google/wiki40b huggingface dataset:
Faktuur (muusika)

Termin

Sõnal "faktuur" on eri keeltes veidi erinev tähendus. Näiteks inglise keeles kasutatav sõna "tekstuur", mis on mõiste sisult identne eesti sõnale "faktuur", on etümoloogiliselt pärit itaalia sõnadest testura ja tessitura, mis tähendavad eelkõige vokaalmuusikas üksiku hääle registriulatust. Saksa keeles kasutatakse sõna "faktuur" tähenduses pigem mõistet Satz (Tonsatz), mis teatud kontekstis viitab teose kontrapunktilisele ülesehitusele (näiteks Dezimensatz kui intervallide kontrapunktiring 10. sajandil) või mitmehäälses vokaalfaktuuris häälte kirjutamise stiilile (näiteks 14.–15. sajandi vokaalstiil Kantilenensatz, milles ülemine hääl on meloodia ning alumised hääled saate funktsioonis) ning mida tänapäeval mõistetakse kui kompositsioonitehnilist printsiipi, kuidas kirjutada näiteks kaanonit, fuugat, koraalivariatsiooni, klassikalist sonaat-allegrot, Lied'i jne.

Faktuuritüübid

Eristatakse ühehäälset (monofoonia) ja mitmehäälset faktuuri, mida on kolme põhilist liiki: homofoonia, polüfoonia ja heterofoonia. Faktuuritüüpideks on ka näiteks monofoonia ehk ühehäälsus, heterofoonia (kas ”laiendatud ühehäälsusena”, mille puhul sama meloodiat esitatakse mitme esitaja poolt nii põhikujul kui ka mõningate kõrvalekaldumistega või nii-öelda lintliikumisena, mille puhul esitatakse sama meloodiat paralleelsetes intervallides) ja mikropolüfoonia.
Homofoonilises faktuuris on võimalik eraldada juhtivat häält (sageli on selleks meloodia) saatehäältest ehk saatest. Juhtiva hääle kõrval moodustavad homofoonilise faktuuri funktsionaalne bass ja vähem iseseisvad saatehääled. Homofoonilise faktuuri erikujuks on harmooniline faktuur, milles kõik hääled liiguvad ühesuguses rütmis akordidena. 
Üheks tavalisemaks faktuuri mitmekesistamise võtteks on figuratsioon: rütmiline figuratsioon, harmooniline figuratsioon ja meloodiline figuratsioon.
Klassikalis-romantilises muusikatraditsioonis võrreldakse eelkõige polüfoonilist ehk kontrapunktilist (häältel on iseseisev liikumissuund, rütmika, karakter) ning homofoonilist (hääled on allutatud ühtsele rütmile ja rõhutavad esmajoones harmoonia kulgu) faktuuritüüpi ja nende kahe sümbioosi – nii-öelda vaba mitmehäälsust (sks.k Freistimmigkeit).
Juta Ott

Juta Ott (9. november 1919 – 10. aprill 2007) oli eesti õpetaja.
Ta lõpetas Tallinna Muusikakooli.
Ta töötas algklasside õpetajana Tallinna 7. Keskkooli , hiljem õpetajana Tallinna 52. Keskkoolis ja Tallinna 3. Logopeediakoolis.
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.

