Maserati Quattroporte

Quattroporte 1a

Esimese põlvkonna Quattroporte disain põhines Pietro Frua disainitud mudelil Maserati 5000 GT, mille oli lasknud 1961. aastal eritellimusel valmistada Aga Khan IV. 1963. aasta Torino autonäitusel esitleti koos Maserati Mistraliga esimese põlvkonna Quattroportet, teise nimega Tipo 107, mille oli samuti disaininud Frua. Auto varustati mudelitelt Maserati 450S ja Maserati 5000 GT tuntud V8 mootoriga, mille töömahtu vähendati 4136 cm³-ni. Jõuallika võimsus oli 191 kW ja suurim pöördemoment oli 362 Nm, 4000 pöörde juures. Auto varustati kas viiekäigulise ZF S5-325 manuaal- või kolmekäigulise Borg-Warneri automaatkäigukastiga. Auto tippkiiruseks oli sõltuvalt mootorist ja ülekandest kuni 230 km/h.
Quattroporte, mille kere ehitati Maggiora poolt, ja mis pandi kokku ja värviti Vignale poolt Torinos, oli väga luksuslik auto. Istmed olid kaetud Connolly nahaga ja see oli üks esimesi autosid, mille varustusse kuulusid konditsioneer ja elektriaknad. Aastatel 1963–1966 toodeti 260 Quattroportet.
Quattroporte 1a peamisteks konkurentideks olid sellised kiired luksusautod nagu Facel Vega II ja Lagonda Rapide

Quattroporte 2a

1966 uuendati auto välimust ja senine mootor asendati 4,7-liitrise V8-mootoriga, võimsusega 216 kW ja suurima pöördemomendiga 382 Nm 3800 pöörde juures. Autodel asendati ka senine De Dion vedrustus jäiga tagasillaga, mis tagas vaiksema sõidu, eelkõige kehvematel teeoludel.
Esimese põlvkonna Quattroportede omanike hulka kuulusid muuhulgas Leonid Brežnev, Aga Khan IV, Mario del Monaco, Giovanni Volpi, Anthony Quinn, Stewart Granger, Alberto Sordi, Rainier III. Marcello Mastroiannile ja Peter Ustinovile kuulus koguni kaks Quattroportet. 
Tootmine lõpetati ametlikult 1969, kuid eritellimusel valmistati üksikuid veel aastani 1971.
Kokku valmistati 759 esimese põlvkonna Quattroportet.

Quattroporte II (1974–1978)

1974. aasta Torino autonäitusel esitles Maserati teise põlvkonna Quattroportet. Auto põhines Citroën SM-i šassiil, kuna Citroën oli vahepeal ostnud Maserati. Auto disainiti Bertone disainistuudios Nuccio Bertone poolt, ning see on ainuke õhkvedrustuse ja esiveoga Quattroporte. Auto peamiste konkurentidena nähti Fiat 130, Jaguar XJ6, BMW 2800, ning Mercedes-Benz 280. Paraku oli ülemaailmne kütusekriis vähendanud nõudlust sedalaadi autode järele, ning ka Maserati Merakilt pärit suhteliselt tagasihoidlik mootor jäi auto suure kere ja massi jaoks liialt nõrgaks. Kolmeliitrine V6, võimsusega 142 kW ja suurima pöördemomendiga 255 Nm, 4000 pöörde juures, võimaldas auto tippkiiruseks 200 km/h.
1975. aastal esitleti Genfi autonäitusel 3,2-liitrise mootoriga võimsamat versiooni, kuid pärast Citroëni lahkumist Maseratist samal aastal jäi projekti arendamine pooleli. Selleks ajaks oldi valmistatud kuus prooviautot ning järgijäänud osadest ehitati veel seitse autot, mis müüdi maha. Tänaseni on teadaolevalt säilinud vaid viis teise põlvkonna Quattroportet.

Quattroporte III (1979–1990)

1976. aastal esitleti Torino autonäitusel kolmanda põlvkonna Maserati Quattroporte prototüüpi, mis põhines ItalDesigni disaineri Giorgetto Giugiaro disainitud ideeautodel Medici I ja Medici II. Need olid ehitatud Maserati Kyalami põhjale, mis omakorda põhines De Tomaso Longchampil. Auto tootmise initsiaatoriks oli hiljuti firma ülemuseks saanud Alejandro de Tomaso, kes lootis uuest Quattroportest Itaalia autotööstuse vastust Mercedes-Benz 450SEL 6.9-le.
1979. aasta Torino autonäitusel esitleti ametlikku Quattroporte III tüübinimetusega AM 330. Tootmist alustati järgmisel aastal Milanos Inncoenti tehases. Tagaveolise auto jõuallikateks said 4,2-liitrine V8, võimsusega 188 kW ja 4,9l V8, võimsusega 207 kW. Autol oli kolmekäiguline Borg-Warneri automaatkäigukast, mis hiljem asendati Chrysleri Torqueflighti käigukastiga.
Käsitsi koostatud Quattroportest kujunes koos Aston Martin Lagonda, Bentley Mulsanne ja Rolls-Royce Silver Spiritiga, üks oma aja kallemaid autosid.
1986. aasta Torino autonäitusel esitleti pikendatud kerega Maserati Quattroportet, mille pikkuseks oli 5560 mm. Lisaks pikemale teljevahele oli muudetud ka välimust ja üsna põhjalikult ka auto siseruumi. Autot on kasutatud ka 1987. aasta filmis "Jooksev mees" ("Running man") Arnold Schwarzeneggeriga peaosas.

