google/wiki40b huggingface dataset:
Leander Viljanen

Leander Viljanen (1871 – 17. maaliskuuta 1918) oli Tuusulan punakaartin päälliköitä. Ammatiltaan hän oli sekatyömies. Viljanen istui ennen sisällissotaa vankilassa kahdesta taposta, ja ammutti Suomen sisällissodan alussa erään pehtorin, joka ei luovuttanut talon aseita etsijöille riittävän nopeasti. Hän oli Suomen kaartin entinen sotilas, ja vannotti poikaansakin olemaan antautumatta elävänä. Länkipohjan taistelun aikana hän ampui itsensä kauppias Artturi Kaukosen perunakellarissa. Sotasurmat-projekti merkitsee hänet taistelussa kaatuneiden joukkoon.
Pussimuurahaiskarhu

Tuntomerkit

Pussimuurahaiskarhun vartalo on enintään 30 ja häntä 15 senttimetriä pitkä. Painoltaan eläin kasvaa enintään puoleen kiloon. Pussimuurahaiskarhun ominaispiirteitä ovat pitkä kieli, musta raita huulilta korville, kuusi tai seitsemän valkoista raitaa vartalon takaosassa ja tuuhea häntä. Sen turkki on lyhyttä ja karkeaa ja väriltään harmaanruskea tai joskus punertava.

Ravinto

Päiväaktiiviset pussimuurahaiskarhut käyttävät suuren osan päivästään ruoan etsimiseen. Ne syövät pääasiassa termiittejä, mutta myös muurahaiset ja muut hyönteiset käyvät ravinnoksi.
Sijaissota

Sijaissota eli proxy-sota tarkoittaa sisällissotaa tai paikallista sotaa, johon ulkopuoliset valtiot ovat sekaantuneet tukien sodan vastakkaisia osapuolia. Tämä tarkoittaa, että ulkopuoliset valtiot käytännössä ovat epäsuorassa keskinäisessä sodassa sijaissodan yhteydessä, mutta enemmän tai vähemmän rauhanomaisissa suhteissa sen ulkopuolella. Ulkopuoliset valtiot voivat lähettää sijaissotaan omia taistelujoukkojaan, mutta ne myös saattavat tyytyä antamaan kalusto-, koulutus- ja tiedusteluapua sijaissodan paikallisille osapuolille.
Esimerkkejä sijaissodista ovat monet kylmän sodan aikaiset konfliktit: Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat epäsuorasti vastakkain muun muassa Korean sodassa, Vietnamin sodassa ja Afganistanin sodassa. Kongon kriisi oli myös osittain Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton sijaissotaa.
Aikaisemmassa historiassa tällaista sotaa muistutti 1930-luvulla käyty Espanjan sisällissota, jossa fasistinen Italia ja natsi-Saksa tukivat nationalisteja ja kommunistinen Neuvostoliitto tasavaltalaisia.
Talviolympialaiset 2022

Kilpailupaikat

Pekingissä kilpaillaan jäälajeissa, lisäksi kisoissa tullaan kilpailemaan Yanqingissa, jossa järjestetään kelkkailu- ja alppihiihtotapahtumat, ja Zhangjiakoussa, jossa järjestetään lumilautailu- ja hiihtotapahtumat lukuun ottamatta alppihiihtoa.
Mänty-yökkönen

Koko ja ulkonäkö

Mänty-yökkönen on keskikokoinen yökkönen, jonka etusiipien perusväri vaihtelee kellanruskeasta tiilenpunaiseen. Siiven poikkiviivat ovat punaruskeita ja sekä rengastäplä että munuaistäplä ovat valkoiset, ja niitä saattaa yhdistää kapea kannas. Siiven keskisaarekkeessa on punaruskeita täpliä. Takasiivet ovat tummanharmaat. Siipiväli on 30–37 mm.
Toukka on kirkkaanvihreä, ja sen selkäpuolella on pituussuuntaisia vaaleita raitoja, mikä naamioi sen erinomaisesti neulasten joukkoon. Sivuraitojen alapuolella on punertava reunus. Pää on ruskea.

