google/wiki40b huggingface dataset:
Rootsi aukonsulaat Narvas

Rootsi aukonsulaat Narvas on Rootsi välisesindus Narvas, mille avas 18. novembril 2000 Rootsi päevade tähistamisel Rootsi tolleaegne asepeaminister Lena Hjelm-Wallen.
Aukonsulaadi konsulaarpiirkond on Ida-Virumaa. Rootsi aukonsulaat Narvas asub aadressil Kerese 11.
Narvaga seondub rootslastel ennekõike suurriigi kuulsusrikas lahing 1700. aastal Põhjasõjas, mis on olnud ajendiks Rootsi päevade tähistamisele Narvas ja millega seoses avati 2000. aasta novembris ka lahingule pühendatud monument "Narva lõvi".

Aukonsulid

Aukonsulid on täitnud oma ülesandeid põhitöö kõrvalt, vajadus abitööjõu järele konsulaarülesannete täitmisel on olnud erinev. Näiteks Meelis Virkebau ajal on aukonsuli kõrval ametis olnud põhikohaga töötaja.

Meelis Virkebau

Alates 2000. aastast oli aukonsul Kreenholmi Valduse AS juht Meelis Virkebau.
Meelis Virkebau aukonsuli ülesannete hulka kuulusid peamiselt Rootsi kohta informatsiooni jagamine, kodakondsuseta isikute ja Vene kodanike viisataotluste ettevalmistamine ning Rootsi turistide probleemide lahendamine.
M. Virkebau on Narva linna omamoodi sümbol, kes on panustanud palju Sihtasutuse Pro Narva nõukogu kaudu Narva ajaloolise linnasüdame arendamisesse.

Katri Raik

Katri Raiki jaoks on oluline arendada Narvas Eesti-keskset haridust, luua noortele paremaid vaba aja veetmise võimalusi ning taastada Virkebau eeskujul Narva ajaloolist vanalinna. Narvat tuleb tema arvates tutvustada välismaailmale, et muuta see osaks Eestist ja Euroopast.

Ahti Puur

Aukonsul Ahti Puur täidab ametikohustusi alates 2008. aastast.
Tuuli Roosma

Tuuli Roosma (sündinud 26. mail 1975) on eesti teleajakirjanik.

Töö televisioonis

Tuuli Roosma on toimetanud ja juhtinud telesaateid aastast 1995. Ta on juhtinud saateid "Vaaderpass", "... ja jumal lõi naise", "Mamma mia", "Öö valitutega", "Nõrgim lüli" ja "Saladused". Ta on toimetanud ja produtseerinud saateid "Kuldvillak", "Paras Paar", "Tere õhtust!", "Kahevõitlus", "Magnet", "Õige valik", "Pereelu", "Koosolek" ja "Eesti muusika karikas".
Aastatel 1998–2000 töötas ta TV3 turundusosakonnas spetsialisti ja turundusjuhina.
2007. aastal asutas produktsioonifirma Reede, millega tootnud saateid ja sarju: "Meie aasta Aafrikas" (2019, Kanal 2), ajalooline draamasari "Litsid" (2018, TV3), "Meie suvi Iraanlastega" (2018, Kanal 2), "Meie aasta Iraanis" (2018, Kanal 2), "Meie aasta Austraalias" (2016-2017, Kanal 2), "Meie aasta Hiinas" (2015, Kanal 2), "Meie aasta Siberis" (2012, Kanal 2), "Suletud uste taga"(2012-... TV3), "Saladused" (2008-..., Kanal 2), "Viimne voor" (2014, TV3), "Tondipüüdjad" (2013, TV3), "Ühikarotid" (2010-2011, Kanal 2), "Ühikarotid-õed" (2011, Kanal 2), "Kinotehas" (2011, TV3) "Üks teist" (2008-2009, Kanal 11), "Pereelu" (2009, ETV), "Tere õhtust!" (2007, Kanal 2).

Saavutused

Tuuli Roosma on valitud korduvalt parimaks televisiooni naissaatejuhiks. (Ajakiri Nädal küsitlus) (Eesti Meelalahutusauhinnad.)

