google/wiki40b huggingface dataset:
Eteenpäin (Yhdysvallat)

Eteenpäin oli vuosina 1921–1950 ilmestynyt amerikansuomalainen kommunistinen sanomalehti. Sen syntyvaiheet liittyvät Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajoamiseen 1920-luvun alussa. Järjestön itäisen piirin lehti Raivaaja jäi sosialistien käsiin, jolloin itärannikon kommunistit päättivät perustaa itselleen uuden äänenkannattajan.
Eteenpäin ilmestyi aluksi New Yorkissa, vuodesta 1922 lähtien Massachusettsin Worcesterissa, vuodesta 1931 jälleen New Yorkissa ja sen jälkeen New Yorkin osavaltion Yonkersissa. Sen kustantajana toimi ensin Bothnia Press Inc. -niminen yritys, vuodesta 1922 lähtien Eteenpäin Co-operative Society ja vuodesta 1931 American Finnish Publishers, Inc. Ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli Elis Sulkanen, aputoimittajina Onni Saari, Väinö Wessman, Anna Leppänen ja Toivo Rantanen sekä liikkeenhoitajana Walter Nurminen ja hänen apulaisenaan Hugo Paasikivi. Vuosina 1922–1928 liikkeenhoitajana toimi William Marttila. Sulkasen jouduttua eroamaan keväällä 1925 päätoimittajana toimi lyhyen aikaa John Wiita ja hänen jälkeensä Taavi (Tatu) Heino. Myöhemmin päätoimittajana työskentelivät Matti Wiitala, Richard Pesola ja Knut Einar Heikkinen. Lehden toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina Victor Berg, Aaro Hyrske, William Lahtinen, Aarne Halonen, Leo Mattson, Hjalmar Sankari, Carl Päiviö, Toivo Vuorela, Väinö Pelto, U. Mäki, William Janhonen, Aarre Linnala, Fanny Pesonen, Kalle Rissanen, Onni Kaartinen, Rudy Kaartinen, Helen Kruth, A. N. Koskela ja Helmi Mattson. Liikkeenhoitajina työskentelivät myös Bernhard Wirkkula, Fahle Burman, Aarne Mynttinen, Hugo Paasikivi, K. E. Heikkinen, Oscar Luttio, Toivo Wuorela ja Richard Björkbacka.
Viidesti tai kuudesti viikossa ilmestynyt Eteenpäin oli yleensä kuudesta kahdeksaansivuinen. Sen levikki kohosi vuoteen 1930 mennessä lähes 10 000 kappaleeseen. Lehden vaiheita ja sisältöä leimasivat 1930-luvun alkuun saakka amerikansuomalaisten kommunistien sisäiset ristiriidat. Sen jatkuva kiistakumppani oli saman levikkialueen lukijoita tavoitellut Raivaaja. Vuonna 1924 lehteä vastaan nostettiin kunnianloukkausjuttu, joka tuli maksamaan sille yhteensä yli 30 000 dollaria. Talvisodan aikana Eteenpäin tuki voimakkaasti Neuvostoliiton tavoitteita Suomessa. Päätoimittaja K. E. Heikkinen pidätettiin toista maailmansotaa seuranneissa kommunistivainoissa marraskuussa 1949 ja vietiin Ellis Islandille maasta karkottamista varten.
Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös muita suomenkielisiä julkaisuja kuten teoreettista aikakauslehteä Viesti, naistenlehteä Työläisnainen sekä vuosijulkaisuja Punainen Kalenteri, Vappu ja Työmiehen Joulu. Vuonna 1950 Eteenpäin yhdistettiin Wisconsinin Superiorissa julkaistuun Työmies-lehteen. Niiden tilalle perustettiin Superiorissa vuoteen 1998 saakka ilmestynyt Työmies–Eteenpäin.
3. jääkärirykmentti

3. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentti koottiin Savonlinnassa. Sen komentajina olivat jääkärimajuri Armas Ståhlberg (siirrettiin Karjalan 3. rykmentiin), jääkärimajuri Karl Mandelin (24. maaliskuuta 1918 alkaen).
Sisällissodan päätyttyä 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Lipolan ja Laatokan välillä Itä-Kannaksella. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 siten, että järjestysnumero siirrettiin nimen loppuun eli Jääkärirykmentti 3:ksi. Se nimettiin 23. elokuuta uudelleen Savon Jääkärirykmentti N:o 3:ksi. 15. maaliskuuta 1919 annetulla käskyllä joukko-osaston nimeksi tuli Uudenmaan rykmentti. Rykmentin esikunta sijaitsi Terijoella, I pataljoona Raivolassa, II pataljoona Jalkalassa ja III pataljoona Kellomäessä. Rykmentti siirrettiin joulukuussa annetulla määräyksellä Haminaan ja edelleen tammikuussa 1921 Helsinkiin, jossa se palveli aina talvisotaan saakka. Uudenmaan rykmentti lakkautettiin 13. kesäkuuta 1940, jolloin siitä, jalkaväkirykmenteistä 9 ja 10 sekä polkupyöräpataljoonasta ja pienemmistä erikoisjoukoista muodostettiin välirauhan ajan 13. prikaati.

Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit

Esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Valdemar Pirhonen, esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Väinö Polttila, puhelinjoukkueenjohtajana jääkärivänrikki Ivar Julius Forssell, lähettiupseerina jääkärivänrikki Mårten Flink, rykmentin esikunnassa konekivääriupseerina 25. maaliskuuta alkaen jääkärikapteeni Verner Gustafsson, rykmentin esikunnassa taistelukuormaston johtaja jääkärivääpeli Adiel Hyden myöh. Havasto, rykmentissä adjutanttina jääkäriyliluutnantti Hilding Hedengren (siirrettiin adjutantiksi 2. jääkäriprikaatiin), palveli rykmentin esikunnassa jääkärialiupseeri Karl Nordman (siirrettiin 17. maaliskuuta 5. jääkäripataljoonaan), rykmentin adjutanttina jääkäriluutnantti Hjalmar Skog (siirrettiin 11. huhtikuuta 6. jääkärirykmenttiin), rykmentin kuormastopäällikkönä jääkärivaravääpeli Paavo Tuononen.
Qešm

Qešm (Jazira-ye Qešm) on Iranille kuuluva Hormuzinsalmen suurin saari. Sen pinta-ala on 1 445 neliökilometriä. Se on noin 36 kilometriä leveä ja 122 kilometriä pitkä. Saari sijaitsee juuri Iranin mantereen edustalla ja lyhyin matka saarelle on vain 1,8 kilometriä. Saarella sijaitseva kaupunki on 22 kilometrin päässä Bandar Abbasista.
Saaren pohjoisosaa peittävät mangrovemetsät. Sen ympärillä on kaksi maakaasukenttää. Gurzin maakaasukenttä on yhdistetty putkikuljetuksin Bandar Abbasin voimalaan. Gurzin kenttä tuottaa vuodessa kaksi miljoonaa kuutiometriä maakaasua. Toiselta Salakhin maakaasukentältä ei ole putkiyhteyksiä. Sen maakaasuvarat on kuitenkin arvioitu Gurzia suuremmiksi. Alueelta on löydetty myös vähärikkistä öljyä. Iranilla on (2001) yhdeksän öljynjalostamoa ja öljyntuottajuudestaan huolimatta se joutuu maahantuomaan öljytuotteita. Tämän vuoksi Qešmin saarelle on suunnitteilla öljynjalostamo. Myös 1994 suunnitelmana hyväksytty Shah Baharin jalostamo on edelleen toteuttamatta.
Saarella on myös sotilaallisia kohteita, mm. meripuolustuksen kiinalaisvalmisteisia HY-1- ja HY-2- sekä YJ-2-meritorjuntaohjuksia.
2. toukokuuta 2006 kaksi ruotsalaista tuomittiin puolentoista vuoden vankeusrangaistuksiin valokuvaamisesta saarella.
Hiilenjärvi

Maantietoa

Järven pinta-ala on 18,3 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.

Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Rutajoen valuma-alueeseen (14.236) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,9 metriä mpy.
WYSIWYM

WYSIWYM on sanoista "What You See Is What You Mean" ("näet mitä tarkoitat") muodostettu akronyymi. Se on vaihtoehtoinen tekstinkäsittelytapa paremmin tunnetulle WYSIWYG-muokkaukselle, jossa dokumentti näytetään ruudulla siinä muodossa, jossa se tulostetaan paperille.
WYSIWYM-editorissa käyttäjä kirjoittaa tekstiä rakenteellisella tavalla merkiten tekstiin sen tarkoituksen sen sijaan, että tekstiä muotoiltaisiin suoraan. Esimerkiksi WYSIWYM-editorissa käyttäjä voi merkitä tekstin otsikoksi tietyllä koodilla ja kirjoittajan omalla koodillaan. Tämä edellyttää sitä, että dokumentin rakenne on tiedossa ennen kirjoittamista. Kirjoittajan on myös jollain tapaa kyettävä muodostamaan tekstistä lopullinen muotoiltu versio.
Päähyöty WYSIWYM-ajattelusta on esityksen ja sisällön erottaminen. Kirjoittaja voi keskittyä tekstin rakenteeseen ja itse kirjoitustyöhön, sen sijaan, että hänen täytyisi kiinnittää huomiota lopullisen tekstin ulkoasuun ja muotoiluun. Toinen hyöty on se, että samaa sisältöä voidaan helpommin viedä eri tavoin muotoilluiksi dokumenteiksi.
Enzo G. Castellari

