google/wiki40b huggingface dataset:
Läänemaa Ühisgümnaasium

Läänemaa Ühisgümnaasium on Lääne maakonnas Haapsalus Wiedemanni tänaval asuv riigigümnaasium. Kool tegutseb 2013. aasta 1. septembrist.
Kool moodustati 2013 Haapsalu Gümnaasiumi ja Haapsalu Wiedemanni Gümnaasiumi baasil. Läänemaa Ühisgümnaasium on Lääne maakonna suurim gümnaasium. Kooli I direktor oli Leidi Schmidt, kes juhtis kooli aastatel 2013-2018. Kooli uueks direktoriks sai Ain Iro.
Koolis tegutseb väga aktiivne õpilasomavalitsus VÕLV (Võluvate Õpilaste Loominguline Valitsus). VÕLV´i eesmärgiks on korraldada erinevaid kooliüritusi, kaasa rääkida koolielus ning muuta kooli silmapaistvamaks.
Garthius

Levila

Need maod on endeemsed Kalimantanil. Neid võib kohata ka Indoneesias ja Malaisias.

Nimi

Maoperekond on nimetatud Briti herpetoloogi Garth Underwood'i (1919 -2002) auks.
Hülosoism

Hülosoism (inglise hylozoism) on filosoofiline seisukoht, et mateeriale (kaasa arvatud universumile tervikuna) on omane elu ning iga materiaalne asi (ka väikseim osake) on suuremal või vähemal määral elus.
Termini võttis 17. sajandil kasutusele inglise filosoof Ralph Cudworth.
Ihasalu päevamärk

Ihasalu päevamärk on päevamärk Harju maakonnas Jõelähtme vallas Ihasalu poolsaare tipus Uitru säärel.
Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 59° 32′ 26″ N, 25° 8′ 33″ E.
Valget värvi betoontorni kõrgus jalamist on 10 meetrit.
Päevamärk ehitati 1938. aastal.
2003. aastast pole päevamärk enam navigatsioonimärgina kasutusel. Märgi number VTA nimekirjas oli 150.
Mikkel Aaland

Mikkel Aaland (sündinud 1952 San Franciscos) on USA fotograaf, üks digitaalfotograafia pioneere.
Ta kasvas üles Californias Livermore'is, kus tema norralasest isa töötas teadlasena. Pärast Livermore'is keskkooli lõpetamist õppis ta ülikoolis ajakirjandusfotograafiat ning tegeles ka ujumisega.
1978. aastal avaldas ta oma esimese raamatu, mis esitas illustreeritud kirjeldused eri maade saunatüüpidest ja nende ajaloost (soome, vene saun, araabia hammam jt). Raamatu jaoks oli ta kolm aastat mööda maailma reisinud ja materjali kogunud.
1981. aastal avaldas ta raamatu USA maakonnalaatadest. Samal aastal tegi ta tutvust uue ja areneva digitaalfotograafiaga. 1992. aastal avaldas ta raamatu "Digital Photography", mis annab juhiseid ja nippe digitaalfotokaameraga pildistamiseks.
Heinrich I (Saare-Lääne piiskop)

Vaidlused Saksa orduga

28. veebruaril 1238 avaldas Heinrich orduga lepingu osa piiskopkonna maa-alade loovutamise osas, vastutasuks ühise Lihula linnuse ehitamiseks. Aprillis 1241 sõlmis ta orduga uue lepingu. Heinrich leppis koos Liivi ordu maameistri ja Kuramaa piiskopiga 19. aprillil 1252 kokku Kuldīga lossi (Goldingen) asjus.
Heinrich saavutas 20. märtsil 1254 kokkuleppe Saksa ordu asehalduri Eberhard von Sayniga maa-alade jagamise üle, mida 13. mail 1254 täiendati.

