google/wiki40b huggingface dataset:
Tanni Kents

Elukäik

Tanni (ristinimega Constancia Grünthal) sündis Kuressaares juristidest vanemate esimese lapsena. Varajases lapsepõlves oli ta suviti Haapsalus, kuna isa oli Tallinn-Haapsalu rahukogu kohtunik, aastast 1933 oli ta suviti Muhus, isa vanematekodus. Kooli läks ta aastal 1931 (varem õpetas teda ema kodus, kuna ta emal oli ka kodukooliõpetaja kutse, siiani õiendas ta igal kevadel eksamid Tartu 1. algkoolis), Eesti Noorsoo Kasvatuse Seltsi Tütarlaste Gümnaasiumi, kus ta aastal 1933 lõpetas algkooli ja aastal 1938 gümnaasiumi. Aastatel 1938–1942 õppis ta Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, mille lõpetamisel kaitses diplomitöö teemal "Pandiõiguse, eriti kinnispandiõiguse arengust Balti Eriseaduses"; tõsi 1940 sügisest 1941 jaanuarini oli ta eksmatrikuleeritud, kuna perekondliku päritolu tõttu oli tal ülikõrge õppemaks, mida ta ei suutnud maksta. Seetõttu töötas ta Tartu Tütarlaste Internaadis väikeametnikuna, kogus raha ja jaanuaris 1941 võis ta õpinguid jätkata.
Aastal 1944 lahkus ta (Haapsalust laevaga Juhan, kaaslasteks poeg Jüri ja vend Timotheus) Rootsi, tema abikaasa Kaljo ja isa Timotheus Grünthal lahkusid Rootsi muhulatse mootorpurjekal, ema Vera Poska-Grünthal ja õde Vera kolmanda laevaga. Kevadel 1951 lahkus ta koos abikaasa Kaljo ning poegade Jüri ja Jaaniga Rootsi auriku Gripholm pardal Kanadasse, kuhu nad jõudsid 2. mail 1951 (Halifaxi sadamasse). Kanadas elas ta perega aastatel 1951–1980 Montrealis, aastal 1955 ostsid nad maja Montreali eeslinnas Cartierville'is. Kuna pojad olid asunud elama Torontosse, abikaasa Kaljo Pill oli surnud ja uue abikaasa Paul Kentsi lapsed elasid Toronto lähedal, müüs ta Montreali maja maha ning kolis koos abikaasaga Torontosse, kus nad ostsid korteri eestlaste kortermajas Eesti Kodu.
Alates 1970. aastatest oli ta oma ema Vera Poska-Grünthali asutatud ajakirja Triinu juures tegev ema abilisena. Aastatel 1985–1995 oli ta (kuni ajakirja sulgemiseni) ajakirja Triinu peatoimetaja.

Isiklikku

Constancia oli ajakirjanik Vera Poska-Grünthali ja jurist Timotheus Grünthali teine laps, riigimees Jaan Poska lapselaps. Tal oli õde Vera (sündinud 1925) ning vanem vend luuletaja, arst ja pagulaspoliitik Ivar Grünthal (1924–1996) ja noorem vend Timotheus Grünthal jr (sündinud 1930). Ta oli kaks korda abielus. Tema esimene abikaasa Kaljo Pill lõpetas Tartu Ülikooli agronoomiateaduskonna metsateaduse osakonna, sellest abielust sündisid pojad Jüri ja Jaan. Pärast abikaasa Kaljo surma abiellus ta aastal 1979 geoloog Paul Kentsiga. Tema tädi oli arst Ksenia Poska (1896–1964), teine tädi oli ajakirjandusdoktor Tatjana Poska (1900–1988) (oli abielus Aleksander Arderiga ja seejärel teises abielus Eduard Laamaniga), tädi lapsed on baptisti vaimulik Arpad Arder (1922–1995) ning luuletaja Ilona Laaman (s. 1934); kolmas tädi oli lasteraamatute tõlkija Anna Poska (1905–1986); neljas tädi advokaat Helena (Jelena) Poska–Niinemanni (1907–1939); Niina (Nina) Poska–Lehes (1913–1953); jurist ja vaimulik Jüri Poska (1919–1974).
Sok

