google/wiki40b huggingface dataset:
Radikaali (kemia)

Radikaali on atomi tai molekyyli, jolla on pariton määrä elektroneja (yleensä seitsemän) uloimmalla elektronikuorella ja siten pariton elektroni. Radikaaleja syntyy, kun yksinkertainen σ-sidos katkeaa homolyyttisesti ja sidosta muodostavat kaksi elektronia päätyvät eri atomeihin. Näin syntyvillä radikaaliatomeilla on yksi pariton elektroni ja vajaa valenssielektronien oktetti. Paritonta elektronia merkitään pisteellä, esimerkiksi ·CH₃ tai Cl·. Radikaalit reagoivat yleensä herkästi, koska ne pyrkivät täydentämään uloimman elektronikuorensa. Radikaaleilla on suuri merkitys muun muassa palamisessa, polymeroinnissa, ilmakehän reaktioissa ja monissa biokemiallisissa ilmiöissä. 
Radikaaleista käytetään myös nimeä vapaat radikaalit, sillä aikaisemmin radikaali on tarkoittanut molekyyliin sitoutunutta kemiallista ryhmää. Nykyään on kuitenkin IUPAC:n mukaan suositeltavaa puhua esimerkiksi vinyyliradikaalin sijaan vinyyliryhmästä.

Reaktiot

Radikaalit osallistuvat additio- ja substituutioreaktioihin. Radikaalireaktiossa on kolme vaihetta: aloitusreaktio, ketjureaktiot ja päätösreaktiot. Aloitusreaktiossa muodostuu radikaaleja, kun taas ketjureaktiot ovat radikaalin reaktioita neutraalien molekyylien kanssa, jotka johtavat uusien radikaalien syntymiseen. Koska radikaalit ovat hyvin reaktiivisia, radikaalireaktio voi jatkua niin kauan kuin radikaaleja muodostavia reagensseja on käytettävissä.
Radikaalin substituutioreaktiossa lähtöaineradikaali (Rad•) ottaa vastaan elektronin molekyyliltä A-B, josta muodostuu uusi radikaali B•.
Radikaalin additioreaktiossa radikaali liittyy alkeenin kaksoissidoksen yhteen elektroniin, ja lopputuotteestakin tulee radikaali.

Alkeenien polymerointi

Alkeenien polymerointi on tärkeä teollinen reaktio, jossa pienet alkeenimolekyylit liittyvät toisiinsa muodostaen yhden makromolekyylin eli polymeerin. Esimerkiksi eteenistä voidaan valmistaa polymeeriä, polyeteeniä. Alkeenien radikaalipolymerointi on polyadditioreaktio, jossa kaksoissidoksia sisältävät monomeerit liittyvät yhteen additioreaktiolla pitkiksi ketjuiksi. Samalla molekyylien väliset kaksoissidokset aukeavat. Käynnistyäkseen reaktio tarvitsee aloitekatalyytin sekä yleensä vielä toisen katalyytin nopeuttamaan reaktiota. Polymerointireaktion aloitekatalyyttinä (initiaattorina) voi toimia esim. bentsoyyliperoksidi, joka hajoaa bentsoyylioksiradikaaleiksi.Bentsoyylioksiradikaali reagoi ensin alkeenin kanssa ja reaktio jatkuu ketjureaktiona, jossa syntyy pitkiä hiiliketjuradikaaleja. Päätereaktiossa hiiliketjuradikaalit yhtyvät polymeeriketjuksi.