Isiklikku

Tuuli Roosma ja dokumentalisti Arbo Tammiksaare peres kasvavad kaksikud pojad Andres ja Kristjan, kes on sündinud 23. jaanuaril 2009.
Tuvi (tähtkuju)

Tuvi (ladina Columba, lühend Col) on lõunataeva tähtkuju.
Tuvi katab 270 ruutkraadi ja on ulatuselt 88 tähtkuju seas 54. kohal. Heledaim täht on α Columbae (2,65ᵐ).
Tuvi on üks 12 tähtkujust, mille moodustas hollandi astronoom Petrus Plancius. Ta kujutas seda 1592 valminud taevagloobusel, kuid siis ei olnud sel nime.  Hiljem nimetas ta selle Noa Tuviks (Columba Noachi). Selle nime all kujutati seda ka 1603. aastal Johann Bayeri täheatlases "Uranometria".
Lemme Saarma

Ringreisid välisriikides

Läti, Leedu, Venemaa, Valgevene, Vietnam, Poola, Soome, Rootsi, Bulgaaria, Süüria, Angola, Saksamaa, Hispaania, Prantsusmaa.

Ühiskondlik tegevus

1981 Eesti Teatriliidu liige
1997 Eesti Balletiliidu liige
2017 Estonia Seltsi liige
2017–... Eesti Balletiliidu juhatuse liige
1938. aasta Eesti-Soome maavõistlus poksis

Eesti - Soome 1938. aasta maavõistlus poksis toimus Helsingis 1. novembril 1938. Eesti võitis 5:3.
Kärbeskaal (kuni 50,8 kg): Olli Lehtinen (FIN) - Arnold Torpel (EST) 3 - 0
Kukk-kaal (kuni 53,5 kg): Veikko Huuskonen (FIN) - Boriss Gridin (EST) 3 - 0
Sulgkaal (kuni 57,2 kg): Karl Käbi (EST) - Eino Pelkonen (FIN) 3 - 0
Kergekaal (kuni 61,2 kg): Harald Kanepi (EST) - Leo Novola (FIN) 3 - 0
Kergekeskkaal (kuni 66,7 kg): Sulo Rossi (FIN) - Voldemar Röding (EST) 2 - 1
Keskkaal (kuni 72,6 kg): Anton Raadik (EST) - Viljo Suhonen (FIN) 2 - 1
Poolraskekaal (kuni 79,4 kg): Valentin Issajev (hiljem Vallo Leet) (EST) - Hannes Koivunen (FIN) 2 - 1
Raskekaal (üle 79,4 kg): Martin Linnamägi (EST) - Kaleva Sampila (FIN) 2 - 1
Jaak Jõekallas

Jaak Jõekallas (sündinud 4. mail 1969) on eesti laulja (tenor).
Ta on lõpetanud Tallinna Reaalkooli (1987), Georg Otsa nimelise Muusikakooli klassikalise laulu erialal (Henn Eeriku klassis; 1995) ja Tallinna Pedagoogikaülikooli bibliograafia erialal. Täiendanud end aastatel 1995–1997 Virgilijus Noreika ja 2000–2003 Heidy Tamme juures.
Alates 1990. aastast laulab ta Rahvusooperi Estonia ooperikooris, sealhulgas ka solistirollides. On teinud kaasa Tartu Vanemuise, Von Krahli Teatri ja Smithbridge Productioni lavastustes.
Kontsertetenduste "Imre Kàlmàn. Muusika läbi pisarate" (2010) ja "Heliloojad ja nende muusad" (2013/2014) autor.
Kontsert-etenduse "Operetikuningas Imre Kàlmàn" (2019; Rahvusooperis Estonia) autor ja lavastaja.
Tegutsenud aastatel 2007–2010 lepingulise autorina Klassikaraadios (sealhulgas saatesarja "Meloodia võluvõim" autor ja toimetaja koos Triin Ellaga) ning 2013–2015 Vikerraadios (saatesarja "Nostalgia" autor ja toimetaja koos Triin Ellaga).
Raamatute "Unustamatu Miliza Korjus" (2012), "Estoonlased maskiga ja maskita" (2017; koos Marvi Taggo`ga) ning "Kinostalgia" (2018) autor.
Kirjutanud portreelugusid filminäitlejatest ajakirjale Elu Lood.