Enzo G. Castellari (oik. Enzo Girolami, s. 29. heinäkuuta 1938, Rooma, Italia) on italialainen elokuvaohjaaja. Hän on ohjaaja Marino Girolamin poika. Castellari oli 1960-luvulta 1980-luvulle yksi merkittävimpiä italialaisen eksploitaation ohjaajia yhdessä Ruggero Deodaton, Lucio Fulcin ja Sergio Martinon kaltaisten ohjaajien kanssa.
Castellari hankki itselleen 1960-luvulla mainetta ohjaamalla ns. spagetti-länkkäreitä. Hänen lännenelokuvilleen olivat tyypillisiä runsas väkivalta ja tulitaistelut, sekä Sam Peckinpah -tyyppiset hidastukset. Castellarin vuonna 1976 ohjaama Keoma mainitaan usein yhtenä genren viimeisistä suurelokuvista. Lännenelokuvien lisäksi Castellari oli yksi italialaisten rikoselokuvien pioneereista, saavuttaen mainetta High Crimen (1973) ja Big Racketin (1976) kaltaisilla elokuville. Vuosikymmenen lopulla ilmestynyt sota- ja toimintaelokuva Panssarijunalla helvettiin oli taloudellinen menestys. Nykyään elokuva tunnetaan myös siitä, että Quentin Tarantino on nimennyt sen suosikkisotaelokuvakseen ja tehnyt sen innoittaman elokuvan, Kunniattomat paskiaiset.
1980-luvulle tultaessa italialaisten genre-elokuvien valtavirta siirtyi huomattavasti eksploitatiivisempaan suuntaan. Castellari ohjasi näihin aikoihin kaksi post-apocalypseä uraauurtanutta elokuvaa: Uudet barbaarit ja Bronxin asfalttisoturit, jotka olivat taloudellisia menestyksiä, mutta monien mielestä taiteellisesti alamittaisia. Castellarin Tappajahai – surffaajien kauhu johti oikeusjuttuun Universal Picturesin kanssa, jossa Castellaria syytettiin Steven Spielbergin Tappajahain plagioinnista. Castellarin rip off hävisi jutun ja elokuvan levittäminen Yhdysvalloissa kiellettiin.
Kastren kunta

Sijainti

Kunta sijaitsee Tarton kaakkoispuolella rajoittuen etelässä Põlvaan, lännessä Kambjaan, pohjoisessa Luunjaan ja Peipsiääreen sekä idässä Räpinaan.

Hallinto

Kastren kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Haaslavan, Mäksan ja Võnnun kunnat sekä kaksi Meeksin kunnan kylää (Järvselja ja Rõka). Kunnassa on 5 138 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Roiun ja Võnnun pienkauppaloista (alevik) sekä 49 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kurepalun kylä.
Jimmie Wilson

Ura

Wilson osallistui kahdesti Puolan Must Be The Music -kykykilpailun versiossa vuodessa 2012 ja 2015. Hän putosi semifinaalissa kahdesti. Wilson opiskeli näyttelemistä Hollywoodissa, ja näytteli sitten Michael Jacksonin tuottamassa Sisterella-musikaalissa. Hän muutti myöhemmin Saksaan esittäkseen Barack Obamaa Hope! – Das Obama Musical -nimisessä musikaalissa.
12. maaliskuuta 2017 ilmoitettiin, että hän ja Valentina Monetta edustavat San Marinoa vuoden 2017 Euroviisuissa kappaleella ”Spirit of the Night”. He jäivät kappaleella toisessa semifinaalissa viimeiseksi saatuaan vain yhden pisteen.
Méthana

