google/wiki40b huggingface dataset:
Mudelprojekteerimine

Mudelprojekteerimine (inglise keeles building information modeling, lühend BIM) on ruumilise infomudeli loomise protsess, mis sisaldab mudeli(te)na ruumilist projekteerimist ning hõlmab tööde ajaplaneerimist, eelarvestust ja ehitise ekspluatatsiooni.
Mudelprojekteerimise kasutamine pakub uusi paremaid võimalusi alternatiivsete projektlahenduste võrdlemiseks ja erinevate valdkondade projektlahenduste omavaheliseks koordineerimiseks. Infomudelite andmete põhjal teostatavad hoonesimulatsioonid võimaldavad paremini hinnata projekteeritava hoone tulevasi energiavajadusi ja halduskulusid ning ka kasutusmugavust.
Mudelprojekteerimise osana automaatselt saadavatest mahuarvutustest tulenevad ka kergemini teostatavad ehitusmaksumuse hinnangud, mis võimaldavad hoonestajal modelleerimise käigus operatiivselt jälgida ja parandada finantseeringu ja kogu hoonestusprotsessi lõpuks tekkiva kvaliteedi suhet.
Mitmesuguste tarkvaraliste vahenditega loodud protsessi tulemuseks peaks olema ühtselt käsitletav *.IFC (Industry Foundation Classes) laiendiga fail, mis sisaldab eri ehitusvaldkondade infot, tehnilisi omadusi ja parameetreid. Faile saab avada samaaegselt ühes programmis, millega saab mudeleid analüüsida koos ja eraldi. BIMi juhtivaks standardite organisatsiooniks maailmas on buildingSMART, mis on välja töötatud 12 suurfirma koostöös.

Digitaalehituse klaster

Eestis loodi aastal 2015 digitaalehituse klaster, mille peamiseks eesmärgiks on välja töötada ehitise elukaart hõlmav innovaatiline digitaalehituse keskkond koos uute VDCM toodete, Gridi ja e-ehituse portaaliga. Digitaalehituse klastri ellukutsujateks ja klastriprojekti elluviijateks on 27 valdkonnaga seotud organisatsiooni: 24 ettevõtetet ja 2 teadusasutust.
Tõnis Tatar

Tõnis Tatar (sündinud 12. mail 1980) on eesti kunstiajaloolane, õppejõud ja tõlkija.

Hariduskäik

Tõnis Tatar õppis Tartu Ülikoolis aastatel 2000–2005 bakalaureuse-, 2005–2008 magistri- ja 2008–2015 doktoriõppes. Ta kaitses 2005. aastal 
bakalaureusekraadi (kunstiajaloo-alane bakalaureusetöö Joseph Beuysist –  "Peatükke Joseph Beuysi loomingust") ja 2008. aastal teadusmagistri (Magister artium) kraadi kunstiajaloos (väitekiri "Olav Marani kunstnikutee"; juhendaja Jaak Kangilaski, retsensent Sirje Helme).
Doktorandina astus Tatar üles kunstiajaloo õppetooli juures magistritööde kaitsmisel 2013. aastal retsensendina ja 2015. aastal juhendajana.
2015. aasta juunis kaitses Tõnis Tatar TÜ filosoofiateaduskonnas kunstiajaloo õppetooli juures kolmanda eesti ajaloolasena pärast Eesti taasiseseisvumist väitekirjaga "Kolmas tee Eesti NSV kunstis: avangardi ja võimumeelsuse vahel" (juhendajad Jaak Kangilaski ja Juhan Maiste, retsensendid Sirje Helme ja Szczecini Ülikooli Ida-Euroopa ajaloo professor Jörg Hackmann) filosoofiadoktori kraadi kunstiajaloos.

Töökäik

Aastatel 2005–2013 töötas ta Tartu Kunstimuuseumis.
Alates 2012. aastast töötab ta Tartu Ülikoolis. Ta oli aastatel 2012–2017 TÜ ajaloo ja arheoloogia instituudi kunstiajaloo osakonnas referent. Ta töötab 2017. aasta veebruarist Tartu Ülikoolis kunstiajaloo lektorina..

