google/wiki40b huggingface dataset:
Jakob Munner

Jakob Munner VR II/3 (26. jaanuar 1895 – 7. märts 1936) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
Munner sündis Kuigatsi vallas Valgamaal, õppis Puka õigeusu algkoolis ja Vaimulikus koolis Riia vaimuliku seminari juures.
1. juunil 1915 astus Vilno sõjakooli. 1. oktoobril samal aastal lõpetas ta sõjakooli lühendatud kursuse ja määrati noore lipnikuna Kaasani sõjaväe ringkonda 248. jalaväe tagavarapataljoni. Sealt saadeti ta omal soovil juba 8. novembril Dünaburgi kindluse komandandi käsutusse, teenistusse määramiseks Läti kütipataljoni. 16. novembril jõudis kohale ja määrati 6. Tukkumi kütipataljoni.
1916. aasta 24. juulil viidi Munner üle äsja formeeritud 9. Volmari kütipataljoni, kus teenis nooremohvitserina ja roodu ülema kohusetäitjana kuni 4. juunini 1917, saades Püha Stanislause III järgu, Püha Anna III järgu, Püha Stanislause II järgu ja Püha Vladimiri IV järgu aumärkide osaliseks.
Ühtlasi ülendati ta samas pataljonis 25. juulil 1916 nooremleitnandiks ja 15. oktoobril 1916 leitnandiks.
4. juunil 1917, osa võtnud paljudest lahingutest, lahkus Munner 8. Volmari Läti kütipolgust ja ilmus 19. juunil 1. Eesti polku, kus määrati 8. roodu ülemaks. 6. augustil samal aastal ülendati alam-kapteniks (staabi-kapteniks).
Saaremaa operatsiooni ajal 1917. a. sügisel sattus ta 4. oktoobril koos 1. Eesti polgu osadega Muhumaal sakslaste kätte vangi. Munner viibis Saksamaal vangis kuni kevadeni 1918, mil tuli tagasi kodumaale.
25. novembril 1918 astus ta teenistusse 1. jalaväepolku ja määrati seal 2. roodu ülemaks. 13. detsembril sõitis rindele 5. Rakvere jalaväepolku ning astus kohe sõjategevusse. 25. detsembril määrati Munner 5. Rakvere jalaväepolgu 8. roodu ülemaks. Sellele kohale jäi ta kuni 1. jaanuarini 1919, mil nimetati polgu erigrupi (kapten Kivilo grupi) juhiks ja tegi selle grupiga läbi üldise pealetungi Anija juurest Narva.
22. jaanuaril 1919 määrati Munner Narvas sama polgu 3. roodu ülemaks ja 28. jaanuaril 1. roodu ülemaks. 18. veebruaril määrati ta 5. Rakvere jalaväepolgu II pataljoni ülemaks, 18. juulil 1919 aga 5. Rakvere jalaväepolgu ülema abiks. Olles 7. novembril 1919 ülendatud kapteniks, teenis sellel ametikohal kuni Vabadussõja lõpuni, täites vahepeal polgu ülema kohuseid. 1. jaanuaril 1921 viidi Munner üle ümberformeeritud 5. jalaväepolku, kus ta teenis kuni sõjaväeteenistusest vabanemiseni 20. märtsil 1921. Vabanemise järel oli lühikest aega Tartus politsei teenistuses ning siis 10. jaanuarist 1923 kuni 1. juunini 1924 Piirivalve teenistuses. Piirivalvest lahkudes töötas mitmesugustel aladel, kuni siirdus lõpuks Viru maavalitsuse teenistusse, kus teenis teemeistri ametikohal lõpuks juba raske kopsuhaigusega võideldes.
Isikliku vahvuse eest on Vabariigi Valitsuse poolt kapten Munnerile annetatud II liigi 3. järgu Vabaduse Rist, tasuta maa normaaltalu suuruses ja rahaline autasu 750 krooni. Jakob Munner on maetud Rakvere sõjaväe kalmistule.
Reno Laidre

