Hans Kelsen

Elämäkerta

Kelsen syntyi Prahassa 11. lokakuuta 1881 keskiluokkaiseen saksaa puhuvaan juutalaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa olivat Adolf Kelsen (1850–1907) ja Auguste Löwy (1860–1950). Kelsenin ollessa kaksivuotias hän ja hänen perheensä muuttivat Wieniin, jossa hän myöhemmin aloitti oikeustieteelliset opintonsa. Vuonna 1912 Kelsen meni naimisiin Margarete Bondin kanssa ja pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä. 
Opintojensa aikana vuonna 1908 Kelsen osallistui aikansa kuuluisimman valtio-oikeusoppineen Georg Jellinekin pitämään seminaariin Heidelbergissä ja hän osallistui myös kenties kaikkien aikojen kuuluisimman sosiologin, Max Weberin, kursseille.

Euroopan aika

Vuonna 1911 Kelsen julkaisi teoksensa Hauptprobleme der Staatsrechtslehre entwickelt aus der Lehre vom Rechtssatze (Valtio-oikeusopin pääkysymyksiä oikeuslauseopista käsin tarkasteltuna). 
Kelsen nimitettiin Wienin yliopiston julkisoikeuden professoriksi vuonna 1919. Seuraavat kymmenisen vuotta olivat Kelsenin kehityksen kulta-aikaa. Hän osallistui säännöllisesti niin sanotun Wiener Schulen (Wienin piiri) toimintaan. Koulukuntaan kuului monia sittemmin tunnettuja oikeustieteilijöitä kuten Charles Eisenmann, Adolf Merkl, Alfred Verdross, Felix Kaufmann ja Erich Voegelin. Myös Alf Ross, Pohjoismaiden ehkä merkittävin oikeusteoreetikko, osallistui Wienin piiriin toimintaan. Ross erkaantui sittemmin Kelsenin edustamasta oikeusfilosofisesta idealismista edustaen skandinaavista realismia ja arvosteli entisen opettajansa ajatuskulkuja välillä tiukoinkin sanakääntein. Kelsenin merkittävä vaikutus maailman oikeusfilosofiaan näkyy myös Suomessa, muun muassa siinä, että suomalainen oikeustieteilijä Simo Zitting (1915–2012), joka loi analyyttisen oikeusteorian perustan Suomeen, hankki perusopetuksensa Rossin koulukunnalta ja siis välillisesti Kelseniltä.
Vuoden 1930 aikana alkoivat Kelsenin poliittiset vastoinkäymiset. Hänet erotettiin tuolloin poliittisiksi sanotuin perustein Itävallan perustuslakituomioistuimesta ja Adolf Hitlerin vallannousu 1933 nosti lisää tummia pilviä taivaanrantaan. Kelsen lähti Itävallasta muuttaen Sveitsiin, Geneveen. Vuonna 1934 Kelsen julkaisi puhtaan oikeusoppinsa (Reine Rechtslehre), jonka toinen uudistettu painos julkaistiin Wienissä 1960.

Siirtyminen Yhdysvaltoihin

Toisen maailmansodan puhkeamisen myötä Kelsen jätti 1940 lopullisesti Euroopan asettuen Yhdysvaltoihin. Hän oli tuolloin jo kuusissakymmenissä ja varustettu varsin puutteellisella englannin kielen taidolla. Siitä huolimatta hän jatkoi aktiiviuraansa, ensin luennoimalla Harvardin yliopistossa ja sen jälkeen vuodesta 1942 Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, jonka vakinaisen professuurin haltija hän oli vuosina 1945–1952. Vuonna 1945 ilmestyi hänen ehkä tärkein valtioteoreettinen teoksensa The General Theory of Law and State. 
Kelsen jatkoi aktiivista toimintaansa vielä eläkkeelle siirtymisensä jälkeen. Hän esiintyi vierailevana luennoitsijana ja vuoden 1953 kiertomatkallaan Euroopassa Kelsen vieraili myös Helsingissä, sekä lisäksi ainakin Tukholmassa, Kööpenhaminassa, Genevessä, Haagissa, Wienissä ja Edinburghissa. Yhteensä 11 yliopistoa nimitti hänet kunniatohtoriksi, niiden joukossa maineikas Harvard. Hänen teoksiaan on julkaistu 24 eri kielellä. 
Kelsen kuoli 91 vuoden ikäisenä Berkeleyssä 19. huhtikuuta 1973. Kaiken kaikkiaan Kelsen julkaisi elämänsä aikana yli 400 teosta.

Kelsenin kielenkäyttö

Kelsenin kielenkäyttö on saksalaiseen tapaan ankaran loogista ja perusteellista. Tyylinäytteenä Kelsenin kirjoittamistavasta esitettäköön ote jossa hän selostaa imputaatiota (imputaatio on suomennettu 'syyksilukemiseksi') verraten sitä kausaalisuuteen, josta Kelsen mainitsee seuraavaa:
"... (kausaalisuudessa) kukin konkreettinen syy on katsottava toisen syyn vaikutukseksi ja kukin konkreettinen vaikutus toisen vaikutuksen syyksi, niin että syyn ja vaikutuksen ketju – kausaalisuuden olemuksen mukaisesti – on kummassakin suunnassa päättymätön. Lisäksi jokainen konkreettinen tapahtuma on periaatteessa äärettömän lukuisien kausaalisarjojen leikkauspiste" (Puhdas oikeusoppi, WSOY, 1968, s. 101, suomennos Olli Nikkola.)