Maantiede

Méthana on alun perin merestä noussut tulivuori, joka on niin kutsutun helleenisen kaaren läntisimpiä tulivuoria. Niemellä on yhteensä 32 kraatteria. Tuliperäisyys näkyy myös niemen muodossa, vulkaanisessa maaperässä ja rannoissa sekä alueen kuumissa lähteissä. Méthana on pyöreähkö ja sen halkaisija on noin yhdeksän kilometriä. Niemi yhdistyy muuhun Peloponnesokseen vain noin 200 metriä leveän kannaksen välityksellä. Kannas tunnetaan nimellä Stenó (”Kapea”).
Saarenkaltainen Méthana on perinteisesti luettu Attikan alueeseen kuuluvien saarten eli Argo-Saronisten saarten yhteyteen. Nykyisin se kuuluu hallinnollisesti Troizinía-Méthanan kuntaan Attikan alueen Saarten alueyksikössä. Aiemmin niemen alue muodosti Méthanan kunnan, joka on nykyisin yksi Troizinía-Méthanan kunnallisyksiköistä. Méthanan pääkylä on Méthanan kylä, josta käytetään myös nimiä Chóra ja Loutrópoli Methánon. Se tunnetaan kylpyläpaikkakuntana. Kylästä on laivayhteys Pireukseen sekä Argo-Saronisille saarille.
Méthanan kaakkoispuolella sijaitsee Póroksen saari, pohjoispuolella Agkístri ja koillispuolella Aígina. Niemen länsipuolisesta Saroninlahden osasta käytetään nimeä Epídavroksenlahti.

Historia

Méthana on syntynyt tertiäärikauden lopulla tai kvartäärikauden alussa. Tulivuoren viimeinen tunnettu purkaus tapahtui vuonna 258 eaa. Tapahtuma mainitaan Strabonin Geografiassa. Jonkinlaista tuliperäistä toimintaa tapahtui mahdollisesti vuonna 1922.
Méthana on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kivikaudella. Mykeneläiseltä kaudelta niemeltä on löydetty asutus Ágios Konstantínoksen alueelta. Antiikin aikana niemellä sijaitsi Methanan kaupunki. Sen akropolis eli linnavuori, joka tunnetaan nykyisin nimellä Palaiókastro, sijaitsee lähellä Megalochórin kylää.
Jessica Szohr

Jessica Karen Szohr (s. 31. maaliskuuta 1985 Menomonee Falls, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Vanessa Abramsina televisiosarjassa Gossip Girl. Lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa kuten Piranha 3D, Kate Reddy – täydellä teholla yötä päivää ja The Internship.
Dustin Cook

Arvokilpailut

Cook saavutti Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa supersuurpujottelussa ja oli suurpujottelussa 12:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui supersuurpujottelussa yhdeksänneksi.

Maailmancup

Alppihiihdon maailmancupissa Cook kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa marraskuussa 2010. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Wengenin superalppiyhdistetyssä tammikuussa 2011 sijoittuen 28:nneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan kolmas Kvitfjellin supersuurpujottelussa maaliskuussa 2015. Tätä ennen hän oli parhaimmillaan sijoittunut maailmancupissa sijalle 12 sekä Beaver Creekin että Val Gardenan supersuurpujotteluissa joulukuussa 2014. Cook voitti ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa supersuurpujottelussa Méribelissä maaliskuussa 2015. Supersuurpujottelucupissa hän oli viides kaudella 2014–2015.
Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatio

Synty

Kun Naboon taistelu oli päättynyt, Galaktisessa tasavallassa alkoi tapahtua huonoja asioita. Uusi liittokansleri Palpatine lupasi palauttaa rauhan ja järjestyksen tasavaltaan, mutta hän ei onnistunut tässä. Todellisuudessa se olikin hänen tavoitteensa. Senaatissa alkoi tapahtua kiistoja monen aurinkokunnan kanssa ja kymmenen vuoden kuluttua satoja aurinkokuntia oli jättänyt Tasavallan ja liittynyt silloin perustettuun separatistiliikkeeseen ja monet muut olivat aikeissa liittyä. Liikkeen johtajana toimi entinen jedimestari kreivi Dooku.
Itsenäisten aurinkokuntien konfederaatio syntyi Geonosiksella, kun kreivi Dooku ehdotti kahden eri separatistiliikkeen, Kauppakillan ja Yhtiöliittouman, yhdistämistä. Kauppakiltoihin kuului mm. Kauppaliitto ja Yhtiöliittoumaan Intergalaktinen pankkiklaani. Sopimus yhdistymisestä allekirjoitettiin ja konfederaatio oli valmis aloittamaan sodan Tasavaltaa vastaan. Monille konfederaation jäsenille kreivi Dooku oli ylin johtaja, mutta todellisuudessa konfederaation ylin johtaja oli Dookun sithmestari Darth Sidious eli Palpatine.

