Edgar von Wahl

Päritolu

Edgar von Wahl kuulus Wahlide immatrikuleerimata Päinurme liini (Haus Assick). Edgar von Wahli vanavanaisa oli Carl Gustav von Wahl, kes omandas Pajusi, Tapiku ja Kavastu mõisa ning oli lühikest aega ka Kaave mõisa omanik. Carl Gustav von Wahlil oli kahest abielust kokku 14 last, kellest põlvnesid mitmed Wahlide liinid. Neist üks, Edgar von Wahli vanaisa, riigiametnik Alexei von Wahl, kes ostis Päinurme mõisa 1837. aastal, panigi aluse Päinurme liinile. Lisaks oli ta rentnik Taevere mõisas, kus sündis Edgar von Wahli isa Oskar von Wahl (1841–1906).
Edgar von Wahli juured ulatusid osaliselt ka Inglismaale. Tema üks vanavanaema, Carl Gustav von Wahli esimene abikaasa Henriette Edwards oli inglise kaupmehe George Edwardsi tütar. Teine vanavanaema, Alexei von Wahli abikaasa Kornelia Elisabeth Knirschi ema oli Inglismaalt pärit Marie Turner.
Edgar von Wahli isa, ametilt raudteeinsener Oskar von Wahl abiellus 1866. aastal Tallinnas sealtsamast pärit Lydia Amalie Marie von Huseniga (1845–1907).

Lapsepõlv ja noorus

Edgar von Wahl sündis Ukrainas Podoolias 23. augustil 1867. Tema vanemad olid sinna kolinud, kuna Oskar von Wahl asus 1866. aastal tööle Odessa–Balta–Krementšuki–Harkivi raudtee ehitusel. Wahli täpse sünnikoha kohta leidub vastakaid andmeid. Üldjuhul on tema sünnilinnaks märgitud Olviopoli linn, ent leidub allikaid, milles on tema sünnikohana kirjas Bogopili (ka Bogopol) linn Olviopoli külje all, teisel pool Lõuna-Bugi jõge. Mõnedes allikates on välja toodud mõlemad linnad.
Hiljemalt 1869. aastaks kolis Wahlide pere Krementšukki. Seal sündisid Wahli kaks venda: 1869. aastal imikuna surnud Oskar Paul Karl ja 1870 Arthur Johann Oskar (surnud 1951). Hiljem juba Tallinnas sündisid Wahli kaks õde Lydia Jenny Cornelia (1871–1917) ja Harriet Marie Jenny (1873–1920) ning 1877 Peterburis Jenny Theophile (surnud 1961).
Pere kolis pärast vahepealset Tallinna-aega 1876. aastal Peterburi. Samal aastal asus Edgar von Wahl õppima Peterburi 3. gümnaasiumis, mille lõpetas 1886. aastal. Järgnevalt õppis ta Peterburi ülikooli füüsika-matemaatikateaduskonnas ning Peterburi kunstiakadeemias arhitektuuri ja hiljem maalimist. Ülikooli astumise järel 1886. aastal liitus Wahl Peterburis tegutsenud baltisaksa korporatsiooniga Nevania, kus ta 1891. aasta sügissemestril pidas ka laekuri ametit. Peterburi ülikooli lõpetas Wahl 1891, kunstiakadeemiast sai ta 1893 elementaarkooli joonistusõpetaja diplomi. Ülikooli lõpetamise järel töötas Wahl 1891. aasta sügisel lühikest aega Peterburis asendusõpetajana, et seejärel sõjaväeteenistusse astuda.
Wahl õppis lapse ja noorukina selgeks mitu keelt. Lapsepõlves oli ta omandanud saksa, vene, eesti ja prantsuse keele oskuse, gümnaasiumis õppis ta neile lisaks ladina ja vanakreeka ning ülikoolis hispaania keelt. Lisaks neile suutis ta ennast veel üheksas keeles mõistetevaks teha. Wahli enda sõnade järgi oli tal juba lapsepõlves olnud soov leiutada uus keel. Indiaanlasemängude jaoks arendas ta välja isikliku "indiaanikeele", mille grammatika põhines kreeka ja eesti keelel.