Teadustöö

Eesti 20. sajandi kunsti ajalugu; Eesti kunstiajalugu nõukogude perioodil; 20. sajandi kunstiteooriad. Lisaks uurib ta neuroesteetikat (kognitiivteaduste haru).
Tiina Peil

Tiina Peil (kuni 1987 Tiina Tarand; sündinud 17. aprillil 1967 Tallinnas) on eesti geograaf.
Ta lõpetas 1985. aastal Tallinna 43. Keskkooli. Aastal 1990 lõpetas ta Tartu Ülikooli geograafina, seejärel õppis ja töötas Rootsis ja Norras.
Ta kaitses 1999. aastal Stockholmi Ülikooli inimgeograafia õppetoolis oma väitekirja "Islescapes. Estonian small islands and islanders through three centuries" ("Saarte maastikud. Eesti väikesaared ja saarlased kolme sajandi vältel") ja sai doktorikraadi.
Ta töötab Tallinna Ülikoolis vanemteadurina.

Teadustöö

Ta eriala on ajalooline geograafia. Ta on uurinud ja kirjeldanud pärandkultuuri Eesti väikesaartel.
Arhitektuur (infotehnoloogia)

Arhitektuur on operatsioonisüsteemi, protsessori või arvutivõrgu üldise struktuuri, loogikakomponentide ja loogiliste suhete ülesehitus.
Ust-Luga

Ust-Luga majandus

Asula lähedal on Ust-Luga sadam, mida hakati Venemaa OAO Kompania Ust-Luga (ОАО «Компания Усть-Луга») poolt arendama vastukaaluks Venemaast sõltumatute Läänemere-äärsete riikide sadamatele ning Venemaa transiitkaubanduse Läänemere sadamatest (Muuga sadam, Riia sadam, Tallinna sadam) sõltumatuse saavutamiseks. 
Ettevõtte juhtkond: direktorite nõukogu esimees Valeri Izraelit (Израйлит Валерий Соломонович), 1. asetäitja Aleksandr Jakovlev
4163 Saaremaa

4163 Saaremaa on Asteroidide vöösse kuuluv  asteroid, mille avastas 19. aprillil 1941 Soomes Turu linnas soome astronoom Liisi Oterma. Asteroidile pandi nimi Eesti saare Saaremaa järgi.
Koskel

Koskel (Mergus) on lindude klassi haneliste seltsi partlaste sugukonna perekond.
Masaryki Ülikool

Masaryki Ülikool (tšehhi keeles Masarykova univerzita) on Tšehhis Brnos asuv ülikool. Kool on nimetatud Tšehhoslovakkia esimese presidendi Tomáš Garrigue Masaryki järgi.
Kool asutati 1919. 
Tänapäeval on koolis üheksa teaduskonda ja neis õpib umbes 30 000 õpilast.
Ülikoolis õpetatakse muu hulgas eesti keelt.
David A. R. White

David Andrew Roy White (sündinud 12. mail 1970 Kansases Dodge Citys) on USA filminäitleja, filmilavastaja ja stsenarist.
Katlakook

Katlakook ehk pajakook oli puust vahend (kook) katla riputamiseks rehetoa või suveköögi lee kohale.
Katlakook pandi läbi katlapuu pilust, milles sai teda ka paremale või vasakule nihutada.  Koogu varresse tehti augud, millesse käis koogupulk, millega kook katlapuule toetus. Koogupulga ümbertõstmisega eri aukudesse sai muuta katla kõrgust kolde kohal.
BTR-40

