Vladimir Behterev

Elukäik

Behterev sündis riigiametniku perekonnas. Ta oli pärit vanast Behterevi Vjatka suguvõsast. Lapsepõlv ei olnud ilma raskusteta. Isa, madala astme riigiametnik, suri, kui ta oli noor. Behterev sai hariduse Vjatka gümnaasiumis ja Peterburi Kirurgilise Meditsiini Akadeemias. Pärast akadeemia lõpetamist (1878) pühendas Behterev end vaimu- ja närvisüsteemihaiguste uuringule prof. I. P. Meržejevski kliinikus. 1879 võeti Behterev vastu Peterburi Psühhiaatrite Ühingusse. 1884 saadeti ta välismaale, kus ta õppis Du Bois-Reymondi (Berliin), Wundti (Leipzig), Meynerti (Viin), Jean-Martin Charcoti (Pariis) jt juures. 
4. aprillil 1881 kaitses Behterev edukalt doktoritööd "Kehatemperatuuri kliiniliste uuringute kogemus mõnedel psüühikahäiretel".
Pärast doktoritöö kaitsmist kinnitati ta Peterburi Kirurgilise Meditsiini Akadeemia dotsendiks ning alates 1885. aastast ta töötas professorina Kaasani ülikoolis ja juhatas psühhiaatriakliinikut Kaasani maakondlikus haiglas. Töötades Kaasani Ülikoolis, asutas ta psühhofüsioloogialabori ning neuroloogide ja psühhiaatrite Kaasani seltsi. Aastal 1893 juhtis ta Kirurgilise Meditsiini Akadeemia närvi- ja vaimuhaiguste õppetooli. Samal aastal asutas ta ajakirja «Неврологический вестник» ("Neuroloogia teataja"). Aastal 1894 nimetati Vladimir Behterev Siseministeeriumi Meditsiinilise nõukogu liikmeks ja 1895. aastal – sõjameditsiinilise teadusliku nõukogu liikmeks sõjaministri juures ning samal ajal vaimuhaigete vaestemaja nõukogu liikmeks. Alates 1897. aastast ta õpetas ka Naiste Meditsiiniinstituudis.
Vladimir Behterev korraldas Peterburi Psühhoneuroloogide seltsi, Normaalse ja Eksperimentaalse psühholoogia ning teadusliku töökorralduse seltsi tööd. Ta toimetas ajakirju «Обозрение психиатрии, неврологии и экспериментальной психологии» ("Psühhiaatria, neuroloogia ja eksperimentaalse psühholoogia ülevaade"), «Изучение и воспитание личности» ("Isiku uurimine ja kasvatus"), «Вопросы изучения труда» ("Töö uurimise küsimused") jt. 1900. aasta novembris oli tema kaheköiteline teos «Проводящие пути спинного и головного мозга» ("Peaaju ja seljaaju juhtteed") esitatud Vene Teaduste Akadeemia poolt akadeemiku Karl Baeri auhinnale. Samal aastal valiti Vladimir Behterev Normaalse ja Patoloogilise psühholoogia Vene Seltsi esimeheks.
Pärast seitseköitelise teose «Основы учения о функциях мозга» ("Aju funktsioonide õpetuse alused") lõpetamist hakkasid Behterevi erilist tähelepanu köitma psühholoogiaprobleemid. Lähtudes sellest, et vaimne tegevus tekib ajutöö tulemusena, pidas ta võimalikuks toetuda peamiselt füsioloogia saavutustele, ja ennekõike ühinenud (tingitud) reflekside teooriale. Aastatel 1907–1910 avaldas Behterev kolmes köites raamatu «Объективная психология» ("Objektiivne psühholoogia"). Teadlane väitis, et kõik psüühilised protsessid on kaasatud reflektoorsete motoorsete ja vegetatiivsete reaktsioonidega, mida saab jälgida ja registreerima.
Ta oli mitmeköitelise teose «Traite international de psychologie pathologique» («Интернациональный трактат по патологической психологии»/«Rahvusvaheline traktaat patoloogilisest psühholoogiast") toimetuse kolleegiumi liige (Pariis, 1908–1910), kirjutades teosele mitu peatükki. 1908. aastal alustas Peterburis tööd Behterevi asutatud Psühhoneuroloogia Instituut, kus olid pedagoogiline, juriidiline ja meditsiiniline teaduskond. 1916 liideti need teaduskonnad Petrogradi Psühhoneuroloogia Instituudiga. Behterev ise võttis aktiivset osa instituudi ja ülikooli tööst ja oli viimase majanduskomitee juhataja.
Pärast Oktoobrirevolutsiooni taotles Behterev oma ülikooli üleviimist Marmorlossi, mis kuulus enne revolutsiooni suurvürst Konstantin Konstantinovitšile, ja sai selleks nõusoleku. 1918. aasta mais pöördus Behterev Sovnarkomi poole taotlusega asutada aju- ja vaimse tegevuse uurimise Instituut. Instituut ka avati ja Behterev töötas selle direktorina kuni surmani. 1927 anti talle Vene NFSV teenelise teadlase aunimetus.
Behterev suri ootamatult 24. detsembril 1927 Moskvas. Ta maeti Volkovski kalmistule Leningradis. Ametlikult oli surma põhjuseks toidumürgitus. Samas on olemas teooria, et Behterevi surm on seotud vahetult enne oma surma toimunud Staliniga kohtumisega. Otseseid tõendeid, et üks sündmus on seotud teisega, ei ole. V. M. Behterevi lapselaps, S. V. Medvedev, Inimese aju instituudi («Институт мозга человека») direktor, on öelnud: "Oletus, et minu vanavanaisa tapeti, ei ole mitte tõenäoline, vaid kindel. Ta tapeti Lenini diagnoosi tõttu – aju süüfilis".

Isiklikku

Tema esimene abikaasa oli Natalja Bazilevskaja, kellega tal sündisid poeg Pjotr Behterev ja tütar Olga Behtereva-Nikonova. Tema lapselapsed olid Natalja Behtereva ja Vladimir Nikonov, lapselapselapsed on Svjatoslav Medvedev ning tervishoiuasutuste ühingu «Медицинский центр Бехтерев» auesimees A. A. Behterev. 70-aastasena abiellus Genrihh Jagoda vennatütre Bertha Jakovlevnaga.

Mälestuse jäädvustamine

Behterevi-nimelisel tänaval Moskvas asub linna suurim, Behterevi-nimeline psühhiaatriahaigla.