google/wiki40b huggingface dataset:
Rava (Järva)

Asukoht

Rava küla piirneb Kurisoo, Jõgisoo ja Roosna küladega. Külakeskusest on Amblasse 11 km, Aravetele 7 km ja Käravetele 13 km.
Küla on kuulunud
1866 Rava valla1892 Ambla valla
1945 Ambla Külanõukogu ja 1991. aastast Ambla valla koosseisu.

Ajalugu

1554 ostis Rava küla Robert Fricks. Uute omanike käe all hakati külasse mõisa ehitama. 17. sajandi lõpul sai Rava külast Rava mõis ja Väike-Ahula küla nimetati ümber Rava külaks. 1970. aastal liideti Rava külaga Vistla küla ja Rava asundus. 1869 avati Prümlis Heidemetsa vallakool, mis sai Rava algkooli eelkäijaks.1897 ehitati uus koolimaja. 1919 viidi kool üle mõisa härrastemajja ja muudeti 4-klassiliseks. Kool oli seltsielu keskus. Siin käisid ümbruskonna noored Paul Korkmanni juhendamisel laulu ja tantsu harjutamas. 1921. aastal korraldatud peo sissetulek läks raamatukogu asutamiseks. Raamatukogu asukohaks sai samuti Rava koolimaja. 1926 muudeti kool 6-klassiliseks. Kool suleti 1970. Rava mõisas asus 1918. aastal tööle esimene iseseisvusaegne metskond Eestis. Rava tammik võeti kaitse alla 1936, olles Eesti Looduskaitse Registri esimene sissekanne. Seega võib öelda, et Rava tammik on Eesti esimene looduskaitsealune objekt.

Vaatamisväärsused

Rava mõis on küla keskel asuv ühekorruseline kõrge maakivist soklikorrusega paekiviehitis, akende sillused saetud lubjakivist, veranda nurgad ja trepi tugimüür valgest lubjakivist. Ka majandushoonete juures on sama materjalikasutus. Hoonetekompleksi ümbritsev park läheb teisel pool veehoidlat üle Rava tammikuna tuntud metsapargiks (parkmetsaks). Mõisast eemal põllul asub hollandi-tüüpi tuulik.
Rava tammiku maastikukaitseala sai alguse Rava tammede kaitse alla võtmisest 1936. aastal eesmärgiga kaitsta ja säilitada liigirikast tamme-segapuistut. Sellel, mõisa vastas, teisel pool veehoidlat oleval 22 ha suurusel puisniidul kasvab 92 põlist tamme, 16 suurt lehist ja üks mitmesaja-aastane mänd. Puisniidul kasvab mitmeid käpalisi, nagu kaunis kuldking, vööthuul-sõrmkäpp, kahkjaspunane sõrmkäpp, Balti sõrmkäpp, pruunikas pesajuur, suur käopõll, ja kahelehine käokeel. Oletatakse, et tammik on jäänuk endisest hiiesalust, mida mõisaajal on juurdeistutamisega täiendatud.
Ussimäe kultuurihoiuala. Kultuurihoiualal asuvad Ambla valla kõige paremini säilinud lubjaahi ja lubjaahju juurde kuuluv paemurd. 2012. aastal taastati 1903. aastal ehitatud lubjaahju küttekolle. Ussimägi olla oma nime saanud pärimuse järgi, et põldude keskel asuval künkal nähti palju usse-madusid. See puistaimestikuga küngas oli ainuke sobiv koht ümbruskonnas, kus saivad ka ussid (tegelikult maod – rästikud ja nastikud) talvituda. Seepärast oli kevadel soojade ilmadega peale talveunest ärkamist seal näha palju madusid. Teise pärimuse kohaselt oli sellel küllalt kõrgel künkal elanud ussikuningas, et sealt kõrgelt oleks hea vaadata ja ülevaadet saada oma alamate tegevusest.
Rava järve rand on Ambla valla populaarseim ujumiskoht, kus toimuvad ka erinevad üritused. Samuti leiab inimeste hulgas aktiivset kasutamist Rava tammikusse RMK poolt rajatud puhkekoht. Külal on külavanem, kuid puudub külaelu korraldav selts.
Autauga maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1818. aastal.