Sok (vene Сок) on jõgi Venemaal. Saab alguse Bugulma-Belebei kõrgustikult.
Suubub vasakult Volga jõkke Samara linna lähedal.
Pikkus 364 km.
Paolo Guerrero

Koondisekarjäär

Debüüdi Peruu rahvuskoondises tegi Guerrero 9. oktoobril 2004 MM-i valikmängus Boliivia vastu. Esimese värava lõi ta rahvuskoondises 17. novembril 2004 MM-i valikmängus Tšiili vastu
2007. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 26. juunil lõi ta värava Uruguay vastu.
2011. aasta Copa América esimeses alagrupimängus 4. juulil lõi ta värava Uruguay vastu ja teises alagrupimängus 8. juulil värava Mehhiko vastu. Peruu jõudis lõpuks poolfinaali, kus kaotati 19. juulil hilisemale meistrile Uruguayle. 23. juulil toimunud kolmanda koha mängus alistas Peruu Venezuela ja Guerrero tegi kübaratriki. Ühtlasi oli ta viie väravaga turniiri suurim väravakütt.
2015. aasta Copa América veerandfinaalis 25. juunil tegi Guerrero kübaratrüki Boliivia vastu. Polfinaalis 29. juunil kaotas Peruu hilisemale meistrile Tšiilile. 3. juulil toimunud kolmanda koha kohtumises võitis Peruu 2:0 Paraguayd, Guerrero lõi Peruu teise värava. Ta oli nelja väravaga Tšiili mängija Eduardo Vargas kõrval turniiri suurim väravakütt ning valiti lisaks turniiri sümboolsesse koosseisu.
2016. aasta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus 4. juunil lõi ta värava Haiti vastu. Ta lõi sellega oma koondisekarjääri 27. värava ja tõusis Peruu kõigi aegade suurimaks väravakütiks.
2017. aasta oktoobris andis Guerrero dopinguproovi, millest leiti kokaiini tarvitamise jälgi. Algselt määrati talle aasta pikkune võistluskeeld, kuid FIFA apellatsioonikomisjon otsustas seda lühendada poole aasta võrra. Maailma Antidopingu Agentuur (WADA) pöördus pärast seda Rahvusvaheline spordiarbitraaži (CAS) poole ning CAS pikendas Guerrero karistust 14-kuuliseks. 2018. aasta mai lõpus teatas Šveitsi ülemkohus, et Guerrerole määratud karistus peatatakse, tänu millele sai ta mängida 2018. aasta maailmameistrivõistlustel.
2018. aasta maailmameistrivõistluste viimases alagrupimängus lõi ta värava Austraalia vastu. Peruu kogus kolme mänguga võidu ainult Austraalia vastu, millest ei piisanud edasipääsuks kaheksandikfinaali.
2019. aasta Copa Américal valiti ta turniiri sümboolsesse koosseisu.
Liivimaa-Pihkva sõda

Sõjategevuse algus

Lõuna-Eestit ja Lätimaad valitseva Liivi ordu ja Pihkva vürstriigi vahelise sõjategevuse põhjuseks oli Liivi ordu esindajate poolt Lätimaal Pihkva vürstriigi saadikute solvamine (peksmine), millele pihkvalased vastasid 1341. aasta detsembri lõpus sõjaretkega Lätimaale, Pihkva valitud vürsti Vsevolod Aleksandrovitši juhtimisel. Pärast sõjaretke aga vürst Vsevolod Aleksandrovitš lahkus Pihkvast.

Ordu sõjaretk Pihkvasse, 1341–1342

1341. aastal tegi Liivi ordu vastusõjakäigu Pihkva suunal, ehitas Pihkva suunal strateegilisel kohal, Piusa jõe kõrgel kaldal kohas, kus Meeksi oja Piusasse suubub, 1342. aasta kevadel linnuse (Vastseliina).
Pihkvalaste vägi aga sooritas sellel ajal sõjaretke Kirde-Eestisse, kus 1. aprillil 1342 põletasid [Pihkva vürstiriigi väed Narva linna, tungides missa ajal lossi ja tappes kõik linlased. Pärast Narva vallutamist jätkasid Pihkva väed sõjaretke Tartu suunal, kus toimus ka kokkupõrge Emajõel orduvägedega. Samaaegselt sõjaretkega Eestimaale, saatsid pihkvalased ka abipalve Vitebskis valitsevale Leedu suurvürsti Algirdasase pojale Vitebski vürstile Andreile, kes saabus Pihkvasse oma väega 20. juunil 1342.