Happiradikaali

Happiradikaali on hapen herkästi reagoiva yhdiste. Esimerkiksi hydroksyyliradikaali on yleinen happiradikaali. Happiradikaaleja syntyy etenkin ilmakehän hapen ja otsonin reaktioissa. Happiradikaalit toimivat voimakkaina hapettimina ja voivat aiheuttaa vaurioita soluille. Antioksidantit, kuten E- ja C-vitamiinit hajottavat happiradikaaleja ja estävät niiden aiheuttamia soluvaurioita.
Happiradikaaleja vapautuu myös solujen mitokondrioista soluhengityksen yhteydessä. Erityisesti nämä happiradikaalit voivat vahingoittaa solua, muun muassa sen tumaa ja siellä olevaa DNA:ta.
Uuno Sinisalo

Uuno Sinisalo (9. lokakuuta 1904 – 29. tammikuuta 1985 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut toimittaja ja kotiseutuneuvoksen arvonimellä palkittu lukuisten Tampere-aiheisten kirjojen tekijä.
Sinisalo toimi 1940-luvulta alkaen Aamulehden toimittajana ja toimitussihteerinä, myöhemmin Uuden Suomen Tampereen-kirjeenvaihtajana. Hän laati Tampere-aiheisia historia-, kuva- ym. teoksia ja teki myös tamperelaisten yritysten ja yhteisöjen historiikkeja. Hän oli Tampere-Seuran sihteeri ja toiminnanjohtaja vuosina 1937–1964 sekä Tammerkoski-lehden päätoimittaja vuosina 1938–1979.
Sinisalo sai 1947 Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksestaan Tampereen kirja ja Tampere-palkinnon 1961. Kotiseutuneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1972.
Fédération Cynologique de Géorgie

Fédération Cynologique de Géorgie (FCG) on georgialainen kenneljärjestö.

Historia ja nykytilanne

FCG perustettiin vuonna 1991. Vuonna 1997 FCI hyväksyi sen sitoumuskumppaniksi, ja vuonna 2001 siitä tuli täysivaltainen jäsen. Perustamisestaan lähtien se on ollut tärkeä osa eurooppalaista koiramaailmaa: sillä on läheisiä suhteita moniin eurooppalaisiin koirajärjestöihin. FCG järjestää säännöllisesti sekä kansallisia että kansainvälisiä koiranäyttelyitä, tukee monia georgialaisia koirajärjestöjä, -yhteisöjä ja kenneleitä ja tekee paikallisia alkuperäisrotuja kuten kaukasiankoiraa ja georgianvuoristokoiraa tunnetuksi. Samalla se on ainoa FCI:n jäsen, joka on virallisesti tunnustanut georgianvuoristokoiran.
Nicolas Clément

Nicolas Clément (myöh. Clément-Desormes) (12. tammikuuta 1779 Dijon – 21. marraskuuta 1841 Pariisi) oli ranskalainen kemisti ja fyysikko. Clément tutki yhdessä appensa Charles Bernard Desormesin kanssa erityisesti kaasujen termodynamiikkaa. Lisäksi he selvittivät myös Bernard Courtoisin löytämän jodin ominaisuuksia.

Työ

Clément ja Desormes selvittivät muun muassa hiilimonoksidin ja hiilidisulfidin ominaisuuksia.  He huomasivat vuonna 1801, että hiilidioksidikaasua johdettaessa hehkuvan hiilloksen yli syntyy hiilimonoksidia.
Vuonna 1806 Clément ja Desormes julkaisivat tutkimuksensa typen oksideiden merkityksestä rikkihapon valmistuksessa käytettävässä lyijykammioprosessissa ja esittivät ensimmäisen täysin kemiallisen selityksen katalyyttien toiminnasta. Bernard Courtois löysi vuonna 1811 jodin ja arveli löytäneensä uuden alkuaineen, mutta ei pystynyt hankkimaan rahoitusta tutkimuksilleen. Tämän vuoksi hän antoi jodin ja sen yhdisteiden ominaisuuksien tutkimisen Desormesille ja Clémentille, joilla oli paremmat mahdollisuudet tutkia niitä.
Vuodesta 1819 Clément toimi kemian professorina Conservatoire National des Arts et Métiersissä. Samana vuonna hän aloitti tutkimaan kaasujen ominaislämpöjä vakiopaineessa ja vakiotilavuudessa.  Hän tapasi myös Sadi Carnot'n, joka kiinnostui Clémentin tutkimuksista ja myöhemmin selvensi ja yleisti Clémentin teorioita. 
Clément oli ensimmäinen, joka käytti kaloreita lämpöenergian yksikkönä. Clément esitteli kalori-termin esitelmöidessään lämpövoimakoneista vuosina 1819–1824.
Vehkalammi (Ruovesi)

