa. Varus murskasi kapinalliset tehokkaasti ja palautti Rooman hallinnon alueelle. Roomalaiset lähteet eivät kuitenkaan mainitse kyseistä tapahtumaa ja Josephus jää yksin tapahtuman ainoaksi lähteeksi. Kuitenkin, Varuksen kyvykkyydestä vakuuttunut Augustus lähetti tämän lopulta vuonna 7 jaa. Rooman valtakunnan rajaseudulle, Reinin itäpuolelle, jossa Varus toimi legaattina eli sekä sotapäällikkönä että maaherrana. Hänen tehtävänään oli vakiinnuttaa Rooman toimi- ja tuomiovalta vastavalloitetulla alueella. 
Saavuttuaan Germaniaan Varus aloitti sen voimakkaan roomalaistamisen. Varuksen toimet nostattivat useat germaaniheimot vastarintaan. Keruskien taitava päällikkö Arminius nousi salassa pidetyn vastarinnan johtoon. Syyskuussa vuonna 9 Arminius onnistui johtamaan talvileiriin siirtymässä olleen Varuksen ansaan. Varukselle oli ilmoitettu, että eräs kaukainen heimo oli noussut kapinaan. Varus päätti kukistaa kapinan matkalla talvileiriin ja johti legioonansa Teutoburgin metsään, jossa Arminiuksen kokoamat germaanijoukot odottivat heitä. Maasto oli epäedullinen roomalaisten taistelutaktiikan kannalta, ja rankkasateet tekivät mutaisista rinteistä vaikeakulkuisia. Marssi metsän läpi kesti kolme päivää. Sen aikana roomalaiset tuhottiin täysin. Varus teki lopulta itsemurhan heittäytymällä miekkaansa.
Ikääntyvä Augustus oli surun murtama saatuaan kuulla hirvittävästä tappiosta. Hänen kerrotaan valittaneen: ”Varus, Varus, anna takaisin legioonani!” Rooma menetti kaikki Reinin itäpuolella olleet alueensa, ja Varuksesta tehtiin Augustuksen epäonnistuneen Germania-politiikan syntipukki. Taistelussa tuhoutuneiden legioonien numeroita ei enää koskaan käytetty. Keisari Augustus ymmärsi tappion laajemmat seuraukset: Rooma olisi suojaton, jos germaanit lähtisivät etenemään kohti pääkaupunkia. Germania-hankkeeseen uhratut varat olivat menneet hukkaan. Lisäksi keisari erotti kaikki germaanista syntyperää olevat henkivartijansa ja karkotti heidät valtakunnastaan. Uusia legioonia värvättiin ja maa oli lähes poikkeustilassa.
Atomic County

Atomic County on O.C.:ssa esiintyvä kuvitteellinen sarjakuva, jonka on piirtänyt Seth Cohen (Adam Brody). Hänen ystävänsä Zach Stevens (Michael Cassidy) auttoi. Atomic County on esiintynyt aktiivisesti O.C.:n toisen tuotantokauden jaksoissa siitä lähtien, kun Zach ehdotti Sethille, että hän voisi tehdä oman sarjakuvan.

Historia

Atomic County syntyi, kun Seth Cohen piirsi luonnoksia koulussa. Kun Zach Stevens näki Sethin luonnokset, hän ehdotti, että Seth voisi alkaa tehdä omaa sarjakuvaa.
Seth sai hermoromahduksen Sarjakuvafirman (WildStormin) tapaamisessa, koska he eivät saaneet sopimusta aikaan sarjakuva-albumista. Myöhemmin, kun Carter Buckley näkee Sethin piirrokset, hän järjestää pojille toisen mahdollisuuden solmia sopimus. Tämä toinen tapaaminen menee todella hyvin, ja pojat allekirjoittavat sopimuksen julkaista sarjakuvakirjan Sethin piirroksista.
Atomic County esiintyi vielä kerran 4. tuotantokauden alussa, jolloin Seth teki numeron Kid Chinon Ryan Atwoodin alkuperästä joka perustui tosiasioihin, mutta tarina oli erilainen, sillä Sethillä oli supervoimia ja puvut olivat erilaiset. Mukana oli mm. Ryanin tulo Newportiin, Ryanin ja Sethin ystävystyminen sekä Ryanin ja Sethin tappelu Luke Wardia ja muita vesipallon pelaajia vastaan.
Melanosyytti

Melanooma

Melanooma on melanosyyttien pahanlaatuinen kasvain. Suomessa ilmenee vuosittain noin kahdeksan uutta melanoomatapausta sataatuhatta asukasta kohden, miehillä vähän enemmän kuin naisilla.
Ismo Hölttö