Irboska piiramine

2. augustil 1342 suundus vürst Andrei vojevood väesalgaga piirialale, kus aga väesalk purustati orduväe poolt, kes seejärel piiras viis päeva Irboskat, kuid ei vallutanud linnust.
Hillar Nahkmann

Hillar Nahkmann (27. juuli 1964 Tallinn – 22. detsember 2008) oli eesti ajakirjanik.
Hillar Nahkmann lõpetas Keila 1. Keskkooli 1982. aastal ja Tartu Ülikooli ajaloo- ja ühiskonnaõpetuse õpetajana 1988. aastal.
Aastatel 1982–1993 oli ta Keila 1. Keskkoolis ajalooõpetaja. Aastal 1991 asus ta tööle Eesti Raadiosse väliskommentaatorina; seejärel oli Eesti Raadio uudistediktor. Alates 2003. aastast oli ta Vikerraadio vastutav toimetaja.
Oma sõnul eelistas Hillar Nahkmann esineda otse-eetris. Ta alustas raadiotööd uudistelugeja ja väliskommentaatorina. Hiljem tegi ta muu hulgas saateid "Maailm täna", "Päevasüda" ja "6pakk".
Hillar Nahkmann oli muu hulgas ka edukas mälumängur, kes võitis TV3 "Kuldvillaku", meeskondlikus arvestuses "Maakilva" (kevad 2001), Harju meistrivõistlused “Mnemofriik” (sügis 2001), ning Eesti meistrivõistlustel pronksmedali (kevad 1994). 10. klassi õpilasena ETV võistlussaate “Turniir” meeskondlik esikoht kevadel 1981.  
Maetud Keila lähedal asuvale Karjaküla kalmistule.
Berüllium

Füüsikalised omadused

Berüllium on kerge ja tugev, kuid habras metall.
Tihedus: 1,85 g/cm³
Sulamistemperatuur 1278 °C.
Berülliumi sulamitel on teatud unikaalseid omadusi, mille tõttu näiteks kõige paremad (mehaaniliste kellade jne) vedrud on valmistatud berülliumisulamist.

Keemilised omadused

Berüllium on keemiliselt aktiivne.
Stabiilsetes ühendites on ta oksüdatsiooniaste 2.
Berülliumoksiid on amfoteerne, seetõttu lahustub ta leelistes. Ka on berülliumhüdroksiid nõrk alus ega lahustu vees, seetõttu pole berüllium leelismuldmetall.

Saamine ja leidumine

Berülliumi leiti esmakordselt berüllinimelisest mineraalist, mille järgi see on ka nimetuse saanud.
Universumis on berüllium vähelevinud, sest tema tuumad on energeetiliselt võrdlemisi ebasoodsad.
Marika Blossfeldt

Marika Blossfeldt (sündinud 1. mail 1958 Tallinnas) on eesti tantsija ja koreograaf.
Tema vanemad kolisid Lääne-Saksamaale, kui Marika oli 1,5-aastane. Ta kasvas üles Düsseldorfi lähedal. Ta õppis aasta aega Rootsis Boråsi Tekstiiliinstituudis disaini, aastatel 1978–1984 Berliini Kunstiülikoolis maalimist, pühendudes paralleelselt kaasaegsele lavatantsule.
Aastal 1980 kolis ta New Yorki, kus ta tegeles moderntantsu ja koreograafiaga, olles lavastaja. Aastal 1983 äratas tähelepanu lavastusega "Mitte müts, vaid juuksed", kus ta kasutas nii slaide, filmi kui ka soolotantse, taustaks Leegajuse regilaulud. Aastatel 1994–1995 õppis ta New Yorgis kundalini jooga õpetajaks.
Aastatel 1994–1997 oli ta New Yorgi eesti päevade peakorraldaja; aastal 1996 korraldas ta New Yorgi La Mama teatris eesti kultuurifestivali.
Aastal 1995 ostis ta Läänemaal Hanila vallas Rame külas Polli talu; aastal 1998 asutas ta MTÜ Polli Talu Loominguline Keskus, kus korraldab rahvusvahelisi seminare ja festivale. Suviti elab ta Eestis, talviti New Yorgis, aeg-ajalt Beaconis.
2009. aastal ilmus temalt kokaraamat "Looduslik toit. Täisväärtuslik elu". 
2014. aastal ilmus temalt kokaraamat "Looduslik toit. Ehe ja tervendav".