Reno Laidre (sündinud 26. juulil 1977) on Eesti poliitik, Tartu maavanem alates 1. juunist 2011.
Reno Laidre oli Elva linnapea alates 30. aprillist 2007 kuni 30. maini 2011.
Kuulub Eesti Reformierakonda alates 27. aprillist 2001.
17. novembril 2014 keskkonnaministri kohale asunud Mati Raidma asendusliikmeks oleks pidanud saama Tartu maavanema ametit pidanud Laidre, aga 18. novembril 2014 loobus ta oma mandaadist ja tema asemel sai 19. novembril 2014 Riigikogu liikmeks Kalmer Lain.
Reno Laidre on Eesti Maaülikooli kuratooriumi liige.
El Ali lend 1862

Õnnetus

Lennuk startis kell 18:20 olles hilinenud umbes tund aega. Lennuki pardal oli kolm meeskonnaliiget ja üks reisija. Lennuki startimisel midagi ebatavalist ei olnud. Kui lennuk oli Gooimeeri järve kohal kõrgust kogumas, kuulsid meeskonnaliikmed pauku. 3. mootor oli eraldunud, ette liikunud ja taha paiskudes rammis tiivalt 4. mootori. Mootorite eraldumine kahjustas tõsiselt ka tiiba, aga lennuk püsis õhus. Pauku kuulsid ka järvel olnud inimesed. Järvel olnud politseinikust kalamees nägi, et taevast kukkusid järve lennukimootorid ja ta andis sellest võimudele teada.
Lennuki kapten teavitas lennujuhti, et neil on hädaolukord ja palus luba tagasipöördumiseks Schipholi lennujaama. Meeskond teadis, et 3. ja 4. mootor olid võimsuse kaotanud, aga nad ei teadnud, et tiib on kahjustatud ja mootorid on lennukilt eraldunud. Selle põhjustas see, et kokpitist oli raskustega näha ainult 4. mootor ja 3. mootorit polnud kokpitist üldse näha. Lennujuht andis loa, aga pidi Amsterdami kohal tiirutama, enne kui oli piisavalt madalal, et suunduda lennujaama maanduma. Kui lennuk hakkas Schipholi lennujaamale lähenema, kaotasid piloodid lennuki üle kontrolli, sest maandumisprotseduuride tõttu oli vasaku tiiva tõstejõud muutunud oluliselt suuremaks, kui kahjustatud parema tiiva oma ja lennuk kaldus paremale. Vahetult enne elumajja sööstmist, oli lennuki kalle 90 kraadi paremale.
Schipoli lennujaama saabuvate lendude juhid nägid, et lennuk kadus radariekraanilt ja said õnnetusest teada lennujaama kontrolltornis olnud lennujuhtidelt, kes nägid kauguses suitsusammast. Lennujuhid alarmeerisid seejärel päästeteenistust.

Põhjused

Uurijad tuvastasid hiljem, et 3. mootori kinnitused olid metalliväsimusega ja lõpuks purunesid. Kui kolmas mootor eraldus, liikus see ette, mis on lennu ajal ootamatult eralduvate mootorite puhul haruldane. Mootor peaks sellisel juhul tavaliselt taha paiskuma, ilma et ta tiiba või tiivas olevaid kütusepaake kahjustaks, sest mõlemad kahjustused on lennukile ohtlikud. Peale 3. mootori eraldumist, paiskus see ette ja rammis seejärel tiivalt 4. mootori, mille eraldumine kahjustas ka tiiba.
Peale mootorite eraldumist, oli tiibade tõstejõud erinev, aga kiirus oli piisav selleks, et parem tiib suudaks lennukile piisava tõstejõu anda. Kui piloodid kiirust alandasid, et maanduda, vähenes kahjustatud parema tiiva tõstejõud sedavõrd, et lennuk kaldus paremale ja piloodid ei suutnud lennukit enam kontrollida.

