google/wiki40b huggingface dataset:
Vaike Merka

Vaike Merka (sündinud 1936) on eesti kohtunik.
Aastatel 1970–1980 oli ta Kalinini rajooni rahvakohtunik, 1980–1990 Eesti NSV Ülemkohtu kriminaalkohtu kolleegiumi liige, 1990–1991 Eesti Vabariigi Ülemkohtu liige. 1991 jaanuaris vabastati ta Ülemkohtu liikme kohustustest seoses pensionile minekuga.
Dilwara templid

Dilwara templid (inglise keeles Dilwara Temples) on džainismi templite kompleks mägisel alal asuva 60-tuhandelise elanikkonnaga (2011) Lääne-India linna Mount Abu lähistel Sirohi ringkonnas Rajasthani osariigis.
Paljude kultushoonete hulgas,  mis sealkandis asuvad, on hulk džainismi templeid, nende seas linnast 2,5 km kaugusele jääv Dilwara templite kompleks viiest templist, mis rajati 11. ja 13. sajandi vahel (maj). Templid on kuulsad marmorist nikerdiste poolest.
Hannelore Kääramees

Hannelore Kääramees (ka Hannelore Pihlak; sündinud 12. aprillil 1979 Kärdlas) on eesti sisearhitekt.
1985–1997 õppis Kääramees Türi Gümnaasiumis, 1997–2001 Eesti Kunstiakadeemia arhitektuuriteaduskonnas sisearhitektuuri erialal. Diplomitööks koostas ta Tartu Ülikooli Türi kolledži projekti.
2001–2004 töötas ta sisearhitektuuribüroos Boom.ee (hilisem Uddu), 2004. aastast on sisearhitekt büroos Agabus, Endjärv & Truverk Arhitektid (nüüdne Arhitekt11 OÜ, kasutab ka kaubamärki Architect 11). Ta on olnud seotud ehitusfirmaga Käärapoisid Toimetavad OÜ.
Auhinnatud moodulmaja Passion House M1 kujundust kommenteeris Kääramees: "Oleme modernset elukeskkonda kavandades väikese maja iga ruutsentimeetrit arvestanud, et luua mugav, funktsionaalne ruum, mida saab vastavalt vajadusele erinevalt kasutada." Maja mitmed ruumid ja sisustuselemendid kujundati multifunktsionaalsena, mustvalge interjööri punased detailid aga viitavad funktsionaalsusele (nt uste puhul avanemissuunale).
Kreutzwaldi 9 kortermaja kohta on Hannelore Kääramees öelnud: "Siselahenduses saime inspiratsiooni 1920–30. aastatel Eestis tõusuteel olnud rahvuslikust kultuurist. Sel ajal aktiveerusid lisaks majanduslikule õitsengule ja rahvuslikele liikumistele ka kirjandus- ja kunstielu. Nendest kahest lähtusime ka siseviimistluse loomisel."
Enda sõnul lähtub Kääramees töös "ennekõike inimesest, tema vajadustest ja emotsioonidest". "Kui tellija soov on tõesti pöörane, siis saab seda analüüsida nii maja funktsionaalsest aspektist kui ka tellija vajadustest lähtuvalt. Juhust, kus klient jääb endale lõpuni kindlaks, polegi olnud. Oleme alati suutnud muuta liiga lennukad ideed natuke funktsionaalsemaks ning toimivaks." Lemmikinterjööride kohta on ta öelnud: "Mina vajan valgust ja õhku. Ma ei tunne end hästi ruumis, kus on palju asju ja materjale. Meeldib näiteks modernse ja ausa interjööriga Okupatsioonide muuseumi kohvik, kus on alati hea korraks maha istuda."
Hannelore Kääramees on Eesti Sisearhitektide Liidu ja Hiiu Purjelaevaseltsi liige. Vabal ajal tegeleb ta purjetamisega. Ta on ka koostanud trükise "Eesti Kuldsete Retriiverite Tõuühingu inforaamat" (2005).
Boscombe'i oru mõistatus