Isiklikku

Harrastab filminäitlejate, ooperilauljate, poliitikute, sportlaste, kirjanike ja teiste tunnustatud inimeste autogrammidega fotode kogumist.
Kogub filminäitlejate postkaarte (Verlag Ross, Picturegoer jt, sealhulgas ka endise Nõukogude Liidu väljaanded) ning filmiajakirju ja -raamatuid.
Huvitub Romanovite dünastiast ja ajaloost.
Peab kodus mitut liiki loomi.
Heurnia

Levila

Heurnia ventromaculata on endeemne Lääne-Paapua provintsis Indoneesias.
Ieoh Ming Pei

Ieoh Ming Pei (hiina 貝聿銘 Bèi Yùmíng; 26. aprill 1917 - 16. mai 2019) oli Hiina päritolu USA arhitekt, Pritzkeri auhinna laureaat. 
Ehitusmaterjalidena kasutas Pei oma töödes peamiselt kivi, betooni, klaasi ja terast. 
Ieoh Ming Pei oli üks tähtsamaid 20. sajandi arhitekte.

Noorpõlv ja haridus

Ieoh Ming Pei sündis rikka pankuri peres Guangzhous, Guangdongi provintsis Hiinas ning kasvas üles ja käis koolis Shanghais ja Hongkongis. 1935. aastal läks ta 18-aastasena Ameerika Ühendriikidesse arhitektuuri õppima. 
Pei õppis esialgu lühikest aega Pennsylvania ülikoolis, vahetas seejärel kooli ning lõpetas 1940. aastal Massachusettsi Tehnoloogiainstituudi. 
Pei sai USA kodakondsuse 1954. aastal.

Töö

1955. aastal avas Pei oma arhitektuuribüroo I.M. Pei & Partners. 1989. aastal vahetas firma nime, uueks nimeks sai Pei Cobb Freed & Partners. James Ingo Freed ja Henry N. Cobb on Ieoh Ming Pei kõrval selle ettevõtte tähelepanuväärsemaid arhitekte.

Eraelu

Peil on kolm poega: T'ing Chung Pei, Chien Chung Pei ("Didi") ja Li Chung Pei ("Sandi") ning tütar Liane Pei. Chien Chung Pei oli isal abiks Louvre'i püramiidi kavandamisel, Li Chung Pei omakorda Hongkongi Bank of China Toweri kavandamisel 1989. aastal. Mõlemast vennast on isa eeskujul saanud arhitektid ning 1990. aastal asutasid nad koos ettevõtte Pei Partnerships.
Jan Kott

Jan Kott (27. oktoober 1914 Varssavi – 23. detsember 2001 Santa Monica) oli Poola poliitiline aktivist, kriitik ja teatriteoreetik.
1957. aastal astus ta Poola Ühendatud Töölisparteist välja ja 1965. aastal kolis Ameerika Ühendriikidesse.
Ta sündis juudi peres, kuid viieaastaselt ristiti katoliku kirikus.
Sergei Mironov (jalgpallur)

Sergei Mironov (vene keeles Сергей Николаевич Миронов; sündinud 13. märtsil 1988 Novgorodis) on Venemaa jalgpallur.
2011. aastal mängis ta klubis JK Kalev Sillamäe.
Josvainiai