Rahvastik

Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 54 571
Hing (film)

Sisu

See on imeline dokumentaalfilm elu ja naiseks olemise ehedusest selle värvikirevates variatsioonides! Autor mõtiskleb lihtsalt hingamise, hinge (taas)leidmise üle tänapäeva moodsas elus. Hing ja hingamine on seotud. Isegi nii seotud, et kellegagi ühes rütmis hingates võib hea õnne korral tema hingega kohtuda. Selleks kohtumiseks on aga tarvis usaldavat silda. Kui usaldus on purunenud, tähendab see eraldumist teistest inimestest, tervest inimkonnast. (Eesti Filmi Andmebaas)
Georg Friedrich Ignatius

Georg Friedrich Ignatius (19. aprill/30. aprill 1789 Vigala – 16. veebruar/28. veebruar 1865 Käina) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1806–1810 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Aastatel 1811–1814 õppis ta Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Pärast ülikooli lõpetamist töötas koduõpetajana Uuemõisas, Hiiumaal. Ordineeriti 7. juunil/19. juunil 1818 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1818–1864 Käina Martini koguduse õpetaja. Lisaks oli ta aastatel 1861–1864 Saarte-Lääne praostkonna praost. Jäi 31. juulil/12. augustil 1864 emerituuri.

Isiklikku

Tema isa Johann Friedrich Ignatius oli Vigala Maarja koguduse õpetaja, vanaisa Johann Ignatius oli Märjamaa Maarja koguduse õpetaja. Teine vanaisa Johann Christoph Paucker oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja. Tema isa isapoolne vanaisa Ignatsi Jaak oli Kambja koguduse köster, emapoolne vanaisa Carl Friedrich Hasselblatt oli Noarootsi Püha Katariina koguduse õpetaja. Tema õepoeg Adalbert Hugo Willigerode oli Tartu Maarja koguduse õpetaja ja eesti I üldlaulupeo korraldaja.
Soomukas

Soomukas (Orobanche L.) on parasiittaimede perekond soomukaliste sugukonnast.
Virts

Virts on loomade vedelatest väljaheidetest, sõnnikust eraldunud veest ja uhtveest moodustunud orgaaniline aine, mida põllumajanduses kasutatakse väetisena.
Kohta, kus virtsa hoitakse enne seda praktilist kasutamist, nimetatakse virtsakaevuks ehk -hoidlaks.
Kuna virts sisaldab ülisuurtes kogustes kergestilagundatavat orgaanilist ainet, siis on selle biokeemiline hapnikutarve (BHT) väga suur, näiteks BHT₅ jääb vahemikku 5000...15 000 mg/l .
Jüri Ruus

Elulugu

Jüri Ruus oli Vilmar ja Maie Ruusi poeg.
Ruus lõpetas 1975 Tartu 2. Keskkooli, 1980 Moskva Ülikooli ajalooteaduskonna, 1985 samas aspirantuuri; ajalookandidaat (1987, Moskva Ülikool), väitekiri "Роль партийной печати в идеологической борьбе Компартии Эстонии в 1940–45 гг". Ta täiendas end 1988–89 Rooma, 1991–92 Cambridge'i, 1995 Groningeni, 1994–95, 1998 Budapesti Kesk-Euroopa, 1998 Connecticuti, 1999 Montreali McGilli, 1999 Bergeni (külalisõppejõud), 2004 Jena, 1990–96 Aarhusi, 1990, 1993–94, 1996, 1998 Oslo Ülikoolis.
1980–82 oli ta Tallinna Polütehnilise Instituudi ettevalmistusosakonna assistent, 1986–88 TÜ NLKP ajaloo kateedri assistent, 1988–89 vanemõpetaja, 1989–92 filosoofia ja poliitikateaduste kateedri vanemõpetaja, 1992–2005 üldpolitoloogia lektor, samas 1999–2013 Eesti Maaülikooli majanduse- ja sotsiaalteaduskonna dotsent, 2006–2013 TÜ rahvusvaheliste sotsiaaluuringute instituudi teadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: võrdlev politoloogia, pol eliidid, demokraatia. IRI Eur Otsese Demokraatia Instituudi k-.liige.
Reegoldi vald