Isiklikku

Võrkpallur Eduard Blossfeldt oli tema onu.
Karmu püramiidkadakas

Karmu püramiidkadakas on kaitsealune kadakas (püramiidkadakas) Hiiu maakonnas Hiiumaa vallas Hirmuste külas Karmu talu lähedal; jääb Hirmuste hoiualale. Puu võeti kaitse alla 1962.
Vassõl Lomatšenko

Harrastajana

Lomatšenko oli kokku vähemalt neljakordne Ukraina meister – sulgkaalus (kuni 57 kg) aastatel 2008–2009 ning kergekaalus (kuni 60 kg) aastatel 2010–2011.
Ta võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 2008. aasta Pekingi olümpiamängude poksivõistlustel kuldmedali ning tuli olümpiavõitjaks. Ta sai nendel olümpiamängudel parima tehnikaga poksijale mõeldud Val Barkeri karika.
Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) 14. maailmameistrivõistlustel (Chicago, 2007) hõbemedali, kaotades finaalis Albert Selimovile (Venemaa). Ta võitis kuldmedali ning tuli maailmameistriks sulgkaalus (kuni 57 kg) 15. maailmameistrivõistlustel (Milano, 2009) ja kergekaalus (kuni 60 kg) 16. maailmameistrivõistlustel (Bakuu, 2011).
Ta võitis sulgkaalus (kuni 57 kg) 37. Euroopa meistrivõistlustel (Liverpool, 2008) kuldmedali ning tuli Euroopa meistriks.

Elukutselisena

Ta jätkas oktoobris 2013 poksimist elukutselisena. Ta on seni (seisuga 31. august 2019) pidanud 15 kohtumist ning on võitnud neist 14 (neist 10 nokaudiga) kohtumist ja kaotanud 1 kohtumise. 
Ta on alates 22. novembrist 2014 olnud eri poksiorganisatsioonide (WBA, WBO ja WBC) eri astmete maailmameister.
Arnold Suubi

Arnold Adalbert Suubi (23. september 1898 Tartu – 22. juuni 1965 Tartu) oli eesti notar.

Haridus

Ta õppis 1921–1926 (lõpetas) Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.

Tegevus

Osales Vabadussõjas, 1926 kohtuameti kandidaat, alates 1927 Petseri ja Narvataguste maade kinnistuskomisjoni liige, alates 1932 notar Tartus.
Nils Assersson Mannersköld

Nils Assersson Mannersköld (ka Niels Mannerschildt, Nicolaus Mannerskiöld; 1586 Västergötland – 30. märts 1655 Näsi mõis, Åtvid, Östergötland) oli Rootsi sõjaväelane ja riigitegelane.
Sündis Asser (Nilsson) Pederssoni pojana ja sai 1612. aastal Rootsi aadliks nr 128 ja uueks perekonnanimeks Mannersköld. 1625. aastal sai Östgöta rüütlitekompanii (Östgötafanan) ülemaks, võttis 7. jaanuaril 1626 osa rootslaste jaoks võidukaks kujunenud Wallhofi lahingust (Valle küla Zemgales) Poola vastu ja määrati samal aastal Narva, Ivangorodi, Jaama, Koporje asehalduriks ja Ingerimaa kuberneriks Narva linna. 5. jaanuarist 1633 asehaldur ja kuberner Tartus ja 26. jaanuarist 1644 kuni 1648. aastani Älvsborgi lääni asehaldur ja Göteborgi komandant.
Talle kuulus Lielvārde (Lennewarden) mõis.
Tema vend Kristoffer Assersson Mannersköld (sündinud 1583) oli samuti sõjaväelane, teenis välja koloneli auastme, oli rügemendiülem, aastast 1625 Gustav II Adolfi kingitud Nītaure (Nietau) mõisnik Vidzemes ja aastast 1626 Koknese (Kokenhusen) komandant Liivimaal.
‘Abd Allāh ibn Nāşir Āl Thānī