Levinneisyys ja lentoaika

Laji elää havumetsissä koko Euroopan alueella. Suomessa lajia tavataan etelärannikolta ainakin Pohjois-Pohjanmaalle asti. Lentoaika ajoittuu huhtikuusta kesäkuun alkuun. Toukat ovat näkyvimmillään heinäkuussa.

Elinympäristö ja elintavat

Aikuiset perhoset ovat yöaktiivisia. Ne vierailevat pajujen kukilla ja saattavat lentää valolle. Osassa esiintymisaluettaan mänty-yökkösen toukat voivat aiheuttaa huomattavaa vahinkoa metsätalousmetsille. Suomessa laji on elinalueensa rajoilla, eikä yökkösten tiedetä aiheuttaneen mainittavia tuhoja. Nuoret toukat syövät tuoreita neulasia, mutta siirtyvät vähitellen myös ylivuotisten neulasten kimppuun. Toukat syövät neulaset neulasen tyveen asti ja voivat runsaana esiintyessään syödä koko puun paljaaksi. Yökköstoukkien hyökkäys myös altistaa puun muiden tuholaisten jatkotuhoille. Mänty-yökkönen talvehtii maaperässä kotelona.

Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat eri mäntylajit (Pinus sp.), erityisesti kuitenkin metsämänty (P. silvestris). Joskus se elää myös muilla mäntykasveilla.
Mänty-yökkösen saalistajia ovat: Calathus micropterus, korpikiitäjäinen (Carabus glabratus), tunturikiitäjäinen (Carabus problematicus), sinikiitäjäinen (Carabus violaceus), korppi (Corvus corax), punarinta (Erithacus rubecula), samettimuurahainen(Formica cinerea), kaljukekomuurahainen (Formica polyctena), metsälukki (Mitopus morio), Nemastoma bimaculatum, lehtolukki (Oligolophus tridens), kuusitiainen (Parus ater syn. Periparus ater), talitiainen (Parus major), seinälukki (Phalangium opilio), metsäpäästäinen (Sorex araneus), punakylkirastas (Turdus iliacus) ja räkättirastas (Turdus pilaris).
Nepetalaktoni

Vaikutukset eläimissä

4aα,7α,7aα-nepetalaktoni on aitokissanmintun vaikuttava ainesosa, ja sillä on kissoissa tyypillisiä vaikutuksia. Se vaikuttaa noin 80 % kissoista; herkkyys riippuu perimästä. Yhdiste kulkeutuu höyrynä hajuepiteeliin, jonka kautta vaikutukset välittyvät. Nepetalaktonilla on ihmiseen lievä sedatiivinen, lihaksia rentouttava, kuumetta alentava ja antibakteerinen vaikutus. Korkeilla annoksilla sillä on emeettinen eli oksentamisen aiheuttava vaikutus. Yhdiste vaikuttaa myös joihinkin hyönteisiin; se karkottaa torakat ja hyttyset.
Aleksandr Hanžonkov

Aleksandr Aleksejevitš Hanžonkov (ven. Алекса́ндр Алексе́евич Ханжо́нков, 8. elokuuta 1877 nykyisen Donetskin alueen Hanžonkovo – 26. syyskuuta 1945 Jalta) oli venäläinen elokuva-alan yrittäjä, elokuvatuottaja ja -ohjaaja. Hän oli yksi venäläisen elokuvan pioneereista.
Aleksandr Hanžonkov syntyi kasakkaupseerin perheeseen. Hän valmistui Novotšerkasskin junkkerikoulusta vuonna 1896 ja osallistui Venäjän–Japanin sotaan. Ensimmäiset elokuvansa nähtyään hän jätti sotilasuransa ja antautui elokuva-alalle. Vuonna 1906 Hanžonkov perusti Moskovaan yrityksen, joka aluksi toimi ranskalaisten Pathén veljesten edustajana. Jo seuraavana vuonna Hanžonkovin yritys alkoi tuottaa myös kotimaisia filmejä. Vuoteen 1909 mennessä yhtiöstä oli tullut Venäjän suurin elokuvanvalmistaja. Vuonna 1911 julkaistiin Venäjän ensimmäinen täysipitkä näytelmäelokuva Oborona Sevastopolja (”Sevastopolin puolustus”), jossa Hanžonkov toimi toisena ohjaajana ja käsikirjoittajana. Hän tuotti ensimmäisenä myös dokumentti-, opetus- ja animaatioelokuvia. Hanžonkovin yhtiössä työskentelivät muun muassa ohjaajat Pjotr Tšardynin, Jevgeni Bauer ja Lev Kulešov, näyttelijät Ivan Mozžuhin, Vera Holodnaja ja Vitold Polonski sekä animaattori Vladislav Starevitš.
Vuodesta 1924 lähtien Hanžonkov työskenteli Goskinon tuotanto-osaston konsulttina ja vuodesta 1925 Proletkinon tuotantojohtajana. Hän on kirjoittanut muistelmateoksen Pervyje gody russkoi kinematografii (”Venäläisen elokuvan ensimmäiset vuodet”, 1937).
Star Wreck: Legacy