Paavstide soosing

20. novembril 1234 kinnitas paavst Gregorius IX, et Saare-Lääne piiskopkond kuulub paavstliku ülemvõimu alla. 
4. septembril 1245 võttis paavst Innocentius IV piiskop Heinrichi ja Saare-Lääne piiskopkonna oma kaitse alla. Paavst kohustas 5. septembril 1245 Riia ja Tartu piiskoppe kaitsma Saare-Lääne piiskopkonda.

Suhted Taaniga

Taani kuningas Abel teatas 8. augustil 1251 oma nõudluste loobumisest Saaremaa ja Läänemaa aladele.

Kapiitli moodustamine

Heinrich moodustas 1251 Saare-Lääne piiskopkonna toomkapiitli, 1251. aastal üle viidud piiskopkonna keskuses Vana-Pärnus.

Kokkulepe Riiaga

Heinrich sõlmis 12. detsembril 1254 Riia peapiiskopi Albert Suerbeeri ja Kuramaa piiskopi Heinrich von Lützelburgiga vastastikuse kokkuleppe.

Tüli Koluvere vasalliga

28. jaanuaril 1238 kohustas Modena Wilhelm ordut sundima Koluvere lossi vasalle Lodesid (Odewardus ja Heinrich de Lode) kuuletuma Saare-Lääne piiskopile, kes oli Koluvere–Kullamaa maa-alade isand. Legaadi nõue jäi tulemusteta, mistõttu ordu ja piiskop sõlmisid Koluvere lossi vasalli vastu liidu ning vennad põgenesid Koluverest Tallinna taanlaste valdustesse.

Lihula kivilinnuse ja Vana-Pärnu rajamine

Heinrich I rajas koos Liivi orduga ajavahemikus 1238–1242 Lihula kivilinnuse, mis kujunes piiskopkonna ja ordu ühisresidentsiks. Ta rajas 1251 Vana-Pärnu (Perona), kus õnnistas sisse Jeesus Kristuse, Neitsi Maarja ja Evangelist Johannese toomkiriku. 13. jaanuaril 1260 kinnitas paavst Aleksander IV tema valdustena veel Audru, Koonga ja Vana-Pärnu alad.

Privileegi andmine

1256 andis Heinrich Saare-Lääne piiskopkonna kaupmeestele privileegi, millega keelas neilt nõuda tollimaksu.

Surm

Heinrich I suri 10. märtsil 1260.
Virtsu mõis

Ajalugu

Virtus mõisast on teateid 1459. aastast; see asus esimest korda 1465. aastal mainitud, kuid tõenäoliselt 15. sajandi keskpaiku rajatud Uexküllide läänilinnuse juures. 1534. aasta kevadel müüs Uexküllide Paadrema haru esivanem Peter von Uexküll (surnud umbes 1547; Otto Uexkülli vend) mõisa ning selle aladel olnud külad (Kaybell, Kokull, Ramme, Kassenküll, Kurrefer, Kassalour, Essefer, Reps, Udenküll) oma vennale Johann von Uexküllile, kelle omanduses olid ka Tartu piiskopkonnas paiknenud Antsla ja Mõniste mõisad. Mõisa juures asunud vasallilinnus purustati Saare-Lääne vaenuse aegu 1535 või 1536 ja jäeti seejärel mõneks ajaks taastamata. Mõis püsis Uexküllide pärusomandina 1586. aastani.
9. augustil 1582 kinkis kuningas Johan III mõisa Gustaf Banérile. Tema pärijast poeg Nils Gustafsson Banér hukkus 1614 aga Ingeri sõja ajal Venemaal Staraja Russas, mille tagajärjel sai mõis uuesti kroonu omandiks. Kuninganna Kristiina kinkis 8. juulil 1645 Varbla ja Virtsu mõisa Gustaf Banéri poja Per Gustafsson Banéri (1588–1644) pojale rittmeister Nils Persson Banérile, kes aga samuti suri vallalisena ja Banérite pärusmõis läks 1649. aastal Nilsi onu, Rootsi väejuht Johan Gustafsson Banéri (1596–1641) pärijatele. 1663. aastal oli omanik Johani poeg, hilisem Ingeri kindralkuberner krahv Gustaf Adam Banér, kes 1669. aastal müüs Virtsu kommertskolleegiumi komissar Wilhelm Böös Drakenhielmile (1624–1676) (immiteeriti kuberner Bengt Horni käsul). Drakenhielmi pärijatelt mõis redutseeriti. Põhjasõja ajal 1704. aastal tagastati mõis Drakenhielmi väimehe, varasema Virtsu rentniku krahv Erik Dahlbergi lastele.
1771. aastal eraldati Virtsu mõisast iseseisvaks mõisaks Kause, Kõmsi ja Rame küla hõlmanud Uue-Virtsu mõis, mis oli edaspidi Virtsu kõrvalmõis, omades ühiseid omanikke. Virtsu mõis oli edaspidi Vana-Virtsu mõis.
1777 ostis Vana-Virtsu mõisa Karl Thure von Helwig, kes kujundas üpris nooblilt välja mõisasüdame ja veidi hiljem ka lähikonda jääva Puhtulaiu. Mõis pärandus enne 19. sajandi keskpaika Uexküllidele ja jäi nende kätte Eesti Vabariigi alguseni.
Uhkete seinamaalingute ja rokokooahjudega mõisamaja hävis 1917. aastal. Praegu kasutab selle keldreid "Mutionu baar".