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 129,5 metriä mpy.
El Hierro

Maantiede ja luonto

El Hierro on pieni, vulkaaninen saari, jonka maasto on karun kaunista. Tulivuorenpurkauksia tapahtuu kuitenkin vain harvoin: syksyllä 2011 tapahtunut vedenalainen tulivuorenpurkaus oli ensimmäinen sitten vuoden 1793. Muun muassa La Restingasta löytyy laavahiekkainen uimaranta. El Hierrolla elää myös monia kotoperäisiä lajeja, muun muassa äärimmäisen uhanalainen kanarianjättilisko.

Matkailu

El Hierrolla käy vain vähän turisteja, eikä esimerkiksi Suomesta järjestetä pakettimatkoja El Hierrolle. Saari on erittäin rauhallinen lomakohde, jossa yöelämä ja ostosmahdollisuudet ovat minimaalisia. Saari sopii erityisen hyvin patikoijille, sillä saarella on useita eritasoisia vaellusreittejä sekä mahtavia näköalapaikkoja. Saarta on myös pidetty yhtenä Euroopan parhaista sukelluskohteista, sillä merivesi on kirkasta ja merestä löytyy eksoottisia kaloja. El Hierrolla on myös hyvät mahdollisuudet rauhalliseen rantalomailuun. Saarella on vain muutama hotelli, mutta suosittuja majoitusmuotoja ovat myös lomahuoneistot sekä luonnon keskellä sijaitsevat mökit ja maatilat.

Liikenne

El Hierrolla on pieni lentoasema, jonne likennöidään vain paikallislentoja Teneriffalta ja Gran Canarialta. Lentoasema sijaitsee pääkaupunki Valverden kupeessa. Teneriffalta on El Hierrolle myös lauttayhteys.

Ferron meridiaani

Vanhalla ajalla Ferro oli maailman läntisin tunnettu maa-alue. Tämän vuoksi Klaudios Ptolemaios valitsi Ferron meridiaanin lähtökohdaksi, josta maailman pituusasteet laskettiin. Saman pituuspiirin määräsi vuonna 1634 myös kardinaali Richelieu Ranskassa käytettävien karttojen nollapituuspiiriksi, mutta myöhemmin tarkoitukseen alettiin käyttää Pariisin observatorion pituuspiiriä. Suomessa pituusasteita mitattiin toisinaan Ferrosta vielä 1800-luvulla. Vasta Washingtonissa vuonna 1884 pidetyssä kansainvälisessä kokouksessa Greenwichin meridiaani määrättiin nollameridiaaniksi.
Mynni Luukkainen

Yksityiselämä

Luukkainen tunnetaan runsaasta tatuointimäärästään. Hän on päivätyössä myyjänä Levykauppa Äxän Jyväskylän toimipisteellä. Hän on aiemmin toiminut kokkina ja baarimikkona. Luukkaisen perheeseen kuuluu puoliso ja lapsi.
Jackie Robinson