Linnavolinikuna esimese maailmasõja eel ja ajal

Õpetajaameti pidamise kõrval sisenes Wahl enne esimese maailmasõja puhkemist ka poliitikasse. 1913 valiti ta Tallinna linnavolikogu liikmeks. Samal aastal sai temast volikogu vanade ehitusmälestiste kaitse komisjoni liige. Hoolimata õpetajaametist ei tegelenud Wahl linnavolikogus haridusküsimustega. Üldse oli ta volikogu istungitel küll aktiivne kohalkäija, ent sõna võttis vähe.
Pärast esimese maailmasõja algust tabasid Vene impeeriumis elanud sakslasi repressioonid, mis ei jätnud täielikult puutumata ka Wahli. Näiteks suleti Tallinna aadliklubi, mille liige Wahl oli olnud. 1914. aasta sügisel sattus ta saksapäraste kohanimede ümbermuutmise propagandakampaania keskmesse. Linnavolinikuna osales ta Tallinna linna nime muutmise aruteludes, mis järgnesid linnapea Jaan Poska ettepanekule asendada saksakeelne Revel vanavene keelest pärineva Kolõvaniga (seejuures kasutati asja arutamisel ebaõiget nimekuju Kalõvan). Wahl leidis, et linna vanimad nimed olevat olnud hoopis Ledenets või Lindanisa. Ühtlasi tundis ta huvi, kui palju nime muutmine maksma võiks minna, mille peale olevat volikogus puhkenud "üleüldine naer". Nime muutmiseks vajalikud hääled saadi volikogus ka lõpuks kokku, ent muutmise endani ei jõutud.
Wahl valiti linnavolikokku ka 1917. aastal vahetult enne Veebruarirevolutsiooni toimunud valimistel. Uues volikogus sai temast tuletõrje-, rahvahariduse ja linna pandimaja asjade komisjonide liige, samuti jätkas ta ehitusmälestiste komisjoni liikmena. Ent 1917. aasta augustis valiti juba uus volikogu ja sellega Wahli poliitiline tegevus ka lõppes.

Elu lõpp ja surm

1945. aasta veebruaris koostatud sakslaste küüditamisaktsiooni nimekirjas oli sarnaselt teiste veel Eestis elavate sakslastega ka Wahli nimi. Augustis toimunud küüditamise käigus kuulus Wahl aga nende kümmekonna inimese hulka, keda välja ei saadetud või kelle asukohta kindlaks teha ei suudetud. Ehkki Wahli pääsemise põhjused ei ole täpselt teada, kuid on teada, et mõnel juhul langetas küüditamist läbi viinud operatiivgrupi juht otsuse raskelt haigeid või invaliide mitte ära viia, otsuse tegemist võis seejuures mõjutada haigla töötajate arvamus. Seega päästis just vaimuhaiglas viibimine suure tõenäosusega Wahli juba teist korda.
Pärast küüditamisest pääsemist õnnestus Wahlil endiselt pidada kirjavahetust välismaiste kolleegidega. On võimalik, et Seewaldi arstid tunnustasid tema pühendumist filoloogiale, kui välismaailmaga suhtlemist võimaldasid.
Wahl suri 9. märtsil 1948 kell 15. Tema sõpradeni Läänes jõudis surmateade "raudse eesriide" tõttu suure hilinemisega. Wahl maeti 14. märtsil Tallinna Siselinna kalmistu Aleksander Nevski kalmistule. 1996. aastal maeti Wahli säilmed ümber Pajusi mõisa kalmistule, kus asub ka Wahlide perekonnakabel.

