google/wiki40b huggingface dataset:
Bernard Blaquart

Ura

Blaquart aloitti jalkapalloilijan uransa Girondins Bordeaux'n paidassa debytoiden kaudella 1976/77. Hän edusti joukkuetta viiden kauden aikana pelaten 52 ottelua edustusjoukkueen paidassa. Kaudella 1978/79 hän haki lisää peliaikaa Toulousesta lainapestillä. Blaquart ei lainapestinsä jälkeenkään onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Bordeaux-kokoonpanossa ja siirtyi seurasta Division 2:ssa pelanneen Sporting Toulon Varin joukkueeseen kesällä 1981. Vastuu jäi vähäiseksi myös Toulonissa, ja Blaquart edusti vielä Stade Françaisia ja GC Lunelia, kunnes lopetti uransa vuonna 1987.
Valmennusuran Blaquart aloitti GC Lunelin pelaajavalmentajana kaudella 1984/85 ja valmensi seuraa kaikkiaan seitsemän vuotta Ranskan amatöörisarjoissa. Hän työskenteli alempien sarjatasojen joukkueiden peräsimessä vuosien ajan. Kaudeksi 2004/05 hän siirtyi Grenoble Footin organisaatioon reservijoukkueen päävalmentajaksi. Maaliskuussa 2006 hän nousi kevätkauden ajaksi seuran edustusjoukkueen päävalmentajaksi ja onnistui säilyttämään seuran Ligue 2:ssa. Kauden jälkeen hän palasi reservijoukkueen peräsimeen.
Kesäkuussa 2010 Blaquart siirtyi Toursin organisaatioon valmennuskeskuksen johtoon. Hän toimi lyhyen aikaa myös reservijoukkueen valmentajana, kunnes nousi elokuussa 2012 Toursin edustusmiehistön päävalmentajaksi. Blaquartin johdolla Tours sijoittui kauden päätteeksi Ligue 2:n keskikastiin kymmenenneksi. Hän jätti tehtävänsä kauden päätteeksi ja siirtyi Nîmes Olympiquen urheilutoimenjohtajaksi.
Marraskuussa 2015 Blaquartista tuli Nîmes'n päävalmentaja. Blaquartin johdolla joukkue säilytti sarjapaikkansa kauden 2015/16 päätteeksi ja Blaquart jatkoi päävalmentajana. Menestystä tuli heti kaudella 2016/17, kun Nîmes sijoittui Ligue 2:ssa kuudenneksi. Sijoitus oli seurahistorian paras sitten kauden 1993/94 neljännen sijan. Blaquart valittiin France Footballin toimesta vuoden 2016 parhaaksi valmentajaksi Ligue 2:ssa sekä pelaajayhdistys UNFP:n toimesta Ligue 2:n parhaaksi valmentajaksi kaudella 2016/17.
Kaudella 2017/18 Blaquart luotsasi Nîmes Olympiquen Ligue 2:n toiselle sijalle ja joukkue nousi kauden päätteeksi pääsarjatasolle 25 vuoden tauon jälkeen.
Amelia Boynton Robinson

Amelia Platts Boynton Robinson (18. elokuuta 1911 Georgia – 26. elokuuta 2015) oli afroamerikkalainen ihmisoikeusaktivisti. Hän saavutti jo nuorena mainetta naisten äänioikeuden puolestapuhujana. 
Robinson oli Alabaman ensimmäisenä demokraattinaisena ehdolla liittovaltion kongressiin vuonna 1964. Hän sai kymmenen prosenttia äänistä.
Robinson osallistui Selmasta Montgomeryyn -marsseihin, joista yksi (7. maaliskuuta 1965) tuli tunnetuksi ”Bloody Sundayna”. Hän kuului Lyndon LaRouchen Schiller Instituten johtohahmoihin.
Toimitussihteeri