Jack Roosevelt ”Jackie” Robinson (31. tammikuuta 1919 – 24. lokakuuta 1972) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hänestä tuli ensimmäinen modernin aikakauden afroamerikkalainen Major League -pelaaja vuonna 1947, jolloin hän aloitti uransa Brooklyn Dodgersissa (veljekset Moses Fleetwood Walker ja Wadley Walker pelasivat liigassa 1880-luvulla). Hän oli mukana voittamassa joukkueen ensimmäistä World Series -mestaruutta vuonna 1955, ja vaikutti samassa joukkueessa aina vetäytymiseensä vuonna 1956.
Toisena pesämiehenä maineeseen noussut Robinson oli kuusinkertainen All-Star-pelaaja. Hän oli myös National Leaguen Rookie of the Year (1947) ja Most Valuable Player (1949). 
Robinson oli toisen maailmansodan veteraani. Hän esitti vuonna 1950 itseään elämäkertaelokuvassa The Jackie Robinson Story. Hän voitti paikan Baseball Hall of Famessa, ja hän on saanut Kongressin kultamitalin ja Presidentin vapaudenmitalin.
Robinson kuoli diabeteksen ja sydänvaivojen seurauksena ollessaan vasta viidenkymmenenkolmen. MLB jäädytti hänen numeronsa (42) hänen debyyttinsä 50-vuotispäivänä 15. huhtikuuta 1997. Vuodesta 2004 alkaen MLB on juhlistanut päivämäärää 15. huhtikuuta nimeämällä sen Jackie Robinson -päiväksi. Vuodesta 2007 alkaen kaikkien joukkueiden kaikki pelaajat käyttävät tuona päivänä numeroa 42, joka muina päivinä on jäädytetty koko liigassa.
Konstantin Konik

Elämäkerta

Konstantin Konik syntyi Tartossa vuonna 1873. Myöhemmin hän opiskeli Tarton yliopistossa, josta hän valmistui vuonna 1899 ja alkoi harjoittamaan lääketiedettä. Vuonna 1908 hän suoritti tohtorin arvon. Vuosina 1913–1915 hän kirjoitti artikkeleita Viron ensimmäiseen vironkieliseen lääketieteelliseen lehteen Trevisiin. Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Konikista tuli Viron maapäivien jäsen. Seuraavana vuonna 19. huhtikuuta hän otti osaa Konstantin Pätsin ja Jüri Vilmsin kanssa kolmihenkisen Viron maapäivien pelastuskomitean, jossa hän edusti työpuoluetta. Vuosina 1918–1920 hän toimi terveysministeriön johdossa ja vuodesta 1920 vuoteen 1931 hän toimi politiikan ulkopuolella professorina Tarton yliopistolla opettaen kirurgiaa. Konikista tuli yliopistolla suosittu opettaja ja hänen onnistui esimerkiksi saada yliopistolle sen ensimmäiset röntgen- ja kirkasvalohoitolaitteistot. 1920-luvun loppupuolella Konik palasi jälleen politiikkaan tullen valituksi Riigikoguun vuoden 1928 vaaleissa. Hän toimi Jaan Tõnissonin hallituksessa opetus- ja sosiaaliturvaministerinä toukokuusta lokakuuhun samana vuonna. Sittemmin hän palasi jälleen yliopistolle, jossa hän työskenteli kuolemaansa saakka vuonna 1936.
Mikko Roiha

Mikko Aleksi Roiha (s. 7. joulukuuta 1971 Vantaa) on suomalainen teatteriohjaaja.
Roiha opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella 1993–1994. Hän valmistui taiteen kandidaatiksi vuonna 1997 Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta pääaineenaan ohjaaminen ja käsikirjoittaminen.
Vuosina 1998–1999 Roiha työskenteli ohjaajana Kajaanin kaupunginteatterissa ja vuosina 2001–2003 Seinäjoen kaupunginteatterin johtajana. Hän on ohjannut näytelmiä myös Kouvolan Teatterille, Joensuun, Vaasan, Oulun ja Kuopion kaupunginteattereille sekä Rakastajat-teatterille, Koko-teatterille, Lilla Teaternille, Tampereen Työväen Teatterille ja Tanssiteatteri Minimille.
Roiha tunnetaan erityisesti klassisten näytelmien moderneista ohjauksista, joista hän sai näyttämötaiteen valtionpalkinnon vuonna 2008. Hän on sovittanut uudelleen muun muassa Hella Wuolijoen Niskavuori-näytelmiä. Roiha on sovittanut näytelmiksi myös muun muassa Pirkko Saision omaelämäkerrallisia teoksia.
Roiha asuu Berliinissä. Hän on avoimesti homoseksuaali. Vuosina 1992–1993 Roiha näytteli baarimikko Timoa satiirisarjassa Hyvät herrat.
Tongling