Mõisa kalmistu

Vana-Virtsu mõisa kalmistu jääb Puhtu poolsaarele, mõisa südamest linnulennult umbes 2,8 km kaugusele lõunakagusse.
Kalmistu rajati arvatavasti 1780. aastatel. Seda rüüstati põhjalikult 1917. aastal.

Mõisa park

Kõrvuti uue peahoone ehitamisega 18. sajandi lõpul rajati ka Virtsu mõisa park. Regulaarstiilis parki ümbritses müür ja seal olnud rajatistest on tähelepanuväärseimaks barokne väravaehitis.
Rein Lemberpuu

Rein Lemberpuu (sündinud 9. märtsil 1978) on Eesti IT-ettevõtja, Playtech Estonia OÜ juht 2004-2009.
Pärast Playtechist lahkumist on Lemberpuu tegutsenud investorina idufirmades nagu Sportlyzer. 2015. aastal avati Tartu südalinnas Raekoja platsil endises Tartu kultuurihoones tema eestvedamisel idufirmade koostöökeskus sTARTUp Hub, mis nimetati ka Tartu aasta teo 2015 nominendiks. Koostöö eest Tartu muusikanädala korraldamisel pälvis Lemberpuu firma Contriber, mis arendab veebitarkvara meeskonnatööks, Tartu 2015. aasta kultuurikandja aunimetuse kultuurisõbraliku ettevõtte kategoorias.
Rein Lemberpuu on algatanud mitmeid IT-ideede arendusüritusi Garage48 formaadis ning on ettevõtlusfestivali sTARTUp Day üks initsiaatoreid.
2013. aastal autasustati konkursil "Eesti kaunis kodu 2013" korterelamut Tartus Lepiku tänaval, mille esindajana võttis auhinna vastu Lemberpuu.
2015. aastal pälvis Lemberpuu Eesti Startupi Juhtide Klubi aastaauhinna. 2016. aastast on ta Eesti Startupi Juhtide Klubi president.
Heldur Jõgioja

Heldur Jõgioja (21. september 1936 – 21. aprill  2010 Maarjamõisa haigla, Tartu) oli eesti muusik, helilooja, kirjanik ja ajakirjanik. 
Enne lapsendamist kandis ta nime Bronislaw Vjazhowsky. 
1964 lõpetas Jõgioja TRÜ õigusteaduskonna ning 1960–1965 töötas ta Kohtla-Järvel ja Tartus juristina.
Ta avaldas luulekogusid, kirjutas ajaloolisi näidendeid, romaane ning novelle.
1964. aastal alustas ta tegevust Õhtulehe reporterina. 
Jõgioja tegi saateid Tartu Alo TV-s ja Põlva raadiojaamas Raadio Marta ning avaldas artikleid Elva Postimehes, Videvikus ja Kesknädalas.
Ta lõi ligi 300 laulu ja tuhat lauluteksti. Jõgioja oli ansambli Suveniir juhtfiguur.