Isiklikku

Tema abikaasa Roman Ott oli keemik.
100 meetri jooks

Ajalugu

100 meetri jooksu eelkäija oli 100 jardi jooks (distantsi pikkus 100 jardi ehk 91,44 m), mida 19. sajandil harrastati ingliskeelses maades rohu- ja tuharadadel. 
Aastal 1887 leiutas ameeriklane Charles H. Sherrill madalstardi, kaevates endale väikesi süvendeid, kuhu ta äratõukel jalad toetas. 
Aastatel 1928 ja 1929 töötasid USA treenerid George Breshnahan ja William Tuttle välja tänaseni kasutusel olevad stardipakud. IAAF lubas neid kasutada alates 1937. aastast.
Alates 1938. nõutakse rekordite tunnustamisel, et oleks mõõdetud tuule kiirust. Taganttuule kiirus ei tohi ületada 2 m/s.  
1920. aastatel hakati katsetama elektroonilisi stoppereid. 1932. aasta suveolümpiamängudel kasutati esimest korda finišikaamerat. Alates 1977. aastast tunnustatakse ainult elektrooniliselt mõõdetud rekordeid. 
Tulemused paranesid märgatavalt, kui 1960. aastatel võeti kasutusele kunstkattega rajad. Esimene maailmarekord (9,9 sekundit) sellisel rajal registreeriti 1968. aasta suveolümpiamängudel Méxicos Jim Hinesi nimele.
Olümpiamängude kavas on 100 m jooks meestele 1896. aastast ja naistele 1928. aastast. 1900. ja 1904. aasta suveolümpiamängudel oli kavas ka 60 m jooks.
European Song Festival 2014

European Song Festival 2014 oli 1. – 3. mail 2014 Stockholmis Rootsis toimunud festival intellektipuudega inimestele. Festivali korraldajateks olid European Association of Service Providers for Persons with Disabilities ja Upplands Väsby vald.
Festivalil osalesid lauljad kümnest Euroopa riigist. Eestit esindas folkansambel Allikabänd.
Vardo Rumessen

Vardo Rumessen (8. august 1942 Pärnu – 25. august 2015) oli Eesti pianist, muusikateadlane ja poliitik.

Elulugu

Vardo Rumessen sündis Pärnus muusikute perekonnas. Tema isa Voldemar Rumessen oli koorijuht ja muusikaõpetaja, ema Velda Rumessen ooperilaulja.
Ta õppis Pärnu 1. Keskkoolis. 1961. aastal lõpetas ta Pärnu Laste Muusikakooli klaveriklassi, õpetajaks Alice Mardi, ja 1964. aastal Tallinna Muusikakooli Hilja Olmi klaveriklassis. Aastatel 1964–1971 õppis ta Tallinna Riiklikus Konservatooriumis, õppejõududeks professorid Bruno Lukk ja Eugen Kelder. Oli aastatel 1969–1972 TRK-s kontsertmeister, 1972 Eesti Raadio muusikatoimetaja, 1973–1975 Tallinna Pedagoogilise Instituudi üldklaveriõppejõud, 1975–1991 TRK üldklaveriõppejõud, 1978–1985 Eesti Muusikafondi toimetaja ja 1987–1992 Eesti Kontserdi produtsent.

Looming

Vardo Rumessen oli eesti klassikalise klaverimuusika mitmete teoste taasavastaja ja esmaesitaja. Solistina esines ta kodu- ja välismaal, tegi koostööd mitmete solistide ja kammeransamblitega. Salvestas 10 CD-d eesti muusikaga.
Rumessen oli mitme muusikafestivali korraldaja: ta organiseeris Eduard Tubina muusikapäevad aastatel 1990 ja 1995 ning Rudolf Tobiase muusikapäevad 1992, oli rahvusvahelise muusikafestivali "Eduard Tubin ja tema aeg" kunstiline juht (aastast 2001).
Rumessen uuris eesti muusika ajalugu, redigeeris ja kirjastas Rudolf Tobiase, Mart Saare, Eduard Oja, Heino Elleri, Peeter Süda ja Eduard Tubina loomingut (koostas ja toimetas umbes 70 noodiväljaannet), korraldas paljude varem tundmatute eesti heliloojate teoste ettekandeid. Rumessen avaldas üle 100 artikli ajakirjades, sh ka saksa-, inglis-, vene- ja soomekeelses ajakirjanduses. Esines rahvusvahelistel muusikateadlaste konverentsidel Eestis, Lätis, Leedus, Rootsis, USA-s ja Saksamaal. Koostas saatesarju Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis.