Maserati Royale

14. detsembril 1986 esitleti Maserati Royale'i, mis oli mõnevõrra muudetud välimusega Quattroporte veelgi luksuslikum, võimsam ja kallim versioon. Royale'i toodeti vaid eritellimusel, ning nelja tootmisaasta jooksul valmistati kõigest 55 autot.
Auto tootmine lõpetati 1990. aastal, kokku valmistati 2141 kolmanda põlvkonna Quattroportet.
Quattroporte III omanike hulka kuulusid Itaalia president Alessandro Pertini, tenor Luciano Pavarotti ja kirjastaja Malcolm Forbes, samuti Maroko, Jordaania ja Brunei valitseva perekonna liikmed.
Maserati Quattroporte III on kujutatud ka filmides "Ristiisa III", "Kärbes" ("The Fly"), "New York Stories", "Rocky III" ja "Rocky V" ja telesarjas "Miami Vice".

Quattroporte IV (1994–2001)

Pärast seda, kui Fiat oli omandanud Maserati ja investeerinud firmasse suuri summasid, toodi 1994. aasta Torino autonäitusel koos uue Maserati Ghibli ja Maserati Shamaliga välja neljanda põlvkonna Quattroporte. Auto disainis Marcello Gandini, ning see baseerus neljaukselisel Maserati Biturbol. Hoolimata sellest, et auto teljevahe oli 5 cm Biturbo omast suurem, oli uue põlvkonna auto senistest Quattroportedest tunduvalt väiksem ja üsna aerodünaamiline (õhutakistustegur 0,31). Eesmootori ja tagaveoga auto algne jõuallikas oli kaheliitrine turbomootor võimsusega 211 kW ja suurima pöördemomendiga 359 Nm 5500 pöörde juures. Seda toodeti Itaalia turu jaoks, kuna Itaalias kehtis toona uutele autodele suurema mootoriga kui 2 liitrit 38% käibemaks tavapärase 18% asemel. Eksporditurgude jaoks oli 2,8 l V6 turbomootor, võimsusega 209 kW ja suurima pöördemomendiga 422 Nm 3500 pöörde juures.
Sisemus oli Quattroportedele omaselt luksuslik ning viimistletud naha ja puiduga, kuid polnud sama ruumikas kui varasemate põlvkondade interjöörid. Quattroporte IV oli ühtlasi esimene Maserati mudel, mille varustusse kuulus ka turvapadi.
Sportliku sedaankerega Maserati Quattroporte peamiseks konkurendiks peeti BMW 5. seeria mudeleid, eelkõige neljaliitrise V8-mootoriga BMW 540.
1996 lisandus Quattroporte mootorivalikusse ka 3,2-liitrine topeltturboga V8, võimsusega 246 kW ja suurima pöördemomendiga 450 Nm 4400 pöörde juures. See andis auto tippkiiruseks 270 km/h.

Quattroporte V (2004–...)

Viienda põlvkonna Maserati Quattroportet esitleti 9. septembril 2003 Frankfurdi autonäitusel. Pininfarina disainitud mudelit hakati tootma 2004. Auto 4,2-liitrine V8-mootor võimsusega 000 kW (?) ja suurima pöördemomendiga 460 Nm 4250 pöörde juures on sama, mida kasutatakse ka mudelitel Coupé, Spyder, GranSport ja GranTurismo. Ligi kahetonnise auto tippkiirus on 270 km/h ja kiirendus 0–100 km/h on 5,6 sekundit.
Võrreldes eelmise põlvkonnaga on uus Quattroporte kasvanud mõõtmetes ja meenutab seetõttu pigem esimese ja kolmanda põlvkonna Quattroportesid. Mudelile omaselt on sisemus luksuslik, kasutatud on nahka ja puitu.

Sport GT

2005. aasta Frankfurdi autonäitusel esitleti versiooni Quattroporte Sport GT. Autol muudeti ülekannet, väljalaset ja vedrustust samuti välimust. Lisatud on ka 360 mm läbimõõduga komposiitmaterjalist Brembo ketaspidurid. Sport GT sisemuses kasutati sportlikuma mulje loomiseks süsinikkiudu ja Alcantara-nahka.

Executive GT

2006. aasta Detroiti autonäitusel esitleti eriti rikkaliku lisavarustusega Maserati Quattroporte versiooni Executive GT. Mõnevõrra muudeti ka auto välimust.
Praegu peetakse Maserati Quattroporte peamisteks konkurentideks selliseid suuri saksa luksussedaane nagu Audi A8, BMW 7. seeria, Mercedes-Benz S-klass, Mercedes-Benz CLS-klass, samuti Jaguari mudeleid XJ ja XJ. Tõenäoliselt hakkavad Quattroportega konkureerima ka lähiaastatel müüki jõudvad Aston Martin Rapide ja Porsche Panamera.