Maantiede

Tongling sijaitsee Anhuin maakunnan eteläosissa Jangtsen kaakkoisrannalla. Kaupunki sijaitsee Anqingin ja Wuhun välissä.

Ilmasto

Tonglingissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 16 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 270 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 29 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 220 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 37 millimetriä.

Talous

Tongling on teollisuuden keskus. Kaivosteollisuus on taloudellisesti merkittävää kaupungissa. Alueen kaivoksissa louhitaan esimerkiksi kultaa, hopeaa, kuparia ja rautaa. Kaupungin tehtaissa tuotetaan kemikaaleja, tekstiilejä, sementtiä ja elektroniikkaa.

Liikenne

Tonglingista on hyvät rautatieyhteydet Wuhuun, Nanjingiin ja Shanghaihin. Vuonna 1995 kaupunkiin rakennettiin Jangtsen ylittävä silta, mikä paransi kulkuyhteyksiä. Moottoritiet yhdistävät Tonglingin Hefeihin ja Huangshaniin.
Kari Heikkilä

Ura

Heikkilä edusti SM-liigassa pelaajana Ilvestä, ulkomailla hän pelasi muun muassa Luulajassa ja Fassassa Serie A:ssa. 
Pelaajauransa jälkeen Heikkilä aloitti valmennusuransa vuonna 1994 Ruotsissa, jossa valmensi Sundsvallissa ja Bodenissa. Sieltä hän tuli Suomeen, jossa valmensi HPK:ta ja Vaasan Sportia ennen siirtymistään Kärppien peräsimeen kaudeksi 2000–2001. Heikkilä valmensi Kärpät Suomen mestaruuteen kaudella 2003–2004 ja hänet palkittiin SM-liigan parhaan valmentajan Kalevi Numminen -palkinnolla. Kaudella 2004–2005 Heikkilä luotsasi Venäjän liigan Lokomotiv Jaroslavlia. Venäjän vierailun jälkeen Heikkilä valmensi kaksi kautta Espoo Bluesia, mutta ei päässyt seurajohdon kanssa sopimukseen, joten palasi Jaroslavliin. Heikkilän johdolla Lokomotiv selvisi finaaliin 2008 ja 2009, mutta hävisi molemmilla kerroilla. Heikkilä sai kunnian toimia Venäjän liigan tähdistöottelussa KHL:n parhaista ulkomaalaispelaajista muodostetun ns. "Jagrin joukkueen" valmentajana. Heikkilä irtisanottiin yllättäen helmikuussa 2010 Lokomotivista. 
Huhtikuussa 2010 Heikkilä solmi kahden kauden sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa. Magnitogorsk selvisi KHL:n itäisen konferenssin finaaliin 2011, mutta seura ei jatkanut sopimusta. Elokuussa 2011 Heikkilä siirtyi Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueeen päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella ja huhtikuussa 2012 hänestä tuli myös Dinamo Minskin päävalmentaja. Molemmat pestit päättyivät potkuihin seuraavana syksynä. Heikkilä toimi KHL-joukkue Neftehimikin päävalmentajana maaliskuusta 2014 lähtien, mutta sai potkut saman vuoden lokakuussa.
Heinäkuussa 2015 Heikkilä palasi KHL:ään, kun Dinamo Riika palkkasi hänet seuran päävalmentajaksi. Dinamon peliesitykset Heikkilän alaisuudessa olivat vaisuja ja pudotuspelipaikan karatessa yhä kauemmas seurajohto erotti hänet tammikuun alussa 2016. 
Heikkilä siirtyi tammikuussa 2016 Tampereen Ilvekseen korvatessaan kesken kauden Tuomas Tuokkolan päävalmentajana loppukauden mittaisella sopimuksella.
Marraskuussa 2016 Heikkilä siirtyi Rauman Lukon päävalmentajaksi korvaamaan loppukaudeksi Juha Vuorta. Lokakuussa 2017 Ilves ilmoitti palkanneensa Heikkilän joukkueen urheiutoimenjohtajaksi, jossa tehtävässä hän osallistuu myös Ilveksen juniorijoukkueiden taustatöihin. Heikkilän sopimus Ilveksen kanssa päättyi maaliskuun 2018 lopussa, eikä hän jatkanut tehtävässään.
Heikkilä sai potkut venäläisestä VHL-joukkue Saryarka Karagandasta lokakuussa 2018 yhdeksän pelin jälkeen, joista seura voitti kolme.
Bruno Bettelheim