Sisututvustus

Sherlock Holmes ja dr. Watson asuvad Boscombe'i orus (Herefordshire) Charles McCarthy surma uurima. Inspektor Lestrade süüdistab mõrvas McCarthy poega Jamesi, kuid Holmesi need süüdistused ei veena. Detektiiv jõuab teistsugusele järeldusele ja avastab, et mõrva tegelikud tagamaad viivad Austraaliasse.
Gustav Linquist

Gustav Linquist (13. jaanuar 1884 Kolga vald, Harjumaa – 19. jaanuar 1936 Tallinn) oli eesti tulundustegelane.
Ta lõpetas Tallinna Aleksandri Gümnaasiumi ja seejärel 1910 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna.
Gustav Linquist praktiseeris Vene riigipanga Tallinna osakonnas, töötas seejärel riigipanga Tveri osakonnas, oli Tallinna linnasekretäri abi, maavalitsuse toitlusosakonna juhataja ja iseseisvuse alul siseministeeriumi kantseleiülem. Kuni 1925. aastani oli ta Harju Panga direktor, kaotas seejärel oma varanduse, oli vanglas ja tegutses siis muudel ärialadel.
Gustav Linquist oli Tallinna Meestelaulu Seltsi asutajaliige aastal 1916 ja seltsi esimees 1923–1924.
Ta maeti 21. jaanuaril 1936 Rahumäe kalmistule.
Enrico Fermi

Mälestuse jäädvustamine

Fermi järgi on nimetatud keemiline element fermium, pikkusühik fermi, Enrico Fermi auhind ja Enrico Fermi Instituut. Samuti on tema nimest tuletatud ainet moodustavate elementaarosakeste üldnimetus fermion.
Johann Engelhardt Bender

Johann Engelhard(t) Bender (eesnimedena ka Johann Andreas, perenimi ka Bönnert; 1623 Frankfurt Saksamaa – 1699) oli Eestimaa vaimulik ja piiblitõlkija.
Ta immatrikuleeriti juulis 1637 Rostocki ülikooli. Ta valiti 26. oktoobril 1645 Väike-Maarja koguduse pastoriks, kutsuti kohale 2. novembril 1645, ordineeriti pastoriks 26. novembril 1645 ja introdutseeriti ametisse 14. detsembril 1645. 15.. veebruaril 1674 sai ta Viru ja Alutaguse praostiks ja konsistooriumi assessoriks. Aastast 1684 oli ta Eestimaa konsistooriumi direktor. Aastal 1695 jäi ta emerituuri.
Ta tegeles muu hulgas Uue Testamendi tõlkimisega eesti keelde. Ta osales 1686. aasta Liepa ja 1687. aasta Pilistvere piiblikonverentsil.
Lilly Muik

Lilly Muik (2. oktoober 1906 Palmse vald – 23. märts 1983 Tallinn) oli eesti luuletaja.

Õpingud

Lilly Muigi eesnimi esineb ka kujul Lilli ja Lili. Ta sündis Palmse valla Palmse külas, kuid võimalik, et hoopis Eru külas. Õppis Võhma ja Vihula algkoolis, seejärel lühikest aega Rakvere Gümnaasiumis, kuid lõpetas 1927. aastal Tapa Gümnaasiumi.
Samal aastal astus Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonda, kuid lahkus peatselt ülikoolist.

Töö

Alates märtsist 1928 töötas Lilly Muik oma isa juhitava Sagadi Tarvitajate Ühisuse kaupluse juhataja-müüjana ning jätkas hiljem tööd raamatupidajana ühistukaubanduses kuni 54-aastasena pensionile jäämiseni. Pensionipõlves töötas vahel samuti raamatupidajana.