Reegoldi vald (saksa keeles Weibsfer) oli vald Viljandimaal Suure-Jaani kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1897 ja siis liideti see vald Olustvere vallaga.
Potisinine

Potisinine on indigo perekonna (Indigofera) taimedest saadav sinine värv. 
Värvi kasutati alates 18. sajandi lõpust ka Eesti rahvakultuuris näiteks villa ja lõnga värvimiseks.
Värvinimena tähistab sõna potisinine tumedat sügavat värvust, safiirsinisest mõnevõrra soojemat ja rohekamat, preisi sinisest heledamat tooni.
Vokisõit

Vokisõit on spordiala, mille lõi Saksamaa telesaatejuht Stefan Raab. Hiina vokkpanne on kohandatud nii, et nendega saaks võistelda bobikelguradadel. Võistelda saab nii üksi kui ka neljaliikmelises võistkonnas, viimasel juhul kasutatakse nelja vokki.

Ajalugu

Vokisõidu jaoks saadi inspiratsiooni kihlveost Saksamaa telesaates "Wetten, dass..?". 2003. aasta novembris toimusid Saksamaal Winterbergis esimesed vokisõidu maailmameistrivõistlused. Suure edu tõttu toimusid uued võistlused 4. märtsil 2004 Innsbruckis. Enamasti võtavad võistlustest osa b-klassi muusikud, artistid, näitlejad ja saatejuhid, ent on olnud ka professionaalseid talisportlasi, näiteks kolmekordne olümpiavõitja bobikelgutaja Georg Hackl ja Jamaica bobikelgutiim. Kolmandat korda toimusid maailmameistrivõistlused 5. märtsil 2005 Winterbergis. Erinevalt eelmistest võistlustest sõideti seal kaks sõitu, millest võtsid osa kõik võistlejad. Mõlema sõidu tulemused liideti. Hiljem lisati ka kvalifikatsioonivoor, kus võistleja pidi hüppama mäest alla, ning sellega määrati stardijärjekord. Spordiala on muutunud järjest professionaalsemaks.

Varustus

Enamasti kasutatakse tavalisi ümara põhjaga Hiina panne, mis on imporditud otse Hiinast. Ainus muudatus on, et põhi on tugevdatud epoksüliimist täitega ja voki servad on vigastuste vältimiseks kaetud polüuretaanist vahuga. Nelja inimese vokikelgul on kaks paari vokkpanne, mõlemat hoiab koos ümar raam. Kaks vokipaari ühendatakse sidudes. Kuna spordiala on suhteliselt ohtlik, kannavad osalejad rasket kaitsevarustust, mis sarnaneb jäähokivarustusega. Vähendamaks hõõrdumist ja vigastuste ohtu, kannavad sportlased talla all kulpe.
Tulemuste parandamiseks kuumutatakse voki põhja enne sõitu leeklambiga.
Rahvusvaheline vokisõit toimub kord aastas vokisõidu maailmameistrivõistluste raames. Võistlust kannab üle Saksa telekanal Pro7. Varem on telekanal seda üle kandnud kui spordivõistlust, ent nüüd on see Stefan Raabi saate "TV Total" üks osa.
Edgar Spriit