Tuho

Konfederaatio tuhoutui kloonisotien päätteeksi, kun silloin syntyneen Galaktisen Imperiumin keisari Palpatine komensi uutta oppilastaan Darth Vaderia tappamaan separatistijohtajat Mustafarissa. Tämän tehtyään Vader käski sammuttaa kaikki konfederaation droidit.

Sotavoimat

Konfederaation sotavoimat koostuivat lähes kokonaan taisteludroideista, joihin kuului mm. normaalit taisteludroidit, supertaisteludroidit ja droidekat. Erilaisia suuria maataisteluyksiköitä oli iso hämähäkkidroidi, hailfire-tankki, MTT-miehistönkuljetusalus ja AAT-tankki. Avaruussotajoukot koostuvat Kauppaliiton taistelulaivoista ja droidihävittäjistä. Konfederaation suurimpina komentajina toimivat kreivi Dooku ja kenraali Grievous.
Overbetuwe

Asutuskeskukset

Overbetuwen kunta muodostuu seuraavista osista (holl. kernen): Andelst, Driel, Elst, Hemmen, Herveld, Heteren, Homoet, Loenen, Oosterhout (osittain), Randwijk, Slijk-Ewijk, Valburg ja Zetten.
Erland Hytönen

Erland Hytönen (12. marraskuuta 1869 Hausjärvi – 22. joulukuuta 1931 Turku) oli suomalainen pankinjohtaja ja päätoimittaja.
Hytösen vanhemmat olivat veturinkuljettaja Gustaf Robert Hytönen ja Hedvig Johanneksentytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1890. 
Hytönen toimi lehtimiehenä Turussa 1893–1911 ja hän oli Uusi Aura-lehden päätoimittajana 1904–1911. Tämän jälkeen Hytönen oli Turun suomalaisessa säästöpankissa kamreerina 1911–1922 ja pankin toimitusjohtajana 1922–1931.
Hytönen oli naimisissa vuodesta 1897 Matilda Ahlströmin kanssa.
Carl Gotthard Langhans

Carl Gotthard Langhans (15. joulukuuta 1732 Landshut, Sleesia – 1. lokakuuta 1808 Grüneiche, lähellä Breslauta) oli preussilainen arkkitehti. Hänet töidensä joukkoon lukeutuu varhaisimpia saksalaisen uusklassisen arkkitehtuurin edustajia. Parhaiten Langhans tunnetaan Berliinin Brandenburgin portin suunnittelijana.
Langhans oli koulutukseltaan matemaatikko ja juristi, ja hän ryhtyi arkkitehdiksi itseoppineena. Häntä innoittivat muun muassa Vitruviuksen teos De architectura sekä Johann Joachim Winckelmannin kirjat antiikin taiteesta. Langhans ehti jo saada tunnustusta rakennusmestarina, ennen kuin suoritti välttämättömät arkkitehdin perusopinnot Italiassa tilaajansa Hatzfeldin ruhtinaan varoilla. Myöhemmin hän teki Preussin kuninkaan myöntämillä varoilla opintomatkoja myös Englantiin, Hollantiin ja Ranskaan. Langhansista tuli vuonna 1775 Breslaun kaupungin ylirakennusmestari. Kuningas Fredrik Vilhelm II kutsui hänet 1788 Berliiniin hovin rakennusviraston ylijohtajaksi. Tunnetuimmat työnsä hän suunnitteli tätä seuranneina vuosina.
Langhansin arkkitehtuuri sijoittuu täysbarokin ja uusklassismin välivaiheeseen, ja hän yhdisteli piirteitä eri tyyleistä. Omaa persoonallista tyyliä hänelle ei syntynyt. Charlottenburgin linnan puistossa sijaitseva näkötorni (1788–1790) sisältää vielä viittauksia barokkiin, mutta esimerkiksi Ateenan Akropoliin Propylaiaan viittaava Brandenburgin portti (1791) edustaa jo uusklassismia. Uusklassistinen oli myös hänen Berliinin Gendarmenmarktille suunnittelemansa saksalainen kansallisteatteri (1800–1802), jonka paikalla on nykyään Schinkelin suunnittelema uudempi rakennus. Brandenburgin portti kohosi Saksan kansallissymboliksi vasta Langhansin kuoleman jälkeen Napoleonin sotien seurauksena.
Tikkakipuaja