Isiklikku

Tema poeg on trummar Peeter Jõgioja.
Tankett

Tankett on kergelt soomustatud ja relvastatud, roomikutega lahingumasin, mis on umbes sõiduauto suurune ja meenutab välimuselt tanki. Tanketid olid mõeldud eelkõige jalaväe ja ratsaväe toetamiseks ning luuremasinateks. Kõnekeeles võib "tankett" tähendada ka "väikest tanki". 
Tankette toodeti mitmetes riikides 1920. ja 1940. aastate vahel. Neid kasutati mõningase eduga ka Teises maailmasõjas, kuid nõrgast soomusest tuleneva haavatavuse tõttu loobuti Teise maailmasõja järel tanketi kontseptsioonist.

Kirjeldus

Tanketi meeskond koosnes enamasti kahest mehest, kuigi katsetati ka ühemehetankette. Enamikul tankettidel puudus torn (näiteks TKS ja CV 3/33) ja vahel loetakse torni puudumist osaks tanketi definitsioonist. Vahel oli torn siiski olemas aga suhteliselt algelise konstruktsiooniga ja käsitsi pööratav (näiteks AH-IV ja Tüüp 94). Torni olemasolu on väga iseloomulik Jaapani tankettidele. Jaapanis loeti tankettideks soomustatud roomikutega lahingumasinad, mis kaalusid alla viie tonni. Tanketid on oluliselt väiksemad, kui kergetankid. Mõnikord oli tanketi profiil niivõrd madal, et meeskond pidi olema lamavas asendis. 
Tanketid olid tavaliselt relvastatud 1–2 kuulipilduja, vahel ka 20 mm automaatkahuriga. Tankikahureid enamasti ei kasutatud, kuid Jaapani Tüüp 97 Te-Ke osad mudelid olid relvastatud 37 mm tankikahuriga.

Ajalugu

Kogu tanketi kontseptsiooni isaks võib pidada kolonel J. E. Estienne'i, kes juba 1915. aastal arvas, et tulevikus asendatakse tavalised jalaväelased käsitulirelvade vastu soomustatud väikeste sõidukites laskuritega. Selle idee järgi sündis Esimese maailmasõja ajal Renault FT-17, mille analoog inglastel puudus. Sõja järel, 1920. aastatel lõid mitmed Briti eraettevõtted erinevaid prototüüpe ühe ja kahe meeskonnaliikmega tankettidest. Ühemehetanketid osutusid ebapraktiliseks: juhil oli raske korraga masinat juhtida ja kuulipildujat kasutada.
Ainus Suurbritannias välja töötatud tankett, mis tootmisse läks oli Carden-Loyd'i Mark VI, millest kujunes ülejäänud maailma tankettide esiisa. Inglased ehitasid seda umbes 325 eksemplari, kuid veendusid kohe alguses, et tegemist on lahinguülesanneteks üsna kõlbmatu masinaga. Sellegipoolest õnnestus seda reklaamida kui odavat ja madalate ekspluatatsioonikuludega masinat ning üle saja tanketi maha müüa. Neid masinaid ostnud riigid lõid tootmiseks enamasti oma täiustatud tanketi.