Hukkunud

Peale õnnetust arvati hukkunute arvuks vähemalt 200, aga päästetöötajad leidsid lõpuks 43 hukkunu surnukehad. Hukkunute arvu vähendas ilmselt asjaolu, et paljud inimesed, kes elasid hävinud korterites, olid ilusa ilma tõttu õues. Siiski arvatakse, et õnnetuses hukkus rohkem inimesi, kui ametlikult kirjas, sest majas elas palju sissekirjutamata immigrante.

Mälestusmärk

Hukkunutele on ehitatud mälestusmärk puu juurde, mis elas õnnetuse üle. Mälestusmärgil on kirjas kõigi 43 hukkunu nimed. Õnnetust mälestatakse igal aastal ja hukkunute austamiseks ei lenda siis lennukid tund aega üle piirkonna, kuhu lennuk kukkus.
Protseduuriline müra

Protseduurilise müra (ingl procedural noise) all mõeldakse arvutigraafikas juhuslikku ja struktureerimata mustrit. Matemaatiliselt võib sellest mõelda kui 𝑛-kohalisest deterministlikust funktsioonist 𝑓, mis kujutab iga 𝑛-kohalise reaalarvude vektori mingiks juhuslikuks reaalarvuks. Kuigi osad mürad on juhuslikud, siis enamus mürasid kasutavad arvude genereerimiseks mingit pseudojuhuslikku arvu, mida nimetatakse seemneks. Selle tõttu on võimalik täpselt sama juhuslik müra saada ühe kindla seemnega. See on kasulik kohtades, kus on vajadus luua samasuguseid ulatuslikke detaile mitmeid kordi ilma kindla struktuurita. Müra kasutus on laialt levinud pilditöötluses ja modelleerimises, kuid tihti kasutatakse seda ka videomängudes sisu juurde loomisel (arvuti juhuslik käitumine, erinevate mängumaailmade genereerimine jms).

Gradientmüra

Gradientmürade ühine element on võre või võrk, mis jagab ala väiksemates sektsioonides (tavaliselt ruutudeks, kuid mitte tingimata). Gradientmüra puhul määratakse igale võrestiku tipule pseudojuhuslik gradient, mille järgi interpoleeritakse lineaarselt vahepealsed väärtused. Gradient on mitme muutuja funktsiooni 𝑓 kiireima kasvamise suunda ja kiirust antud punktis iseloomustav vektor. Algoritm liigub mööda ruudustikku, mis tekitab mürafunktsiooni igas ruudus. Tavaliselt tundub see müra "udune", nii et seda protsessi korratakse mitu korda, kasutades väiksemaid võrke, mis asetsevad eelmise kihi peal, et parandada määratlust. Igal kihil on kitsaribaline sagedusala, mis on proportsioonis ruudukujulise suurusega. Lisades uusi väiksemaid võrgukihte, suurendame müra kõrget sagedust ja parandame selle määratlust. Igat kihti kutsutakse oktaaviks. Peamised (ja peaaegu ainsad) üldkasutatavad gradientmüra algoritmid on Perlini müra ja selle derivaadid (simpleks-algoritmina).

Väärtusmüra

Nagu gradienmüral on ka väärtusmüral ühiseks elemendiks kas võre või võrk. Väärtusmüra erinebki põhiliselt ainult selle poolest, et gradientmüra puhul määratakse igale võrestiku tipule pseudojuhuslik gradient, aga väärtusmüral on selle asemel skalaarsed väärtused. Väärtusmüra tagastab mürafunktsioon interpoleeritud numbri, lähtudes ümbritsevate võre punktide väärtustest.

Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra

Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra tekib juhuslikult ja suvaliselt asetatud ning kaalutud punktide summana. Hõredatel konvendimuutustel põhinev müra kõige tuntumad esindajad on hõre konvolutsiooni müra, punktmüra ja Gabori müra.
Kõo raamatukogu

Kõo raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Kõo külas. Raamatukogu juhataja on Ille Riisk.
Mehitamata maismaasõiduk

Mehitamata maismaasõiduk (ingl unmanned ground vehicle, lühend UGV) on maismaasõiduk, mille pardal ei ole juhti. Sõiduk töötab kas iseseisvalt või kaugjuhtimisega (ingl k remotely operated vehicle, lühend ROV). UGV-sid on võimalik kasutada eri eesmärkidel, mis võivad olla juhile ohtlikud, ebamugavad või võimatud. UGV-sid kasutatakse peamiselt transpordi-, ründe-, eridemineerimis- ja luure-eesmärgil.

Liigid

UGV-sid on võimalik liigitada nende suuruse ja otstarbe järgi. Paljud UGV-d on modulaarsed ning seetõttu saab nende otstarvet muuta ja ühel platvormil võib olla rohkem kui üks otstarve.

Juhtimine

Kõik UGV-d võib liigitada juhtimismeetodi järgi kahte klassi: autonoomsed ja kaugjuhitavad.

Kaugjuhitavad UGV-d

Kaugjuhitavad UGV-d on kõik sõidukid, mida juhendab operaator kaugjuhtimispuldi abil. Kõik sõiduki tegevused sõltuvad selle operaatori antud käskudest. Sõiduk võib saata operaatorile erinevate sensorite andmeid ja/või kaamerapilti.
Tänapäeval on kaugjuhitavad UGV-d levinuimad. Valdavalt kasutatakse neid inimeste asemel ohtlike ülesannete täitmiseks, näiteks lõhkeseadete demineerimistöödel. UGV-d võimaldavad operaatoril saada ülevaadet olukorrast, kus selle operaatori kohalolek võib olla ohustatud. Näiteks 2011. aastal Jaapanis Fukushima tuumakatastroofis saadeti kõige esimesena uurima ja selle kahjusid hindama vähemalt seitse UGV-d ja kaks UAV-d (mehitamata õhusõidukit). Need olid varustatud (termo)kaameratega, kiirgusanduritega, mikrofonidega ja muude vahenditega, mis aitasid inforatsiooni ohutult koguda. Kogumine oleks muidu olnud radioaktiivse kiirguse tõttu äärmiselt ohtlik.
Kaugjuhitavaid UGV-sid kaasatakse pääste- ja rahutagamisoperatsioonidel, seiretel ja patrullimistel. Politsei ja sõjavägi kasutab relvastatud UGV-sid (ehk UGCV) tulevahetustes, vähendades nii inimohvreid.

Liikumine

UGV-d peavad olema võimelised liikuma eri maastikel ja vältima takistusi. Selleks rakendatakse eri süsteeme, mis seda võimaldavad. Sõidukid peavad olema võimelised liikuma nii tasasel kui ka ebatasasel pinnal, kaldpindadel, treppidel. Nad peavad ületama äärekive ja muid takistusi, mille ületamine on loomulik inimestele ja loomadele.

Roomikud

Roomikud on levinuim UGV-de liikumisviis. Roomikutel on kõige suurem kokkupuutepind maaga ning seetõttu on ebaühtlasel pinnal sõiduk kõige stabiilsem. Seetõttu on roomikud ideaalsed EOD robotitele ja UGCV-dele.
Tarbeelektroonika

Tarbeelektroonika ehk olmeelektroonika (inglise consumer electronics) on igapäevaseks kasutamiseks mõeldud elektroonikatooted. 
Tarbeelektroonikat kasutatakse peamiselt meelelahutuseks, suhtlemiseks ja büroos töötamisel. Tarbeelektroonikatooted on näiteks personaalarvutid, telefonid, MP3-mängijad, audiotehnika, televiisorid, GPS-navigatsiooniseadmed ja meedia taasesitus- ja salvestusseadmed, näiteks DVD-mängijad, videomakid või digifotoaparaadid. 
Rahvusvaheliselt on elektroonikatööstuses olulisemad USA, Jaapani, Põhjamaade ja Lõuna-Korea ettevõtted. 
Tuntumad brändid on Nokia, Ericsson, Samsung, Sony, Panasonic, Toshiba, LG, Apple.
G. Edward Griffin