Plaadistused ja publikatsioonid

Ta on heliplaadistanud ka Heino Elleri ja Eduard Oja klaveri- ja kammermuusikat.
Ta on restaureerinud ja kirjastanud Rudolf Tobiase klaverikontserdi ja oratooriumi "Joonase lähetamine".
Heliplaadistanud Eduard Tubina, Rudolf Tobiase, Mart Saare, Heino Elleri ja Eduard Oja klaveri- ja kammermuusikat.
Avaldanud üle 70 noodiväljaande ja raamatu eesti heliloojate Rudolf Tobiase, Mart Saare, Artur Kapi, Heino Elleri, Peeter Süda, Heino Elleri, Eduard Oja ja Eduard Tubina elust ning loomingust.

Isiklikku

Rumesseni viimane abikaasa Maaja Rumessen töötab rahvusooperis "Estonia" ooperikooris. Neil on tütar Inge (1977).
Esimene abikaasa oli laulja Tiiu Levald. Neil on poeg Mati (1967).
Vardo Rumesseni õemees on ajakirjanik Madis Salum.
Louis de Funès

Louis Germain David de Funès de Galarza (prantsuse [lwi də fy.nɛs]; 31. juuli 1914 Courbevoie, Hauts-de-Seine, Prantsusmaa – 27. jaanuar 1983 Nantes, Loire-Atlantique, Prantsusmaa) oli prantsuse komöödiafilminäitleja.
Tema vanemad olid pärit Hispaaniast, Sevillast, kuid emigreerusid 1904. aastal Prantsusmaale.
Tema isa oli Sevillas advokaat, kuid Prantsusmaal tegutses kui teemandilihvija.
Tema ema oli pärit Hispaaniast Galiitsiast ning tal olid ka portugali juured.
Louis' isa oli Carlos Luis de Funès de Galarza, hispaaniapäraselt Carlos Luis de Funes y de Galarza. De Funes on perekonnanimi, de Galarza emapoolse perekonna nimi. Louis de Funesi ema oli Leonor Soto Reguera, hispaaniapäraselt Leonor Soto y Reguera, kus Soto on perekonnanimi ja Reguera emapoolse perekonna nimi. De Funesid on Argonist pärit aadliperekond. Louis säilitas oma perekonnanimes isapoolse variandi põhjusel, et markii de Galarza perekond oli aadlikud, kes esivanemate kaudu pärit Itaaliast, Chierist ning kes Hispaanias teenisid välja markii tiili. Louis de Funesi emapoolne vanaisa Teolindo Soto y Barro oli Hispaaniast, Galiitsiast pärit poliitik. Ta oli saadik Lugost ja senaator Pontvedrast. Ta oli Hispaania kuningliku perekonna usaldusalune ja kuningate Alfonso XII ning Alfonso XIII lähedane kaastöötaja. 
Louis de Funesi esimene abikaasa oli Germaine Louise Élodie Carroyer, kellest lahutas 1942. aastal. 1943. aastal abiellus ta Jeanne Augustine de Barthélemy de Maupassant'iga, kelle vanaonu oli Guy de Maupassant. Esimest abielust on ta poeg Daniel, teisest abielust pojad Patrick ja Olivier.
Tema näitlemisstiili iseloomustavad ülienergilisus ja kannatamatus, samuti grimassid.
Tema tuntuim roll oli sandarm Ludovic Cruchot Sandarmi-seeria filmides.
Aasa (Lääne-Nigula)

Aasa (1930. aastatel Seljaküla) on endine küla praeguse Lääne maakonna territooriumil. Geograafilised koordinaadid on 59°03' N, 23°53' E.
Ta kuulus Lääne-Nigula kihelkonda. Ta oli Linnamäe külanõukogu koosseisus. Küla kaotati 1977. aastast.
Uppsala Eesti Kodu

Uppsala Eesti Kodu oli Rootsi eestlaste sihtasutus, mis tegutses Rootsis Uppsalas. Sihtasutus eesmärkide seas oli majandada ja hooldada Uppsalas elavate eestlaste jaoks kultuuriliseks ja seltskondlikuks tegevuseks kasutatavaid ruume.
Seltsi juhatuse esimees oli Helve Jaagu.
Otsingumootor