Ajalugu

XIV sajandil ehitati Josvainiaisse kindlus. Aastal 1486 sai asulast alev. Aastal 1569 rajati sinna leedu suurvürstidele kuuluv Josvainiai mõis. Mõisa juures oli ka kabel. Esimene kirik ehitati asulasse aastal 1604. Aastal 1699 sai Josvainiai Magdeburgi õigused.
Alevi omanikeks on olnud Kwileckid ja Miłaszewskid. Aastast 1628 kuulus Josvainiai Sapiehadele, seejärel olid omanikeks Massalskid. Aastal 1643 müüdi Josvainiai Judyckitele. Järgmised omanikud olid Szczyttid, seejärel aga Vitebski kastellaan Szymon Syruć.
XVIII sajandil hävitasid rootsi väed sealse lossi. Aastal 1792 sai Josvainiaist linn, ühtlasi kinnitati ka asula vapp. Aastal 1812 toimus Josvainiai juures lahing Napoleoni ja vene vägede vahel. Aastaks 1831 oli Josvainiai taas aleviks muudetud, toona osalesid sealsed elanikud aktiivselt ülestõusus tsaarivõimude vastu. XIX sajandi lõpuks oli kolmas osa alevi elanikest juudid, lisaks kirikule tegutses Josvainiais ka sünagoog. Tsaariajal kasutati alevi kohta vene keeles nimekujusid Ясвойни  ja Ясвойне.
Aastal 1903 valmis vana kiriku asemele uus. Aastal 1941 hukkasid saksa okupatsiooniväed 280 kohalikku elanikku, kellest enamik olid juudid. Nõukogude võimud küüditasid 28 Josvainiai elanikku. Pärast Teise maailmasõja lõppu tegutsesid alevi ümbruses Leedu metsavennad. Nõukogude ajal oli Josvainiai kohaliku kolhoosi keskasulaks.
Peeter Villmann

Peeter Villmann (sündinud 1949) on eesti tõlkija.

Pere

Tema isa oli astronoom Charles Villmann. Tema lapsed on Villu Villmann, Tsipe Aavik ja Indrek Hagur.
Lõuna-Georgia

Lõuna-Georgia on saar Atlandi ookeani lõunaosas.
Saare pindala on 4144 km². Saar on mägine, kõrgus kuni 2934 meetrit. Valitseb lähisantarktiline kliima. Suurem osa saarest on kaetud liustikega.
Falklandi sõja käigus oli lühikest aega okupeeritud Argentina poolt.
Kuulub Suurbritanniale.
Bogotá

Ajalugu

Bogota (Bacatá) oli tšibtša-indiaanlaste keskuseks juba enne hispaanlaste kolonisatsiooni. 1538. aastal tungisid sinna eurooplased ja andsid linnale nimeks Santa Fé de Bogotá.
Jevgeni Gontmahher

Jevgeni Šljomovitš Gontmahher (vene keeles Евгений Шлёмович Гонтмахер; sündinud 6. juulil 1953 Lvivis) on Venemaa majandusteadlane, professor.

Haridus ja töökäik

Ta lõpetas 1975. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli geograafiateaduskonna. 2001. aastal kaitses ta majandusteaduste doktori kraadi. Ta töötab 2009. aastast õppejõuna Kõrgemas Majanduskoolis. Ta on seal sotsiaalteaduste teaduskonna poliitikateaduse osakonna professor. 
Gontmahher töötas aastatel 1993–1994 Venemaa elanikkonna sotsiaalse kaitse ministri asetäitjana, 1994–1995 Venemaa Föderatsiooni presidendi administratsiooni osakonnajuhatajana, 1998–2003 Venemaa Föderatsiooni valitsusaparaadi sotsiaalse arengu osakonna juhatajana, 2003–2004 Venemaa Töösturite ja Ettevõtjate Liidu asepresidendina ja 2006–2009 Venemaa Teaduste Akadeemia Majandusinstituudi sotsiaalpoliitika keskuse juhatajana.
Ta on Kõrgema Majanduskooli professor. Alates 2008. aastast on Gontmahher Venemaa presidenti nõustava Kaasaegse Arengu Instituudi juhatuse liige. 
Jevgeni Gontmahher on Venemaa Juudi Kongressi ühiskondliku nõukogu liige.
2018. aasta Venemaa presidendivalimistel oli ta presidendikandidaadi Jabloko liidri Grigori Javlinski usaldusisik.

