google/wiki40b huggingface dataset:
Orange'i maakond (New York)

Ajalugu

Maakond sai nime Oranje vürsti William III järgi. Orange'i maakond oli üks esimesi, mis liitus 1683. aastal New Yorgi kolooniaga.
Anklam

Ajalugu

Anklamil on linnaõigused 1244. aastast. Anklam oli üks hansalinnadest.
Varem oli see Ostvorpommerni kreisi keskus, mis 2011. aastal aga kaotati.
Maardu hiiemets

Maardu hiiemets on hiis Jõelähtme kihelkonna Saha ja Maardu külas.
Maardu hiiemets tunnistati kultuurimälestiseks kultuuriministri määrusega 27. juulil 1998.

Kohapärimus

Maardu hiiemetsa ohvrikivi kohta on 1937. aastal Vandjala külast 88-aastase Jüri Saare esituse järgi kirjutatud üles muistend: 
Korra elanud üks püha mees. See mees käinud alati pühas hiies palumas. Korra palunud see mees päeva läbi oma jumalat. Inimesed läinud vaatama, mis see mees iga päev pühas hiies teeb. Kui inimesed seda näinud, küsinud, mida ta siin teeb. Siis vastanud paluja: "Ma palun siia ohvrikivi." Kui ta seda öelnud, kukkunud taevast alla suur kivi ja just selle mehe peale. Inimesed pannud selle kivi nimeks Ohvrikivi. Imelik mees olnud aga kadunud, teda pole kusagilt enam leitud. Inimesed arvanud, et ta jäänud kivi alla. See kivi olla praegugi Maardus Hiie metsas. (ERA II 165, 213/4 (1) < Jõelähtme khk, Vandjala k – L. Bataškov < Jüri Saar, 88 a (1937).)
Verikireslane

Taksonoomia

Perekonna autor on Johan Christian Fabricius (1775).

Süstemaatika

Perekond kuulub alamsugukonda Zygaeninae.

Levik

Verikireslane on alamsugukonna Zygaeninae ainus palearktilise levikuga perekond.
Eestis on kõikjal levinud väike-verikireslane ja aasa-verikireslane. Sarika-verikireslane on levinud ainult Saaremaal, ka teised liigid on levinud paiguti.

Valmikud

Verikireslased meenutavad kujult veidi mesilast või herilast.
Verikireslased on kirevad. See on hoiatusvärvus.
Keha ja eestiivad on metallsinised. Eestiibadel on punased laigud või vöödid. Tagatiivad on veripunased, välisservas on kitsas mustjassinine triip.
Tundlad on pikad, tipu lähedal jämedamad, tipus teravamad. Nad on musta värvi.
Tiibade siruulatus on 28–58 mm.

Röövikud

Röövikud on värtnakujulised.
Nad on rohekad või kollakad; piki keha kulgevad heledamad pikitriibud. Triipudel või nende vahel paiknevad ridadena suuremad või väiksemad mustad punktid.
Pikkus on 22 mm.

Valmikud

Kõik verikireslased on päevase eluviisiga. Kuna neid kaitseb hoiatusvärvus, siis elavad nad täiesti avalikult niitudel ega varja end.
Verikireslased lendavad kohmakalt, tavaliselt ühelt õielt teisele. Eestis lendavad nad juulis ja augustis.
Kuumal ajal istuvad nad näiteks jumikate õitel ja kõrreliste vartel. Nad pole ettevaatlikud ega põgene vaenlase eest.
Nad lasevad end isegi kergesti kätte võtta. Kuid kinni püütuna teesklevad nad surnut ja eritavad tilgakese kollast vastiku lõhnaga mürgist vedelikku. Sellepärast linnud neid ei söö.