Elokuvat

Kokoelma sisältää seuraavat elokuvat:
Selänne

Selänne on ympäristöään korkeampi alue, jossa korkeuskäyrät eivät muodosta suljettuja silmukoita vaan vain mutkan. Selänteen ja kukkulan muotoero on sama kuin niemen ja saaren.
Kochi (Intia)

Koulutus

Kochissa on sekä valtion että yksityisten ylläpitämiä kouluja. Yksityisissä kouluissa opetetaan enimmäkseen englanniksi, kun taas valtion ylläpitämissä julkisissa kouluissa opetetaan englannin lisäksi myös malajalamiksi. Korkeakoulutuksesta vastaa muun muassa Cochin University of Science and Technology.
Audace (D551)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 28. syyskuuta 2006.
Julius II

Julius II (5. joulukuuta 1443 – 21. helmikuuta 1513, alk. Giuliano della Rovere) oli paavina 1. marraskuuta 1503 – 21. helmikuuta 1513.
Giuliano della Rovere oli paavi Sixtus IV:n (1471–84) veljenpoika ja hänen vaikutusvaltansa kasvoikin sedän ansiosta. Vuonna 1471 hänet nimitettiin kardinaaliksi ja vuonna 1480 paavin legaatiksi Ranskaan.
Julius II toimi tarmokkaasti paavin maallisen vallan lisäämiseksi. Hän oli vuorotellen liitossa ja sodassa Ranskan, Saksan ja Venetsian kanssa. Vuonna 1505 Julius II perusti sveitsiläiskaartin paavin turvaksi. Hän sai kutsumanimen Il Papa terrible eli "kauhea paavi".
Julius II suosi renessanssisivistystä ja oli huomattava mesenaatti. Hän käynnisti Rooman Pietarinkirkon rakennustyöt ja palkkasi Michelangelon maalaamaan Sikstuksen kappelin kattoholviin freskot sekä Rafaelin maalaamaan freskot paavin palatsiin. Julius II:n mukaan on nimetty Rooman Via Giulia.
Michelangelo on myös veistänyt hänen hautamuistomerkkinsä, joka sijaitsee San Pietro in Vincolin kirkossa. Julius II on kuitenkin haudattu Pietarinkirkkoon.
Efua Dorkenoo