Looming

1927. aastal ilmus Tapal Lilly Muigi luulekogu "Luuletused", mille kaanel varjunimi Lill Sygisen. Ta jätkas luuletuste kirjutamist kuni 1982. aastani, kuid esikkogu üsna negatiivne arvustus Karl Eermelt (Ehrmannilt) ajakirjas Eesti Kirjandus olevat olnud tõenäoline põhjus, miks ta oma luuletuste avaldamisest edaspidi loobus. Esikkogu pälvis ka positiivse arvustuse Rasmus Kangro-Poolilt.
Nõukogu

Nõukogu on valitud või määratud isikutest koosnev korraldav, täidesaatev või nõuandev organ mingi organisatsiooni või asutuse juures.
Eramu

Eramu ehk eramaja ehk individuaalelamu on omaette kinnistul asuv ühe pere elamiseks projekteeritud hoone, mille juurde võivad kuuluda abihooned, kui neid ei ole elamuga kokku ehitatud. 
Sõna "eramu" on eesti kirjakeelde kuulnud juba 1932. aastast tänu Johannes Aavikule, kuid nõukogude ajal eelistati selle majatüübi kohta pigem termineid "individuaalelamu" või "ühepereelamu".
SORVVO

1991

1991. aastast jätkas Eesti Vabariigis tegevust majanduskuritegevuse vastase võitluse keskasutusena Riikliku Politseiameti Majanduskuritegude Büroo.
Eesti Õde

Eesti Õde on aastast 1996 ilmuv Eesti Õdede Liidu ametlik väljaanne. Aastast 2013 ilmub ajakiri 2 korda aastas. Varem ilmus ajakiri 3–5 korda aastas.
Eesti Õe eelkäija oli infoleht Õe Sõna, mis ilmus 1991–1995.
Löögiheliisolatsioon

Löögiheliisolatsioon on meetmete kogum löögihelide isoleerimiseks.

Löögiheli ja löögiheliisolatsioon

Löögiheli on struktuuriheli, mis tekib näiteks kõndimisest, esemete kukkumisest ja mööbli ümberpaigutamisest. Seega on löögiheli korral olemas otsene kontakt tarindiga. Kontakti (löögi) tagajärjel paneb tarind ümbritseva õhu võnkuma ja seda kuuldakse teispool tarindit õhuhelina. Seega on löögimüraisolatsiooni eesmärk vähendada tarindile mõjuvate löökidest põhjustatud tarindite vibratsioonide levimist. Näiteks peavad põrandad vähendama sammude kostmist alumistele, aga ka teistele naabritele. Halva löögiheliisolatsiooniga tarindite korral on näiteks hästi kuulda toolide liigutamist põrandal kõrvalolevates ruumides.

Löögiheliisolatsiooni mõõtmine

Enamasti mõõdetakse löögiheliisolatsiooni lähteruumi alla jäävas ruumis, kuid  teatud juhtudel mõõdetakse löögiheliisolatsiooni ka kõikides lähiruumides ka ruumiga diagonaalselt paiknevates. Löögiheli levib tarindite kaudu ja seetõttu võib ta levida ka lähteruumist diagonaalis asuvatesse ruumidesse. Mõõtmisi viiakse läbi nii labori tingimustes, kui hoonetes endas. Laborimõõtmisi tehakse üksikute ehitiste osade löögiheliisolatsioonivõime selgitamiseks. Hoonetes viiakse mõõtmisi läbi kontrollimaks eeskirjades ettekirjutatud löögiheliisolatsioonitaseme paikapidamist.
Löögiheliisolatsiooni mõõtmiseks kasutatakse löögimasinat, milles on viis 0,5 kg haamrit, mis kukuvad põrandale 40 mm kõrguselt. Iga haamer kukub alla kaks korda sekundis. Kogu löögimasin tekitab põrandale seeläbi 10 lööki sekundis. Helirõhutaset mõõdetakse vastuvõtvas ruumis standardi ISO 140-6 (laborimõõtmised) või ISO 140-7 (hoones mõõtmine) kohaselt tertsribade kaupa sagedustel 100–3150 Hz.