Kontseptist loobumine

Lahingukogemused Teises maailmasõjas näitasid, et tanketid on liiga nõrga soomusega, et pidada vastu moodsate tankitõrjerelvade ja isegi tavaliste käsitulirelvade tulele. Samuti oli tanketi relvastus enamasti liiga nõrk, et astuda vastu teistele soomusmasinatele. Mitmetes tanketile sobivates rollides, näiteks luurel, kasutati pigem soomusautosid ja nii jäi tankettide kasutegur küllalti väikeseks. Teise maailmasõja jooksul loobus enamik riike tankettide kasutamisest ja selle tõttu suri kogu kontseptsioon välja.
Tankettideks võib tänapäeval pidada Saksamaal õhudessantvägede tuletoetuseks valmistatud väikeste roomiksoomukite Wiesel seeriat.
Mooruspuu

Päritolu ja kirjeldus

Teadaolevalt on mooruspuul geneetiliselt kõige keerulisema koostisega vili, mis sisaldab 308 kromosoomi. Mooruspuu perekonnas on üle kümne liigi, tuntuim neist on valge mooruspuu (M. alba).
Valge mooruspuu pärineb Ida- ja Lõuna-Hiinast. Aja jooksul on ta inimese abiga levinud kaugele läände ja itta. Praegu kasvatatakse valget mooruspuud Kesk- ja Edela-Aasias, Balkanil ning mujal soojema kliimaga maades.
Aja jooksul on aretatud mitusada valge mooruspuu vormi ja sorti nii marjade kui ka erinevate omadustega lehtede saamiseks. Ameerika Ühendriikides on häid suurte maitsvate viljadega sorte saadud valge ja punase mooruspuu (M. rubra) ristamisel. On olemas ka valge mooruspuu püramiidjas, kerajas ja leinavorm.
Valge mooruspuu taim võib kasvada 24 meetri kõrguseks. Taimed hakkavad vilja kandma alles kümne aastaselt. Valge mooruspuu on nime saanud pungade värvi, mitte viljade järgi. Viljad võivad olla ka näiteks lillad või mustad. 
Lisaks valgele mooruspuule on olemas kasvu poolest lühemad punane mooruspuu ja must mooruspuu (M. nigra).

Saadused

Magusad mooruspuu marjad valmivad hiliskevadel. Tavaliselt korjatakse neid laotades valged linad okste alla ja puud raputades. 
Umbes 3000 aastat tagasi hakati mooruspuud kultiveerima siidiussidele toiduks, nimelt söövad siidiussid mooruspuu lehti. 
Mooruspuu lehti, puu koort ja marju on sajandeid kasutatud traditsioonilises Hiina meditsiinis.

Ajalugu

Hiina legendi kohaselt sai siidi tootmine alguse juhuse läbi. Kaunis hiina keisrinna Si Ling-Shi armastas vaadata, kuidas siidiussid mooruspuudel sätendavaid kookoneid keerutavad. Ühel päeval kukkus üks kookon keisrinna teetassi sisse ja pehmenes, mis võimaldas niiti hakata lahti harutama. Keisrinna ihkas väga endale taolisest hõbedasest niidist rõivast. Nähes kui väga siidiussid mooruspuu lehti armastavad, istutas ta terve salu mooruspuid. See pikk ja vaevarikas ettevõtmine on muutunud traditsiooniks, mis kestab tänase päevani. Kaunis materjal sai keisrinna järgi nimetuse ’siid’ ja mooruspuud on Hiinas sellest ajast peale pühaks peetud.

Mooruspuu Eestis

Üks vanemaid ja tuntumaid mooruspuid – valge mooruspuu (Morus alba) – kasvab Tartus Vanemuise tänava ja Kastani tänava nurgal endises Tartu Saksa Käsitööliste Seltsi aias. Praegu on selle koha peale ehitatud moodne kortermaja, kuid mooruspuu on tänava veeres alles ja ulatub kolmanda korruse akendeni.