‘Abd Allāh ibn Nāşir ibn Khalīfah Āl Thānī (araabia keeles عبد الله بن ناصر بن خليفة آل ثاني; sündinud 1959) on Katari poliitik, alates 26. juunist 2013 Katari peaminister.
Ta on lõpetanud Suurbritannia Durhami sõjaväekolledži ning Beiruti Araabia Ülikooli õigusteaduse alal.
Dalälven

Dalälven on jõgi Rootsi keskosas.  
Voolab Dalarna põhjaosast Upplandi, kus suubub Läänemere Põhjalahte. 
Jõe põhjaosa jaguneb Österdalälveniks ja Västerdalälveniks, mis ühinevad Djuråsis. 
Jõe pikkus on 542 km ning see on Rootsis pikkuselt kolmas jõgi.
Põdrala valla lipp

Põdrala valla lipp on Valga maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Põdrala valla lipp.
Lipp kinnitati 4. septembril 1995.

Lipu kirjeldus

Põdrala valla lipp on ristkülikukujuline vapilipp. Kangas on jagatud diagonaalse (vardapoolsest allnurgast lehvipoolsesse ülanurka) ristikulehelõikelise joonega kaheks väljaks. Ülemine, vardapoolne väli on sinine ja sellel on kuldne pügalrist. Alumine, lehvipoolne väli on aga kuldne ning sellel on viie õielehega sinine linaõis kuldse ringikujulise südamikuga.
Lipu normaalmõõtmed on 100×150 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 6:9 (2:3).

Põhjendus

Pügalrist, muistne Põhjala rahvaste sümbol on siin rahvaliku vaimsuse järjekestvuse võrdkuju. Rist on aga kristliku maailma kõige levinum kujund. Ristikulehelõige viitab põllumajandusele, valla elanike peamisele tegevusalale. Linaõis sümboliseerib linakasvatust, millega on juba vanast ajast jõukustki kogutud. Sinine on nooruse ja puhtuse värv ning kuld väärikuse ja jõukuse sümbol.
Kurevere Jaanimägi

Kurevere Jaanimägi (ka: Jaanimägi) on kõrgendik Valga maakonnas Otepää vallas. Kõrgendik on arvele võetud ürglooduse objektina.
Kõrgendiku kõrgus on 100 m üle merepinna, suhteline kõrgus (?) on 25 m.
Hummuli raamatukogu

Hummuli raamatukogu on Tõrva valla rahvaraamatukogu. Raamatukogu asub Hummuli alevikus