Isiklikku

Ta valdab võõrkeeltest inglise, poola ja ukraina keelt.
Dade'i maakond (Missouri)

Dade'i maakond (Dade County) on maakond USA-s Missouri osariigi edelaosas. Geograafilised koordinaadid on 37°43' N, 93°85' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Greenfield.
Maakonna pindala on 1311 km², milles 41 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 7883. Aastal 2000 oli elanike arv 7923.
Hirmu org

Sisututvustus

Esimeses osas saab Sherlock Holmes kirja Porlockilt. Mees teatab plaanitavast rünnakust John Douglasele. Mõne aja pärast külastab detektiivi Scotland Yardi inspektor MacDonald, kes palub abi John Douglase mõrva uurimisel. Birlstone'is juhtumit uurides avastatakse, et lugu on tunduvalt keerukam. Teises osas kandub tegevus Ameerika Ühendriikidesse Pennsylvaniase, et selgitada, kes ja miks tappis John Douglase.
Eshima Ohashi sild

Eshima Ohashi sild  (jaapani keeles 江島大橋 Eshima Ohashi, 'Eshima sild') on sild Jaapani edelaosas, mis ühendab Sakaiminato linna 490 m kaugusel asuva Eshima järvesaarega Nakaumi järves. Eshima saar kuulub halduslikult Matsue linna koosseisu. Eshima saarelt viib üle järve Matsue keskusesse tamm.
Eshima Ohashi sild on tarinduselt paljuavaline raamsild. See on suurim raamsild Jaapanis ja maailmas suuruselt kolmas. Sild ehitati aastatel 1997–2004. See on tehtud raudbetoonist. Silla üldpikkus on 1,7 km, maksimaalne sildeava 250 m. Laius 11,5 m. Silla kõrgus veepinnast silla sõidutee alla on 44,7 m.
Sellest sillast on avaldatud arvukalt fotosid internetis selle näiva väga järsu tõusu tõttu, kuid tegelikult on Matsue-poolne sillatõus 3,5º (6,1%) ja Sakaiminato-poolne 2,9º (5,1%).
Sillal kehtib kiiruspiirang 40 km/h.
Hassalaid

Hassalaid (ka Assalaid) on Pärnu maakonnas Lääneranna vallas Paatsalu lahes asuv väike saar (laid). Laiu pindala on 0,86 hektarit ja rannajoone pikkus 534 meetrit.
Laiu pinnamood on kivine. Laid kuulub Väinamere hoiualasse ja on looduskaitse all.
Laiu koordinaadid on 58° 31′ N, 23° 40′ E.
Arviste

Arviste on eesti perekonnanimi.
Nimede eestistamisel anti perekonnanime Arviste isikutele, kelle varasem perekonnanimi oli Alber, Arbeiter ja Traumann. Ott Arviste palvel kanti Arviste perekonnanimede kaitseregistrisse nr. 256 all (Siseministeeriumi teadaanne 14. juulist 1936).
Liudtigu

Liudtigu (Acroloxus lacustris) on teoliik sugukonnast Acroloxidae. Liudtigu elab magevees.
Tigu leidub ka Eestis.
Džungel

Džungel (inglise keeles jungle < hindi keeles jangal, 'mets') on tiheda taimkattega maa-ala, kus domineerivad peamiselt puud.
Džunglid asuvad enamasti lähistroopilises või troopilises kliimavöötmes. Džunglit eristab vihmametsast selle raske läbitavus, sest taimestik on nii tihe. Kliima džunglis on väga niiske ning temperatuur kõrge, mis tähendab, et inimesel on seal raske hingata. Viimase 50 aasta jooksul on pooled maailma džunglitest hävitatud.
Menaadid