Bruno Bettelheim (28. elokuuta 1903 – 13. maaliskuuta 1990) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen itseoppinut psykoanalyytikko ja tietokirjailija, joka saavutti kansainvälistä mainetta kehittämänsä autismin syntyä koskevan, myöhemmin vääräksi osoitetun teorian ansiosta. Bettelheim tunnetaan myös satujen psykoanalyyttisista tulkinnoistaan joista on suomennettu Satujen lumous: Merkitys ja arvo.
Bettelheim uskoi autismin johtuvan siitä, että lapsen huoltaja tai hoitaja kohtelee häntä huomattavan tylysti, koska toivoo, ettei lasta olisi olemassa. Bettelheim esitteli teoriaansa useissa artikkeleissa ja julkaisi vuonna 1967 aiheesta kirjanThe Empty Fortress – Infantile Autism and the Birth of the Self. Bettelheimin teoria nimettiin myöhemmin "jääkaappiäititeoriaksi", ja psykiatrit kautta maailman alkoivat uskoa siihen. Identtisillä kaksosilla tehdyt tutkimukset todistivat myöhemmin Bettelheimin teorian vääräksi.

Bettelheimin elämä

Bettelheim opiskeli Wienin yliopistossa Saksan kieltä ja kulttuuria, taidehistoriaa sekä filosofiaa. Isänsä kuoltua Bettelheim keskeytti opintonsa 12 vuodeksi hoitaen isältään perimää puutavarayritystä. Bettelheim palasi myöhemmin opintojensa pariin ja hänen tohtorinväitöskirjansa, jonka aiheena oli luonnonkauneus ja moderni estetiikka, hyväksyttiin vuonna 1937. Seuraavana vuonna Bettelheimin joutui yhdeksitoista kuukaudeksi Dachaun ja Buchenwaldin keskitysleireille. Vapauduttuaan hän siirtyi Yhdysvaltoihin. Hän halvaantui helmikuussa 1990 ja teki itsemurhan hoitokodissa saman vuoden maaliskuussa. Hän oli 86–vuotias.

Kiistanalaisuus

Bettelheimin kuoleman jälkeen useat hänen potilaansa syyttivät häntä väkivaltaisuudesta ja alistamisesta. Samalla kävi ilmi, että hän oli Yhdysvalloissa valehdellut taustastaan, mukaan lukien koulutuksensa. Bettelheim valittiin vuonna 1944 Sonia Shankman Orthogenic School -hoitolaitoksen johtajaksi, vaikka hänellä ei ollut todellisuudessa minkäänlaista psykiatrian, psykologian tai edes psykoanalyytikon koulutusta. Bettelheimistä kirjan kirjoittaneen Richard Pollakin mukaan Orthogenic Schoolin ihmeellisen hyvät hoitotulokset johtuivat pitkälti siitä, että Bettelheimin diagnoosit olivat ylipäätänsä hyvin löyhiä.
Taye Diggs

