Kettagolf

Kettagolf (inglise keeles disc golf) on mäng, mille eesmärgiks on visata lendav ketas võimalikult väheste visetega spetsiaalsesse korvi. Mängureeglid on üsna sarnased palligolfi omadega.
Seda mängitakse enam kui 40 riigis üle maailma. Ala harrastatakse aktiivselt ka Eestis: siin on kasutuses umbes 125 rada ja harrastajate arvu hinnatakse kümnetele tuhandetele.

Ajalugu

Esimene teadaolev kettagolfisarnane mäng peeti 1926. aastal Vancouveris, mil rühm koolilapsi mängis üht mängu tinakaantega. Mäng toimus rajal, mille nad olid ise kooli territooriumile püsti pannud. Vanemas eas jäi ketaste viskamine tagaplaanile. Sarnaseid juhtumeid oli ka hiljem.
1965. aastal tuli George Sappenfieldile pärastlõunal golfi mängides mõte, et lapsed võiksid tema mänguväljakul mängida golfisarnast mängu lendavate ketastega (frisbiketastega). Koos Ed Headrickiga leiutasid nad esimese kettagolfi korvi ja püüdsid mängu populariseerida. Ed Headrick asutas mitu kettagolfiga seotud ühingut, sh PDGA (Professional Disc Golf Association), mis on tänapäeval kettagolfis juhtiv organisatsioon.

Eesti

Eestisse jõudis kettagolf 2000. aastate alguses. Pärast esimeste püsiradade rajamist Mäeotsale ja Jõulumäele on kettagolf teinud läbi suure arengu. Viieteistkümne aasta jooksul on Eestis tekkinud tuhandeid mängijaid ja loodud üle saja püsiraja. Esimesed Eesti meistrivõistlused toimusid 2009. aastal Mäeotsa, Jõulumäe ja Keila radadel.

Reeglid

Kettagolfi reeglid on üsna sarnased palligolfi reeglitega. Iga rada alustatakse spetsiaalselt alalt, mida nimetatakse tii-alaks. Tii-ala võib olla valmistatud mitmesugustest materjalidest, näiteks betoonist, kummist, kunstmurust või puidust. Loodusliku tii-ala puhul peab olema maastikule märgitud spetsiaalne joon, millest ei tohi avaviset sooritades ketta lahtilaskmise hetkel üle astuda.
Maandunud ketta ette pannakse väike markerketas, mille tagant sooritatakse järgmine vise. Viskab mängija, kelle ketas on korvist kõige kaugemal. Rada loetakse läbituks siis, kui kõik mängijad on oma ketta korvi visanud.
Võistlustel jaotatakse mängijad 3–4-liikmelistesse rühmadesse. Esimene vise tiialalt tehakse järjekorras, mis on märgitud skoorikaardile. Kui kõik mängijad grupis on oma esimese viske teinud, minnakse ketta maandumiskoha juurde ja iga mängija otsib üles oma ketta. Järgmistel radadel viskab esimesena mängija, kelle eelmise raja tulemus oli kõige väiksem. Mängu võidab mängija, kes läbib raja väikseima visete arvuga.

Visked

Kettagolfis on kasutusel kaks põhilist visketehnikat – eestkäsi ja tagantkäsi.
Visked jagunevad kauguse järgi tavajaotuse järgi kolmeks: puttimine, keskmaavise ja kaugvise.
Kaugvisked ehk pikad visked ehk drive'id sooritatakse kas eestkäe või tagantkäe tehnikat kasutades. Nende põhiline vahe tuleb ketta lennutrajektoorist. Eestkäe tehnika korral kaldub ketas loomuliku pöörlemise tõttu paremale, tagantkäe puhul vasakule. Vasaku käega viskamisel pöörleb ketas teistpidi ja kaldub vastupidises suunas.
Keskmaavise sooritatakse keskmaaketta või putteriga, mitte üle 90 meetri harilikult.
Putti ehk lähiviset kasutatakse korvi viskamiseks ja korvile lähenemiseks. Putt on mängu üks tähtsamaid osasid, sest halb putioskus tähendab visete kaotamist ka korvi lähedal.

Varustus

Kettagolfivarustuse komplekteerimise keerukus ja hind sõltub mängija professionaalsuse astmest. Enamikul mängijaist tuleb osta vaid kettad ja kott nende kaasaskandmiseks. Ketaste hinnad jäävad enamasti 10–20 euro vahele. Radadel mängimine on üldjuhul tasuta.

Kettad

Mängus kasutatakse kolme tüüpi kettaid.
Driver ehk kaugmaaketas on pikima lennuga ketas. Kaugmaaketta tunneb ära selle terava serva järgi. Kaugmaakettaid kasutatakse pikkadeks viseteks korvi suunas ja nende täpsus ei pruugi olla kõige suurem.
Midrange ehk keskmaaketas on korvile kontrollitud lähenemiste sooritamiseks. See on suurema täpsusega kui kaugmaaketas, kuid ei lenda tömbima serva tõttu nii kaugele.
Putter ehk lähimaaketas on mõeldud peamiselt korvi viskamiseks. Lähimaaketas on ümara servaga ja valmistatud haarduvamast materjalist, et paremini korvi kettidesse kinni jääda. Lähimaaketast on küll lihtne kontrollida, kuid selle lennupikkus jääb kaugmaa- ja keskmaaketastele alla.
Kogenud mängijatel on kotis mitu eri tüüpi ketast – mitu putterit, mitu keskmaa- ja kaugmaaketast. Ketastel on erinevad lennukiirused, hõljumis- ja pöördeomadused, mis annavad mängijale rajal rohkem võimalusi viske sooritamiseks. Kettatootjaid on palju, neist suurimad on Westside Discs, Latitude 64, Dynamic Discs, Innova, Prodigy ja Discraft.

Lisavarustus

Mängijatel on rajal ketaste kandmiseks tavaliselt spetsiaalne kott. Mängimiseks sobib pea igasugune matka- või spordiriietus. Vihmase ilmaga tuleb ilmtingimata kanda hästi pinnasega haakuvaid jalanõusid, et vältida viskamisel libisemist.