Toimitussihteeri on sanoma-, aikakaus- tai muun lehden kokoamisesta ja/tai juttujen editoinnista vastaava toimittaja. Pienemmissä lehdissä hänellä saattaa olla laaja vastuu yhteyksissä toimittajiin ja juttujen valikoinnissa ja käsittelyssä.
Toimitussihteerin vastuulla on usein se, mitkä artikkelit ja kuvat mahtuvat kuhunkin lehteen ja mitä jätetään pois. Toimitussihteeri muokkaa jutut julkaisukuntoon ja viimeistelee niiden kieliasun. Hän on kiinteässä yhteydessä painoon ja toisaalta myös päätoimittajaan.
Radiossa ja televisiossa (esim. YLE) toimituksen toimitussihteeri on kokenut journalisti ja toimittajien lähin esimies, joka vastaa ohjelman journalistisista sisällöistä ja koordinoi toimituksen työskentelyä. Hän auttaa toimittajia juttujen teossa ja antaa palautetta ja tekee muutosehdotuksia jutun editoinnissa. Toimitussihteeri on televisiossa ohjelman tuottajan lähin työpari.  
Edesmennyt kirjailija Mauri Sariola, joka työskenteli kauan toimittajana, irvailee monissa kirjoissaan omaelämäkerrallisten sivupersooniensa välityksellä toimituksien sisäisiä kärhämiä pakinoitsijoiden, toimittajien ja toimitussihteerien välillä.
Manitoban varakuvernööri

Manitoban varakuvernööri on Brittiläisen kansainyhteisön monarkin (tällä hetkellä Elisabet II) edustaja Manitoban provinssissa Kanadassa. Kanadan pääministeri Stephen Harper nimitti nykyisen varakuvernöörin Philip S. Leen virkaan 19. kesäkuuta 2009, hän lausui virkavalansa 1. heinäkuuta.
Varakuvernöörin nimittää Kanadan kenraalikuvernööri pääministerin ehdotuksesta neuvoteltuaan nimityksestä provinssin pääministerin kanssa. Kauden pituudeksi on Kanadan perustuslaissa määritelty viisi vuotta, mutta kenraalikuvernööri voi pääministerin pyynnöstä jatkaa kautta.
Varakuvernöörin tehtävät ovat lähinnä edustuksellisia. Hänen tehtäviinsä kuuluu myös jakaa useita palkintoja ja tunnustuksia kansalaisille. Hänestä tulee automaattisesti Order of Manitoban kansleri ja seremoniallisesti nimittää uudet jäsenet.

Historia

Manitoban varakuvernöörin virka perustettiin vuonna 1870 jolloin Manitoban provinssi luotiin ja liittyi osaksi Kanadan valtioliittoa. Varakuvernöörinä on toiminut 24 henkilöä viran perustamisesta lähtien, joiden joukossa provinssin ensimmäinen naispuolinen varakuvernööri Pearl McGonigal ja ensimmäinen métis varakuvernööri W. Yvon Dumont.
Vuosina 1870–1876 varakuvernöörin vastuualueeseen Manitoban lisäksi kuului Luoteisterritoriot. Vuosina 1876–1905 vastuualueeseen kuului Manitoba ja Keewatinin hallintoalue
Harajuuri

Ulkonäkö ja koko

Harajuuren maavarresta kasvaa 10–25 cm korkea pysty, hento varsi. Varsi on kukinta-aikana lähes lehtivihreätön, ja väri vaihtelee kellanvalkoisesta rusehtavaan. Kukinta-ajan jälkeen väri muuttuu usein vihertäväksi. Vartta ympyröi muutama tuppimainen, suomumainen lehti. Kukinto on harsu tähkä, jossa on 3–10 pientä, vaaleankeltaista kukkaa. Kukan kehälehdet ovat kapeita ja noin viiden millimetrin pituisia, huuli on lyhyt, ehyt ja kannukseton. Suomessa harajuuri kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on pullea, aluksi vihreä kota. Harajuuren kukinta vaihtelee vuosittain runsaasti. Kasvi saattaa viettää useita vuosia maan alla sienijuurensa varassa ja kukkia vasta olosuhteiden ollessa suotuisat. Myös kukkivien versojen määrä vaihtelee vuosittain hyvin runsaasti.
Harajuuri on saanut nimensä juurakostaan. Nimestään huolimatta lajilla ei kuitenkaan ole varsinaista juurta vaan sienijuureksi muuntunut korallimainen, haarova ja juureton maavarsisto, joka saattaa levittäytyä laajallekin alueelle. Sienikumppaninsa kanssa harajuuri kasvaa pääosin lehtivihreättömänä. Kukinta-ajan jälkeinen vihertyminen viittaa siihen, että kasvi pystyy myös jossain määrin yhteyttämään, toisin kuin muut Suomen lehtivihreättömät kämmekät pesäjuuri (Neottia nidus-avis) ja metsänemä (Epipogium aphyllum).