Menaadid ehk bakhandid olid veinijumala Dionysose (lisanimega Backhose) saatjad, kelle hulgas oli nii nümfe kui harilikke naisi.
Nad kandsid tõrvikuid ja türsoseid ning eefeudest põimitud loore. Vahel olid eefeud põimitud nende juustesse. Nad riietusid metsloomanahkadesse. Menaadid laulsid Dionysost ja veini ülistavaid laule, tantsisid ja jõid veini. Koos Dionysosega rändasid nad üle mägede ja läbi metsade. Nad kasutasid ka muusikariistu: tamburiine ja teisi kergeid löökpille, samuti flööte. Sageli sattusid nad alkoholi kuritarvitamise tõttu ekstaasi ega andnud siis oma käitumisest endale aru. Purjuspäi ei kartnud nad ühtki metslooma ja ründasid hulgakesi isegi lõvisid, teistest rääkimata. Nad sõid tapetud loomade toorest liha.
Dionysosel ei olnud templeid. Tema kummardamise rituaalid toimusid vabas looduses. Need muutusid sageli orgiateks, mille juurde kuulus enda mürgitamine ja vigastamine ning seksuaalsuhted Dionysose meessaatjate saatürite, sileenide ja Paaniga.
Menaadid rebisid tükkideks Pentheuse ja Orpheuse. Sealjuures oli Pentheuse tapmise ajal menaadide seas tema ema Agaue.

Menaadid kunstis

Euripides kirjutas tragöödia "Bakhandid".
Kunstis kujutatakse menaade harilikult viinamarjaväätide ja isegi viinamarjakobaratega juustes. Antiiksetel krateeridel, mida kasutati veini ja vee segamiseks, olid menaadid üks kõige levinumaid teemasid. Menaade on ka Pompeji seinamaalingutel.
Menaade on kujutanud William-Adolphe Bouguereau, Annibale Caracci, Albrecht Dürer, Tizian ja Etty William.
Laatre–Viljandi raudtee

Raudtee ehitus ja ajalugu

Keskmiselt maksis ehitus 13 000 rubla versta kohta. 
Peale Eesti iseseisvumist 1918. aastal jäi Mõisaküla–Viljandi raudtee Eesti Vabariigi territooriumile koos Pärnu–Mõisaküla raudteelõiguga Valga–Ruhja–Pärnu raudteest. Need kaks lõiku koos said nimeks Pärnu–Mõisaküla–Viljandi raudtee.
Raudteelõik suleti seoses Tallinna–Viljandi raudteeliini laiarööpmeliseks ehitamisega ja võeti üles 1975. aastal.
Roman Schatz

Roman Schatz (sündinud 21. augustil 1960 Überlingenis, Lääne-Saksamaal) on saksa päritolu saksa- ja soomekeelne kirjanik, televisioonireporter ja režissöör.
Ta tutvus oma praeguse abikaasaga Lääne-Berliinis ja asus 1986 elama Soome. Ta elab Helsingis.
Ruski maakond

Ajalugu

Ruski maakond moodustati 1901. aastal Chippewa maakonna osast ja algselt oli maakonna nimi Gatesi maakond. 1905. aastal muudeti maakonna nimi Wisconsini kuberneri Jeremiah M. Ruski järgi ümber.
Otto Heinrich Igelström

Riigikrahv Otto Heinrich Igelström (Jossif (Ossip) Igelström; 18. mai (vkj 7. mai) 1737 – 18. veebruar 1823 Garsden, Memeli lähedal) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja riigitegelane.