Turuosa

Google'i otsingumootori ülemaailmne populaarsus jõudis tippu aprillis 2010, kui saadi kätte 86,3% turuosa. Otsingumootorid nagu Yahoo!, Bing jt on populaarsemad Ameerikas kui Euroopas.
Hitwise'i kohaselt oli oktoobris 2011 Ameerikas Google'i turuosa 65,38%, Bingil ja Yahool 28,62% ja ülejäänud 66 otsingumootorit jäid 6% sisse. Kuigi juulis mõõdetud otsingute õnnestumismääras, kus kasutaja oli veebilehte külastanud, oli Yahool ja Bingil üle 80% tulemustest, kui Google'i määr oli alla 68%.Hiina Rahvavabariigis oli 2009. aasta juulis 61,6% turust Baidu käes.

Otsingumootorite kallutatus

Kuigi otsingumootorid on programmeeritud reastama veebilehti populaarsuse ja asjakohasuse järgi, on kogemustel põhinevast uurimistööst näha, et neis leidub poliitilisi, majanduslikke ja sotsiaalseid eelarvamusi. Nende eelarvamuste põhjuseks võivad olla majanduslikud, ärilised (nt firmad, mis reklaamivad end otsingumootorite abil võivad muutuda populaarsemaks loomulikes otsingutulemustes) ja poliitilised (nt otsingu tulemuste kustutamine, et olla vastavuses kohalike seadustega) protsessid. Üheks näiteks, kus otsingutulemusi üritatakse mõjutada poliitilistel, sotsiaalsetel või ärilistel põhjustel, on "Google Bombing".

Veebiämblik

Veebiämblik on robotprogramm, mis otsib veebis kindla ja korrapärase meetodiga uusi veebidokumente ja lisab leitud tulemused erinevatesse andmebaasidesse. Nimetuse on programm saanud selle järgi, et see ronib veebis ringi, nii nagu ämblik oma võrgul. Paljud otsingumootorite saidid kasutavad veebiämblikke, et tagada uusima info näitamine otsingutulemustes.
Kiirete otsingutulemuste saamiseks kasutatakse veebiämblikke, mis teevad külastatud lehtedest koopia, mida saab hiljem töödelda. 
Ämblikke võib kasutada veebilehtedel automaatseteks hooldustöödeks nagu linkide kontrollimine või HTML-koodi kinnitamine.
Lisaks võib neid kasutada ka veebilehtedelt kindla info leidmiseks, näiteks kogutakse e-posti aadresse spämmi saatmise eesmärgil.
Pakruojis

Ajalugu

Pakruojis asub vanal semgalite alal. Asulat on esimest korda mainitud 1531. aastal. Kui aastal 1581 mainitakse sealset mõisa, oli Pakruojis juba alev. Aastal 1613 ehitati sinna esimene katoliku kirik. Kuni XVIII sajandini kandis asula saksa keeles nime Pockroy. Aastal 1801 valmis sealne sünagoog. Asula kuulus pikka aega Roppide suguvõsale. Linnaõigused sai 1950. aastal. Aastal 1982 valmis linna Radviliškisega ühendav raudtee.
Maribor