Levinneisyys ja kasvupaikat

Harajuurta esiintyy Euroopassa Ranskasta itään läpi Keski- ja Itä-Euroopan Uralille saakka. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Keski-Italiaan ja Balkanille, pohjoisessa Fennoskandiaan ja Pohjois-Venäjälle. Lajia tavataan Euroopassa myös muun muassa Skotlannista ja Islannista. Harajuuren levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Siperian ja Aasian viileiden alueiden Tyynellemerelle saakka. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan mantereen pohjois- ja keskiosissa. Harajuuri lienee yksi Suomen yleisimmistä kämmekkälajeista. Sitä voi tavata sopivilla kasvupaikoilla koko Suomesta. Yleisin se on Kainuussa sekä Etelä- ja Keski-Lapissa.
Harajuuri on pienen harajuurien suvun ainoa laji, jota esiintyy Pohjois-Amerikan ulkopuolella.

Elinympäristö

Suomessa harajuuren kasvupaikat ovat usein varjoisia, kosteita ja soistuvia havumetsiä, korpia ja viitoja. Sitä voi tavata myös muunkinlaisilta kosteilta kasvupaikoilta, kuten soilta, lähteiköiltä, purojen varsilta ja rantametsistä. Sen juurisienten uskotaan elävän symbioosissa puiden, kuten kuusen, pajun ja koivun, kanssa. Tämän takia laji puuttuu puuttomilta kasvupaikoilta, esimerkiksi pohjoisen tunturipaljakoilta.
Kukka- ja raatokärpäset ovat harajuuren tärkeimmät pölyttäjät. Monesta muusta kämmekkälajista poiketen kasvi ei kuitenkaan ole erikoistunut mihinkään tiettyyn pölyttävään hyönteislajiin. Pölyttäjien puuttuessa harajuuri on itsepölyttyvä.
Suomen elämäkerrasto

Toimittaminen

Suomen elämäkerraston toimittaja ja kirjoittaja on Ilmari Heikinheimo. Vaikka Heikinheimo laati teoksen yksin, hän mainitsee esipuheessa saaneensa paljon apua useilta henkilöiltä: professori Eino Jutikkala, filosofian lisensiaatti Antero Manninen, professori A. R. Cederberg, kanslianeuvos Osmo Durchman, dosentti Vilho Niitemaa sekä rovasti Urho Paljakka.

Sisältö

Teoksessa on 856 sivua, 1 686 kuvaa ja 16 monivärikuvaliitettä. Kirja laadittiin hakuteokseksi eli sen elämäkerrat ovat edeltäjäänsä verrattuna suppeita. Pääosa noin 2 500 elämäkerrasta on silti peräisin Kansallisesta elämäkerrastosta, mutta lyhennettynä, ja kolmannes perusteellisemmin tai jopa kokonaan uudistettuna. Teoksessa on myös 560 uutta elämäkertaa. Julkaisuvaiheessa eläneiden henkilöiden elämäkertoja on kuitenkin mukana vain hieman toistasataa, vaikka niitä arkistoitiin teoksen kirjoitusaikana lähes viisisataa. Edeltäjään verrattuna huomattava ero teoksessa on, että se on kokonaan yhden henkilön kirjoittama. Muitakin eroja, joskin vähäisempiä, teosten välillä on. 
Kansallisessa elämäkerrastossa kaikkien ennen vuotta 1809 syntyneiden henkilöiden nimet kirjoitettiin suomalaisessa asussa, mutta Suomen elämäkerrastossa tästä periaatteesta luovuttiin. Vain keskiaikaiset, 1500-luvun ja hallitsijanimet on kirjoitettu suomalaisittain ja muut 1600-luvulta lähtien varsinaisessa kirjoitusasussaan. Tosin 1700-luvulle saakka etunimissä on käytetty K-kirjainta C-kirjaimen asemesta, esimerkiksi Karl eikä Carl. Toinen poikkeus ovat tietyt henkilöt, jotka ovat tulleet tunnetuksi suomenkielisillä nimillä, kuten Kustaa Mauri Armfelt. Tällöin varsinainen nimi on kuitenkin esitetty suluissa, esimerkiksi (Gustaf Mauritz). Maisterin- ja tohtorin arvojen saantivuosia ei ole teoksessa mainittu eikä esimerkiksi arvonimeä rovasti lainkaan. Kirjallisuusviitteet on tiivistetty henkilöittäin teoksen nimeen ja julkaisuvuoteen.
Teoksen ensimmäisen elämäkerran henkilö on Aadolf Fredrik, Ruotsin ja Suomen kuningas 1700-luvulta, ja viimeisen Pehr Östring, Närpiössä vuonna 1819 syntynyt maatalous- ja valtiopäivämies.
ISO 3166-2:MT