Edgar Spriit (29. september 1922 – 8. august 1993) oli Eesti ajakirjanik, satiirik ja poliitik, VII Riigikogu liige (Maarahva Ühenduse fraktsiooni aseesimehena).
Teises maailmasõja algul teenis hävituspataljonis, hiljem Eesti laskurkorpuses. Tegi kaastööd ajalehele Punaväelane. 
1945–1946 oli ta Pärnu maakonna parteikomitee instruktor. 1946–1948 õppis Leningradi oblasti parteikoolis ja Leningradi ülikoolis. 1948–1950 töötas Pärnu ajalehes Töörahva Hääl vastutava toimetajana. 1951–1952 teenis Punaarmees algul poliitalal ja seejärel ajalehe Punaväelane toimetuses. 
1956. aastal lõpetas Lenini-nimelise Sõjalis-Poliitilise Akadeemia ajakirjanduse alal. Aastatel 1956–1959 oli ta Noorte Hääle peatoimetaja ja 1959–1989 Pikri peatoimetaja asetäitja. 1985. aastal sai Eesti NSV teeneliseks ajakirjanikuks.
1991. aastast alates oli Eesti Demokraatliku Õigusliidu valimistoimkonna esimees. Olnud Eesti Ajakirjanike Liidu satiirikomisjoni esimees, lisaks korraldanud karikatuurinäitusi ja karikatuurivõistlusi.

Isiklikku

Tema abikaasad olid ajakirjanik Ester Spriit (1923–2006) ja tantsija Elonna Spriit ning tema lapsed on Sirje Piho, Eero Spriit ja Egon Spriit.
ACARS

ACARS (akronüüm ingliskeelsest sõnaühendist Aircraft Communication Addressing and Reporting System, õhusõiduki side adresseerimis- ja ettekandesüsteem) on digitaalne andmeühenduse süsteem õhusõiduki ja maapealse jaama vahel lühisõnumite vahetamiseks. Andmevoog edastatakse satelliitside või VHF-sagedusala vahendusel. ARINCi poolt välja töötatud süsteem võeti kasutusele alates 1970. aastate teisest poolest.
Johannes Hau

Isiklikku

Johannes Hau oli Woldemar Hau ja Eduard Hau isa.
Robert Helde

Robert Helde (13. detsember 1923 Torgu vald – 28. august 2009 Keila) oli eesti insener ja mälumängur. 
Ta võitles Teises maailmasõjas Eesti SS-leegioni koosseisu kuulunud Eesti Vabatahtlike Soomusgrenaderide SS-pataljonis "Narva" ja osales selle pataljoni 3. kompanii ülema kohusetäitjana Sinimägede lahingutes. Alates 21. juulist 1944 nooremleitnant.
Hiljem omandas ta osalise kõrghariduse Tallinna Polütehnilises Instituudis, kust lahkus 1963. aastal diplomit saamata.
Robert Helde töötas aastakümneid Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuses. Pensionile läinuna töötas ta aastatel 1992–2003 mitmetel ametikohtadel Eesti Rahvusraamatukogu haldusosakonnas.
Ta oli alates 8. oktoobrist 1996 Isamaaliidu liige. Kuulus aastast 2005 ka Keila linnavolikogusse, oli seal sotsiaalkomisjoni aseesimees ja ühtlasi linnavolikogu vanim liige. Elas 1950. aastatest ehk pärast vabanemist vangilaagrist kuni surmani Keilas. Abielus ning kahe tütre isa. Suri 28. augustil 2009 ja on maetud Tallinna Rahumäe kalmistule. 
5. veebruaril 2004 autasustas president Arnold Rüütel teda kui sõjaliste teenetega vabadusvõitlejat Kotkaristi IV klassi teenetemärgiga.
Robert Helde oli raamatu "Tallinna veevarustuse ja kanalisatsiooni minevik ja tänapäev" (1992) üks autoreid. Tema hobiks oli mälumäng. Ta oli Eesti üksikmängu meister aastal 1981, sai hõbemedali võistkondlikus mängus Tallinna Veevarustuse ja Kanalisatsiooni Tootmisvalitsuse võistkonnas aastal 1984 ja pronksmedali Keila võistkonnas 1994. Ta oli Harju maakonna võistkondlik meister (Mnemofriik sügisel 2001) ja pälvis muidki tiitleid. Osales 1970-80-ndatel ETV mängus Kes keda? Meelisteemad: ajalugu, kunst ja geograafia. 
Robert Helde oli Eesti Eruohvitseride Kogu toetajaliige.
Ferdinand Albrecht I (Braunschweig-Wolfenbüttel-Bevern)

Ferdinand Albrecht (22. mai 1636 Braunschweig – 25. aprill 1687 Bevern) oli Braunschweig-Lüneburgi hertsog, Braunschweig-Wolfenbütteli vürstide sugulane.