Löögihelitaseme indeks

Löögiheli taseme indeks iseloomustab korrustevahelise vahelae omadust nõrgendada heli, mis tekib kõndimisel või laele koputamisel, näiteks alumises ruumis. Normeeritud löögimüra taseme indeksi tähistus on L’n,w (dB). Mida väiksem on vahelae indeks L’n,w, seda paremini see löögimüra eest isoleerib.
Rosa Liksom

Rosa Liksom (kodanikunimega Anni Ylävaara; sündinud 7. jaanuaril 1958 Ylitornios) on soome kirjanik ja maalikunstnik. 
Ta õppis Helsingi ja Kopenhaageni ülikoolis antropoloogiat ja Moskva Riiklikus Ülikoolis sotsiaalteadusi.
Liksom esineb avalikkuse ees harva.
2011 pälvis ta Finlandia kirjandusauhinna.
Kaie Kotov

Kaie Kotov (sündinud 18. aprillil 1978) on eesti semiootik. Ta uurimisvaldkonnaks on meedia semiootika ja ökoloogilise kultuuri teooria.

Haridustee

Kotov õppis 1984–1993 Lüllemäe Põhikoolis ning 1993–1996 Nõmme Gümnaasiumis. Ta lõpetas 2000. aastal Tartu Ülikooli semiootika ja kulturoloogia erialal ning kaitses 2002. aastal samas magistrikraadi tööga "Semiosfäär, diagramm, intersemioosis. Mudelid visuaalses kommunikatsioonis". Aastail 2002–2008 oli ta Tartu Ülikooli semiootika osakonna doktorant.
Ta on keskkonnateemalise dokumentaalfilmi "Inimese mõõt" stsenarist.
Rahvuskogu 71. valimisringkond

Rahvuskogu 71. valimisringkond asus Virumaal. Sinna kuulusid Erra, Püssi, Maidla, Kohtla ja Järve vald.
Kandideerisid Jaan Kurn ja seltskondliku komitee kandidaat Johannes Preimuth, kellest Jaan Kurn sai 1352 ja Johannes Preimuth 2842 häält, seega osutus valituks Johannes Preimuth.
Ringkonnas oli 8295 hääleõiguslikku kodanikku, valimistel osales 4403, osavõtu % 54,2.
Karl August Hermanni monument

Karl August Hermanni monument on mälestusmärk, mis asub Põltsamaal Põltsamaa linnapargis ning on pühendatud heliloojale, keeleteadlasele ja entsüklopedistile Karl August Hermannile.
Monument avati 10. juunil 1935. Kuju autor on Alfred Zolk-Leius. Monument on arvele võetud ajaloomälestisena.
Kalev Härk

Kalev Härk (sündinud 15. märtsil 1971 Valgas) on Eesti poliitik, aastatel 2011 kuni 2017 Valga linnapea.
Kalev Härk kuulub alates 2011. aasta 27. jaanuarist Sotsiaaldemokraatlikku Erakonda.
Valga linnavolikogu valis Kalev Härki 11. märtsil 2011 linnapeaks.
Enne Valga linnapeaks saamist töötas Kalev Härk Valga maavalitsuse arengu- ja planeeringuosakonna juhatajana. 3. novembrist 2007 kuni 1. juulini 2010 täitis Kalev Härk Valga maavanema kohuseid pärast maavanem Georg Trašanovi ametist vabastamist ja enne Margus Lepiku maavanema ametisse astumist.
Kalev Härk määrati 2011. aastal Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga üksikkompanii pealikuks pärast seda, kui Valga üksikkompanii senine pealik nooremseersant Kaimo Vahtra pani sama aasta 24. veebruaril ameti maha, et pühenduda täielikult maleva noorte juhendamisele.
Ta on 2015. aastast Elroni nõukogu liige.
Vittjärv

Vittjärv (soome keeles Vihtajärvi) on asula Põhja-Rootsis Norrbotteni läänis Bodeni vallas. Asulast põhjas on Vittjärvsträsket. Elanike arv oli 2005. aasta lõpus 429.
Vaipseelik

Vaipseelik on ristkülikukujuline riidelaid, mis on mähitud ümber puusade ja kinnitatud vööga; see on vanim seelik . Harilikult kanti vaipseelikuna villast sõba või linast pallapoolt.
Eestis kanti vaipseelikut II aastatuhande algusest kuni 19. sajandi keskpaigani. Vaipseelikut hakkas järk-järgult alates 17. sajandist asendama kokkuõmmeldud seelik.
Ay, Carmela!