Ajalugu

17. veebruaril 1922 toimus Soe 4-klassilises algkoolis koosolek, mille käigus loodi kooliõpetaja Jaan Martini ja konstaabel Jaan Otsa initsiatiivil Hummuli raamatukogu selts "Edu". Alustuseks saadi riigilt 27 raamatut, kohalikud inimesed kinkisid raamatuid ning seltsi 10. aastapäevaks oli riigi, vallavalitsuse ja seltsi summade eest muretsetud juba üle 700 teose.
1932. aastal loodi raamatukogu osakonnad Ala-Sarapuu talus ja Vana-Hummulis Laaspere talus. Selts tegutses edukalt ka Hummuli Alamõisas, kus aktiivsemad oli Juhan Napits ja Voldemar Laaman. 1932. aastal kuulusid seltsi juhatusse Salme Madisson, Elmar Tiivel, Elmar Laul, kooliõpetaja ja -juhataja Hugo Kõomägi.
Kuna raamatukogu asus Soe koolimajas, olid raamatute väljaandjaiks enamasti õpetajad, näiteks Jaan Einer. Siis tekkis raamatukogutöös seisak. Ajaleht "Lõuna-Eesti" kirjutas 1938. aastal, et selts on varjusurmas. Juhatus astus samme, et raamatukogu üle anda Hummuli vallavalitsusele, kellelt selts oli senini toetust saanud.
1944. aastal paigutati raamatukogu Hummuli Valla TSN Täitevkomitee hoonesse. Aastatel 1947–1948 juhatas raamatukogu Olga Brasova. Raamatukogu asus Hummuli koolimaja lähedal endises mõisavalitseja hoones.
Aastatel 1975–1985 tegutses Hummuli raamatukogu juures raamatusõprade ühing, mis korraldas raamatuarutelusid ja teemaõhtuid. Raamatuühingusse kuulus 18 inimest.  
1997. aastal kolis raamatukogu ilusate ruumidega (100 m²) majja. Selles majas asuvad ka Hummuli vallavalitsus ja rahvamaja. Raamatukogus asub avalik internetipunkt.
Raamatukogu kasutab raamatukoguprogrammi RIKS. Elektroonilisele laenutusele mindi üle 2010. aastal.

Juhatajad/laenutajad

August Uuemaa
Jaan Einer
Helga Toomsaar 1944–1946
Olga Brasova 1947–1948
Ellen Narõsova 1948–1949
Virve Kokamägi 1950–1952
Helga Tammeväli 1952–1953
Hugo Rosin 1954–1955
Valve Sõrmus 1955–1956
Helgi Hendrikson 1956
Eevi Kurg 1957–1958
Helgi Mumm 1959–1960
Ruth Jallai 1960–1968
Elmar Orav alates 1968

Statistika

Statistika 2014. aasta seisuga
Kogud: 12 334
Kasutajad: 313
Külastused: 3 877
Laenutused: 9 497
Töökohad: 1
Baltic Sea Basketball Cup

Baltic Sea Basketball Cup on noorte korvpalliturniir, kus osalevad Läänemere-äärsete riikide noortekoondised (U18 ja U16).
Brandenburgi värav

Brandenburgi värav (saksa keeles Brandenburger Tor) on võiduvärav Saksamaa Liitvabariigi pealinna Berliini keskses Mitte rajoonis Dorotheenstadti linnaosas Pariisi väljakul. Väravast ida poole kulgeb Unter den Linden, lääne poole 17. Juuni tänav. Värava kõrvale jäävad lääne pool 18. Märtsi väljak ja ida pool Pariisi väljak.

Ajalugu

Brandenburgi margi ja Berliini linna vaheline läänevärav ehitati aastatel 1788–1791 Preisi kuninga Friedrich Wilhelm II käsul. Klassitsistliku dekoratiivvärava arhitekt ja ehitusmeister oli Carl Gotthard Langhans. Viitena Saksa-Rooma riigile kroonib väravat skulptuur, mis kujutab kvadriigal saabuvat võidujumalannat Victoriat.

Lääne- ja Ida-Berliini vahel

Brandenburgi värav oli natsionaalsotsialistliku Saksamaa kapituleerumise järel Teises maailmasõjas liitlasvägede poolt sektoriteks jagatud Lääne- ja Ida-Berliini piiriületuskoht kuni Berliini müüri ehitamiseni 1961. aastal.

Tänapäev

Värav on kujunenud Berliini ja kogu Saksamaa rahvuslikuks sümboliks. Väravat on kujutatud ka Saksamaa Liitvabariigi 10-, 20- ja 50-sendistel euromüntidel. Brandenburgi värav on Berliini maratoni traditsiooniline stardi- ja finišipaik.
Träskevikin

Träskevikin (eestirootsikeelne nimi) on laht Harju maakonnas Naissaarel. 
Lahe koordinaadid on 59° 34′ N, 24° 29′ E.
Anatoli Tafitšuk