Ajalugu

BTR-40 töötati Nõukogude Liidus välja 2. maailmasõja järel soomusjalaväe vajadusteks. Väljatöötamine algas 1947 Gorki Autotehases V. A. Dedkovi juhtimisel ("Objekt 141") ja relvastusse võeti masin 1950. Eeskuju võeti USA sõjaaegsest luuremasinast M3 Scout Car. BTR-40 oli esimene jalaväeallüksuse seeria-soomusmasin Nõukogude Liidus. Seeriatootmine toimus 1950–1960, raudteeversiooni valmistati kuni 1969. Kokku valmistati Nõukogude Liidus 8500 eksemplari, millest suur osa jõudis peagi edasi arengumaade relvastusse ja osales lokaalsetes relvakonfliktides. Oma versiooni toodeti litsentsi alusel ka Hiinas.
BTR-40 ei olnud üksustes hoolimata esialgsest edust ja uudsusest peagi eriti lugupeetud. Hoolimata kasutus- ja hoolduslihtsusest oli maastikuläbivus sageli ebapiisav ja puldankatus ebapraktiline. Positiivne oli aga mobiilsus teedel ja kompaktsus, mistõttu masin leidis parima rakenduse hoopis luuresoomukina (otsene luuremasina versioon oli BTR-40A). Alates 1956 toodeti soomukit reguleeritava rehvirõhu seadmetega, massihävitusrelvakaitse filtri ja diferentsiaali lukuga ehk BTR-40V. Katuse puudumine tekitas probleeme 1956 Ungari sündmuste ajal ja 1958 läks tootmisse katusega ja 4 katuseluugiga versioon BTR-40B.
Jalaväe põhilise kandesoomuki rolli sai tegelikult endale BTR-152, mis võeti relvastusse praktiliselt samal ajal, kuid osutus efektiivsemaks. BTR-40 baasil arendati välja abfiibne luuresoomuk BTR-40P (plavajuštšii – ujuv), mis võeti relvastusse uue nimetusega BRDM ehk BRDM-1. Siiski arvati BTR-40 Venemaal relvastusest lõplikult maha alles 1993.

Ehitus

BTR-40 on ehitatud veoauto GAZ-63 veermiku (ja ka mitmete mehhanismide) baasil, mida on veidi lühendatud ja lehtvedrudele on lisatud täiendavad hüdroamortisaatorid. Samuti on masinal vints (4,5 t – 70 m) jõuvõtuvõlliga käigukastist. Õhuke soomuskaitse on mõeldud kildude ja automaadikuulide vastu. Kui esiosas on soomusplaadid paigutatud efektiivselt nurga all, siis külgedel täiesti püstloodis, mis vähendab vastupidavust. Peale katusega varustamist 1958 kasvas masina mass 5,6 tonnini ja dessandi arv vähenes 6-le. Dessandile on väljumisuksed tagaseinas ja seintes ka laskeavad. Juht ja tema kõrvalistuja saavad väljuda nii külje- kui ka tagaustest. Gorunjovi kuulipildujat SGMB oli võimalik kinnitada kronsteinide abil 4 erinevasse asukohta. Masinas oli ette nähtud raadiojaam 10RT-12 (R113) sidekaugusega 20 km, kuid vaatlusseadmeid mitte.

Kasutus

BTR on olnud lisaks Nõukogude Liidule kasutuses paljudes endise sotsialismileeri riikides ja partnerriikides, kuhu neid müüdi või kingiti peale uuemate ja paremate BTR-ide kasutuselevõttu 1960. aastatel. On enamikus maades kõrvaldatud relvastusest, veel on jäänud mõne arengumaa arsenali.
Ka Eestis on olnud kasutusel mõni BTR-40, mis on kuulunud 1990. aastatel peamiselt Kaitseliidu relvastusse.
Antsla alevivolinike loend 1934

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Antsla alevivolinikeks (RTL 1934, 19):
Haljala kalmistu

Haljala kalmistu on kalmistu Lääne-Viru maakonnas Haljala vallas Haljala asulas. Kalmistu on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Kalmistu rajati 1786.
Norwegian Air Sweden

Norwegian Air Sweden on Rootsi lennukompanii, mille tütarettevõtteks on Norwegian Air Shuttle. 20. novembril 2018. aastal loodud Boeing 737 MAX 8 teenindab regulaarlende Stockholmi Arlanda lennujaam. Kõik õhusõidukid on registreeritud Rootsis.
Fruita