Ajalugu

Maribori lossi (Marchburch) on esmakordselt kirjalikult mainitud aastal 1163. aastal. Sõnaga march tähistati keskülemsaksa keeles marke, Frangi riigi piirialasid, ning burch oli kindlus, niisiis 'piirikindlus'. Maribor kuulus Steiermarki. Linna mainiti esimest korda 1204. 1254 sai Maribor linnaõigused. Linn hakkas kiiresti kasvama pärast Rudolf I Habsburgi võitu Böömimaa kuninga Otokar II Přemysli üle 1278.
1532 ja 1683 piirasid linna türklased.
Linn jäi Habsburgide ja Austria valdusse kuni Esimese maailmasõjani, mille eel oli linnaelanikest 80% sakslased ja 20% sloveenid. Seevastu linnaümbruse talupojad olid peaaegu eranditult sloveenid. Austria-Ungaris kuulus Maribor Austriale.
Maailmasõja ajal deporteeris Austria Kärntenist ja Steiermargist sloveene, kahtlustades neid kui slaavlasi venemeelsuses. Õigupoolest see õhutaski sloveenide ja sakslaste vahelisi konflikte. Pärast sõda taotlesid Maribori endale nii Austria kui ka Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriik (Jugoslaavia). 27. jaanuaril 1919 hõivasid linna sloveenist väejuhi Rudolf Maisteri väed ja ilma rahvaküsitluseta kuulutati Maribor koos ümbruskonna aladega Serblaste, Horvaatide ja Sloveenide Kuningriigi osaks.
Suur hulk sakslasi emigreerus, ent ometi oli 1930. aastatel veel veerand linlastest sakslased. Nii, nagu Austria-Ungari oli enne alla surunud slaavlaste rahvuslust, nii sulges Jugoslaavia kõik saksakeelsed klubid, koolid ja muud organisatsioonid.
1941 okupeeris Saksamaa Štajerska. Adolf Hitler lubas selle piirkonna uuesti germaniseerida. Ta külastas sama aasta aprilli lõpus isiklikult Maribori, kus kohalikud sakslased teda vabastajana vastu võtsid. Nende üldise natsistliku meelsuse tõttu aeti kõik sakslased 1945 Štajerskast välja. Teise maailmasõja ajal pommitasid liitlased Maribori kui tööstuskeskust süstemaatiliselt.
Maribor oli Jugoslaavia tähtis tööstuskeskus. 1961 asutati Maribori ülikool. Pärast Jugoslaavia lagunemist, kui suure riigi turg kadus, ulatus tööpuudus Mariboris 25%-ni. 1990. aastatel olukord paranes väikeettevõtluse arenemisega.
Maribor oli 2012. aastal Euroopa kultuuripealinn.
Erakond Eesti Kristlikud Demokraadid

Valimistulemused

2002. aasta kohalike omavalitsuste valimistel osales EKRP oma nimekirjadega kolmes omavalitsuses. Kuressaares saadi 294 häält (5,6%; 1 mandaat), Pihtla vallas 163 häält (24,7%; 2 mandaati) ning Püssis 191 häält (31,8%; 4 mandaati).
2003. aasta Riigikogu valimistel sai erakond 5275 häält (1,1%). Erakond ei ületanud valimiskünnist.
2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ei osaletud.
2007. aasta Riigikogu valimisteks korraldas erakond oma ajaloo suurima ja kulukaima valimiskampaania, kuid valimiskünnist siiski ületada ei suutnud. Koguti 9431 häält ehk 1,7 protsendi valijate toetus. Võrreldes eelmiste parlamendivalimistega tähendas see erakonnale 0,6-protsendilist toetuse kasvu.
2009. aasta Euroopa Parlamendi valimistel osales erakond kolme kandidaadiga: Peeter Võsu, Toivo Teekel ja Andres Toome. Algses nimekirjas oli kaheksa kandidaati, kuid kautsjon osutus erakonna jaoks liialt suureks.
2011. aasta Riigikogu valimistel osales EKD nimekirjas 15 kandidaati, kelle poolt hääletas 2934 inimest ehk 0,5 protsenti valijaist. Erakond ei ületanud valimiskünnist. Valimiskampaania kulud jäid alla 2000 euro.

Laenud

2009. aastal jättis riigikohus jõusse ringkonnakohtu otsuse, millega karistati EKD-d laenulepingute sõlmimise eest äriühingutega, mil puudus krediidiasutuse tegevusluba. Sellised laenud on erakonnaseadusega keelatud.
2012. aastal esitas ACG Int OÜ erakonna vastu Harju maakohtusse pankrotiavalduse. Nõuete suurus on vähemalt 333 601 eurot. 2007. aastal, kui ettevõte laenu andis, oli selle eesotsas EKD esimees Aldo Vinkel, kelle sõnul on pankrotiavaldus põhjendamatu.
Ülevaates erakondade finantsmajanduslikust olukorrast kirjutas erakondade rahastamise järelevalve komisjon: "Erakonna põhiline kohustus on laenukohustus, lühiajaline ja pikaajaline kokku summas 340 000 eurot, seega nullkuludega elades kuluks sellise laenu tasumiseks 34 aastat. Laenu tasumise tähtaeg on aga 31.12.2020 ehk 10 aastat. Pankrotist päästaks erakonna ainult laenunõudest loobumine erakonna kasuks."
Herbert Spencer