ISO 3166-2:MT on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Maltalle. ISO 3166-2:MT on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 68 kunnan koodit.
Georgian–Venäjän vakoilujupakka

Georgian-Venäjän vakoilujupakka alkoi, kun Georgian hallinto pidätti neljä venäläistä virkamiestä epäiltyinä vakoilusta 27. syyskuuta 2006. Valtioiden väliset suhteet ovat merkittävästi heikentyneet sen jälkeen, kun Georgia ja Nato ovat sopineet keskustella lähemmistä suhteista .

Tausta

Georgian ja Venäjän suhteiden on laajasti raportoitu tiukentuneen vuoden 2003 marraskuun Georgian samettivallankumouksen jälkeen, jolloin uudistusmielinen Mikheil Saakašvili nousi valtaan.
Mikronesian liittovaltion vaakuna

Mikronesian liittovaltion vaakuna on yksi Mikronesian liittovaltion kansallissymboleista. 
Vaakuna pohjautuu aikaisempaan Tyynenmeren saarten huoltohallintoalueen vaakunaan. Vaakuna otettiin käyttöön 1986 Mikronesian liittovaltion kongressin päätöksellä ja Yhdysvaltain kongressin hyväksynnällä. Vaakunassa lukee Government of the Federated States of Micronesia sekä maan kansallismotto Peace, Unity, Liberty (rauha, yhtenäisyys, vapaus).
Järvan kunta

Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Põltsamaan ja Põhja-Sakalan kuntiin, lännessä Türiin, Paideen ja Koseen, pohjoisessa Anijaan ja Tapaan sekä idässä Väike-Maarjaan.

Hallinto

Järvan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä seitsemän kuntaa (Albu, Ambla, Imavere, Järva-Jaani, Kareda, Koeru ja Koigi). Järvassa on 9 121 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Järva-Jaanin kauppalasta (alev), Amblan, Araveten, Koerun, Käraveten ja Peetrin pienkauppaloista (alevik) sekä 100 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Järva-Jaanin kauppala.

Liikenne

Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon  ja valtatie 5 Pärnusta Rakvereen kulkevat Järvan kautta.
Gustaf Snellman (eversti)