Marjade kasutamine

Mooruspuu marju kasutatakse näksimiseks, lisamiseks pudru sisse, jogurtisse või müslisse. 
Soovitatav päevane kogus: 15-50g.
Toiteväärtus 100g kohta:
| Energiat: 275Kcal
| Valku: 10g
| Rasvad: 0,5g
| Süsivesikud: 63g
| Kiudained: 10g
Cobham

Cobham on Austraalia lennufirma, mille peakorter asub Adelaide'i lennujaamas, Lõuna-Austraalias. Lennufirma lendab osalist enda lennukitega Qantase jaoks. Lennufirmal on 34 lennukit. Lennufirma asutati 1989. aastal.
Korduskasutus

Korduvkasutus on toote (nt klaaspudel) korduv kasutamine algotstarbeks.
Korduvkasutus vähendab oluliselt jäätmete ja heitmete hulka ning hoiab kokku loodusvarasid.
Kemal Kılıçdaroğlu

Isiklikku

Ta on aastast 1974 abielus, ta on kahe tütre ja ühe poja isa. Usutunnistuse poolest on ta aleviit.
Mall Hellam

Mall Hellam (neiuna Mall Tiismus; sündinud 4. mail 1957 Tallinnas) on eesti kultuuritegelane ja hõimuliikumise tegelane.
Mall Hellam lõpetas 1975. aastal Tallinna 2. Keskkooli, õppis aastatel 1975–1977 Tartu Riiklikus Ülikoolis eesti filoloogiat ning lõpetas 1983. aastal Budapesti Eötvös Lorándi Ülikooli ungari filoloogina. Aastal 1994 lõpetas ta Eesti Diplomaatide Kooli.
Aastatel 1983–1987 töötas Mall Hellam Eesti Majandusuuringute ja Informatsiooni Instituudis tõlk-referendina, seejärel oli ta aastatel 1987–1989 Eesti Sõprusühingu referent ja 1989–1990 Eesti Kultuurifondi ekspert. Alates 1990. aastast juhib ta Avatud Eesti Fondi.
1980. aastate lõpus oli Mall Hellam üks hõimuliikumise taaselustajaid ja osales hõimupäevade korraldamisel.
1994–2017 oli Mall Hellam Ungari aukonsul Eestis. Ta oli aastal 1988 üks Eesti-Ungari Seltsi taasasutajaid ja oli 1994–2016 seltsi esimees. 
Aprillis 2017 teatas ta, et loobub Ungari aukonsuli ametist. Põhjuseks on Ungari valitsuse tegevus, mis on suunatud vaba meedia, sõltumatu õigussüsteemi, kodanikuühiskonna ja akadeemilise vabaduse vastu. Otsuse ajendiks sai Ungari valitsuse Kesk-Euroopa Ülikooli kallal toime pandud jõudemonstratsioon, mis on vähem kui nädalaga seadnud ülikooli jätkamise Ungaris tõsise küsimärgi alla.
Mall Hellam on aktiivne kodanikuühiskonna eestkõneleja. Ta on üks Eesti Mittetulundusühingute ja Sihtasutuste Liidu asutajaid.

Isiklikku

Tema isa oli tehnikateadlane, Tallinna Tehnikaülikooli professor Hugo Tiismus (1924–2007).
Liu Xiang

Saavutused

2003 – pronksmedal sisemaailmameistrivõistlustel 60 m tõkkejooksus 7,52 (16. märts, Birmingham) 
2003 – pronksmedal 110 m tõkkejooksus 13,23 (30. august, Pariis Saint-Denis)
2004 – hõbemedal sisemaailmameistrivõistlustel 60 m tõkkejooksus 7,42 (6. märts, Budapest )
2004 – olümpiavõitja 110 m tõkkejooksus 12,91 (27. august, Ateena)
Liu Xiangi tulemus 12,91 on maailmarekordi kordamine.