Loomine ja tutvustamine

Esimesed sammud uue keele loomiseks astus Wahl 19. sajandi viimastel aastatel. 1896 ja 1897 avaldas ta Hannoveris ilmunud ajakirjas Linguist kaks artiklit, milles tutvustas oma ideid. Umbes samal ajal esitles Rosenberger, kes oli sajandi viimasel kümnendil Wahli heaks tuttavaks saanud, ning oli sel ajal Peterburi volapüki-akadeemia president, akadeemia liikmetele enda loodud uut keelt – idiom neutrali. Aastast 1906 andis Rosenberger Peterburis välja ka uues keeles ajakirja Progres. Samas väljaandes tegi Wahl 1906. aastal omapoolsed ettepanekud keele reformimiseks, mille Rosenberg aasta hiljem ka vastu võttis. Hoolimata reformimisest idiom neutral populaarsust ei kogunud ja hääbus. Samal ajal arendas Wahl romaani keelte baasil loodud AULIt (Auxiliari lingue International), mis kujunes oktsidentaali vaheastmeks, ja tutvustas seda 1909. aastal ajakirjas Academia pro Interlingua – Discussiones. 1911 sõnastas Wahl oktsidentaali aluseks saanud sõnamoodustusreegli, mis sai hiljem tuntuks de Wahli reeglina.
Aastal 1916 rajasid Venemaa tehiskeelte huvilised Peterburis ühingu Kosmoglot. Wahl ei olnud ühingu asutajate hulgas, vaid liitus sellega hiljem, nagu ka eesti keeleteadlane Jakob Linzbach. Wahlist sai ühingus "naturalistliku koolkonna" eestkõneleja; ta rajas sellega teed oktsidentaali loomisele. 1917. aasta revolutsiooniliste sündmustega ja liikmete lahkumisega Peterburist ühingu tegevus hääbus ning lõppes 1921. aastal täielikult, kuid taastus samal aastal Tallinnas. Ühingu tegevuse taaselustas Wahl koos Linzbachiga ning mõnevõrra muudeti ühingu nime, milleks nüüd sai Kosmoglott. Sidemed säilisid ka ühingu endiste liikmetega, kes nüüd tegutsesid mitmes Euroopa riigis. Wahl oli ühtlasi ühingu poolt 1922–1926 välja antud ajakirja Kosmoglott toimetaja. Sama ajakirja esimeses numbris tutvustaski Wahl enda loodud tehiskeelt oktsidentaali, mis baseerus valdavalt hispaania keele sõnavaral, aga ka teistel romaani ja lisaks germaani keeltel. Ta tutvustas 1923–1928 keelt ka sariväljaandes "Occidental, unic natural, vermen neutral e max facil e comprensibil lingue por International relationes". Oktsidentaali grammatika kohta andis Wahl 1925. aastal välja raamatu "Radicarium directiv del lingue International (Occidental). In 8 lingues".