Ajalugu

Fruita asutati 1880. aastal mormoonide juhitud Nels Johnsoni poolt ning algselt oli asula nimi Junction. Asula sai nimena Fruita tuntuks 1902 või 1904. Aastal 1900 nimetati Fruita "Wayne'i maakonna eedeniaiaks", kuna seal olid suured viljapuuaiad. Fruita hüljati 1955. aastal, kui asula liideti Capitol Reefi rahvuspargiga.
Tänapäeval on säilinud üksikud hooned: taastatud koolimaja ning Giffordi maja ja küün. Viljapuuaias on alles jäänud umbes 2500 puud, mida haldab Rahvusparkide Teenistus. Viljapuuaias on säilitatud ajalooline maastik ja väike töögrupp hoolitseb viljapuude pügamise, kastmise ja ümberistutamise eest.
Ühetoaline koolimaja ehitati ja avati aastal 1896. Koolis õpetati peamiselt lugemist, kirjutamist ja aritmeetikat, kuid sealsed õpetajad õpetasid ka teisi aineid, näiteks ajalugu või geograafiat. Kooli kasutati ka kirikuna. Koolimaja renoveeriti 1966. aastal.

Giffordi talu

Ajalooline Giffordi talu on ainus säilinud talu Fruitas. Selle väikse talumaja seisund on säilinud 1960. aastast. Toad on kujundatud muuseumiks, väikseks kaupluseks ja kohvikuks, kus müüakse ainult raamatuid, keedised, pirukad jms, mis pärinevad linna puuviljaaiast.
Éder (Portugali jalgpallur)

Éderzito António Macedo Lopes (tuntud kui Éder; sündinud 22. detsembril 1987 Guinea-Bissaus Bissaus) on Portugali jalgpallur, kes mängib ründajana Venemaa kõrgliiga klubis Moskva Lokomotiv.
Debüüdi Portugali rahvuskoondises tegi ta 11. septembril 2012 jalgpalli MM-i valikmängus Aserbaidžaaniga.
Éder valiti Portugali koondisse 2014. aasta maailmameistrivõistlusteks. Esimeses kahes alagrupimängus Saksamaa ja USA-ga tuli ta mängu vahetusest. Viimast alagrupimängu Ghanaga alustas ta algkoosseisust.
Esimese värava lõi Éder koondises oma 18. mängus 16. juunil 2015 sõprusmängus Itaaliaga.
2016. aasta Euroopa meistrivõistlustel tuli ta mängu kolmes kohtumises vahetusest. Finaalis Prantsusmaaga lõi ta värava lisaajal, mis tõi Portugalile võidu ja Euroopa meistri tiitli.
Põld-harakalatv

Botaaniline kirjeldus

Üheaastane, ühekojaline talvituv rohttaim. Tema kasv jääb 4-90 cm vahele. Õis on kaheli õiekattega ning mõlemasuguline, tema kroon- ja tupplehed on püstised ning kroonlehtedel asetsevad väikesed karvakesed. Õied paiknevad lühikestel karvastel raagudel ning moodustavad kobara taime tipus. Põld-harakaladva vili on õisikuteljest mõnevõrra eemalehoiduv, tihtipeale kaarjas ning neljakandiline, kust kahe poolmena avanevad kõdrad. Kõrda sees paiknevad paljunemiseks valmivad seemnekesed, mis on piklikud, helepruunid ja õlirikkad. Lisaks on tal hästiarenenud harunenud peajuurega ja rohkete lisajuurtega sammasjuurestik.

Kasvukohad

Taim kasvab aedades, põldudel, prahipaikadel, teeäärtel ning inimmõjudega kasvavatel pindadel. Eestis peetakse teda tavaliseks ning kõikjal leiduvaks taimeks. Eelistatum kasvukoht on happeline ja liivane pinnas.

Keemiline koostis

Sisaldab kardiosteroide ehk südameglükosiide.

Kasutamine meditsiinis

Taime pruugiti eesmärgiga vähendada südame- ja vereringehäireid. Kuna põld-harakalatva sisaldavad ravimid on tugevatoimelised, siis saab neid ainult arsti ettekirjutisega. Lisaks kasutati vanasti seemneid siseparasiitide, täpsemalt sooleusside ravimiseks.