Linnateatri lavastus

Tallinna Linnateatris esietendus Kristin Jürgensoni tõlgitud näidend Lembit Petersoni lavastuses  29. novembril 2002 Põrgulaval. Mängisid Anne Reemann ja Elmo Nüganen. Kunstnik oli Lilja Blumenfeld, muusikaline kujundaja Riina Roose.
Eesti maatõugu veis

Eesti maatõugu veis (vananenud mitmuse vormis nimetus: eesti maakari) on aborigeenne piimaveise tõug Eestis. Ta on Eesti vanim veisetõug. 
Tõul on kultuuri- ja ajalooline tähtsus. Eesti maatõugu veise aretustöö suunamiseks on asutatud Eesti Maakarja Kasvatajate Selts.
Hallrebane

Välimus

Välimuselt on hallrebased lähedased rebastele. Nad on pisut lühemate kõrvade ja koonuga. Nende keha ülaosa, pea ja saba on kaetud hallika kirmega, mis selgroo kohal ja sabal läheb üle mustaks jutiks. Pea, kaela ja keha külg on roostekarva, kõht valge.
Tava-hallrebane on suurem kui rannarebane. Tema tüvepikkus on 53–69 cm, sabapikkus 28–45 cm ja mass kuni 7 kg.

Levila, eluviis ja toitumine

Hallrebaste levila ulatub USA ja Kanada piirist kuni Panamani. Nad elavad ainult seal, kus kasvab puid. Ranna-hallrebane elab mõnel California saarel. 
Eluviisilt ei sarnane nad eriti rebase perekonna liikidega. Nad on ainsad koerlased, kes puu otsa ronivad. Selles on nad nii osavad, et neid kutsutakse puisrebasteks. Nad rüüstavad orava- ja linnupesi ning varjuvad puu otsas vaenlaste eest. Vahel nad puhkavad puu otsas. Sagedamini elavad nad siiski urgudes, kaljulõhedes, kivivaredes, koobastes ja langenud puude õõnsustes.
Hallrebaste toiduks on kõik elukad, kellest jõud üle käib, kuid ajuti on nende toidus ülekaalus puuviljad ja rohelised taimeosad. Vahel varastavad nad tibusid.

Paljunemine

Kevadel pärast 63-päevast kandeaega sünnitab emane kuni 7 mustakarvalist poega. Juba poolteise kuu pärast hakkavad nad tavalist toitu sööma ja hilissuvel või varasügisel alustavad iseseisvat elu. Vanemad aga jätkavad kooselu.
Sergei Paradžanov

Sergei Jossifovitš Paradžanov (armeenia keeles Սարգիս Հովսեփի Փարաջանյան (Sarkis Hovsephi Pharadžanjan), ka Սերգեյ Փարաջանով (Sergej Pharadžanov; gruusia keeles სერგო (სერგეი) ფარაჯანოვი (Sergo (Sergei) Pharadžanovi); 9. jaanuar 1924 Thbilisi – 20. juuli 1990 Jerevan) oli armeenia filmirežissöör, kes töötas Armeenias, Ukrainas ja Gruusias.