Isiklikku

Liu Xiang on 189 cm pikk ja kaalub 85 kg.
Leander Reijo

Leander Reijo (3. jaanuar 1904 Kullaküla, Narvusi vald, Jamburgi maakond – 19. juuni 1932) oli Eesti Ingeri ühiskonnategelane. Teda on nimetatud ka "Ingeri kuningaks".
Ta asutas 1924 Ingeri Seltsi (soome keeles Inkerin Seura) ja oli seltsi ajalehe Sanaseppä peatoimetaja. Selle tagasihoidliku väljaande sisus domineerisid vaimulikud kirjutised, millele lisandusid kohalikud teated ja võrdlemisi rohkesti bolševismivastast propagandat.
Leander Reijo oli Kaitseliidu Narva maleva Vaivara malevkonna liige. Talle kuulus 8,354-hektarine "Kivila" talu Kullakülas.
1. detsembril 1931 meelitasid OGPU agendid Reijot Nõukogude Liitu levitama "Sanaseppä". Tõenäoliselt taipas Reijo enne piiri ületamist, et on langenud lõksu, ja hakkas neile vastu. Haavatuna veeti ta siiski vägisi üle piiri. 19. juunil 1932 mõisteti ta Leningradis surma koos veel seitsme ingeri ühiskonnategelasega.

Isiklikku

Tema naise Linda (sündinud Alber; 1906–1983) vend oli poksija ja poksitegelane Eik Albri.
Kaido Kama

Kaido Kama (sündinud 18. detsembril 1957 Viljandis) on Eesti poliitik.
Kaido Kama lõpetas 1975. aastal Viljandi 1. Keskkooli. Aastatel 1975–1976 õppis ta ERKIs arhitektuuri. Aastatel 1982–1990 töötas Kama Antsla metskonnas metsnikuna.
Aastal 1990 valiti Kaido Kama Eesti Kongressi liikmeks. Ta oli ka Eesti Komitee ja Põhiseaduse Assamblee liige. Aastatel 1990–1992 oli Kama Eesti Vabariigi Ülemnõukogu liige ja omandireformikomisjoni esimees. Ta kuulus 1990. aastal Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna asutajate hulka. Aastal 1992 valiti Kama Isamaa nimekirjas Riigikokku. VIII Riigikokku valiti ta Parempoolsete nimekirjas, kuid ta loobus mandaadist.
Kaido Kama oli aastatel 1992–1994 Mart Laari valitsuse justiitsminister ja 1994–1995 Andres Tarandi valitsuse siseminister.
Kaido Kama on töötanud muu hulgas peaminister Juhan Partsi nõunikuna, kaitseministeeriumi nõunikuna, aktsiaseltsis Remedia ja Karula rahvuspargis.
Aastatel 1997–2004 oli ta Võru Instituudi direktor. Suvel 2008 asus Kaido Kama nõustama riigikontrolör Mihkel Oviiri.

Isiklikku

Tal on poeg Susi, tütar Kärg, poeg Põvvat, tütar Põim, ning pojad Pikne, Mõtus Lõmaš ja Majjai. Tema ema Himma Kama (1923–2019) oli ujumistreener, isa Endel Kama (1925–2017) oli Viljandi ratsaspordiorganisaatoreid ja vabariikliku kategooria ratsaspordi kohtunik.
AngularJS

AngularJS on JavaScriptil põhinev avatud lähekoodiga front-end veebirakenduste raamistik. AngularJS on loodud usus, et deklaratiivne programmeerimine peaks olema kasutusel kasutajaliideste loomiseks ja tarkvarakomponentide ühendamiseks, samas kui imperatiivne programmeerimine sobib rohkem rakenduse äriloogika defineerimiseks. Raamistik kohandab ja laiendab traditsioonilist HTML-i spetsiaalsete atribuutidega, et esitleda dünaamilist sisu. Seetõttu vähendab AngularJS üleliigset DOM-i liidese kasutamist ning parendab veebirakenduse testitavust ja sooritusvõimet.
AngularJS lahutab DOM-i liidese kasutuse rakendusloogikast ning eemaldab kliendipoolse rakenduse osa serveripoolsest. 
Angular kasutab MVC mustrit. AngularJS eesmärk on lihtsustada nii rakenduste väljatöötamist kui ka katsetamist, pakkudes raamistikku kliendipoolse mudeli vaatamise kontrolleri (MVC) ja mudeli vaate-viewer-modelli (MVVM) arhitektuuridele koos komponentidega, mida tavaliselt kasutatakse rikaste Interneti-rakendustes.