Anatoli Tafitšuk (sündinud 25. veebruaril 1985 Oisus) on ukraina päritolu Eesti näitleja ning telesaatejuht.
Tafitšuk oli üks aastatel 2008 kuni 2010 Eesti Televisiooni eetris olnud "Erisaate" saatejuhtidest.
Ta on Eesti kodanik alates 2003. aastast.
Pomereelia

Pomereelia (poola Pomorze Gdańskie, saksa Pommerellen või Pomerellen, inglise Pomerelia) on piirkond endisel Lääne-Preisimaal Pommerist (Pomorze) ida pool, mõnikord on seda loetud ka Pommeri idapoolseimaks osaks. Piirkond piirnes idas Pomesaania ja kagus Kulmimaaga. Saksakeelne nimetus Pommerellen tähendab sisuliselt "Väike-Pommerit".

Ajalugu

Piirkond kuulus kuni 1308. aastani Poola kuningriigi ja erinevate lääneslaavi vürstiriikide koosseisu, seejärel vallutas ala Saksa ordu. Valdusele pretendeeris ka Brandenburgi markkrahv, kuid nõudest loobumise eest tasus ordu talle 1309. aastal 10 000 marka. Poola ei soovinud valdusest küll loobuda, kuid pärast ebaõnnestunud sõdu pidi Poola kuningas Kazimierz III seda 1343. aastal siiski Kaliszi lepinguga tegema. 
1410–1411 laastas maad ordu ja Poola-Leedu vaheline sõda, misjärel mitmed Lääne-Preisimaa suured linnad ordu vastu mässu tõstsid. Selle tulemusena liideti Pomereelia (Kuninglik Preisi) 1466. aastal Poola kuningriigiga. Selle koosseisu jäi see kuni Esimese Poola jagamiseni aastal 1772, mil Pomereelia liideti Preisimaa kuningriigiga.
Pärast Esimest maailmasõda anti Pomereelia taas Poolale, sellest sai kurikuulus "Poola koridor" Läänemere äärde. Pomereelia suurimast linnast Danzigist (Gdańsk) sai aga vabalinn. Teise maailmasõja ajal vallutas Saksamaa Pomereelia uuesti ning see liideti Suursaksa Riigiga, kuid 1945. aastast tänapäevani kuulub Pomereelia taas Poolale.
Makarius (Maletõtš)

Haridus

Metropoliit Makarius sündis Lvivi oblasti Turka rajooni Krasne külas. 1973. aastal asus ta õppima  Odessa vaimulikku seminari ning 1975. aastal pühitseti ta Vene Õigeusu Kiriku (VÕK) preestriks. 1982. aastal lõpetas ta Moskva vaimuliku seminari.

Vene Õigeusu Kirikus

Ta teenis Vene Õigeusu Kirikus preestrina Donetski, Luganski, Rostovi ja Lvivi oblastis.

Ukraina Autokefaalses Õigeusu Kirikus

1989. aastal lahkus ta VÕK-st. 1996. aastal pühitsesid Ukraina Autokefaalse Õigeusu Kiriku (UAÕK) patriarh  Demetrius (Jarema) ja ülempiiskopid Igor (Isitšenko) ja Methodius (Kudrjakov) ta Lvivi piiskopkonna piiskopiks. 1997. aastal sai temast ka Rivne ja Volõõnia piiskop, 2001. aastal ülendati ta ülempiiskopiks ning 2011. aastal metropoliidiks. 27. veebruaril 2015. aastal valis erakorraline piiskoppide kogu ta UAÕK eestseisja kohusetäitjaks (locum tenens). 4. juunil 2015 valiti ta UAÕK eestseisjaks. Seoses Vene Õigeusu Kirikust lahkulöömisega pandi ta VÕK poolt kirikuvande alla, mille Konstantinoopoli Õigeusu Kiriku Püha Sinod tühistas 2018. aasta oktoobris.