Elämä

Efua Dorkenoo syntyi nykyisessä Ghanassa Cape Coastissa. Hänen vanhempansa olivat John ja Marian Elliot-Yorke, ja hänellä oli kymmenen sisarusta. Efua kasvoi käytännössä Adisadel Collegen kampusalueella, sillä hänen isänsä toimi koulun hoitajana.
Dorkenoo muutti 17-vuotiaana Lontooseen, missä hän työskenteli sairaanhoitajana useissa sairaaloissa. Hän kohtasi 1970-luvulla ensimmäisen tapauksen, jossa naisen sukupuolielin oli silvottu. Hän joutui todistamaan infibulaation kohteeksi joutuneen naisen tuskaa, kun tämä oli synnyttämässä. Äiti oli niin pahoin arpeutunut, että tämä ei pystynyt synnyttämään luonnollisesti. Dorkenoo alkoi 1980-luvulla kampanjoida silpomiskäytäntöjä vastaan työskennellessään Minority Rights Group -hyväntekeväisyysjärjestölle.
Dorkenoo tutki naisten sukupuolielinten silpomista London School of Hygiene & Tropical Medicine, mistä hän valmistui maisteriksi vuonna 1982. Hän julkaisi MRG-järjestön alaisuudessa ensimmäisen raportin Britannian tilanteesta, minkä ansiosta hän sai varoja perustaa vuonna 1983 Foundation for Women’s Health, Research and Development -säätiö. Se pyrki turvaamaan afrikkalaisten tyttöjen ja naisten seksuaali- ja synnytysterveyttä. Lopullisena päämääräänä oli naisten sukupuolielinten silpomisen kieltäminen. Britanniassa se tapahtui vuonna 1985.
Dorkenoo julkaisi vuonna 1994 teoksen Cutting the Rose, josta tuli laajamittaisin kirja naisten sukupuolielinten silpomiseen liittyneistä käytännöistä ja sen estämisestä. Sitä pidetään alansa merkkipaaluna, ja vuonna 2002 se valittiin 1900-luvun sadan parhaan afrikkalaisen kirjan joukkoon.
Dorkenoo työskenteli vuodet 1995–2001 Maailman terveysjärjestö WHO:n naisten terveyden osaston johtajana. Hän ohjasi järjestössä muun muassa alueellisia kampanjoita sukupuolielinten silpomista vastaan Burkina Fasossa, Ghanassa, Kamerunissa, Keniassa, Somaliassa ja Sudanissa. Dorkenoo kuitenkin turhautui WHO:n byrokratiaan ja järjestön hitauteen. Joka vuosi miljoonia tyttöjä silvottiin, mutta toiminnan kieltäminen edistyi hitaasti.
Dorkenoo jätti WHO:n vuonna 2001 ja siirtyi Equality Now -järjestöön. Siellä hän valvoi järjestön maailmanlaajuista ohjelmaa ja pyrki varmistamaan, että silpomisen uhrit saivat äänensä kuuluville. Britannain hallitus käynnisti puolestaan vuonna 2013 ohjelman silpomisen kieltämiseksi Afrikassa. Dorkenoo toimi sen ohjelmavastaavana. Se käynnistettiin seuraavana vuonna, viikko ennen Dorkenoon kuolemaa. Dorkenoo kuoli syöpään lokakuussa 2014.

Tunnustukset

Dorkenoo sai työstään paljon tunnustusta. Kuningatar nimesi hänet vuonna 1994 Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan upseerina. Equality Now myönsi hänelle ja Gloria Steinemille vuonna 2000 kansainvälisen ihmisoikeuspalkinnon elämäntyöstään naisten oikeuksien parantamiseksi.
Viinikan kirkko

Arkkitehtuuri ja historia

Viinikan kirkkoa pidetään sen arkkitehdin, tamperelaissyntyisen Yrjö Vaskisen uran päätyönä. Vuonna 1927 järjestettyyn arkkitehtikilpailuun oli osallistunut myös nuori Alvar Aalto, jonka ehdotus oli jäänyt toiselle sijalle.
Viinikan kirkko oli ensimmäinen suomalainen kirkkorakennus, jossa samaan rakennukseen kirkkosalin kanssa kuuluivat myös pappila ja kerhotilat.
Kirkko edustaa tyyliltään 1920-luvun klassismia sekä funktionalismia. Sisäpuoli on koristeltu 1930-luvun tyyliin. Alttaritaulun paikalla syvennyksessä sijaitsee Väinö Rikhard Rautalinin suunnittelema kullattu, puinen Kristus-veistos. Myös pronssiset pyöreät korkokuvat pääoven luona ovat Rautalinin työtä. Eino Rapp ja Eino Kauria ovat tehneet kirkon seinä- ja kattomaalaukset. Eräs kirkon erikoisuus ovat sen hakaristiornamentit .
Viinikan kirkko on vuodesta 1953 alkaen ollut Viinikan seurakunnan (vuodesta 2014 osa Tampereen Eteläistä seurakuntaa) kirkko. Vuodesta 1997 alkaen se on ollut myös osana kesäistä tiekirkkojen verkostoa Suomessa.