Levinneisyys

Tikkakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa sekä Keski-Amerikassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Köyliön kirkko

Rakentaminen ja muutokset

Köyliön kirkon on suunnitellut ruotsalainen mestari Gustaf Adolf Wiman. Samojen suunnitelmien mukaan on tehty myös Ruotsissa Taalainmaalla Ludvikassa sijaitseva Ludvika Ulrikan kirkko. Molempien rakentamista tuki Ludvikassa vaikuttanut Cedercreutzin aatelissuku, jonka omistukseen Kirkkosaaren Köyliönkartano oli tullut 1740-luvun lopulla.  
Vuosina 1888–1890 tehdyssä korjauksessa kirkkoa muutettiin perusteellisesti Sebastian Gripenbergin suunnitelmien mukaan. Julkisivusta tuli uusgoottista tyyliä edustava ja sakaristosta satulakattoinen. Tuolloin valmistui myös päätytorni. Tulipalo tuhosi kirkon sisätiloja 1978. Kirkon alttaritaulu on tuntemattoman taiteilijan mahdollisesti Italiassa maalaama ”Ristiinnaulattu”.
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä.
Köyliön kirkko, Kirkkosaari ja sieltä kirkonkylään johtava koivukuja kuuluvat Museoviraston määrittelemiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1950 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arvid Tollet.

Seurakunnan historiaa

Piispa Henrikin surmavirren mukaan talonpoika Lalli tappoi Piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä vuonna 1156 niin sanotun ensimmäisen ristiretken jälkeen. Sen muistoksi järvessä sijaitsevalle Kirkkokarille rakennettiin luultavasti jo 1300-luvulla kappeli, joka perimätiedon mukaan jäi käytöstä nykyisen kirkon valmistuttua. Varmuudella Köyliössä on sijainnut kirkko vuonna 1378, jolloin sinne haudattiin tuntemattomaksi jäänyt pappi.
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta totetutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, jonka jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko.

Papinportaat

”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon.
Heikki Fabian Helminen

Heikki Fabian Helminen (1847–1892) oli jyväskyläläinen liikemies. Hän perusti muun muassa sanomalehti Keski-Suomen, josta tuli vuonna 1917 Suomalaiseen yhdistymisen myötä Keskisuomalainen.

Kustantaja

Helminen perusti Keski-Suomi-sanomalehden vuonna 1871, jolloin Suomessa ilmestyi muuta 19 sanomalehteä. Hän osti yhdessä lehtorien K. G. Göösin ja Johan Ferdinand Canthin kanssa piirilääkäri W. S. Schildtiltä Jyväskylän kirjapainon, jossa sanomalehteä aloitettiin painamaan. Kirjapaino myytiin samana vuonna Göösin ja Alexander Georg Weilinin (myös jyväskyläläinen opettaja) perustamalle Weilin+Göös-yhtiölle. Keski-Suomen ensimmäinen numero ilmestyi 7. tammikuuta 1871.
Helminen toimi perustamansa lehden päätoimittajana kahteen otteeseen, vuosina 1871–1873 ja 1881–1885.

Uusien keksintöjen lumo

Puhelin esiteltiin ensimmäisen kerran suurelle yleisölle Philadelphian maailmannäyttelyssä 1876, jossa myös Helminen vieraili. Hän innostui uudesta keksinnöstä ja rakensi vuonna 1878 Muuramessa sijaitsevan maatilansa ja Jyväskylän välille Keski-Suomen ensimmäisen ja yhden koko Suomen varhaisimmista puhelinyhteyksistä. Yhteys ei ollut kovinkaan käyttökelpoinen, mutta se toimi lähtölaukauksena alueen puhelinyhteyksien kehitykselle.
Philadelphian maailmannäyttelyssä esiteltiin myös kirjoituskone. Sellaisenkin Helminen päätti hankkia. Remingtonin kakkosmalli, Suomen ensimmäisen kirjoituskone, saapui Jyväskylään vuonna 1877.
Puhelimen ja kirjoituskoneen hankkiminen kuvaavat Helmisen taipumusta uutuudenviehätykseen. Hänen kerrotaan kuitenkin innostuneen liian monesta asiasta, minkä vuoksi liiketoimet joutuivat vaikeuksiin ja Keski-Suomi-lehti vaihtoi omistajaa nopeasti.