Elulugu

Otto Heinrich Igelström sündis Tartumaa Kärevere, Laeva ja Ropka mõisniku, hilisema Liivimaa maamarssali (1747–1759) vabahärra Gustav Heinrich von Igelströmi (1695–1771) ja Ledurga-Turaida kihelkonna Lode mõisast pärit Elisabeth von Albedylli (1705–1765) pojana.
Ta osales 1768–1774 toimunud Vene-Türgi sõjas, ülendati 1770 kindralmajoriks ja sai enda vanemadjutandiks Magnus Gustav von Esseni. Iași, İşmasıli (Izmaili), Akkermani ja Kilija vallutamise eest sai Püha Georgi ordeni 3. järgu kavaleriks ja ülendati 1775 kindralleitnandiks.
1784 määrati ta Simbirski ja Ufa asehaldurkonna kindralkuberneriks ja samal aastal vangistas ta viimase Krimmi khaani Šagin-Girei (Şahin Giray).
1787. aastast osales ta Vene-Türgi sõjas ja järgmisel aastal alanud Vene-Rootsi sõjas. 1790. aasta aprillist augustini oli ta keisrinna Katariina II täievoliline esindaja rahuläbirääkimistel ja sõja lõpetanud Värälä rahu sõlmimisel Soomes, mille eest sai Püha Andrease ordeni ja ülendati seejärel 8. septembril 1790 kindral en chef-iks. 1791 sai temast ülemkomandant Riia asehaldurkonnas.
1792 määrati ta Pihkva ja Smolenski asehaldurkonna kindralkuberneriks.
29. juunil 1792 andis Saksi kuurvürst Friedrich August III riigivikaarina Dresdenis talle ja ta kammerhärradest vendadele Harald Gustav ja Jakob Johann Igelströmile riigikrahvitiitli.
1793. aastast oli ta Kiievi, Tšernigivi ja Novgorod-Siverski kindralkuberner, ning saadeti samal aastal saadikuks Poola, kus juhtis Varssavi komandandina ebaõnnestunult Vene vägesid 1794. aasta aprillis toimunud Varssavi ülestõusu (Kościuszko ülestõus) ajal, mille tõttu alandati karistuseks tema auastet.
1796 ülendati jalaväekindraliks ja keiser Paul I määras ta sõjakuberneriks Orenburgi kubermangus. Samaaegselt oli ta ka Rõlski musketäripolgu (Рыльский мушкетерский полк; 1797. aastast Igelströmi musketäripolk) ülem.

Mõisad

1773. aastal ostis ta Gulbene staarostkonna, 1777 Unipiha ja 1781 Meeri mõisa Tartumaal Nõo kihelkonnas, ning oli 1795. aastast ka Riia juures asunud Šampētera (Champetre), Anniņmuiža (Annenhof) ja Zolitūde (Solitude), ning Memeli lähedal Gargždai mõisa (Garsden; Gargždų dvaras) omanik.

Perekond

1801. aastast oli tema abikaasaks krahvinna Honorata Stempkowska (u.1740 Kraków - 1819 Gargždai), kes oli Lublini kuberneri Józef Stempkowski tütar, ning varem abielus olnud Poola magnaadi vürst Marcin Jerzy Lubomirski ja Ojcówi lossi omaniku Teofil Załuskiga (1760-1831; pl).
Tema vanem vend, Kärevere ja Laeva pärushärra, vabahärra Harald Gustav Igelström (1733-1804) oli Vene keisrinna Jelizaveta Petrovna (1709-1762) usaldusisiku, ülemõuemeistri ja salanõuniku, Luunja, Põlgaste ja Mooste vabahärra Christian Wilhelm von Münnichi (1686-1768) väimees ja õde vabapreili Margarethe Elisabeth Wilhelmine Igelström (sünd.1745) Johann von Michelsohneni esimene abikaasa.
Anatoli Zlenko