Elu

Ferdinand Albrecht oli August Noorema kolmas poeg. Pärast isa surma aastal 1666 kaklesid kolm poega pärandi eest ja Ferdinand Albrecht sai palee Bevernis, mõned feodaalõigused ja kindla summa raha vastutasuks nõuetele valitseda Wolfenbüttelit, mida asusid üheskoos valitsema tema vanemad vennad.
Ferdinand Albrecht muutus üha ekstsentrilisemaks ja mingil hetkel saatsid tema vennad sõjaväe palees korda taastama. Ta kogus palju kunstiteoseid, mis said hiljem Hertsog Anton Ulrichi muuseumi osaks. Ta suri aastal 1687; tema poeg Ferdinand Albrecht II päris vürstkonna aastakümneid hiljem.
Väiketsiitsitaja

Levila

Väiketsiitsitaja on levinud Soome idaosast läbi Põhja-Siberi kuni Vaikse ookeanini. Ta talvitub Kagu-Aasias. 
Pesitsusaladele saabub mais, lahkub septembris-oktoobris.
Eestis on ta eksikülaline.

Välimus

Linnu üldpikkus on 12–14 cm. Kõigis sulestikes on tunnuslik hele silmarõngas.
Kutsehüüd on teravakõlaline tsik, mis sarnaneb väga põhjatsiitsitaja kutsehüüuga.

Elupaik ja pesitsemine

Ta asustab põõsassoid ja põõsasniite, hõredaid kuuse- ja kasemetsi, rabasid, järvede ja jõgede kaldapõõsastikke. 
Pesa ehitab lind maapinnale. Kurnas on 4–6 muna, mida hautakse 11–12 päeva. Pojad väljuvad pesast ühe nädala vanustena ja lennuvõime saavutavad umbes kahe nädala vanuselt. Vanalinnud hoolitsevad poegade eest veel 1–2 nädalat. Pesitseb kaks korda aastas.
Käsnjas lohksamblik

Käsnjas lohksamblik (Solorina spongiosa) on samblik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (2012).
Eestist on teada vähemalt kolm leidu: Sõmeri saarelt, Muhu saarel Üügu pangalt ja Lääne-Virumaalt Risult.
Irina Bokova

Irina Bokova (bulgaaria keeles Ирина Георгиева Бокова; sündinud 12. juulil 1952 Sofias) on Bulgaaria diplomaat ja poliitik, ta on Bulgaaria Sotsialistliku Partei liige. Ta oli 15. novembrist 2009 kuni 2017 UNESCO peadirektor.
Ta lõpetas aastal 1976 Moskva Riikliku Rahvusvaheliste Suhete Instituudi.

Isiklikku

Ta on abielus ja kahe täiskasvanud lapse (kes elavad USA-s) ema. Tema isa Georgi Bokov (1920–1989) oli Bulgaaria Rahvavabariigi kommunistlik poliitik ja ajakirjanik, vend Filip Bokov on Bulgaaria diplomaat ja poliitik.
Pakalnieši raudteejaam

Pakalnieši raudteejaam on endine raudteejaam Ieriķi–Gulbene–Abrene raudteel Balvi piirkonna Vīksna vallas.
Jaam asus Riia jaamast 139,4 km kaugusel. 
Jaam avati aastal 1921. Aastal 1926 muudeti see peatuseks, ent aastal 1931 suleti see täielikult. Aastal 1932 ehitati Pakalniešist Kūdupele viiv kitsarööpmeline raudteeharu, mistõttu jaam avati aastal 1933 taas, kuigi sellel puudusid jaamatöölised.
Teise maailmasõja ajal asusid sakslased rajama Pakalniešist Petserisse viivat raudteed, ent nõukogude vägede pealetung tegi nende plaanidele lõpu ja demonteeritud kitsarööpmelist raudteed enam ei taastatud. Ka Pakalnieši raudteejaam jäi suletuks.
Koonlased