G. Edward Griffin (sündinud 7. novembril 1931) on USA filmiprodutsent, kirjanik ja nimekas poliitiliste teemade kommenteerija (political lecturer). Ta on tuntud eriti oma 1994. aastal ilmunud raamatuga "The Creature from Jekyll Island", milles ta kritiseerib tänapäeva majandusteooriat ja praktikat, keskendudes USA Föderaalreservi süsteemi temaatikale.
Aastal 2002 asutas ta individualistide võrgustiku Freedom Force International.
Võnogradiv

Ajalugu

Linna on esmakordselt kirjalikult mainitud 1262. aastal, mil sai linnaõigused. 13. sajandil sai linn Ugocsa komitaadi keskuseks.
Võnogradiv kuulus 1919. aastani Ungarile, seejärel 1938. aastani Tšehhoslovakkiale, 1938–1944 taas Ungarile ja alates 1944. aastast Ukrainale (1991. aastani Nõukogude Liidu koosseisus).
1910. aastal oli 7811 elanikust 76% ungarlased, 16% russiinid ja 7% sakslased. 2001. aasta rahvaloenduse andmetel oli linna elanikest 82% ukrainlased, 13,5% ungarlased ja 3,8% rumeenlased.
Sootaga mõis

Sootaga mõis (saksa keeles Sotaga) oli linnamõis Äksi kihelkonnas Tartumaal. Nüüdisajal jääb mõis Tartu maakonda Tartu valda.
Mõisat on esimest korda mainitud 1553. 1626 kinkis mõisa Rootsi kuningas Gustav II Adolf Tartu linnale.
Aberdeeni omavalitsus

Aberdeen City on üks Šotimaa 32 omavalitsusest ehk regioonist (council area). Ta paikneb Põhjamere ääres ümbritsetuna Aberdeenshire'ist. Tal on city staatus.
Pindala on 184,46 km².
2001. aasta rahvaloenduse järgi oli selle elanike arv 212 125.
Aberdeen City keskus on Aberdeen.
Oßlingi vald

Vallaosad

Döbra, Liebegast, Lieske, Milstrich, Oßling, Scheckthal, Skaska, Trado ja Weißig.
Lotte World Tower

Lotte World Tower (korea keeles: 롯데월드타워) on 123-korruseline, 554,5 meetri kõrgune pilvelõhkuja, mis asub Lõuna-Koreas Soulis. 
Pilvelõhkuja avati avalikkusele 3. aprillil 2017 ning on seni Lõuna-Korea kõrgeim hoone ja kõrguselt viies hoone maailmas.
Digilugu

Digilugu ehk digitaalne terviselugu on kogu riiki hõlmav terviseinfosüsteem, mis ühendab olemasolevaid tervishoiuasutuste infosüsteeme ja on üks osa e-tervisest.

Digiloo olemus

Digiloo andmekogu koondab inimese tähtsamaid isikuandmeid, haiguslugusid (sealhulgas ka sünnituslugu ja lahangulugu), visiite ja muud tervist puudutavat informatsiooni, nagu tervisekaart, kiirabikaart, hambaravikaart jne.
Digilugu võimaldab arstidel edastada üksteisele ravi käigus tekkivaid dokumente ning pakub arstile aegkriitiliste ja isiku üldandmete päringu võimalust. Infosüsteem talletab patsiendi meditsiinilise ajaloo ja võimaldab konkreetse patsiendi raviarstidel sellega vajadusel tutvuda.
Kraasna murrak