Kunnostus 2005–2006

Kirkko oli pois käytöstä kesäkuusta 2005 elokuuhun 2006, kun peruskorjauksessa muun muassa kirkkosali ja kuoroparvi palautettiin alkuperäiseen asuunsa ja kellaritiloihin tehtiin uudistuksia. Kirkko sai myös ulkovalaistuksen.
NHL 11

Kansikuva

Maailmanlaajuisen version kannessa on Chicago Blackhawksin Jonathan Toews. Ruotsin ja Ahvenanmaan versioissa on veljekset Henrik Sedin ja Daniel Sedin. Sveitsin versiossa Mark Streit.
Maaniitun koulu

Tammikuun 2009 palo

Tammikuussa 2009 kaksi koulun oppilasta leikki tulen kanssa koulun ulkopuolella. Tuuletusaukon kautta tulipalo levisi koulun liikuntasalin lattiaeristeisiin aiheuttaen tumman, myrkyllisen savun ja pistävän hajun. Koulu evakuoitiin nopeasti ilman henkilövahinkoja. Koulun sisätilat eivät vauroituneet, mutta savua ja nokea levisi muualle kouluun ilmastoinnin kautta. Liikuntasali korjattiin vuonna 2014.

Peruskorjaus vuosina 2019-2020

Kouluun on suunniteltu 9 miljoonan euron peruskorjausta, joka on tarkoitus toteuttaa vuosina 2019-2020.
Aimo Vuorinen

Aimo Kullervo Vuorinen (s. 25. syyskuuta 1929 Loimaa) on suomalainen Lappeenrannassa asuva kirjailija ja graafikko. Vuorinen on kirjoittanut suomalaisista Leningradin matkailijoista kertovan Votkaturistit-komedian (1976). Hän on kirjoittanut myös lehtipakinoita Etelä-Saimaa-lehteen nimimerkillä Kuiskaaja.
Vuorinen kävi viisi luokkaa Hämeenlinnan lyseota ja suoritti sitten ammatillisia opintoja. Hän muutti Hämeenlinnasta Lappeenrantaan 1951.
Vuorisen kirjalliseen tuotantoon kuuluu näytelmiä ja kuunnelmia, kaksi romaania, lehtipakinoita Ja Lappeenrannan paikallista historiaa kuvaavia teoksia. Hän on pyrkinyt kuvaamaan teoksissaan suomalaista elämänmuotoa usein jonkun rajatilaihmisen näkökulmasta ja komiikan keinoja käyttäen. 
Vuorisen Votkaturistit-näytelmää on esitetty vuodesta 1976 lähtien, ja sen on nähnyt ainakin puoli miljoonaa katsojaa. Vuorinen itse pitää parhaimpina 1980-luvulla kirjoittamiaan viittä näytelmää (Vanhan miehen hyvästijättö, Vierailu, Runoilija käy kaupungissa, Maisteri, Veteraani).
Vuorinen on tehnyt myös käyttögrafiikkaa kuvittaen muun muassa paikallishistoriikkejä. Päätyökseen hän toimi 1951–1993 Chymos Oy:n tehtaalla graafikkona ja pakkaussuunnittelijana. Hän tuli opiskelemaan lähteneen pakkaussuunnittelijan sijaiseksi alun perin pariksi kuukaudeksi. Sijaisuus venähti 42 vuoden mittaiseksi. Hän on suunnitellut mm. Marianne- ja Omar-karkkien kääreet ja keksinyt niiden nimet.
Patricia Highsmith

Patricia Highsmith (alk. Mary Patricia Plangman; 19. tammikuuta 1921 Fort Worth, Texas, Yhdysvallat – 4. helmikuuta 1995 Locarno, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten psykologisista trillereistään.