Muud kasutusalad

Kuna taime seemned on äärmiselt õlirikkad (kuni 43%), siis sellest saab valmistada erinevaid seepe, värnitsat ning lakke.
Silicon Valley

Silicon Valley (inglise keeles 'Räniorg') on USA-s California osariigis San Francisco lahe kagu- ja lõunakaldal asuv piirkond. Hõlmab Santa Clara oru ja San Francisco poolsaare lõunaosa. Mitteametlik keskus on San Jose.
Nime võttis kasutusele ajakirjanik Don C. Hoefler 1971. aastal, iseloomustamaks sinna tekkinud infotehnoloogiaettevõtete suurt hulka. Nime ajendiks on pooljuhtides ja arvutites laialdaselt kasutatav räni. Piirkond hakkas arenema 1951. aastal, kui Stanfordi ülikooli juurde rajati teaduspark.
Tuntumatest infotehnoloogiaettevõtetest asuvad seal
Adobe Systems, Apple, eBay, Google, Hewlett-Packard, Intel, Xerox ja Yahoo!.
Jüri Ots

Jüri Ots VR I/3 (18. veebruar 1889 Laiuse – 8. august 1972 Enköping) oli Eesti sõjaväelane (kapten).
GPS-jälgimine

GPS jälgimine on teenus, mis võimaldab spordiüritustel osalejate asukohta ja liikumist reaalajas ja/või viivitusega/kordusena interneti vahendusel jälgida. GPS jälgimist kasutatakse Eestis peamiselt orienteerumisvõistlustel, rogainis, murdmaasuusatamises, jalgrattaspordis jt vastupidavusaladel.
Võistlejal on kaasas spetsiaalne GPS-seade, mis mobiilside kaudu edastab teenuse korraldajale võistleja asukoha koordinaate, mis kuvatakse veebis võistleja teekonnana kas reaalajas või viivitusega.
Eestlanna Pariisis

Film arvudes

2012. aastal käis filmi Eesti kinodes vaatamas 36 621 inimest.
Pirita rand

Pirita rand on supelrand Tallinnas Pirita linnaosas Tallinna suurim liivane supelrand. Randa pääseb Merivälja tee kaudu.
Tõnis Kask

Tõnis Kask (2. detsember 1929 Tarvastu – 27. august 2016) oli eesti filmi- ja telerežissöör. 
Ta lõpetas 1949. aastal Viljandi 2. Keskkooli, 1953 GITIS-e eesti stuudio ning oli 1962–1964 täiendõppel sama instituudi kõrgematel kursustel (televisiooniteooria eriala). 
1953–1957 töötas ta Tallinna Draamateatri näitlejana ja lavastas isetegevusteatrites. 1957. aastast töötas Eesti Televisioonis, esialgu režissööri assistendina, hiljem oli ta propagandasaadete pearežissöör, alates 1961. aastast Tallinna Televisioonistuudio (ETV) pearežissöör ja kunstiline juht, 1982–1984 ETV režissöör-lavastaja, 1984–1987 režissöör Tallinnfilmis ning 1987–1992 Eesti Telefilmi peatoimetaja, hiljem vabakutseline lavastaja.

Looming

Tõnis Kask oli esimese kodumaise maaelu probleemidele keskendunud teledokumentaaldraama "Mis Koosta peres uudist?" (1965–1973, stsenaristid Helgi Oidermaa ja Rein Karemäe) looja. Tema algatatud on kaks revolutsioonilisi ajaloosündmusi ja Eesti iseseisvuse tekkelugu dokumentaalselt käsitlevat telesarja: 25-jaoline "Sünniaasta" (1976–1977) ja 10-jaoline "Poliitilised kired" (1978–1980). Koos Astrid Reinlaga on Tõnis Kask populaarse teleseriaali "Õnne 13" idee ja pealkirja kaasautor ning ta oli sarja esimene režissöör-lavastaja (aastail 1993–2003, kokku 227 jagu).
Ta on lavastanud filme, näiteks "Pimedad aknad" (1968), "Kaks päeva Viktor Kingissepa elust" (1981), "Õnnelind flamingo" (1986), "Kaks paari ja üksindus" (1985) ja "Vana mees tahab koju" (1991). 
Ta on näidelnud filmis "Näitleja Joller" (1960).
Ida mõtteloo leksikon