Propageerimine

Ajakirja esimeses numbris ilmus ka ühingu üks esimesi katseid saavutada oma tegevusele rahvusvaheline tähelepanu. Nimelt trükiti seal ära 5. septembril 1921 Rahvasteliidule saadetud kiri, milles soovitati kasutusele võtta perfektne, mitte ilmtingimata levinuim rahvastevahelise suhtlemise keel, mis oleks lihtsalt omandatav. Sobiva keele leidmiseks soovitati korraldada võistlus ja kandidaate pidanuks hindama Rahvasteliidu kokku kutsutav ekspertide komisjon. Rahvasteliit lükkas ettepaneku Rahvasteliidu poolt tagasi.
Vaatamata ebaedule Rahvasteliidus muutus oktsidentaal kiiresti populaarseks. Aja jooksul selgus ka, et uus keel meelitas üle ka paljud ido harrastajad, kuid esperantistid jäid oma keelele truuks. Paul Ariste järgi olid idistide vahel vastuolud ja pärast Wahli isiklikku pöördumist asuda oktsidentaali propageerima paljud seda tegidki. Keele populaarsuse kasvuga paralleelselt vähenes aga Kosmoglotti aktiivsus ning 1928. aasta detsembris toimunud mälestusüritust 10 aastat varem surnud Rosenbergerile on peetud ühingu viimaseks teadaolevaks ürituseks.
Küll aga tekkis 1920. aastate jooksul mitmeid uusi oktsidentaaliühinguid. 1927 loodi oktsidentaaliühinguid koondav Association International Cosmoglotta, mis aasta hiljem nimetati ümber Occidental-Unioniks. 1927. aastast hakkas ka ajakiri Kosmoglott ilmuma Tallinna asemel Viinis ja Cosmoglotta nime all. Viimases Tallinnas ilmunud numbris avaldas Wahl muuhulgas Lydia Koidula luuletuse "Kallim kingitus" oktsidentaalikeelse tõlke pealkirja all "Max car donation". Wahlile isiklikult tõi uue keele populaarsus kaasa rahvusvahelise tuntuse. Ta esines ettekannetega mitmes Euroopa riigis ning suhtles tihedalt lingvistidega. 1939 kutsuti ta tõenäoliselt ainsana Eestist V lingvistide konverentsile Brüsselis. Teisalt jäi Wahl jätkuvalt asjaarmastajaks. Tema keeltealane tegevus ei jõudnud kunagi laiemate teoreetiliste lingvistikaprobleemideni, vaid piirdus omaenda tehiskeele konstrueerimise ja sellega seonduvate küsimuste käsitlemisega.
Oktsidentaal ei saavutanud ka kunagi esperantoga võrreldavad populaarsust, ehkki Wahl sooviks oli olnud luua ideaalne rahvusvahelise suhtlemise keel. Erinevalt esperantost, millest sai populaarne keel töölisliikumiste seas, olid oktsidentaali kasutajateks sõdadevahelisel ajal valdavalt Lääne-Euroopa haritlased. Paul Ariste on oktsidentaali vähest levikut seletanud sellega, et oktsidentaali grammatika on küll kerge, ent tuletusõpetus keeruline.
1949. aastal, pärast Wahli surma, nimetati oktsidentaal interlingueks, et kaotada nimest viide läänele ja keel seeläbi rahvusvahelisemaks muuta. Pekka Erelti sõnul pidurdas just nimelt keele läänele viitav nimetus selle levikut idablokis. Occidental-Unionist sai keele ümbernimetamise järel Interlingue-Union, millist nime kannab see ka tänapäeval. Ühingul on oma akadeemia, lisaks jätkab ühingu väljaandena ilmumist ajakiri Cosmoglotta.

Perekond

Wahl abiellus 1894. aastal Peterburis Maria von Hübbenetiga (1871–1933), kes oli suurvürstinna Maria Pavlovna ihuarsti tütar. Neil oli viis last: Johann ehk Hans (1895–1968), Guido (1896–?), Ellen (sündinud ja surnud 1900), Anatol (1903–1972) ja Lydia Maria (1907–1989). Abielu lahutati 1913. aastal, mille järel jäid Johann, Guido ja Lydia Maria isa juurde elama. Anatol jäi Soome kolinud ema juurde, mõni aeg hiljem suundus sinna ka Lydia Maria. Wahli vanemad pojad olid esimese maailmasõja alguseks kolinud Saksamaale ja teenisid sõjas Saksa armees. Guido viibis Saksa okupatsiooni ajal lühikest aega Tallinnas puhkusel, aasta lõpupoole jäi ta aga sõjas kadunuks. Teistel andmetel langes ta 1919. aastal Lätis Tukumsi läheduses enamlastega peetud lahingus. Wahli vanima poja Johanni kaks poega – Volker (sündinud 1935) ja Asko (sündinud 1937) – elavad Saksamaal ja osalevad sealse Balti Rüütelkondade Liidu tegevuses.
1914. aastal abiellus Wahl Agnes Riesenkampffiga. Agnes oli sarnaselt abikaasaga õpetaja, andes võimlemistunde mitmes Tallinna koolis. 1917. aastal sündis neil tütar Veronika. Wahli teine abielu kestis kuni 1941. aastani, kui Agnes NKVD poolt arreteeriti ja maha lasti.

Harrastused

Lisaks lingvistikale harrastas Edgar von Wahl avamerepurjetamist. 1895 sai temast Keiserliku Eestimaa Merejahtklubi liige ja järgnevatel aastatel võttis ta selle tegevusest aktiivselt osa, kuuludes selle tehnilisse komiteesse ja olles klubi sekretär. Ta koostas 1913. aastal ka klubi 25. aastapäevale pühendatud aastaraamatu. 1922. aastal sai Wahlist klubi auliige. Talle kuulus aastate jooksul mitu laeva, millest ühe – Auli-nimelise ketši – olevat ta ise konstrueerinud.