Kraasna murrak on lõunaeesti murderühma kuulunud murrak, mida minevikus räägiti (Kraasna maarahvas) Pihkva oblastis Krasnogorodskoje (varem eestikeelne nimi: Kraasna) ümbruskonnas.
Kraasna murrak sarnaneb Setu murdega.
Eestis on Kraasna murrakut uurinud Oskar Kallas.
Ernst Tiivel

Ernst Tiivel (11. aprill 1900 – 15. märts 2000 Toronto, Kanada) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Õppis Prantsusmaal Toulouse Ülikoolis 1930-1934, samal ajal õppis ka Pariisi Optika Instituudis.
Pearaharahutused

Pearaharahutused olid 1784. aastal toimunud eesti ja läti talupoegade väljaastumised, mida ajendasid pearahamaksu kehtestamine ja kohtute reformimine (talupoegadest kaasistujate valimine) Balti kubermangudes asehalduskorra ajal.

Eellugu

Pearahamaksu kehtestamine tekitas talurahva hulgas suuri arusaamatusi. Seni polnud talupoegade jaoks selget vahet riigimaksude ja mõisakoormiste vahel. Nüüd hakkasid kroonumõisate, aga ka paljude rüütlimõisate talupojad ise pearahamaksu tasuma. Enamikus rüütlimõisates jäi pearahamaksu maksmine siiski mõisnike kanda, see aga võimaldas neil talurahva teokoormisi suurendada.
Alates 1784. aasta jaanuarist käisid talupoegade saadikud Riias kaebusi esitamas. Valmiera maakonnas hakkasid end otse riigile alluvaks pidavate talupoegade salgad ise pearaha koguma.

Liivimaal vallandus esimene tõsisem talurahva väljaastumiste laine. Paljudes mõisates ei mindud enam teotööle. Kindralkuberner George Browne kandis Katariina II-le ette: 
"Iga tund saan ma uusi teateid mässu puhkemise lähenemisest [...] Keegi ei taha töötada ja paljud põllud jäävad harimata. Peale selle kardavad aadlikud, et neid mõisahäärberites koos perekondadega ära põletatakse."

Rahutused

Juunis puhkesid rahutused seitsmes Tartumaa mõisas, tuntuim juht oli Suure-Rõngu kohtukaasistuja Retsniku Peeter. Haaslaval ründasid relvastatud talupojad mõisa. Talurahva korralekutsumiseks saadeti mõisatesse sõjaväeosad. Nüüd puhkesid kähmlused talupoegade ja Vene soldatite vahel. Ulatuslikum neist leidis aset juulis 1784 ning on tuntud Räpina puuaiasõjana. Aiateivastega relvastatud talupojad siiski sõdurite vastu ei saanud ning viis nendest maksis eluga. 
Üks talupoeg sai surma Võrumaa teises servas Karula kiriku juures 1784. aasta augustis puhkenud vastuhakus, kus talupojad nõudsid kaaslaste karistamise ärajätmist, ähvardades, et vastasel korral "kisuvad nad veel samal päeval kapten-ispravnikul soolikad kõhust ja teevad neist rasva". Karula vastuhakus osalesid ka naised, kes loopisid soldateid kirikumüürilt kividega.

Tagajärjed

Pearaharahutusi puhkes 63 Lõuna-Eesti (25 Tartumaa, 16 Võrumaa, 15 Pärnumaa ja 7 Viljandimaa) ning ligi 100 Põhja-Läti mõisas. Rahutuste mahasurumiseks toodi kohale suuri väeosi (3 jalaväepolku ja kasakapolk), paljusid talupoegi peksti, osa vangistati.
‘Alī Zīdān

‘Alī Zīdān (araabia keeles علي زيدان; sündinud 15. detsembril 1950) on Liibüa poliitik, kes oli 14. novembrist 2012 11. märtsini 2014 Liibüa peaminister.
11. märtsil 2014 avaldas parlament Zīdānile umbusaldust seoses poliitilise kriisiga, mille käigus olid mässulised relvarühmitused haaranud oma kontrolli alla mitmed riigi sadamad. Umbusalduse otseseks ajendiks sai Liibüa mereväe suutmatus takistada ühe kütusetankri lahkumist mässuliste kontrollitud sadamast. Liibüa peaprokurör keelas Zīdānil riigist lahkumise, sest teda kahtlustati ka rahaliste vahendite väärkasutamises. Vaatamata sellele lahkus Zīdān juba samal päeval Liibüast.
Philip Noel-Baker