"Ida mõtteloo leksikon" on Linnart Mälli, Märt Läänemetsa ja Teet Toome koostatud teatmeteos, mis sisaldab andmeid Indias, Hiinas ja Jaapanis tekkinud mõttesuundade kohta. 
Leksikonis on seletatud budismi, hinduismi, konfutsianismi, taoismi ja teiste Ida õpetuste põhimõisteid ning tutvustatud olulisemaid õpetlasi ja tekste. Leksikon hõlmab üle 1200 märksõna.
Polaarinertsimoment

Polaarinertsimoment näitab keha inertsi väändel. 
Polaarinertsimomendi teadmine on vajalik väändemomendi ja pöördemomendi arvutustes.
Ilse Erm

Ilse Erm (aastani 1933 Reisberg; 26. aprill 1906 Lüganuse küla, Püssi vald, Virumaa – 2. juuli 2003 Tallinn) oli eesti pedagoog.

Õpingud

Ilse Erm õppis aastail 1913–1917 Lüganuse algkoolis, aastail 1917–1921 Erra-Liiva kõrgemas algkoolis ja 1922–1928 Jõhvi gümnaasiumis (oli kaks aastat tervislikel põhjusel koolist eemal),
aastail 1928–1938 Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonnas (õpingutes oli tervislikel, majanduslikel ja perekondlikel põhjustel katkestusi). Ülikoolis õppis Ilse Erm eesti keelt, rahvaluulet, filosoofiat ja inglise keelt. Ta teenis õpingute ajal elatist ajutiste töödega Eesti Kultuuriloolises Arhiivis, kontorites ja kaastöödega Postimehele, käsitöödega Noorte Naiste Kristlikule Ühingule ja talutöödega sugulase talus Viidiojal.

Töö

1933. aastal asus Ilse Erm seoses abiellumisega Rakverre, kus ta töötas aastast 1938 Rakvere Ühisgümnaasiumi eesti keele ja kirjanduse õpetajana. Elanud sõja ajal vahepeal Pärnumaal abikaasa venna talus, siirdus Ilse Erm oktoobris 1944 Pärnusse, kus talle pakuti tööd linna haridusosakonna inspektorina. Samast ajast asus Ilse Erm tööle ka Pärnu 1. Keskkoolis, loobudes inspektorikohast 1945. aastal. Ilse Erm töötas Pärnu 1. Keskkoolis 1963. aastani. 1963–1976 töötas ta Sindi Töölisnoorte Keskkoolis. 
Oluline osa õpetaja Ilse Ermi tööst oli klassiväline. Alustanud vallakoolis ja kõrgemas algkoolis soololaulu ja deklameerimisega, jätkas Ilse Erm Tartus näitekunstikursustega, kus lektoriteks olid Aino Suits, Eduard Türk, Juhan Sütiste, Viktor Hion, Karl Ader jt. Ta mängis teatris Vanemuine toimunud üliõpilaste etendustes, osales Tiina Kapperi tantsutrupis ja esines deklamatsioonidega Naisüliõpilaste Seltsis. See kõik kandus hiljem tema õpetajategevusse: Ilse Ermi eestvõttel loodi koolivälisel ajal hulgaliselt lavastusi jm. "Tööpäevad venisid - - - südaööni, sest õpetaja, kes polnud kunagi seadnud endale eesmärgiks mugavat äraelamist luua, pidas üsna loomulikuks, et õhtutundidel tehti näidendi proove küll kooli saalis, küll õpetaja oma korteris."
"Ilse Erm jäi truuks oma ärkamisaegse isa ideaalidele, kes oli eesti rahvavalgustaja, kuid kel tuli laulda hümni ka vene tsaarile. - - - Jäiga parteipoliitika kupja roll Ilse Ermile ei sobinud. Talle sobis hästi emaroll. Ta jumaldas ja hellitas oma lapsi, nende suuremaks kasvades oli ka range ja nõudlik. Ta ei talunud laiskust, lohakust ja korratust, kuid õppetööl ei esitanud ta õpilastele ka ülemäära pedantlikke nõudmisi."
Ilse Ermi õpilaste seas on olnud Arnold Green, Rudolf Karelson, Aino Kiigemägi, Kalle Kurg, Aime Kuulbusch, August Luur, Uno Naissoo, Vardo Rumessen, Rein Sander, Boris Tamm ja Urve Tauts.