Herbert Spencer (27. aprill 1820 Derby – 8. detsember 1903 Brighton) oli inglise filosoof, bioloog, sotsioloog ja poliitikateoreetik.
Herbert Spenceri isa oli koolijuhataja, kes kasutas oma koolis progressiivseid Pestallozzi õpetamismeetodeid. Ta oli ka ametis Derby Filosoofiaühingu (Derby Philosophical Society) sekretariaadis. Selle ühingu oli 1790. aastal asutanud Charles Darwini vanaisa Erasmus Darwin.
Herbert Spencer oli autodidakt, kellele empiirilisi aineid õpetas tema isa. Derby Filosoofiaühingu liikmed tutvustasid talle Darwini-eelseid kontseptsioone bioloogilisest evolutsioonist, peamiselt Erasmus Darwini ja Jean-Baptiste de Lamarcki õpetusi. Tema vikaarist onu õpetas Spencerile matemaatikat, füüsikat ning piisavalt ladina keelt, nii et ta suutis tõlkida lihtsamaid tekste.
1830. aastate lõpus töötas raudteejoonestajana, kirjutades samal ajal artikleid kohalikku ajakirja. 1840 asus ta elama Londonisse, kus ta muu hulgas oli mõnda aega ajakirja Economist abitoimetaja. Ta oli vabakaubanduse propageerija ning edendas ideed, mille kohaselt saab ühiskond areneda vaid siis, kui kõigile on antud võrdsed võimalused.
1851. aastal avaldas oma esimese raamatu "Sotsiaalne staatika" ("Social statics"). Herbert Spencer oli veendunud, et progress on seaduspärasus, mitte juhus, ning et inimühiskonna progressi aluseks on järjepidevus ja kasulikkus. Ta arvas, et Darwini ja Lamarcki ideed looduse kohta on rakendatavad ka inimühiskonnale. Oma kirjastaja John Chapmani kaudu tutvus ta paljude juhtivate radikaalsete ja progressiivsete poliitikutega, nagu John Stuart Mill, Harriet Martineau, George Henry Lewes ja Mary Ann Evans (George Eliot), kellega oli ka lühikest aega romantiliselt seotud. Sõprusest Evansi ja Lewisega sündis tema teine raamat "The principles of psychology", mis ilmus 1855. aastal ning milles ta kirjeldas psühholoogia füsioloogilist poolt. Raamat põhines ideel, et inimese ja loomade mõistus areneb pidevalt ning selle ülesandeks on aidata organismil keskkonnaga kohaneda. Inimese psüühika allub loodusseadustele, areng toimub väikeste sammude haaval ning talletub liigi või rassi kollektiives mälus.
Artuklis "The social organism" (1860) rakendas organismi metafoori ühiskonnale. 1873. aastal ilmus "The study of sociology", milles ta propageeris sotsioloogia kui iseseisva teaduse vajalikkust.
Herbert Spencer ei abiellunud kunagi ning oli elu lõpuaastatel üksildane.
1902. aastal oli ta Nobeli kirjandusauhinna nominent. Kirjutamist jätkas ta oma elu lõpuni 1903. aastal.
Ignaz Döllinger

Ignaz Döllinger (27. mai 1770 Bamberg – 14. jaanuar 1841 München) oli saksa arst, anatoom ja füsioloog.
Teda on peetud üheks esimeseks, kes tegeles arstiteaduse kui loodusteadusega.
Ta töötas pikka aega Würzburgis.
Tema õpilasteks olid  Louis Tredern, Karl Ernst von Baer, Heinz Christian Pander, Lorenz Oken.
Heinrich Friedrich Simon Unterberger