Ukraina Õigeusu Kirikus

Ta osales 2018. aasta lõpus Ukraina Õigeusu Kiriku asutamisel. 2019. aastast on ta Ukraina Õigeusu Kiriku Püha Sinodi alaline liige.
Kohaspetsiifiline teater

Kohaspetsiifiline teater (inglise site-specific theatre) on teatrivorm, mis kõige laiemas tähenduses hõlmab neid lavastusi, mida etendatakse väljaspool selleks otstarbeks ehitatud või kohandatud hooneid. Kohaspetsiifilise lavastuse ruumiks võib-olla näiteks vana tehas, linnaruum, küün, korter, looduslik maastik jne.
Sisuliselt kitsendades on kohaspetsiifiline teater teatrivorm, kus lavastuse leitud ruum oma füüsiliste, sotsioloogiliste või kultuuriliste tähendustega mängib aktiivset rolli lavastuse loomisprotsessis. Olulise osa lavastuse ettevalmistustööst hõlmab paiga uurimine ning analüüsimine. Tõeline kohaspetsiifilise lavastuse jõud on selles, et ta mingil moel aktiveerib või seob kindla koha narratiivid, milleks võivad olla arhitektuuri-, maastikuvormid, hoone iseloom, funktsioon või ajalugu. Kohaspetsiifilise lavastuse ruum töötab alati kontekstina ning lavastus ise on kavandatult mõistetav ainult tema algses kohas.
Etenduse toomine teatriruumist välja võib anda võimaluse vähendada distantsi teatri illusoorsuse ja reaalsuse vahel. On öeldud, et see viib tihti kogu teatriruumi osade (näiteks publik ja lava) uuesti mõtestamiseni ja defineerimiseni ning eksperimentideni nende paigutuses ning funktsioonis.
Kohaspetsiifilise teatri erivormiks võib pidada keskkonna teatrit (inglise environmental theatre) ja rännakteatrit (inglise promenade theatre). Esimese puhul on tegemist teatriga, kus eriline tähelepanu on keskendatud publiku ja lava, elu ja kunsti vahelise eraldatuse vähendamisele ning kus näitleja roll pole ruumi suhtes või teksti roll lavastuse suhtes esile tõstetud. Rännakteateris publik tavaliselt seisab ning liigub aktiivselt erinevate etenduspaikade vahel ringi. Eesti võib viimase rännakteatri näitena märkida Pärnu teatris Endla 2016. aastal esietendunud lavastust „See asi“ (lavastaja Laura Mets).
Kohaspetsiifilistest lavastustest Eestis võib näidetena välja tuua mitmete teatrite Tammsaare lavastusi Vargamäel, Anne Türnpu lavastatud „Isuri eepos“ Kordu rabas, Vanemuise suvelavastused „Peko“ Värskas ja „Obinitsa“ Obinitsas (lavastaja Ain Mäeots), Taarka Pärimusteatri lavastus „Inemise igä“ Piusa liivakarjääris (lavastaja Helena Kesonen), Tartu Uue teatri lavastus „Odysseia“ (lavastaja Ivar Põllu).
Tajumishäired

Tajumishäire puhul on häiritud objektiivse reaalsuse meeleline tunnetus.
Vana-Pärnu kalmistu

Vana-Pärnu kalmistu on kalmistu Pärnus.
Vana-Pärnu kalmistu pärineb hiljemalt 15. sajandist. Kalmistu asub Haapsalu maantee ja Sauga jõe vahelisel alal, selle suurus on 4 hektarit.
Kalmistule on teiste seas maetud kirjanikud Elisabeth Aspe, August Sang ja Kersti Merilaas.
Jambui mäe paha vaim

Süžee

Filmi tegevus toimub 1940. aastate lõpus Ida-Siberi raskesti ligipäästevas piirkonnas. Üksteise järel jäävad kadunuks geofüüsikalise ekspeditsiooni kolm liiget Petrik, Jefimenko ja Bõkov. Kaaslased asuvad kadunud inimesi otsima. Mõne aja pärast kohtuvad ekspeditsiooni liikmed evenkidega, kes räägivad neile Jambui mäe ja sealse paha vaimu kohta igasuguseid lugusid. Kohalikelt elanikelt kuuleb Fedossejev, et kaduma on läinud ka kolm evenki. Selgub aga, et ümbruskonda on asunud elama inimsööja-karu. Eluga riskides suudavad Fedossejev ja evenk Kararbahh lõpuks karu tappa.