Röövikud

Verikireslaste röövikud on sama mürgised kui valmikud. Seetõttu elavad nad sama avalikult kui valmikud. Nad toituvad põhiliselt liblikõielistel (näiteks hiirehernes, seahernes, nõiahammas).
Röövikud talvituvad, kevadel nukkuvad. Nad valmistavad valkja või kollase, pärgamenditaolise nukuhälli ning kinnitavad selle kõrgemate rohukõrtele. Nukud keerutavad end aeg-ajalt, tekitades kuuldavat heli. Selle toimingu otstarve pole teada.
Sulcis

Sulcis (sardi keeles Maurreddìa) on piirkond Itaalias Sardiinia saare lõunaosas, osa Sulcis-Iglesiente ajaloolis-geograafilisest piirkonnast.
Piirkonna kaks valda (Domus de Maria ja Teulada) kuulusid Sardiinia maakonna Cagliari provintsi. Ülejäänud vallad kuuluvad Sardiinia maakonna Carbonia-Iglesiase provintsi: Calasetta, Carbonia, Carloforte, Giba, Masainas, Narcao, Nuxis, Perdaxius, Piscinas, Portoscuso, San Giovanni Suergiu, Sant'Anna Arresi, Sant'Antioco, Santadi, Tratalias ja Villaperuccio. Sulcis piirneb Iglesiente piirkonnaga.
Sulcise territooriumile jääb kaks saart: Sant'Antioco ja San Pietro saar.
Sulcis on saanud nime antiikaja Kartaago linna Sulki järgi (vanakreeka keeles Solkoi, Σολκοί; praegune Sant'Antioco). Keskajal kuulus piirkond Sulcise kuratooriumi alla (Curatoria del Sulcis).
Juri Vladimirovitš Dolgorukov

Vürst Juri Vladimirovitš Dolgorukov (vene keeles Юрий Владимирович Долгоруков) (2. (ukj 13. november) 1740 – 8. (ukj 20. november) 1830) oli Venemaa Keisririigi sõjaväelane ja kuberner.

Elulugu

Põlvnes nimekast Dolgorukovite vürstisuguvõsast. Ta sündis vürst Vladimir Petrovitš Dolgorukovi (1699−1761) ja tema abikaasa vürstinna Jelena Vassiljevna Hilkova (suri 1761) pojana. 1749. aastal kirjutati ta lapsena sõjaväeteenistusse. Osales Seitsmeaastases sõjas, kus sai kahel korral haavata. Samuti võttis osa sõdadest Türgiga aastail 1773–1774 ja 1787–1791. 1773. aastaks oli ta tõusnud kindralporutšiku aukraadini. Aastal 1787 sai temast Preobraženski kaardiväepolgu alampolkovnik. 1790−1793 oli erus, seejärel astus taas teenistusse ja oli 1794−1795 Moskvas diviisikomandör. Vastuolude tõttu krahv Zuboviga oli sunnitud taas erustuma, kuid Paul I ajal 1796. aastal nimetati Moskva sõjakindralkuberneriks ja Astrahani grenaderipolgu šeffiks. 1799. aastal lahkus ta lõplikult teenistusest ning elas edaspidi oma Moskva palees ja linnalähedases Petrovskoje-Razumovskoje mõisas.

Perekond

Vürst naitus 1774. aastal krahvinna Jekaterina Aleksandrovna Buturlinaga (1750−1811). Sellest abielust sündis kolm last. Ainus poeg vürst Vassili Jurjevitš Dolgorukov (1776−1810) oli kindralmajor ja diviisikomandör.
Myles Burnyeat

Myles Fredric Burnyeat  (sündinud 1. jaanuaril 1939) on inglise filosoofiaajaloolane, kes tegeleb antiikfilosoofiaga.

Elulugu

Burnyeat õppis algul Cambridge'i Ülikoolis, hiljem University College Londonis  Bernard Williamsi käe all.
Ta töötas 1964–1978 University College Londonis ning 1978. aastast Cambridge'is, kus ta 1984–1996 oli antiikfilosoofia Laurence'i professor. Aastatel 1996 töötas ta Oxfordi Ülikoolis ning pöördus 2006 Cambridge'i tagasi.    
Aastatel 2005–2006 oli ta Aristotelian Society eesotsas.

Isiklikku

Aastatel 1984–2000 oli ta abielus klassikalise filoloogi ja luuletaja Ruth Padeliga. Talvest 2002 kuni abikaasa surmani kevadel 2003 oli ta abielus antiikfilosoofia uurija Heda Segviciga, kelle kirjutised ta toimetas trükki.
Nadežda (raadiojaam)

Nadežda oli Interrinde raadiojaam, mis tegutses 144. motoriseeritud laskurdiviisi Keila tankipolgus aastatel 1990–august 1991.
Hermann Johannes Ederberg