Ismo Olavi Hölttö (s. 1940 Espoo) on suomalainen valokuvaaja.
Ennen päätoimista valokuvaajan uraansa Ismo Hölttö toimi kultaseppänä vuodesta 1955 vuoteen 1970. Jo 1960-luvulla hän kuitenkin harrasti valokuvausta vakavasti ja kierteli Suomea kuvaten köyhiä maaseudun ihmisiä. Yhdessä Mikko Savolaisen kanssa hän julkaisi vuonna 1970 valokuvateoksen Suomea tämäkin. Kahta vuotta myöhemmin julkaistiin toinen yhteistyön tulos Raportti Suomen mustalaisista.
Hölttö sai valokuvataiteen valtionpalkinnon ensimmäisen kerran vuonna 1969, ja uudelleen vuonna 1992 koottuaan 1960-luvun mustavalkokuviaan isoksi, kolmella värillä arkistokelpoiselle paperille painetuksi omakustanteiseksi valokuvateokseksi Ihminen pääosassa. Sen sitomoon jäljelle jääneistä painoarkeista sidottiin vuonna 2008 hieman erisisältöisiä kirjoja nimellä Valokuvia – Photographs. Vuonna 2003 kirjan kuvia nähtiin isoina suurennoksina Galleria Hippolytessä Helsingissä.
Vuosina 1970–1979 Höltön yrityksenä oli Studio Ismo Hölttö Ky, ja vuodesta 1980 lähtien Rykämä Oy. Valtaosa Höltön tuotannosta on ollut mainos- ja muita käyttökuvia, tilaajina muiden muassa art directorit Herbie Kastemaa, Asko Kekkonen, Erkki Ruuhinen, Kari Torkler ja Jukka Veistola.
Ismo Hölttö sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 2002. Keväällä 2015 Ateneumin taidemuseo järjesti suuren näyttelyn Höltön töistä. Höltön valokuvia on Suomen lisäksi ollut näytteillä Ranskassa, Tanskassa ja Liettuassa.
Jens Evensen

Jens Ingebret Evensen (5. marraskuuta 1917 Oslo – 15. helmikuuta 2004 Asker) oli norjalainen lakimies, poliitikko ja diplomaatti. Norjan ulkoministeriön lakiasioista vastaavana virkamiehenä hänellä oli keskeinen rooli Norjan EEC-vapaakauppasopimuksessa 1972 ja sitä ennen vuoden 1965 aluemerisopimuksissa Britannian ja Tanskan kanssa, joiden avulla Norja varmisti haltuunsa valtaosan muutamaa vuotta myöhemmin löytymään alkaneista Pohjanmeren öljy- ja  maakaasuvaroista. Suurimmat esiintymät löydettiin Norjan puolelta, aivan läheltä Evensenin neuvottelemaa rajaa.
1970-luvulla Evensen toimi ministerinä Trygve Brattelin ja Odvar Nordlin hallituksissa, ensin kauppaministerinä ja 1974–1978 Norjan ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana merioikeusministerinä. Tässä tehtävässä hän sai vuonna 1977 kritiikkiä neuvotteluistaan Neuvostoliiton kanssa maiden välisestä Barentsinmeren kalastussopimuksesta. Vuonna 1981 hän johti ulkoministeriön virkamiehenä rajaneuvotteluja Neuvostoliiton kanssa, mutta hänet erotettiin tehtävästä omapäisyytensä vuoksi. Hänet siirrettiin samalla syrjään myös Tanskan kanssa käydyistä neuvotteluista Jan Mayen -saaren ja Grönlannin välisestä rajasta, mutta hän sai jatkaa Norjan delegaation johtajana YK:n merioikeuskonferenssissa. Samoihin aikoihin häntä kritisoitiin myös presidentti Kekkosen ajaman ydinaseettoman Pohjolan kannattamisesta virkamiesasemassa vastoin hallituksensa kantaa. Vuonna 1985 hänen entinen alaisensa Arne Treholt sai pitkän vankeustuomion vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi osin Evensenin todistajalausunnon perusteella.
Myöhemmällä urallaan Evensen toimi Norjan työväenpuolueen poliitikkona ja vuosina 1985–1994 YK:n kansainvälisen tuomioistuimen tuomarina Haagissa.
Signaali-kohinasuhde

Signaali-kohinasuhde (engl. signal-to-noise ratio; lyh. SNR tai S/N) on sähkötekniikkaan liittyvä käsite, jonka vertauskuvallinen käyttö on levinnyt muillekin elämän aloille. Signaali-kohinasuhteella (SNR) tarkoitetaan useimmiten järjestelmässä esiintyvän hyötysignaalin ja kohinasignaalin tehojen suhdetta. Se on tärkeä suure varsinkin elektroniikassa, radiotekniikassa ja tietoliikenteessä, joissa vastaanotettavan hyötysignaalin erottaminen kohinasta on oleellista.
Johan Wrede

Johan Wrede (s. 18. lokakuuta 1935) on suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori. Wrede toimi professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1969–1995. Sitä ennen hän oli ollut ruotsalaisen kirjallisuuden dosentti ja vt. professori. 
Wrede on ansioitunut myös J. L. Runebergin tutkijana. Hän käynnisti 1990-luvulla suomenruotsalaisen kirjallisuuden historiankirjoitushankkeen. 
Hän on Wrede af Elimä -aatelissuvun edustaja ja Gerda Wrede-Paisscheffin veljenpoika. Taloustieteilijä Markus Jäntti on Johan Wreden vävy.
Johan Wrede on ensimmäinen suomenkieliseen osakuntaan ￼inspehtoriksi valittu ruotsinkielinen professori. Luovuttuaan virastaan hänet kutsuttiin Kymenlaakson Osakunnan kunniainspehtoriksi.
Dornier Do 228

Dornier Do 228 on Dornier-yhtiön valmistama pienikokoinen, kaksimoottorinen STOL-potkuriturbiinikone.
Sekä Dornier Saksassa että Hindustan Aeronautics Intiassa ovat rakentaneet noin 230 konetta lisenssivalmistuksena sekä siviili- että sotilaskäyttöön.