Välimus

Pea suiste osa on pikenenud koonuks, millest on sugukond saanud ka oma eestikeelse nime. Keha on tavaliselt kollakas-pruun. Neil on kaks paari, enamasti mustrilist tiiba, mis puhkeolekus pannakse seljale nii, et pealtvaates tekib v-kujuline profiil. Isaste tagakehal paiknevad genitaalid on otsast laienenud ja meenutavad skorpioni astelt. Selle järgi on sugukond saanud oma nime paljudes teistes keeltes, näiteks Skorpionsfliegen saksa keeles ja Common Scorpionflies inglise keeles. Emaste kitseneva tagakeha tipus on kaks urujätket (cercus). Vastsed meenutavad röövikut.

Fossiilsed leiud

Fossiilsed leiud selle sugukonna liikidest ulatuvad Kesk-Juura ajastikku. Vanimad leiud, mis kuuluvad perekonda Jurassipanorpa, on leitud Sise-Mongooliast.
Michael Imperioli

James Michael Imperioli (sündinud 26. märtsil 1966 Mount Vernonis New Yorgi osariigis) on Emmy auhinnaga pärjatud USA näitleja. 
Ta on  tuntud eelkõige Christopher Moltisanti kehastajana aastatel 1999–2007 eetris olnud draamasarjas "Sopranod".
Samuti oli tal aastatel 2005–2006 külalisroll draamasarjas "Seaduse nimel", kus kehastas detektiiv Nick Falcot.
Suurel ekraanil on teda näha olnud filmides "Goodfellas", "Jungle Fever", "Pahad poisid", "Korvpallipäevikud", "Clockers", "Dead Presidents", "Lean on Me" ja  "Last Man Standing",
Türi kirikumõis

Türi kirikumõis (saksa keeles Pastorat Turgel) oli kirikumõis Türi kihelkonnas Järvamaal. Nüüdisajal jääb mõis Järva maakonda Türi valda.
Frankfurdi Eesti Kool

Frankfurdi Eesti Kool (saksa keeles Estnische Schule in Frankfurt) on Saksamaal Frankfurdis tegutsev eesti kool. Kooli juhataja on Eha Salla.
Elektroülitundlikkus

Elektritundlikkuseks ehk elektriallergiaks ehk elektromagnetiliseks ülitundlikkuseks (inglise k electromagnetic hypersensitivity; lüh EHS) nimetatakse osadel inimestel esinevat kompleksset sündroomi, mida põhjustavad kokkupuuted ja viibimine elektromagnetilist kiirgust kiirgavate seadmete (allikad) lähedal.
Tänapäeval ei ole see laialt tunnustatud ega aktsepteeritud sündroom ega meditsiiniline diagnoos. Paljud arstid ei pruugi osata kirjeldatud sündroomiga inimesi diagnoosida ja ravida, mõni arst võib nende sümptomite põhjal hüpohondriat kahtlustada.
Elektritundlikkuse mehhanisme ei osata tänapäeval kirjeldada, kuna sündroomi arvatakse esinevat väiksel osal (kuni 5%) inimestel. Ei osata püstitada ka õigeid uuringukriteeriume, kuna osadel patsientidel esinevad sümptomid just tugevama elektriväljaga alast eemaldunult.
Lisaks vajaksid uurimist ka EMF-sündroomi põhjustada võivad allikad: patsientidel seostatakse elektriülitundlikkust nii videomaki, arvuti, mobiiltelefoni, elektriäratuskella, raadio, mikrolaineahju, teleri, aga ka mobiilsidemastide ja kõrgepingeliinide läheduses jpm viibimisega.
Austrias (Ärztekammer) anti värsketele uuringutele tuginevalt 3. märtsist 2012 välja juhised Austria arstidele EMF-sündroomi diagnoosiks ja teraapiaks. Nendes juhistes soovitatakse sündroomi rahvusvahelise haiguste klassifikatsiooni 10. versioonis kodeerida koodiga "Z58.4. Kiirguse toime".
Elektriülitundlikkuse sümptomid võivad olla dermatoloogilised (punetav, surisev ja põletav tunne nahal), aga ka närvinõrkusega seotud (väsimus, keskendumisraskused, peapööritus, peavalud, iiveldus, südame pekslemine, seedehäired, kumin kõrvades ja raskused magamajäämisel).
Pole selge, kas sündroomiga seostatakse ka immunoloogilist tundlikkust.
Ohtu mõis