Elulugu

Sergei Paradžanov sündis armeenia perekonnas Jossif Paradžanovi (Hovseph Paradžanov) ja Siran Bežanova pojana. Aastatel 1942—1945 õppis ta Thbilisi konservatooriumi lauluerialal ning Thbilisi raudteeinstituudi ehitusteaduskonnas. Aastal 1949 asus ta režissööri assistendina tööle A. Dovženko nimelisse Filmistuudiosse, kus ta töötas 1960. aastani. Hiljem oli ta režissöör stuudiotes Armenfilm ja Gruzija-film.
Aastal 1952 lõpetas Paradžanov režissööri erialal VGIK-i, kus ta õppis Igor Savtšenko käe all. Tema diplomitöö oli film "Moldaavia muinasjutt" (Молдавская сказка).
Professionaalselt hakkas ta filme tegema 1954. aastal. Tema režissööridebüüt oli film "Andrieș". Seejärel tegi ta peale mõne mängufilmi ka mitu dokumentaal- ja populaarteaduslikku filmi, sealhulgas "Наталия Ужвий", "Думка" ja "Золотые руки".
1964. aastal lavastas Paradžanov Mõhhailo Kotsjubõnski teoste ainetel filmi "Unustatud esivanemate varjud" (Тіні забутих предків) hutsuul Ivani elust. Film sai mitu auhinda rahvusvahelistel festivalidel ning Paradžanov sai tuntuks.
Tema 1968. aasta film "Granaatõuna värv" (Նռան գույնը) jutustab poeetilise loo 18. sajandi rändlaulikust Sajath-Novast. Selle filmikeel on novaatorlik. Film koosneb mitmest miniatuurist.
Aastal 1984 valmis Paradžanovil koostöös Davith Abašidzega gruusia legendi järgi film "Surami kindluse legend" (ამბავი სურამის ციხისა).
Aastal 1988 valmis tema viimane film "Ašik-kerib" (აშუღი ქარიბი) Mihhail Lermontovi muinasjutu "Ašik-kerib" järgi.
Peale filmide lõi Paradžanov kollaaže. Paljusid nendest näidati näitustel. Nende reprosid võib näha Vassili Katanjani raamatus "Параджанов. Цена вечного праздника". Säilinud on ka Paradžanovi joonistused, sealhulgas "margid tsoonist", mis on joonistatud pastakaga tikutoosietikettidele.

Isiklikku

Aastal 1955 abiellus ta kiievlanna Svetlana Štšerbatjukiga. Aastal 1958 sündis poeg Suren. Abielu lagunes 1961. Hiljem suhtles Paradžanov perekonnaga regulaarselt.
Herbert von Dellwig

Herbert von Dellwig (ka Evert von Dellwich) oli Liivi ordu liige ja Maasilinna foogt aastatel 1476–1488.
Herberti vanemaid pole teada. Ta pärines Marki krahvkonnast Vestfaalist. Viljandi komtuur Wennemar von Dellwig oli tema sugulane, kuid nende täpset sugulusastet ei saa tuvastada. Herbert sündis Dellwigis Dortmundi lähedal.
Peale selle, et ta oli Maasilinna foogt, pole Herbertist peaaegu midagi teada.
Leonid Juzefovitš

Leonid Abramovitš Juzefovitš (vene keeles Леонид Абрамович Юзефович; sündinud 18. detsembril 1947 Moskvas) on Venemaa kirjanik, stsenarist, ajaloolane ja pedagoog, ajalookandidaat (1981).
Pärast Permi Riikliku Ülikooli ajalooteaduskonna lõpetamist 1970. aastal teenis ta Nõukogude armees.
Aastast 1975 töötab ta ajalooõpetajana keskkoolis.
Tootmiskoondis

Tootmiskoondis (lühend tk, TK) on ettevõtete kogum, mida juhib üks keskus, või nõrgemalt omavahel seotud tootmisettevõtete ühendus, kuhu võib kuuluda teadusasutusi, uurimislaboreid, konstrueerimisbüroosid ja muid iseseisvaid asutusi.
Vagit Alekperov