Philip John Noel-Baker (1. november 1889 – 8. oktoober 1982) oli Suurbritannia poliitik, diplomaat, teadlane ja kergejõustiklane.
Ta oli aktiivne desarmeerimise eestkõneleja. Selle eest tunnustati teda 1959. aastal Nobeli rahuauhinnaga.
Antwerpeni olümpiamängudel 1920. aastal võitis ta 1500 meetri jooksus hõbemedali. Ta on ainuke inimene, kes on saanud nii olümpiamedali kui ka Nobeli auhinna.
Erich Vadi

Erich Vadi (27. märts 1896 Vedu mõis, Elistvere vald, Tartumaa – 6. oktoober 1963 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) oli Eesti kohtunik.
Ta lõpetas 1917. aastal Hugo Treffneri Gümnaasiumi, õppis 1917 Tartu Ülikooli arstiteaduskonnas, 1918 matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonnas, 1918 ja 1922–1922 (lõpetas 1923) õigusteaduskonnas, Eesti Üliõpilaste Seltsi vilistlane.
Aastail 1919–1920 oli Erich Vadi Tartu linnavalitsuse rekvireerimise ja sõjakahjude hindamise komisjoni asjaajaja, 1922–1924 Tartu-Võru Rahukogu kohtuameti kandidaat, 1924–1928 Tartu 5. jaoskonna kohtu-uurija, 1928–1929 Tartu 5. ja 1929–1933 Tartu 1. jaoskonnakohtunik, 1933–1940 Tartu Ringkonnakohtu liige.
1944. aastal põgenes ta Saksamaale, kust siirdus 1947. aastal Inglismaale ja sealt Kanadasse.
Pragmaatiline abisõna

Pragmaatilised abisõnad ehk pragmaatilised partiklid on peamiselt suulisele kõnele omaste sõnade rühm, kuhu kuulub sidesõnu, hüüdsõnu ja adverbe ning sõnu, mida kirjakeeles üldjuhul ei kasutata ega klassifitseerita, näiteks näh, ptüi, ee, ää jne.
Johannes Niks

Johannes Niks (30. mai 1912 – 31. oktoober 1997) oli Eesti jalgpallur.
Niksi jalgpallikarjäärist on andmeid vaid 1938. ja 1939. aasta kohta, mil ta mängis klubides JS Estonia Tallinn ja JK Tallinna Kalev.
Aastast 1938 mängis ta Eesti jalgpallikoondises.
Ferdinand Marcos

Ferdinand Emmanuel Edralin Marcos (11. september 1917 – 28. september 1989) oli Filipiinide president aastatel 1965 kuni 1986.
Kukutati vägivallatu revolutsiooni käigus ja siirdus eksiili Hawaiil.
Ta oli abielus Imelda Marcosega.
Vilsandi rahvuspark

Ajalugu

21. septembril 1971 suurendati Eesti NSV Ministrite Nõukogu määrusega nr 457 Vaika looduskaitseala 10 689 hektarini ja nimetati Vilsandi Riiklikuks Looduskaitsealaks. Looduskaitseala hõlmas nüüd sadakonda mitmesuguses suuruses eriilmelist saart (kogupindalaga 1289 ha).
8. detsembril 1993 moodustati Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega Vilsandi Riikliku Looduskaitseala ja Harilaiu botaanilis-zooloogilise kaitseala baasil Vilsandi rahvuspark.
22. mail 1996 Eesti Vabariigi Valitsuse määrusega kinnitati Vilsandi rahvuspargi kaitse-eeskiri ja piirid. Rahvuspark (pindala 23 757 hektarit) hõlmab pankaderohke rannikuala Harilaiust Soegininani, Vilsandi saare, Loonalaiu ning 160 väikesaart ja rahu.
1997 sai Vilsandi rahvuspark rahvusvahelise tähtsusega märgala (Ramsari ala) staatuse. Sama aasta 6. detsembril avati rahvuspargi külastuskeskus Loona mõisas. Alates 1997. aastast kasvatatakse Vilsandil ka jaanalinde.