Hermann Johannes Ederberg (24. jaanuar 1893 – 3. detsember 1978) oli eesti vaimulik.
Ta õppis aastatel 1901–1903 Kuressaares Eisenschmidti algkoolis, 1903–1911 Tartus gümnaasiumis ja 1911–1916 Tartu ülikooli usuteaduskonnas. Prooviaastal oli ta Hageris ja Lääne-Nigulas. Ederberg ordineeriti 21. jaanuaril 1918 Tallinnas pastoriks.
1918. aastal oli ta adjunktpastoriks Tallinna Toompea Kaarli koguduses ja Keila Miikaeli koguduses. Aastatel 1919–1920 oli ta Hargla koguduse õpetaja ja 1921–1931 Koeru Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja.
1931.–1944. aastani teenis ta Czycheni (Bolken) kogudust Oletzko maakonnas Ida-Preisimaal. Seejärel aastatel 1944–1945 teenis Ederberg Dresdeni lähedal Schönfeldi kogudust, 1945–1946 Mecklenburgi lähedal Plau kogudust ja 1947–1961 Teichwitzi kogudust Tüüringis. Teichwitzi kogudusest siirdus ta ka emerituuri.

Isiklikku

Ta isa oli (Kaarma ja Kambja koguduste õpetaja) Friedrich Wilhelm Ederberg. Ema Julie Wilhelmine Ederberg (neiupõlves Elens; 1861–1897) oli Saaremaa esimene naisluuletaja. Tema poolvend Bruno Ederma oli Lääne-Nigula ja Rakvere Kolmainu koguduse õpetaja. Hermann Ederberg oli abielus Klara Masinguga, kelle isa oli Gotthilf Leonhard Masing (slaavi keelte professor Tartu Ülikoolis) ja vanaisa Carl Johannes Masing (Mustjala ja Peterburi Mihkli koguduse pastor). Tema kälimees oli Türi Püha Martini koguduse õpetaja Paul Voldemar Kuusik.
Võrgendivaablased

Võrgendivaablased (Pamphiliidae) on sugukond kiletiivalisi putukaid.
Lipuliik

Lipuliigid ehk sümbolliigid (inglise flagship species) on karismaatilised, tihti sümboolse tähendusega liigid, kes köidavad avalikkust ja pälvivad ka looduskaitses teiste liikidega võrreldes ebaproportsionaalselt palju tähelepanu.
Lipuliigid kuuluvad looduskaitsebioloogia valdkonda. Tegu on n-ö esindusliikidega (inglise focal species, surrogate species). Esindusliikide alla kuuluvad veel tugiliigid (inglise keystone species), indikaatorliigid (inglise indicator species), katusliigid (inglise umbrella species) ja karismaatilised liigid (inglise charismatic species).
Lipuliigid on enamasti üksikud liigid, mis on valitud, juhtimaks tähelepanu suurematele looduskaitseprobleemidele. Kuna looduskaitsebioloogia sisaldab palju tehnilisi ja abstraktseid kategooriaid, mida inimestel võib olla keeruline mõista, siis on lipuliigid efektiivne vahend, motiveerimaks avalikkust looduskaitset väärtustama. Traditsiooniliselt on lipuliigid peaaegu alati loomad, üldjuhul imetaja- või linnuliigid. Tuntuimateks lipuliikideks olevad loomad on sageli laialt tuntud oma kuju, värvi või ründamisviiside poolest. Enamasti kipuvad lipuliigid olema karismaatilised suured selgroogsed, üldjuhul tippkiskjad. Neid iseloomustab enamasti pikk sigimisaeg ja suur koduterritoorium.
Lipuliiki on võimalik defineerida ka kui üksnes turunduskampaania sümbolilist konstrukti, millel ei ole mingit seost tegeliku liigi ja tema potentsiaalse rolliga ökosüsteemis. Lipuliik on sel juhul justkui maskott, mis peab kehastama tervet bioloogilise mitmekesisuse kriisi (näiteks on hiidpanda kogu maailma bioloogilise mitmekesisuse sümboliks, olles näiteks Maailma Looduse Fondi logol), pidamata olema seejuures tugi- või katusliik ega isegi hävimisohus.
Lipuliike võidakse valida erinevate omaduste järgi, olenevalt sellest, mida väärtustab sihtrühm. Näiteks mingi piirkonna kohalikele elanikele ja turistidele suunatud lipuliikide valimise juures tuleb silmas pidada erinevaid asju.