Ohtu mõis (saksa Ocht) oli rüütlimõis Keila kihelkonnas Harjumaal. Tänapäeval jääb kunagine mõis Lääne-Harju valla territooriumile Harju maakonnas.
Mõisakeskus asus Ohtu külas.

Ajalugu

Ohtu mõis rajati 17. sajandi algul. Nime sai see Ohtu vabatalu järgi (Ochter, 1534). Rootsi võimu ajal läänistati mõis Nils Jönsson Krämerile.
18. sajandi alguses kuulus mõis Rötgert Johann von Wrangellile, kelle käest läks see 1720. aastatel Otto Wilhelm von Harpe valdusse. 1760. aastatel omandas mõisa Christoph Heinrich von Kursell, kes lasi mõisakompleksi esinduslikult välja ehitada. 1793. aastal läks mõis Meyendorffidele.
Viimane võõrandamiseelne Ohtu mõisnik oli Gottlieb von Meyendorff, kes lahkus oma perega Eestist 1918. aastal ja suri Dresdenis 1923. aastal.

Mõisakompleks

Barokkstiilis kahekorruseline härrastemaja valmis 1769. aastal. Hoone fassaadi ilmestavad liseenid ja keskosa kohal paikneb kolmnurkfrontoon. Barokse mulje jätavad hoone kõrge kelpkatus ja väikeste ruutudega aknad.
3. novembril 1920 kolis endise Ohtu mõisa härrastemajja kool, mis enne oli tegutsenud Kuusiku talus.
Saksa okupatsiooni ajal asus hoones lühikest aega haigla.
Kool töötas endises mõisahoones 1971. aastani (mõningatel andmetel ka 1973. aastani).
1990. aastateks oli härrastemaja üsna lagunenud. Kuigi vahepeal sai mõis uue katuse, oli see kahjuks vaskplekist, mistõttu langes metallivaraste saagiks. Seega jätkus vihmavee hävitav mõju.
2000. aastate esimesel poolel läks mõisakompleks eraomandisse. Seejärel on peahoone väljast ja osaliselt ka seest restaureeritud. Avalikkusele on mõisakompleks avatud – seal korraldatakse nii kulinaarseid ettevõtmisi kui ka kultuuriüritusi.
2009. aasta suvel leidis mõis ja mõisapark kasutust omalaadse teatrietenduse toimumiskohana – mängitud tükk "Aiapidu" koosnes kahest osast, kus tegevus toimus korraga nii mõisahoones kui ka aias. Publik sai korraga aga jälgida vaid poolt tegevusest, sest erinevalt näitlejatest oli publik paikne. Seega oli publikule ette nähtud tulla etendust vaatama kahel õhtul, saades kummalgi korral jälgida poolt etendust.
Macintosh