Ura

Diggsin läpimurto oli vuonna 1996 musikaalissa Rent. Rentin jälkeen hän esiintyi Mr. Blackina Andrew Lippan off Broadway -tuotannossa The Wild Party. Diggs on myös esiintynyt Billy Flynnina Chicagossa. Hän tuurasi lähes kuukauden Norbert Leo Butzia Wickedissä.
Diggs siirtyi teatterista televisioon saippuaoopperassa Guilding Light. Vuonna 1998 hän teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa Stella vaihtaa vapaalle (How Stella Got Her Groove Back). Hän on myös esiintynyt elokuvissa Go, The Wood – kulman kollit, Bestman, Pahuuden kartano (The House on Haunted Hill), Cake ja Chicago.
Diggs esiintyi nimikkohahmona lyhytikäisessä televisiosarjassa Kevin Hill. Hän uusi roolinsa Bennynä elokuvassa Rent vuonna 2005. Hän myös laulaa Rent elokuvan soundtrackilla.
Vuonna 2006 Diggs vieraili televisiosarjassa Will & Grace. Saman vuoden marraskuussa hän esiintyi uudessa televisiosarjassa Päivä armonaikaa. Sarja lopetettiin huonojen katsojalukujen takia. 
Helmikuussa 2007 ilmoitettiin, että Diggs esiintyy syksyllä 2007 sarjassa Rakkauden anatomia, joka on spin-off-sarja Greyn anatomiasta.
Vuonna 2014 Diggs alkoi näytellä rikoskomisario Terry Englishiä rikosdraamasarjan Ensimmäisen asteen murha toisessa pääosassa. Sarja päättyi kolmen tuotantokauden jälkeen 2016.
Diggs antoi äänensä Cabberille vuonna 2017 ilmestyneeseen elokuvaan My Little Pony: The Movie.

Yksityiselämä

Diggs meni vuonna 2003 naimisiin näyttelijä Idina Menzelin kanssa, johon hän oli tutustunut molempien esiintyessä Rentissä. Heillä on syyskuussa 2009 syntynyt poika. Vuonna 2013 pariskunta päätyi eroamaan.
Robert Jordan

Elämäkerta

Jordan palveli Yhdysvaltain armeijassa Vietnamin sodassa vuosina 1968–1970, ja hänet palkittiin kahdesti urhoollisuusristillä. Palvelusaikansa jälkeen Jordan luki collegessa fysiikkaa ja valmistuttuaan värväytyi Yhdysvaltain laivastoon ydinteknikoksi.
Loukkaannuttuaan palveluksessa Jordanilla oli aikaa lukea runsaasti, mikä oli alkusysäyksenä hänen kirjailijan uralleen. Jordan alkoi kirjoittaa vuonna 1977.
Jordan sairastui vuonna 2006 harvinaiseen amyloidoosisairauteen ja kuoli syyskuussa 2007.