Vagit Alekperov (vene keeles Вагит Юсуфович Алекперов, aseri keeles Vahid Yusuf oğlu Ələkbərov; sündinud 1. septembril 1950 Bakuus) on Venemaa oligarh. Ta on naftafirma Lukoil juht ja suuromanik (osalus üle 20%).
Alekperovi isa oli aser, ema Tatjana, neiupõlvenimega Botšarova, kasaka päritolu, ametlikult venelane. Vagit oli pere viies laps. Naftaväljadel töötanud isa suri, kui Vagit oli 3-aastane. Ema kasvatas lapsed ise üles.
Alekperov on õppinud Aserbaidžaani Nafta- ja Keemiainstituudis, töötanud insenerina Kaspia ja Lääne-Siberi naftaväljadel. Aastatel 1985–1987 tegutses Bašnefti peadirektori esimese asetäitjana, 1987–1990 Kogalõmneftegazi peadirektorina.
Aastatel 1990–1992 oli Alekperov Nõukogude Liidu nafta- ja gaasitööstuse aseminister. Sel ajal liideti riigile kuuluvad naftafirmad Langepas, Urai ja Kogalõmneft Venemaa esimeseks vertikaalselt integreeritud riiklikuks energiaettevõtteks. Loodud suurfirma erastati ning Alekperovil õnnestus usaldusmeeste kaudu hankida ettevõttes suurosalus ja tõusta selle juhiks. Sel kohal töötab ta 1992. aastast tänapäevani.
Alekperovil on suured majanduslikud huvid Valgeveneski. Talle kuulub seal suur ettevõte, mis tegeleb nafta hankimise, töötlemise ja ekspordiga, Valgevene suurim bensiinijaamade eraomanduses olev kett ja Novopolotskis olev ühisettevõte Naftane, mis toodab mootoriõlisid.
2004. aastal hindas Forbes tema varanduse väärtuseks 4,1 miljardit USA dollarit, millega ta oli Venemaa rikkuselt 10. inimene. 2009. aasta algul hindas Forbes tema varanduseks 7,8 miljardit dollarit, millega ta oli Venemaa rikkuselt kolmas inimene . Tal on head suhted Vladimir Putiniga. Ajakirja Forbes andmetel oli Alekperovi varandus 2014. aasta alguses 13,6 miljardit dollarit.
Alekperovil on teaduste kandidaadi kraad majanduses ja ta on Ülevenemaalise Ühiskondliku Organisatsiooni "Venemaa Loodusteaduste Akadeemia" tegevliige.
Alekperov on abielus. Abikaasa on Larissa Viktorovna. 1990. aastal sündis neil poeg Jussuf. Poeg lõpetas 2012. aastal Gubkini-nimelise Venemaa riikliku nafta- ja gaasiülikooli naftaväljade ekspluatatsiooni ja töötlemise erialal.
Barrow' neem

Barrow' neem (inglise Point Barrow, injupiaki Nuvuk) on neem Põhja-Ameerika loodeosas. Neeme tipp on Põhja-Ameerika mandriosa ja Ameerika Ühendriikide kõige põhjapoolsem punkt. 
Neem asub Alaskas USA kõige põhjapoolsemast linnast Utqiaġvikist 14 km ja põhjapoolusest 2078 km kaugusel. Barrow' neeme läbiv meridiaan on kahe Põhja-Jäämere ääremere, Tšuktši ja Beauforti mere piir. Neeme geograafilised koordinaadid on 71° 23′ N, 156° 30′ W
Barrow' neem on väike kirde suunas merre suunduv maasäär. Ta sai nime inglise geograafi Sir John Barrow' auks.
Tuhatkond aastat enne eurooplaste saabumist rajasid Barrow' neemele asula inupiati rahva esivanemad, kes kuulusid Thule kultuuri. See on üks varaseimaid Thule kultuuri asulapaiku ja nähtavasti kujuneski Thule kultuur välja Barrow' neeme kandis. Väljakaevamistel on leitud matusepaik, ulu-nimelisi lõikeriistu ja bola-nimelisi viskerelvi. Neeme lähedal avastas Vilhjalmur Stefansson 1912 ka Thule kultuurile eelnenud Birnirki kultuuri asulapaiga.
Božena Němcová