Ura

Ennen kirjailijanuraansa Highsmith avusti sarjakuvajulkaisuja. Hän nousi maineeseen esikoisteoksellaan Muukalaisia junassa (1950), joka on filmattu useita kertoja; tunnetuin on Alfred Hitchcockin versio vuodelta 1951. Romaani Lahjakas herra Ripley (1955) esitteli antisankari Tom Ripleyn, jonka seikkailuja seurattiin kaikkiaan viidessä teoksessa. Highsmith kirjoitti myös monia novelleja, jotka ovat usein makaabereja, satiirisia tai täynnään mustaa huumoria. Monissa Highsmithin teoksissa esiintyy homoseksuaalisia sävyjä, ja salanimellä Claire Morgan kirjoitettu The Price of Salt (1952)  on lesborakkauden kuvaus, jossa on aikakaudelle epätyypillisesti onnellinen loppu.  Idean romaaniin kirjailija sai kohtaamastaan naisesta tavaratalon leluosastolla jouluruuhkassa, ja se julkaistiin myöhemmin oikealla tekijännimellä. Highsmith on kertonut vastaanottaneensa ennätysmäärän lukijapostia tästä kirjastaan, ja kirjeitä tuli vielä kauan romaanin ilmestymisen jälkeen. Todd Haynes ohjasi siitä 2015 valmistuneen menestyselokuvan Carol
Natriumhydroksidi

Käyttö

Natriumhydroksidia käytetään yleensä erivahvuisina vesiliuoksina. Natriumhydroksidin liuetessa veteen vapautuu paljon lämpöä. Liuokset ovat emäksisiä ja väkevinä myös syövyttäviä. Natriumhydroksidi on tärkeä teollisuuskemikaali, jota käytetään suuria määriä muun muassa paperin ja sellun valmistuksessa sekä petrokemikaalien, tekstiilien, saippuan ja pesuaineiden tuotannossa.
Natriumhydroksidi on kaliumhydroksidin ohella monien putkien avaamiseen tarkoitettujen tuotteiden ja suurtalouskonetiskiaineiden tehoaine. Sitä löytyy esimerkiksi päivittäistavarakaupoissa myytävistä putkien avaamiseen tarkoitetuista tuotteista yleensä 10 % liuoksena. Rautakaupoissa myytävät vastaavat tuotteet ovat usein rakeisina tai jauhemaisina pitoisuudeltaan liki 100 %. Natriumhydroksidi syövyttää alumiinia muodostaen vetykaasua, minkä vuoksi se ei sovellu alumiiniastioiden pesuun. Tätä ominaisuutta voidaan kuitenkin hyödyntää erilaisissa reaktion sovelluksissa, ehkä tunnetuimpana ns. "putkimiehenpommi".

Valmistus

Natriumhydroksidia valmistetaan ruokasuolasta eli natriumkloridista (NaCl) elektrolyyttisesti. Natriumkloridiliuokseen johdetaan  sähkövirta, jonka vaikutuksesta natriumionit pelkistyvät katodilla natriummetalliksi (Na) ja kloridi-ionit hapettuvat anodilla alkuaineklooriksi (Cl₂). Natrium reagoi edelleen veden kanssa, jolloin vapautuu vetyä ja syntyy hydroksidi-ioneja. Kloori ja vety muodostavat räjähtävän seoksen, joten anodi- ja katoditila on pidettävä erillään. Kun liuoksesta haihdutetaan vesi pois, saadaan kiinteää natriumhydroksidia. Kaupallisena suurkemikaalina natriumhydroksidi on yleensä 50-prosenttisena vesiliuoksena. Tällainen lipeäliuos on väritön, 12 °C:n lämpötilassa jähmettyvä neste, jonka tiheys on 1,5 kg/dm³. 
Suomessa natriumhydroksidia valmistavat Kemira Chemicals Oy Oy Äetsässä ja Eka Chemicals Oy Oulussa.
Gnisvärdin laivalatomukset