Heinrich Friedrich Simon Unterberger (29. detsember 1810 Riia – 8. juuni 1884 Tartu) oli baltisaksa loomaarstiteadlane.
Oli Tartu Veterinaariakooli õppejõud ja aastatel 1858–1882 direktor.
Ta uuris veiste katku ja teisi nakkushaigusi.
Põlva Teataja

Põlva Teataja (2003-2013 Valla Teated) on aastast 2003 ilmuv ajaleht, mis vahendab Põlva valla uudiseid. Lehte annab välja Põlva vallavalitsus.
Põlva Teataja on endiste vallaajalehtede Valla Teated, Põlva Linna Teataja, Meie Vald, Ahja Valla Teabeleht, Valla Teataja ja Laheda Valla Sõnumid järeltulija.
Sommelet' reaktsioon

Sommelet’ reaktsioon on aldehüüdide saamise meetod, mis põhineb primaarsete halogeniidide reaktsioonil heksametüleentetraamiiniga (urotropiiniga) ja moodustuvate kvaternaarsete ammooniumsoolade järgneval hüdrolüüsil:
R–CH₂–Hlg  +  (CH₂)₆N₄  →  [R–CH₂–N(CH₂)₆N₃]⁺Hlg–  →  RCHO
Marcel Sommelet avaldas selle reaktsiooni 1913. aastal kui bensüülhalogeniidide aromaatseteks aldehüüdideks konversiooni meetodi: ArCH₂Hlg → ArCHO
Sommelet’ reaktsiooni saab edukalt kasutada aldehüüdide saamiseks erinevatest primaarsetest halogeniididest, näiteks RCH₂Hlg on bensüül-, allüül-, alkoksümetüül- jmt halogeniid (saagis 70–80%); R võib olla ka heteroaromaatne rühm, nagu tiofeeni, püridiini, tiasooli jmt derivaat.
Tavaliselt reagentide segu vees või vesi-etanool segus või 50% äädikhappes kuumutatakse mitu tundi. Ammooniumsoola hüdrolüüs toimub keetmisel. Alküülhalogeniidide AlkCH₂Hlg korral on vajalik kuumutamine vähemalt 24 tundi ja saagised on alla 50%.
Kuna kvaternaarseid ammooniumsooli annavad kergesti (aktiivsed) primaarsed halogeniidid, siis saab seda protsessi kasutada reaktsiooniproduktide segust primaarsete halogeniidide selektiivseks konversiooniks aldehüüdideks, seega selektiivseks eraldamiseks segust.

Sommelet' reaktsiooni analoogid

Urotropiini ja alküül- või bensüülhaliidide kvaternaarsed ammooniumsoolad happelisel hüdrolüüsil soolhappega annavad primaarsed amiinid, see on tuntud kui Delepine reaktsioon.
[R–CH₂–N(CH₂)₆N₃]⁺X–  +3HCl  +  6H₂O  →  RCH₂NH₂•HX  +  6HCHO  +  3NH₄Cl
Uus analoogset tüüpi reaktsioon töötati välja Koit Läätse poolt, patenteeritud 1960. aastal, Selektiivselt viidi primaarsed allüülsed kloriidid (näiteks geranüülkloriid) dimetüülfenüülamiiniga (N,N-dimetüülaniliin) kvaternaarseteks ammoonium sooladeks, mille kuumutamisel kaaliumatsetaadiga saadi äädikhappe estrid:
R–CH₂–CMe=CH–CH₂–Cl  +  Me₂NPh  →  [R–CH₂–CMe=CH–CH₂–NMe₂]⁺Cl–   →  R–CH₂–CMe=CH–CH₂–OAc ,
kus  R = alküül, alkenüül jm,  Me = CH₃,   Ph = C₆H₅  ja Ac = C(O)CH₃
Hiljem laiendati seda meetodit ammooniumsoola lagundamise varieerimisega saamaks eetreid (leeliselise etanooliga) või estreid (karboksüülhapete kaaliumsooladega) või primaarseid allüülseid kloriide (kuumutamisel umbes 100 °C). Ammooniumkomplekside tekke kiirendamiseks võib kasutada metanooli lisandit.
Paavo Lipponen

Haridus

Ta lõpetas 1971. aastal Helsingi Ülikooli magistrikraadiga rahvusvaheliste suhete alal. Õpingute ajal töötas ta ajakirjanikuna.