Poolsaared

Eeriksaare poolsaar – Elda poolsaar – Harilaid (poolsaar) – Juksirahu poolsaar – Kakru nukk – Kelba nukk – Kiipsaare nukk – Kubjama säär – Kuusnõmme poolsaar – Maturahu poolsaar – Orjassaare nukk – Panga nukk – Papissaare poolsaar – Pikanina

Lahed

Abaja laht – Atla laht – Auksaare laht – Haagi lõugas – Junkru laht – Kihelkonna laht – Kiirassaare laht – Kiisa laht – Kuusnõmme laht – Kööbe lõugas – Lülle laht – Uudepanga laht

Saared

Aherahu – Alumine Vaika saar – Antsulaiud – Innarahu – Kalarahu – Karirahu – Keskmine Vaika saar – Kitselaid – Kolmekivirahud – Koerakuiv – Kuivarahu (Telve juures) – Kuivarahud (Vilsandi lõunarannikul) – Kullipank – Kurgurahu – Käkimaa – Käkirahu – Laasirahu – Lambarahu – Lausma saar – Linderahu – Loonalaid – Mihklirahu – Mustpank – Noogimaa – Nootamaa – Pihlalaid – Piskumadal – Punasekivirahu – Pätsurahu – Rannasitik – Riinurahu – Saarejaagu rahud – Salava – Sepasitik – Sokulaid – Säinaste kuiv – Telve – Umalakotid – Urverahu – Vasikalaid – Vesiloo – Vilsandi – Võrkrahu – Ülemine Vaika saar
Aksel Kallas

Elulugu

Pärit vabrikutöölise perekonnast. Õppis Tartu õhtugümnaasiumis, mille lõpetas 1929. aastal.
Näitlejana alustas harrastusteatris 1930. aastal.
Töötas 1940–1948 Tartus Vanemuises näitleja ja dekoratsioonialajuhatajana. 1948–1966 oli Vanemuise lavastusalajuhataja. Hiljem töötas Tartu maakonna haridusosakonnas.
Oli pikka aega seotud Eduard Vilde nimelise Tartu Rahvateatriga, kus tegutses lavastajana ning aastatel 1959–1968 oli teatri kunstiline juht. Teda võib pidada üheks tänapäeval populaarsete vabaõhulavastuste traditsiooni algatajaks.
Tegi kaastööd ajalehe Edasi huumorinurgale "Herilane".
Tuumaenergiast loobumine

Tuumaenergiast loobumine on tuumaenergia tootmist ebamõistlikuks pidav arusaam ja olemasolevate tuumaelektrijaamade järkjärgulise sulgemise protsess.
Paljudes riikides tuumajaamu pole ning nad on deklareerinud, et ei kavatsegi neid ehitada. 2016. aasta seisuga on sellised riigid Austraalia, Austria, Filipiinid, Iirimaa, Itaalia, Kreeka, Läti, Liechtenstein, Luksemburg, Malaisia, Malta, Norra, Portugal, Taani ja Uus-Meremaa.
Mitu riiki, kus on tuumaelektrijaamu, on võtnud vastu otsuse need järk-järgult sulgeda ning uusi mitte ehitada. Sellised riigid on Belgia, Hispaania, Saksamaa ja Šveits.
Harri Tiido

Isiklikku

Harri Tiido on abielus rahvusvaheliste suhete teadlase doktor Anna Tiidoga (PhD), peres kasvab tütar Katrin.