Otto Gustaf "Gösta" Snellman (25. joulukuuta 1900 Pudasjärvi – 2. syyskuuta 1944) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja.
Snellman osallistui vapaussotaan Vöyrin sotakoulun mukana ja kävi sittemmin Viipurin upseerikokelaskurssin 1918-1919, Kadettikoulun sekä Sotakorkeakoulun 1928-1930. Hän palveli Suomen Valkoisessa Kaartissa nuorempana upseerina 1919-1923, Sotaväen esikunnassa toimistoupseerina 1923-1925 ja Porin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1925-1928. Myöhemmin hän toimi toimistoupseerina yleisesikunnassa ja puolustusministeriössä.
Talvisodassa Snellman oli Päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja tammikuusta 1940 lähtien JR 67:n komentaja. Välirauhan aikana hän komensi 3. prikaatia. Jatkosodan alkaessa hän toimi päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja siirrettiin heinäkuussa 1941 Itä-Karjalan sotilashallintoesikuntaan esikuntapäälliköksi. Lokakuussa 1941 hän siirtyi komentamaan JR 29:ää. 16.4.1942 hänet komennettiin Semenskin-Pertjärven alueen joukkojen johtoon. 30.4.1942 hänet nimitettiin VI armeijakunnan esikuntapäälliköksi. Maaliskuussa 1943 hänestä tuli JR 2:n komentaja. Tammikuussa 1944 hän siirtyi Maaselän ryhmän, maaliskuusta alkaen II armeijakunnan, esikuntapäälliköksi. Jatkosodan torjuntataistelujen alettua Snellman määrättiin komentamaan 18. divisioonaa. Hän haavoittui Antrean Noskualla 31.7. ja kuoli myöhemmin sotasairaalassa 2.9.1944 ollen siten eräitä korkeimmissa tehtävissä toimineista sodassa kaatuneista suomalaisista upseereista.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1923, majuri 1930, everstiluutnantti 1939, eversti 5.3.1942.
Gustaf Snellmanin leski Anne-Marie Snellman tunnettiin myöhemmin presidentti Urho Kekkosen naisystävänä.
Gauntlet Legends

Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 4.2/10.
Äijänlammi

Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.

Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Mankalan Arrajärven alueeseen (14.122) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,9 metriä mpy.
Marguerite-Marie Alacoque

Elämänvaiheita

Pyhän Marguerite-Marie syntyi 22. heinäkuuta 1647. Hän astui nunnaluostariin 25. toukokuuta 1671. Lopulliset valat hän vannoi marraskuussa 1672. Hän alkoi nähdä näkyjä 27. joulukuuta 1673 Hän kuoli 43-vuotiaana 17. lokakuuta 1690
Pyhä Margueriten vanhemmat olivat Claude Alacoque ja Philiberte Lamyn. Tytön ollessa 8-vuotias hänen isänsä kuoli ja hänet lähetettiin klarissalaisten kouluun. Kun hän oli ottanut vastaan ensikommuunion 9-vuotiaana hän harjoitti salaa ankaraa ruumiillista kuritusta, minkä johdosta hän joutui halvaantuneena vuoteenomaksi neljäksi vuodeksi. Hän vannoi valan Neitsyt Marialle, että pyhittäisi itsensä hengelliselle elämälle. Hän kieltäytyi avioliitosta ja astui sääntökunnan Ordo Visitationis Beatissimae Mariae Virginis nunnaluostariin Paray-le-Monialissa vuonna 1671. 20-vuotiaasta eteenpäin hän näki ilmestyksiä Kristuksesta ja alkaen 27. joulukuuta 1673 hän näki näkyjä, joissa Jeesus kertoi valinneen hänet levittämään pyhän sydämen hartautta, neuvoi häntä esimerkiksi niin sanotusta yhdeksän perjantain hartaudesta ja pyysi, että pyhän sydänmen juhla otettaisiin käyttöön. Jeesuksen kerrotaan myös antaneen pyhälle Margueritelle niin sanotut kaksitoista lupausta niille, jotka kunnioittavat hänen pyhää sydäntään. Lopulta nainen sairastui ja kuoli 43-vuotiaana 22. heinäkuuta 1647 Paray-le-Monialissa.
Pikkulapasotka

Koko ja ulkonäkö

Pikkulapasotkan erottaminen lapasotkasta on vaikeaa. Tärkeimmät erot ovat pään ja nokan muoto: lapasotkan pää on korkein silmän kohdalta, pikkulapasotkan korkein kohta on silmän takana. Yksi erottava tekijä on linnun pituus: pikkulapasotka on vain 38-45 cm pitkä, kun lapasotka on 40–51 cm. Molemmille mainitaan siipien kärkiväliksi 75 cm ja painoksi noin 700 grammaa.
Myös pään kiilto auttaa joskus lajin tunnistamisessa: pikkulapasotkan punasävyä vastaa lapasotkan vihreä sävy. Koiraalla on hyvin tumma kaula ja pää, joka kiiltää hyvässä valossa punertavansävyisenä, valkea vatsa sekä harmaa selkä. Lisäksi sillä on sininen nokka ja keltaiset silmät. Naaras muistuttaa enemmän tukkasotkaa, mutta nokan tyvessä on usein enemmän valkeaa, poskella selvempää vaaleaa kuviointia ja selässä harmaa "huurteinen" väritys.

Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkusotkan pesimäaluetta ovat järvet ja suolammet Alaskassa ja Kanadan länsiosissa. Laji muuttaa talveksi avoimen Tyynenmeren tuntumaan aina Keski- ja Etelä-Amerikkaan asti.

Lisääntyminen

Pikkulapasotka pesii maassa lähellä rantaa, joskus harvoissa yhdyskunnissa. Munia on tavallisesti 8–11 kappaletta.

Ravinto

Pikkulapasotkan ravintoa ovat pohjasta kalastetut nilviäiset ja vesikasvit.
Crawler-transporter

Crawler-transporter on suuri telaketjuajoneuvo, jota käytettiin Kennedyn avaruuskeskuksen laukaisukompleksissa 39 Saturn V- ja Saturn IB-kantorakettien kuljettamiseen Vehicle Assebly Building -kokoonpanohallista laukaisupaikoille Apollo-, Skylab- ja Apollo-Sojuz -ohjelmissa. Vuosina 1981-2011 sitä käytettiin avaruussukkuloiden siirtämiseen.
Avaruussukkulajärjestelmä koottiin Vehicle Assebly Buildingissä siirrettävän laukaisualustan Mobile Launcher Platformin päälle, joka sitten ajettiin Crawler-transporterilla laukaisuspaikalle ja laukaisun jälkeen takaisin. Tavallinen matka VAB:stä laukaisualustalle kestää noin viisi tuntia.  Yhteensä niillä on ajettu yli 4 000 km. 
Crawler-transportereita rakennettiin kaksi ja kummatkin suunnitteli Bucyrus International ja rakensi Marion Power Shovel Co. Niiden valmistus maksoi 14 miljoonaa dollaria kappaleelta ja ne toimitettiin 1965. Valmistumisensa aikaan ne olivat maailman suurimmat rakennetut telaketjuajoneuvot.

Tekniset tiedot

Ajoneuvon massa on 2 700 tonnia ja siinä on kahdeksan telaa, kaksi kussakin kulmassa. Yksittäisessä telassa on 57 telakenkää, jotka painavat noin 900 kg kappale. Koneen kokonaismitat ovat 40 m kertaa 35 m. Kuljettimen tason korkeutta voidaan säätää välillä 6–8 m. Kuljettimen laserohjausjärjestelmä ja korkeuden säätö pitävät siirrettävän laukaisualustan MLP:n päällä olevan sukkulan ajoainetankkeineen pystyssä ± 10 kaariminuutin tarkkuudella. Laukaisupaikalle johtava tien nousu on enimmillään 5 astetta.  Erillinen laserohjausjärjestelmä huolehtii kuljettimen ja laukaisualustan asettamisesta tarkalleen kohdalleen kokoonpanohallissa ja laukaisupaikalla. 
Kuljettimessa on kaksi 2 050 kW:n Alcon dieselmoottoria, jotka pyörittävät neljää 1 000 kilowatin generaattoria. Näillä pyöritetään kuljettimen 16 moottoria. Kaksi 794 kW:n moottoria pyörittävät kahta 750 kW:n generaattoria, joilla käytetään tunkkaus-, ohjaus-, valaisu- ja tuuletusjärjestelmiä. Lisäksi kuljettimessa on kaksi 150 kW:n generaattoria. Kuljettimen dieseltankkien tilavuus on 19 m³ ja sen kulutus 350 l/km. 
Kuljetinta ohjataan kahdesta ohjaamosta, jotka ovat sen etu- ja takapäässä. Kuljetin kulkee 5,6 km:n erityistä Crawlerwaytä kuorman kanssa maksimissaan 1,6 km/h ja ilman kuormaa 3 km/h.