AngularJS (AngularJS 1)

AngularJS on esimene angularJS versioon. Programmeerimine toimiub Javascriptis.
Tõnis Vilbing

Tõnis Vilbing (enne perekonnanime eestistamist Filip, ka Viilip; 3. veebruar 1867 Jälevere, Taevere vald, Viljandimaa – surma aeg ja koht teadmata) oli Riigivanema teener.
Ta teenis 1886. aastal Vesneri mõisnikku Stryki, 1887–1888 Raadi mõisnikku Lipharti, 1889–1892 krahv York von Wartenburgi Saksa suursaatkonnas Peterburis, 1893–1894 krahv Compo del Allegrot Pariisis, 1895–1896 oli jääger Hiina suursaatkonnas Peterburis, 1897. aastal Peterburi rahvusvahelise panga uksehoidja.
Aastail 1898–1916 oli ta Vene keisrikoja teenistuses ja alates 14. maist 1923 Riigivanema teener.
Talle anti Eesti Punase Risti II järgu II astme teenetemärk, Rootsi, Soome, Läti, Belgia ja Poola teenetemärgid ning üle 20 veneaegse teenetemärgi.
Johann Heinrich Maximilian Mylius

Johann Heinrich Maximilian Mylius (27. oktoober/7. november 1721 Jena – 9. märts/20. märts 1779 Laiuse) oli Eesti vaimulik.
Mylius immatrikuleeriti 1. veebruaril 1734 alaealisena Jena Ülikooli. Ta oli aastatel 1745–1750 koduõpetajaks Liivimaal (Saaremõisas ja Ropka mõisas). Pärast oma venna, Tartu sündikuse surma läks ta Saksamaale tagasi, kuid mitte kauaks. Ordineeriti 12. mail/23. mai 1753 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1753–1754 (kutsuti 22. jaanuaril/2. veebruaril 1753) Vaivara koguduse õpetaja. Aastatel 1754–1756 oli ta adjunktõpetajaks (Eberhard Reimersi käe all) ning aastatel 1756–1779 õpetajaks Laiuse Püha Jüri koguduses, hooldades aastatel 1756–1758 ka Palamuse Püha Bartholomeuse kogudust.
Laiuse kirikuraamatutes on säilinud tema kirjapandud põhjalikud Laiuse koguduse ajaloolised teated.

Isiklikku

Tema õepoeg oli Pilistvere Andrease koguduse õpetaja Karl August Wilde, väimees Gottfried Ludwig Philipp Postels oli Maarja-Magdaleena ja Helme koguduse õpetaja. Tema abikaasa Lonetta Sophia isa Ernst Gottlieb Laamann oli Viru-Nigula koguduse õpetaja, abikaasa vanaisa Eberhard Reimers oli Laiuse Püha Jüri koguduse õpetaja.
Tuuli Koch

Tuuli Koch (sündinud 5. novembril 1978. aastal) on eesti ajakirjanik.
Ta lõpetas 1996. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi (76. lend). 2007. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli ajakirjanduse erialal. On töötanud aastast 2005 ja töötab kuni 5. septembrini 2017 Postimehes. 
Tuuli Koch sai Bonnieri preemia Postimehes 2010. aasta 16. detsembril ilmunud artikli "Vastuluure kirjeldab Edgar Savisaart Venemaa mõjuagendina", 18. detsembril ilmunud loo "Siim Kallas: välisraha vastu võtmine on raske viga" ja 20. detsembril ilmunud artikli "Ansip: kapo võiks Savisaare juhtumi avalikustada" eest.
Koch juhtis koos Mihkel Rauaga 2004. aastal lühikest aega TV3 saadet "Koosolek". 2007. aasta sügisel sai ta Eesti Televisiooni "Terevisiooni" saatejuhiks Toomas Luhatsi kõrval.