Anatoli Zlenko (ukraina keeles Анато́лій Макси́мович Зле́нко; sündinud 2. juunil 1938 Ukraina NSV-s Kiievi oblastis Stavištšes) on Ukraina poliitik ja diplomaat, Ukraina välisminister 1990–1994 ja 2000–2003.
Zlenko õppis Kiievi mäendustehnikumis ja lõpetas 1967 Kiievi Ülikooli tõlk-referendina.
Ta töötab alates 1967 diplomaadina. Esialgu oli ta Ukraina NSV välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna atašee ja teine sekretär, 1973–79 UNESCO sekretariaadi kaastööline Pariisis. 1979 sai ta Ukraina NSV välisministeeriumi rahvusvaheliste organisatsioonide osakonna nõunikuks. 1979–83 oli ta Ukraina NSV UNESCO asjade komisjoni vastutav sekretär ja 1983–1987 Ukraina NSV alaline esindaja UNESCO-s.
1989–90 oli Zlenko Ukraina välisministri esimene asetäitja ja 1990–94 Ukraina välisminister. 1994–97 oli ta Ukraina alaline esindaja ÜRO-s, 1997–2000 Ukraina täievoliline suursaadik Prantsusmaal ja Portugalis ning Ukraina alaline esindaja UNESCO-s. 2000. aasta oktoobrist 2003. aastani oli ta Ukraina välisminister, 2003. aasta oktoobrist Ukraina presidendi nõunik rahvusvahelistes eriküsimustes ja 2004–2005 Ukraina esindaja ÜRO inimõiguste komisjonis. 13. oktoobrist 2006 oli Zlenko Ukraina peaministri Viktor Janukovitši nõunik rahvusvahelistes eriküsimustes
2006. aasta suvest oli Zlenko poliitilise kodanikuühenduse Ukraina Foorum esimehe asetäitja ja 2009. aasta kevadest kodanikuühenduse Uus Ukraina nõukogu liige, 2010. aasta septembrist 2010 Kiievi slavistikaülikooli asepresident ning ülikooli slavistika ja rahvusvaheliste suhete instituudi direktor.

Isiklikku

Anatoli Zlenko valdab ukraina, inglise, prantsuse, hispaania ja portugali keelt.
Tapa depoo

Tapa depoo on Tapa raudteejaama juures olev veduri- ja vagunidepoo, mida haldab ettevõte Eesti Raudtee.
Enne Eesti Raudtee erastamist tegutses Tapal kaks iseseisvat struktuuriüksust: Tapa veduriremondidepoo ja vaguniremondidepoo. 
Tapa veduriremondidepoos töötas tollel ajal keskmiselt 262 töötajat ja Tapa vaguniremondidepoos keskmiselt 183 töötajat. 
Alates 1. veebruarist 2003 kuuluvad mõlemad depood ühe struktuuriüksuse - Tapa depood koosseisu. 
Seoses Tapa depoode ühendamisega viidi vagunite remonditsehh vedurite remonditsehhiga ühte hoonesse.
2018. aasta sügisel esitles AS Operail Tapa depoos esimest taasiseseisvunud Eestis valmistatud vedurit C30-M.
Vootele Veikat

Vootele Veikat (19. aprill 1907 Poola – 24. aprill 1980 Tallinn; 1937. aastani Voldemar Veigart) oli eesti ooperilaulja (bariton).
Ta lõpetas Tallinna Poeglaste Gümnaasiumi.
1928. aastast laulis ta Estonia teatri ooperikooris. Aastatel 1932–1963 oli ta Estonia teatri ooperisolist.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Vase tänav (Tallinn)

Vase tänav on tänav Tallinnas Kesklinna linnaosas Raua asumis. Tänav algab Narva maanteelt, ristub Raua, Tina ja Hõbeda tänavaga, ulatudes Faehlmanni tänavani. Vase tänav on ligikaudu 400 meetrit pikk.
Vase tänav sai nime 1900. aastal. Tänava saksakeelne nimi oli Kupferstrasse ja venekeelne nimi Медная улица.
9. märtsil 1944 toimunud Tallinna pommitamise tagajärjel hävis suurem osa Vase tänava omaaegsest puithoonestusest.
1950. aastal valmisid Vase 1 ja 3 hoone arhitekt Boris Tšernovi projekti järgi. Hooned olid esimeste seas pärast teist maailmasõda ehitatud suurematest kesklinna kortermajadest, mis ehitati sõjapurustustes hävinud tsaari- ja vabariigiaegsete elamutega hoonestatud alale. Elamud projekteeriti veel enne programmilist stalinismi ning toetuvad arhitektuurselt kujunduselt tugevalt sõjaeelsele traditsioonile. Majas on enamasti väikesed, 2-toalised korterid. 
1970. ja 1980. aastatel asus Vase ja Hõbeda tänava nurgal kauplus Albatross, kus müüdi kaugsõidumeremeestele boonide eest importkaupu.