Tulevaisuus

NASA aikoi jatkaa kuljettimien käyttöä myös sukkulan käytöstä poiston jälkeen sittemmin peruutetun Project Constellation -ohjelman rakettien laukaisuun.
Proustiitti

Proustiitti Ag₃AsS₃ on malmijuonissa esiintyvä punainen hopeamalmimineraali. Sen kiteet ovat prismaattisia, romboedrisia tai skalenoedrisia, ja se on yleensä massamainen ja tiivis, pirotteena tai nauhamaisena. Kaksostusta esiintyy yleisesti. Se on läpikuultava ja väriltään punainen. Se on saanut nimensä ranskalaisen kemistin Joseph L. Proustin (1754-1826) mukaan, joka havaitsi sen analyyseissään.
HMS Plejad (T102)

Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1977.
A-Katsastus

Historia

Suomen Autokatsastus Oy (SAUK) syntyi vuonna 1996, kun vuonna 1966 valtion virastona perustettu ja vuonna 1994 liikelaitokseksi muutettu autorekisterikeskus yhtiöitettiin. Ajoneuvorekisterien ylläpito ja muut hallinnolliset tehtävät siirtyivät samassa yhteydessä perustetulle ajoneuvohallinnolle. Valtio myi yrityksen 31. maaliskuuta 2003 MB Rahastot -pääomasijoitusyhtiölle, jolloin sen nimi muutettiin A-Katsastus Oy:ksi. Vuonna 2006 Bridgepoint osti yrityksen. 
Yrityksen toimitusjohtajina ovat toimineet Lasse Korppi vuosina 1996–2006, Juha Tukiainen vuosina 2006–2010 ja Kari Kivikoski vuoden 2011 alusta.
A-Katsastus on laajentanut toimintaansa, ja Suomen lisäksi se toimii Latviassa, Puolassa, Ruotsissa ja Virossa ja useilla toimialoilla.
Rytmikorjaamo

Rytmikorjaamo eli Rytmis on Seinäjoella, Etelä-Pohjanmaalla Vaasantien varressa sijaitseva rock-henkinen klubi, jonka toimintaa pitää yllä Seinäjoen elävän musiikin yhdistys, Selmu ry. Kiinteistön ostivat vuonna 2008 Botnia Kiinteistöt Oy:ltä Selmu (omistus 28,3 %) ja lisäksi Seinäjoen kaupunki yhdessä Seinäjoen Teknologiakeskus Oy:n kanssa (yhteisomistusosuus 71,7 %). Rytmikorjaamolla on aktiivista musiikkitoimintaa läpi vuoden. Siellä myös järjestetään useita muita tapahtumia kuten esimerkiksi kokouksia, teatteriesityksiä, messuja ja näyttelyitä. Se toimii tiiviissä yhteistyössä alueen muiden klubien ja baarien kanssa, ja sitä onkin luonnehdittu joskus muun muassa ”Seinäjoen Tavastiaksi”. Rytmikorjaamon varikkoaluetta ja rakennusta on remontoitu Rytmikorjaamo-hankkeen hengessä uuteen uskoon. Tavoitteena on kehittää Seinäjoen kulttuuritoimintaa ja rakentaa Rytmikorjaamosta taiteen, kulttuurin ja erityisesti rytmimusiikin osaamiskeskus. Samassa kiinteistössä toimii myös Louhimo, joka on Seinäjoen kaupungin kulttuuritoimen hallinnoima Seinäjoen seutukunnan lasten ja nuorten rytmimusiikkiverkosto.

Historiaa

Rytmikorjaamon tilat sijaitsevat vanhassa rakennuksessa, joka on toiminut ennen Seinäjoen postiautovarikkona, jota nimeä siitä yhä vielä joskus käytetäänkin. Provinssirockin esiintymislavoja on myös säilytetty sen tiloissa. Postiautovarikon klubitoimitilat avattiin 26. helmikuuta 2006 ja vielä myöhemmin samana vuonna klubi sai nimekseen Rytmikorjaamo.

Muuta

Rytmikorjaamon kiinteistön Vaasantien varressa sijaitsevan tontin pinta-ala on noin 20 000 neliötä. Tontilla sijaitsevat 7 703 kerrosneliömetrin varikkorakennus, pienempi asuinrakennus ja 304 neliön varastorakennus. Rakennusoikeutta alueella on käyttämättä vielä noin 6 000 kerrosneliötä. Jatkossa Varikkorakennukseen sijoittunee lisää luovan toimialan ja rytmimusiikin yritystoimintaa sekä myös tutkimus- ja koulutustoimintaa.