Božena Němcová (sünninimi Barbora Novotná, hiljem Barbora Panklová; 4. veebruar 1820 Viin – 21. jaanuar 1862 Praha) oli tšehhi kirjanik.
Barbara Panklová kasvas üles Česká Skalices. 1837. aastal abiellus ta endast 15 aastat vanema tolliametniku Josef Němeciga. 1840. aastatel tekkisisd tal kontaktid Praha intellektuaalide ning kirjanikega ja ta alustas kirjanduslikku tegevust.
Enamasti kirjutas ta külaeluainelisi jutustusi, muinasjutte ja lugusid lihtrahva elust. Božena Němcová peateos on 1855. aastal ilmunud jutustus "Babička" ("Vanaema", eesti keeles 1970). Jutustuses luuakse autori vanaema idealiseeritud kuju.
Eesti keeles on ilmunud ka Božena Němcová muinasjutuvalimikud "Kuldtähekesed" (1970) ja "Kaval pojake" (1984).
Cheyenne'i maakond (Kansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1873. aastal.
Kofeiin

Kasutamine ja toime

Kofeiin on kesknärvisüsteemi stimulant, mis kõrvaldab uimasuse ja taastab erksuse. Vaimset ja motoorset tegevust soodustava toime põhjuseks peetakse kofeiini mõju adenosiini retseptoritele. Adenosiin on organismis tekkiv aine, mis põhjustab väsimustunnet, ahendab veresooni, rahustab südant. Kofeiini molekul sarnaneb keemiliselt struktuurilt adenosiiniga. See võimaldab tal seostuda raku pinnal asuvate adenosiini retseptoritega, kuid mitte aktiveerida neid. Selle tulemusena on häiritud adenosiini poolt vahendatud signaali ülekanne. Toimuva protsessi iseloomu selgitus leidub artiklis "Antagonist".
Kofeiini sisaldavate jookide populaarsuse tõttu on kofeiin kõige kasutatavam mõnuaine ja levinum legaalne (vabamüügis) psühhoaktiivne aine.
Looduses leidub kofeiini koos teiste puriinalkaloididega (teofülliin ja teobromiin), mis on südamestimulandid. 
Kofeiin kuulub psühhoanaleptikumide hulka. Kofeiini kasutatakse koos teiste toimeainetega mitmetes ravimites (nagu Coldrex, Grippostad C, Panadol Extra, Solpadeine jpt), et need tõhusamalt mõjuksid, näiteks koos ergotamiiniga migreeni ravis või valuvaigistitega (näiteks aspiriin või paratsetamool), aga ka eraldi kofeiinitablettidena. Süstelahusena kasutatakse kofeiini enneaegsete vastsündinute intensiivravis teatud näidustuste korral. 
Kofeiini kasutatakse ka antihistamiinide tekitatud uimasuse tõrjumiseks.
ATC-kood on N06BC01, ATCᵥₑₜ-koodQN06BC01.

Kofeiiniuuringud

Kofeiini tarbimine võib suurendada pisaravedeliku moodustumist ja ühe uuringu kohaselt võiks see mõnedel inimestel leevendada kuiva silma sündroomi sümptomeid.
Karsti platoo

Karsti platoo (sloveeni keeles Kras, itaalia keeles Carso, saksa keeles Karst) on lubjakivist koosnev piiriäärne platoo Sloveenia edelaosas ja Itaalia kirdeosas. See paikneb Vipava oru, orgu ümbritsevate madalamate küngaste, Brkini küngaste läänepoolseima osa, Istria põhjaosa ja Trieste lahe vahel. 
Platoo läänenõlv märgib ka traditsioonilist etnilist piiri itaallaste ja sloveenide vahel.
Karsti platoo järgi on saanud nimetuse karst, seetõttu nimetatakse seda klassikaliseks karstiks.
Karsti platoosse on uuristunud Škocjani koopad.
Voldemar Kures

Isiklikku

Tema äi oli ajakirjanik Anton Jürgenstein, abikaasa Greete (Margarete) töötas toimetaja ja korrektorina. Poeg Toomas hukkus Soomes.