Tööalane ja poliitiline karjäär

Paavo Lipponen on olnud Eduskunna liige 1983–1987 ja 1991–2007. Aastatel 1993–2005 oli ta Soome Sotsiaaldemokraatliku Partei esimees.
Paavo Lipponen oli kahe järjestikuse Soome valitsuse peaminister aastatel 1995–2003. Seejärel oli ta 2003–2007 Eduskunna esimees.
Paavo Lipponen lahkus poliitikast 2007. aasta parlamendivalimiste eel.
15. augustil 2008 teatas Paavo Lipponen, et sõlmis Põhja-Euroopa gaasijuhet rajava rahvusvahelise kontsortsiumiga Nord Stream AG lepingu, mille kohaselt asub üheks aastaks tööle ettevõtte nõustajana.
2011. aastal naasis ta poliitikasse ning oli Sotsiaaldemokraatliku Partei kandidaat 2012. aasta Soome presidendivalimistel. Ta kogus 1. voorus vaid 6,7% häältest jäädes viiendaks.

Isiklikku

Paavo Lipponen oli nooruses Soome tipptasemel veepallur ja ujuja ning on tegutsenud ka veepallitreenerina.
Ta on teist korda abielus (abikaasa Päivi Lipponen). Tal on kolm tütart.
Jüri-Rivaldo Pastarus

Elulugu

Jüri-Rivaldo Pastarus on teenistujate poeg.
Ta lõpetas 1966 Valga 1. Keskkooli ja aastal 1971 Tallinna Polütehnilise Instituudi automaatika ja telemehaanika erialal, aastatel 1974–1977 oli Leningradi Mäeinstituudi aspirant, tehnikakandidaat (1978, Leningradi Mäeinstituut), väitekiri "Прочность неоднородных целиков", tehnikadoktor (1996, TTÜ), väitekiri "Large cavern stability in the Maardu granite deposit". Täiendas end 1985–1986 Leningradi ülikoolis prantsuse keeles ja 1994 Helsingi Tehnikaülikoolis.
Oli 1971–1974 TPI mäekateedri vanemlaborant, 1978–1981 vanemteadur, 1981–1985 vanemõpetaja, 1986–1989 Alžeerias Orani Ülikooli geoloogia ja geograafia instituudi professor, 1985–1992 TPI mäekateedri dotsent, aastast 1992 oli ta TTÜ energeetikateaduskonna mäeinstituudi maavarade kaevandamise õppetooli dotsent. Lugenud allmaatööde ja läbindamise kursusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kaevandamise tehnoloogia ja kivimimehaanika probleemid põlevkivi, fosforiidi, graniidi, grafiidi ja ehitusmaterjalide maardlates; all- ja pealmaakonstruktsioonide püsivusanalüüs, prognoos; vigade analüüs ja täpsushinnangud. Avaldanud töid täitmisega kaevandamisviisidest Eesti põlevkivimaardlates, paejärsakute, karjääride külgede ja puistematerjalide konstruktsioonide stabiilsusest. Eesti Teaduse Fondi (ETF) teadusgrandid 1996–98, 1999–2001, 2002–05. Preemia 1976 ja 1977 Noginski grafiidikaevanduses juurutatud kaevandamissüsteemide eest. Eesti Mäeseltsi kivimisektsiooni juhataja, MPES (Mine Planning and Equipment Selection) organiseerimiskomisjoni liige. Üle 70 teadustrükise, 4 õppemetoodilist materjali.