Tuotanto

Robert Jordanin tunnetuimpia teoksia ovat Ajan pyörä -sarjan (Wheel of Time) kirjat, joita on toistaiseksi julkaistu suomeksi kaksikymmentäviisi kappaletta, sekä yksi kirja ajalta ennen varsinaisia Ajan pyörän tapahtumia. Suomennokset on tehty siten, että yksi englanninkielinen kirja on jaettu kahdeksi tai kolmeksi suomenkieliseksi kirjaksi, joten suomenkielisiä on enemmän.
Yhdessä Teresa Pattersonin kanssa Jordan on kirjoittanut Ajan pyörä -sarjaa käsittelevän hakuteoksen The World of Robert Jordan's The Wheel of Time (1997). Kirjassa esitellään Ajan pyörän keskeisimmät paikat, henkilöt, rodut ja tapahtumat sekä jonkin verran kirjasarjassa sivuosaan jääviä asioita. Kirjan kuvitus sisältää karttoja, henkilö- ja esinekuvia sekä kohtauksia sarjan tapahtumista.
Jordan suunnitteli kirjoittavansa Ajan Pyörän maailmasta myös kaksi esijaksoa lisää, tietosanakirjan sekä mahdollisesti kaksi tai kolme sarjan sivujuonia valottavaa romaania.
Jordanin kuoltua vuonna 2007 julkaisija Tor and Forge books ilmoitti, että Ajan pyörä -sarjan kirjoittaa loppuun Usvasyntyinen-sarjan kirjoittanut Brandon Sanderson Jordanin muistiinpanojen pohjalta. Kirjailijan valitsi Jordanin leski. Karisto päätti lopettaa Ajan pyörän suomentamisen Jordanin itsensä kirjoittamiin teoksiin, joten kolmea viimeistä osaa ei suomenneta.
Jordan kirjoitti lisäksi muun muassa seitsemän kirjaa Conan-sarjaan.
Salon Piivolley

Historia

Vuonna 1999 syntyi ajatus Salon seudun miesten huippulentopallojoukkueiden yhdistämisestä. Lentopallossa menestystä 1990-luvulla niittänyt Perttelin Peikot yhdistyi Salon Viestin kanssa yhdeksi joukkueeksi 1999. Nimeksi joukkuelle vakiintui Salon Piivolley.
Uusi seura pääsi heti mitalien makuun, kun se voitti kaudella 2001 SM-pronssia. Lisäksi joukkue otti Suomen Cupin hopeaa palkintokaappiinsa. Kaudella 2003 joukkuetta ravisteli dopingkohu, kun Piivolleyn pelaaja kärähti dopingista. Dopingkäryn taustalla eivät kuitenkaan olleet joukkueen valmentajat tai muu henkilökunta. Pelaaja toimi itsenäisesti ottaessaan kiellettyjä aineita. Kausi kirkastui kuitenkin hieman kun joukkue otti seuran historian ensimmäisen Suomen Cupin voiton. 
Kaudella 2004 Piivolley pääsi jälleen mitalien makuihin, kun joukkue otti SM-hopeaa sekä Suomen Cupin hopeaa. SM-finaalisarjassa joukkue hävisi Pielaveden Sampolle. Kaudella 2005 sama kaava toistui jälleen kun Piivolley oli häviävänä osapuolena finaalisarjassa Pielaveden Sampoa vastaan. Kaudella 2006 joukkue eteni jälleen SM-finaaleihin, mutta ei pystynyt ottamaan Suomen mestaruutta vielä Saloon. Tällä kertaa Salon Piivolleyta parempi oli Tampereen Isku-Volley. Kaudella 2007 Piivolley otti pronssia SM-liigassa, kun se kaatoi Isku-Volleyn tällä kertaa. Tilille kertyi myös Suomen Cupin hopea. Kausi 2008 päättyi salolaisten osalta puolivälieriin, kun Isku-Volley eteni välieriin 3-0 otteluvoitoin.
Kaudet 2009–2011 päättyivät myös Piivolleyn osalta jo pudotuspelien avauskierroksilla ja menestys jäi laihaksi myös Suomen Cupin osalta. Seura kärsi talousvaikeuksista, jotka ajoivat lopulta sen liigalisenssin hylkäämiseen ja joukkueen pois sulkemiseen Mestaruusliigasta kauden 2010–2011 päätteeksi. 
Seura meni konkurssiin 2011.

Muuta

Salossa ovat pelanneet muun muassa Viron maajoukkuepassari Kert Toobal, Suomen maajoukkueen hakkuri Matti Hietanen sekä yleispelaaja Teppo Heikkilä sekä liberona maajoukkueessa viime vuosina esiintynyt Jesse Mäntylä.