Isiklikku

Ilse Ermi isa oli Mihkel Reisberg (1865–1915), Püssi vallakooli õpetaja, Lüganuse kiriku koorijuht ja orelimängija ning kultuuriaktivist, kelle algatusel loodi Lüganuse Haridussselts, asutati kõrgem algkool, laulukoorid ja mitu orkestrit ning kelle eestvõttel lavastati seltsimajas näitemänge.
Ilse Erm oli abielus kooliõpetaja Jüri Ermiga. Neil sündisid poeg Ants (keemik) ning tütred Kadri (keemik) ja Anne (muusikategelane).
Ilse Erm on maetud Pärnu Metsakalmistule.
Johannes Till

Johannes Voldemar Till (12. oktoober 1897 Viljandimaa – 8. mai 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (major, 1940).
Teenis Viru-Järva Sõjaväeringkonna staabis. Arreteeriti 2. juulil 1941 ja hukati.
Picki tõbi

Picki tõbi on harva esinev neurodegeneratiivne haigus.
RHK-10s klassifitseeritakse Picki tõbe koodi alla G31.0 – piirdunud ajuatroofia.
Picki tõbi algab tavaliselt 50.-60. eluaasta vahel. Iseloomulikud on isiksuse aeglaselt süvenevad muutused ja sotsiaalne degradatsioon, intellekti, mälu ja mõttekäigu häired koos apaatia, eufooria ja vahel ka ekstrapüramidaalnähtudega. Küllaltki iseloomulik on afaasia. Visualiseerumisel võib ilmneda aju frontaalsagara ja temporaalsagara eesmise osa atroofia. Neuroloogilisi sümptomeid tavaliselt ei esine. Psüühiliselt väljenduvat sündroomi – dementsust Picki tõve korral kodeeritakse RHK-10 koodiga F02.0
Haigus on nime saanud Arnold Picki, saksa neuroloogi ja psühhiaatri järgi.
Bernhard Veimer

Bernhard Veimer (4. detsember (vkj 21. november) 1906 – 22. september 1973) oli eesti kommunist.
17. juulist 1940 kuni 6. augustini 1941 oli ta Eesti Rahvusraamatukogu eelkäijaks olnud Riigiraamatukogu direktor.
Ta on maetud 27. septembril 1973 Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

Ta oli Tõnu ja Anna Pauline Veimeri poeg. Tal on vennad Karl Johannes, Rudolf ja Arnold.
Keiser Franz Josephi Raudtee

Keiser Franz Josephi Raudtee (ametlik nimetus saksa keeles: K.K. privilegierte Kaiser-Franz-Josephs-Bahn, lühend KFJB; tšehhi keeles: Dráha císaře Františka Josefa) oli eraõiguslik raudtee-ettevõte Austria-Ungaris. Kandis Austria keisri ja pärastpoole ka Ungari kuninga Franz Joseph I nime ning tegeles peamiselt raudteetransporditeeninduse ja -hooldusega rongiliinidel Viinist Gmündi kaudu Prahasse ning České Budějovice ja Plzeňi kaudu Chebi linna.