Alueen haudat ja laivalatomukset

Gotlannin suurin latomus, joka on 47 metriä pitkä ja 7 metriä leveä, tunnetaan Gnisvärdin laivalatomuksen nimellä. Se on rakennettu noin 100 kivestä, jotka on nostettu pystyyn reunakivetystä rakennettaessa. Keula- ja peräkivet ovat 1,3 metriä pitkiä ja ovat muita kiviä pitempiä. Laivaa reunustaa kaksi pienempää kehäkivetystä.
Vajaa 100 metriä etelään edellisestä sijaitsee toinen laivalatomus, joka on 36 metriä pitkä ja 4 metriä leveä. Sen lähelle on kasattu myös hautaröykkiö eli hiidenkiuas ja kaksi pienempiä ja pyöreitä kehäkivetyksiä. Hiidenkiukaan leveys on 16 metriä. Viereinen laivalatomus on hiidenkiuasta pienempi ja osittain tuhoutunut. 
Noin 200 metriä itään sijaitsee kalmisto, jossa on hautaröykkiö ja kahdeksan pyöreää kehäkivetystä. Myös kalasataman ja laivalatomusten välissä on hautaröykkiö, jonka halkaisija 23 metriä ja korkeus 2,7 metriä.
Fliura Bulatova-Abbate

Fliura Bulatova-Abbate (o.s. Bulatova, s. 7. syyskuuta 1963 Samarkand) on Uzbekistanissa syntynyt, Neuvostoliittoa ja myöhemmin Italiaa edustanut, 1980-luvulla menestynyt pöytätennispelaaja. Hän voitti urallaan kuusi Euroopan-mestaruutta, joista yhden kaksinpelissä. Hän kilpaili kaksissa olympialaisissa edustaen Neuvostoliittoa vuonna 1988 ja Italiaa  vuonna 1996 ja ylsi puolivälieriin kaksinpelissä ja Olena Kovtunin parina nelinpelissä Soulissa 1988.
Hippokoon

Hippokoon (muinaiskreikaksi Ἱπποκόων) oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan kuninkaan Oibaloksen ja najadi Batian poika. Hänen isänsä kuoltua hänen veljestään Tyndareuksesta tuli kuningas. Hippokoon kaappasi poikiensa avustamana vallan – näitä oli joko kaksitoista tai kaksikymmentä – ja ajoi Tyndareuksen ja Ikarioksen maasta.
Herakles kuitenkin hyökkäsi Spartaan, tappoi Hippokoonin ja kymmenen tämän pojista ja nosti Tyndareuksen takaisin kuninkaaksi.
On esitetty erilaisia käsityksiä siitä, miksi Herakles vihasi Hippokoonin sukua. Pausanias kertoo vihanpidon saaneen alkunsa siitä, että kun Herakles oli hulluudenpuuskassa surmannut Ifitoksen ja saapui Spartaan puhdistautumaan synneistään, Hippokoon kieltäytyi tätä tekemästä. Apollodoros puolestaan kertoo syyksi sen, että Hippokoon taisteli Neleuksen puolella — Gaius Iulius Hyginus ilmeisen erheellisesti väittää Neleuksen olleen Hippokoonin poika. Hyginus myös toistaa Pausaniaan esittämät tapahtumat mutta mainitsee ne Neleuksen teoiksi. Molemmat ovat kuitenkin yhtä mieltä siitä, että tilanne kärjistyi, kun Hippokoonin pojat olivat nuijineet Oionoksen hengiltä, koska tämä oli heittänyt kivellä heidän koiraansa.
Ohrasuurimo

Ohrasuurimo eli arkikielessä ohraryyni on tehty ohran jyvistä, joista on poistettu kuoren uloimmat osat. Suurimot ovat joko kokonaisia tai rikottuja.
Kokonaisten suurimoiden kypsentäminen kestää uunissa 2–3 tuntia, mutta esikypsytetyt ovat syömiskelpoisia noin tunnissa. Kokonaisia suurimoita voidaan tarjota pääruoan lisäkkeenä riisin tapaan tai käyttää keittojen, laatikoiden, patojen, piirakoiden ja puurojen ainesosana.
Rikotut suurimot kypsyvät hieman yli puolessa tunnissa.  Niitä käytetään laatikoihin, lisäkkeeksi, piirakoihin, puuroihin, risottoihin ja täytteisiin. Rikottuja ohrasuurimoita on saatavissa myös esikypsytettyinä.
Ohrahelmet ovat pyöreiksi hiottuja kokonaisia ohrasuurimoita. Niitä käytetään etenkin riisin tapaan, mutta ne soveltuvat käytettäviksi samoin kuin kokonaiset ohrasuurimot.
Ohrahiutaleet ovat esikypsennettyjä ja litistettyjä kokonaisia tai rikottuja ohrasuurimoita. Niitä käytetään puuroihin ja leipätaikinoihin.
Ohrarakeet ovat tasakokoisia rikottuja ohrasuurimoita.
Vuoriston rosvot