Macintosh (uuemad mudelid kannavad nime Mac) on personaalarvuti mark, mida toodab Apple.
Esimene Macintosh, Macintosh 128K, tuli müüki 24. jaanuaril 1984 ja see oli esimene majanduslikult edukas laiatarbearvuti, millel oli hiir ja graafiline kasutajaliides.
Idee tavakasutajale mõeldud personaalarvutist tekkis 1970 aastate lõpus. 1979. aastal asutati Apple'is selle arendusmeeskond. Inglise keeles tähendab sõna apple õuna, aga töörühma juhi Jef Raskini lemmikõunasort oli McIntosh. Selle järgi saigi personaalarvuti nime. Kuna nimi sarnanes kõlalt väga helitehnikatootja McIntosh Laboratory nimega, pidi Apple'i juht Steve Jobs sellelt ostma nime kasutamise õiguse.
Esimesel turustatud mudelil oli hulk puudusi. Tal oli vähe mälu isegi teiste sama aja arvutitega võrreldes, ainult 128 kB, ja seda polnud lihtne laiendada. Kõvaketast polnud ja seda ei saanud ka kergesti lisada. 1985. aasta oktoobris suurendas Apple Maci mälu 512 kB-ni ja pakkus ka ülejäänud arvutite mälu suurendamist.
10. jaanuaril 1986 tuli müügile Macintosh Plus, millel oli 1 MB RAM ja seda sai kergesti laiendada 4 MB-ni, ning SCSI paralleelliides, mis võimaldas kuni 7 lisaseadet, mille hulgas võisid olla näiteks kõvaketas ja skanner. Flopiketta mahtu oli suurendatud 800 kB-ni. Macintosh Plus oli suure müügieduga ja seda toodeti muutmata kujul kuni 15. oktoobrini 1990 ehk 4 aastat ja 10 kuud.
Esimene mudel saavutas suure populaarsuse ja turuosa, kuid kaotas selle 1990-ndatel, kui arvutiturul hakkas domineerima Microsoft.
Macintoshi arvutid kasutavad macOSi operatsioonisüsteemi, mille uusim versioon on macOS Sierra (10.12). Alates 2003. aastast on uued versioonid välja tulnud üle aasta. Viimased 8 versiooni on kandnud kaslaste nimesid ja alates 2013. aastast kannavad need California kohanimesid. 
21. sajandil toodetakse tootesarju iMac, iBook, Power Macintosh, PowerBook, MacBook, MacBook Pro ja MacBook Air.
Oru külakeskus

Oru külakeskus on kultuurikeskus Harju maakonnas Kose vallas Oru külas. Külakeskuse juhataja on Jekaterina Kaljukivi.
Jatuni

Hiiglane Jatuni ja küla legendid

Saami legendi järgi on inimeste suhtes heatahtlik hiiglane Jatuni tulnud põhja poolt Yläperält läbi tundrute ning heitnud Muonio jõe kaldale sohu magama. Ta moodustab mäed, mille nimi on Jatuninselkä. 
Väikese oja kaldale soo äärde asus elama kütt, kes leidis saami naise. Nii sai alguse Jatuni küla. Jatuni valvas ja jälgis külas toimuvat. Ta heitis külast põhja poole, et kaitsta seda külmade tuulte eest.
Kohanimesid Jatuni ja  Jatuninselkä seostatakse müütilise hõimuga jatulit ehk jatunit. 
Külast läbi voolavat oja nimetatakse Pahajokiks, sest ta sulas jaanipäevani. Üle oja ehitati sild Jatuni seljast toodud kividest (samast oli toodi kive ka Karesuando kiriku tarvis). Umbes 50 aastat hiljem oja süvendati. Kevadel 200 sild lõhuti, sest vesi oli silla alt kruusa ära uuristanud.  
Et külal oli oma kaitsja Jatuni, ei hoolinud jatunilased Lars Levi Laestadiuse jutlustest. Laestadius nimetas neid Jatuni metsalisteks (Jatunin hurtat). 
Küla territooriumil külast põhja pool, Kaaresuvantost umbes 7 km lõuna pool on Enontekiö kunstniku Jaakko Paajaneni skulptuur, mis kujutab puhkavat hiiglast Jatunit. Skulptuuri tegemiseks kasutati lõhutud silla kivisid, et Jatuni saaks oma kivid tagasi. Teose pikkus on umbes   50 m, laius umbes 15 m.

Mika Häkkineni krunt

Aastal 1999 otsustas külakogukond kinkida Mika Häkkinenile krundi Muonio jõe kaldal tingimusega, et ta peab ise ehitama või laskma ehitada sinna maja.
Villemer (Yonne)

Villemer on vald, mis asub Yonne'i departemangus Prantsusmaal.