Ajalugu

Raudteeliini rajamise algatajaks oli suurmaaomanik ja diplomaat, Schwarzenbergi vürst Johann Adolf II, kel ärkas soov transportida kivisütt Plzeňist Viini ja kes koos aadlikest kontsessionääridega uues aktsiaseltsis (Aktiengesellschaft) hüüdnimega "vürstlik tee" 1866. aastal käivitas ehituse ettevalmistused. Ettevõte sai 4 000 000 kuldnat riiklikku tagatist, intressita laenu ja maksusoodustusi tingimusel, et viie aasta jooksul rajatakse rööbasteid 500 kilomeetrit ning 455 km pikkuse Viini ja Chebi vahelise raudteeliini ehitustöid alustati kohe pärastAustria-Preisi sõja lõppu.
Nurgakivi uuele raudteele pandi 18. novembril 1866 Böömimaal Hluboká lossi lähedal ning České Budějovice ja Plzeňi kivisöebasseini vaheline liin avati 1. septembril 1868. Esialgsete hinnangute järgi maksis liin aktsiaseltsile 81 576 600 Austria-Ungari kuldnat. Ehitustöödest võttis osa 143 000 töölist.
1. novembriks 1869 valmis liin České Budějovicest Eggenburgi Alam-Austrias ja pidev rongiliiklus Viini algas sealt 23. juunil 1870 (enne seda, alates 15. märtsist 1870, kulges rongide teekond piki olemasolevat Viini Põhjaraudteeliini ja Stockerau kaudu). Kui 14. detsembriks 1871 viidi lõpuni ehitustööd raudteeliinil Čerčany külast Prahasse, võis liiklus Viinist Gmündi kaudu Tšehhi pealinna alata. Kui aastal 1872 saadi valmis katkematu raudteeühendus Chebist ning loodes paiknevatest Karlovy Vary, Františkovy Lázně ja Mariánské Lázně kuurortidest Austria pealinna Viini, oli KJFB raudteevõrgu pikkus kokku 715 km.
Ettevõte kandis siiski suurt majanduslikku kahju, sest Lõuna- ja Lääne-Böömimaa ei kuulunud tööstuslikult arenenud piirkondade hulka. Rööbastee rajati raskel maastikul ning nii liini ehitus kui ka hooldus olid äärmiselt nõudlikud. 1. mail 1884 ettevõte natsionaliseeriti. See oli üks esimesi natsionaliseerimisi, mil Austria riiklik raudtee võttis üle nii veeremid kui rööbasteed.
Lauri Kärk

Lauri Kärk (sündinud 14. septembril 1954 Tartus) on eesti filmiajaloolane ja -kriitik.
Kärk lõpetas aastal 1973 Tartu 5. Keskkooli ja aastal 1979 Üleliidulise Kinematograafia Instituudi Moskvas filmiteaduse erialal. 1977. aastast alates on ta avaldanud kokku üle 500 filmialase kirjutise, nii Teater. Muusika. Kinos, Sirbis kui ka Postimehes (nendest on ka ilmunud artiklitekogumik nimega ”Pildi sisse minek. Filmikirjutisi Tšehhovist virtual reality’ni 1977–1999”), samuti teinud kaastööd Eesti entsüklopeediale (50 märksõnaartiklit). Kirjatööd on olnud fokuseeritud nii eesti nüüdisfilmi arengutele kui maailma filmikunsti suurkujude loomingule. Filmiajaloo süstemaatilise õpetamisega alustas Kärk Tartu Ülikoolis 1990/91. õppeaastal.
Kärk on töötanud ka stuudios Tallinnfilm mängu- ja animafilmide toimetajana, näiteks sellistel filmidel nagu Leida Laiuse ja Arvo Iho ”Naerata ometi” (1985), Sulev Keeduse ”Ainus pühapäev” (1990) ja Riho Undi ”Kapsapea” (1993).
2013. aastal valiti Kärk Eesti Filmi Instituudi nõukogu aseesimeheks.
Cœur Défense

Cœur Défense on 161 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Kõrghoonet ehitati aastatel 1999–2001.
Kasulikku pinda on seal kokku 350 000 m².
EMK Jõhvi kogudus

EMK Jõhvi kogudus on Jõhvis tegutsev Eesti Metodisti Kiriku (EMK) vene kogudus.
Kogudus asutati 9. mail 1971.
Aastast 2000 on koguduse põhikeeleks vene keel. 2000 eraldusid kogudusest eesti keelt rääkivad inimesed ja asutasid Jõhvi Petlemma koguduse.