Juoni

Vuoriston rosvot kertoo hiljaisesta paimenesta, joka sekoitetaan karabinieerien tekemään karjavarkauteen. Paimen joutuu pakenemaan nuoremman veljensä ja lammaslaumansa kanssa vuoristoon. Lauma tuhoutuu pakomatkalla, joten paimenen on ryhdyttävä rosvoksi ja hankkittava elantonsa toisilta ihmisiltä varastamalla.

Tuotanto ja vastaanotto

Vuoriston rosvot on De Setan ensimmäinen fiktioelokuva. Hän oli tehnyt aiemmin dokumenttielokuvia. De Seta käytti elokuvassa pelkästään sardinialaisia paimenia, ja sen pääosassa oli Peppeddu Cosso. Näyttelijät puhuivat elokuvassa omaa murrettaan, joten elokuva dubattiin italiaksi. Elokuvan alkuperäisessä nimessä viitataan pieneen Orgosolon kaupunkiin, joka on tunnettu sardinialaisen rikollisuuden keskuksena. Kyläläiset eivät ikinä puhu viereille, eivätkä ikänä paljasta mitään karabinieereille ja pitävät italialaisia ulkomaalaisina.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 1961 ja oli ehdolla elokuvajuhlien pääpalkintoon Kultaiseen leijonaan. Seuraavana vuonna elokuva palkittiin parhaan kuvauksen Nastro d’argento -palkinnolla mustavalkoelokuvien sarjassa.

Tyyli ja teemat

De Seta olikin 1950-luvulla ennen Vuoriston rosvoja kuvannut dokumenteissaan Sisilian kalastuskylien elämää, ja kokemukset tuolta ajalta vaikuttivat myös Vuoristojen rosvojen tekemiseen. Elokuvan onkin tyyliltään dokumentaarinen, sen juoni on yksinkertainen ja kerronta epäsentimentaalista. De Seta käytti elokuvassa lähes liikkumatonta kameraa, suosi vain hidasta liikettä ja käytti vain muutamia erilaisia kamerakulmia.
De Seta kuvaa elokuvassaan, jonka päärooleja näyttelevät oikeat sardinialaiset paimenet, kuinka taloudelliset olosuhteet saattavat määrätä ihmisten sosiaalista käyttäytymistä. Elokuvassa rehelliset miehet joutuivat suorittamaan epätoivoisia tekoja hengissä pysyäkseen.
Michael Bolton

Nuoruus

Michael Bolton syntyi Venäjän juutalaisille vanhemmilleen, George ja Helen Bolotinille New Havenissa Connecticutissa. Michaelilla on kaksi vanhempaa sisarusta, veli Orrin ja sisko Sandra. Heidän vanhempansa erosivat lasten ollessa vielä nuoria.

Yksityiselämä

Michael oli naimisissa Mauren McGuiren kanssa, mutta he erosivat. Parilla on  kolme jo aikuista tytärtä: Isa, Holly ja Taryn. Taryn synnytti tyttären lokakuussa 2010. Toinen tytär syntyi vuonna 2011. Holly synnytti pojan syyskuussa 2013.

Näyttelijänä

Michael näytteli itseään elokuvissa Wally Sparks - sika herrasmieheksi (Meet Wally Sparks; 1997), Lumihauvat (2002), High Voltage (2002), Back by Midnight (2004), The Onion Movie (2008). Hän esiintyi myös Miehen puolikkaat -sarjassa.