Näited

Näited lipuliikidest on Bengali tiiger (Panthera tigris), hiidpanda (Ailuropoda melanoleuca), Aafrika elevant (Loxodonta africana) ja India elevant (Elephas maximus). Samuti kuuluvad lipuliikide alla näiteks delfiinlased (Delphininae), kiusvaalalised (Mysticeti) ja ahvilised (Hominoidea).
Lipuliigid võivad esindada mingit taksonoomilist üksust (näiteks liiki või ökosüsteemi), eesmärki (näiteks kliimamuutustele või ookeanide hapestumisele tähelepanu juhtimine), organisatsiooni (näiteks valitsuse osakonda või mittetulundusühingut) või geograafilist ala (näiteks riiki või kaitseala).
Richard-Aleksander Tisvelt

Richard-Aleksander Tisvelt (ka Tiswelt; 20. november 1882 Tallinn – jäi I maailmasõjas kadunuks) oli Eesti ujuja.
Aastal 1899 läks ta tööd otsima Peterburi ja seal alustas ta sportimist Peterburi Eesti Jõumeeste Ühisuses, hiljem sportis Peterburi Kalevis.
1912 võitis Kotkas Euroopa paremikku 50 m-s 29,5-ga.
1908–1914 kajastati teda palju kordi ajalehtedes, kus teda saavutuste pärast võrreldi teda maadlejate Lurichi ja Abergiga ning sõudja Kuusikuga.
Kunda alevivolinike loend 1934

14. ja 15. jaanuaril 1934 valiti Kunda alevivolinikeks (RTL 1934, 47):
Kasepää vald (Laiuse kihelkond)

Kasepää vald (saksa keeles Kasepä) oli vald Tartumaal Laiuse kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Kasepää küla.
Landeri maakond

Landeri maakond (Lander County) on maakond USA-s Nevada osariigis. Geograafilised koordinaadid on 39° 57′ N, 117° 2′ W.
Maakonna halduskeskus on Battle Mountain.
Maakonna pindala on 14 294 km², millest 67 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5775. Aastal 2000 oli elanikke 5794.

Ajalugu

Landeri maakond moodustati 1861. aastal. Maakond on nime saanud Frederick W. Landeri järgi. Landeri maakonda on nimetatud ka "maakondade emaks", sest selle territooriumist on moodustatud kolm maakonda: Elko, White Pine ja Eureka. Maakonna esimene halduskeskus oli 1862 Jacobsville, veidi aega hiljem sai halduskeskuseks Austin ja 1979. aastast on halduskeskus olnud Battle Mountain.
Hugo Nigol

Hugo Nigol (sündinud 6. augustil 1927 Harku vallas Harjumaal) oli eesti jääpurjetaja.
Nigol saavutas jääpurjetamises monotüüp XV klassis 1962. aasta NSV Liidu meistrivõistlustel kulla, 1958–1960 hõbeda ja 1964 pronksi.
Aastal 1962 oli Nigol monotüüp XV klassis Nõukogude Liidu edetabelis esikohal ning võitis ka 1962. aasta Eesti meistrivõistlused jääpurjetamises.
Purjetamises tuli Nigol M-klassis 1952 soodimehena ja 1955 roolimehena Eesti meistriks.
Tammiski mustkivi

Tammiski mustkivi (ka Musta Mardi kivi) on rändrahn Muhu saare loodetipus Tammiski nukil.
Kivi on kaugelt nähtav (eriti Kassari lahe poolt) ja kergesti leitav. Kivi lähedalt kulgeb neeme tippu viiv lai jalgrada. Rändrahn asub rannajoonest 15 meetri kaugusel, kadakate ja türnpuude ülekaaluga võsa ääres. Merejää võib olla rahnu korduvalt nihutanud.
Tammiski mustkivi on kasutatud meremärgina, millega seoses on nii kivi peale kui ka ette tehtud lõkkeid. Lõkked on rahnu ka kahjustanud, mõned väiksemad tükid on kivi küljest lahti tulnud.
Tammiski mustkivi ei ole looduskaitse all.
Kivist 150 m lõunas asub teravaharjaline gneissrahn (kõrgus 2,1 m; ümbermõõt 6,2 m).

Kirjeldus

Kivi mõõtmed on järgmised: pikkus 6,1 m; laius 3,7 m; kõrgus 3,3 m; ümbermõõt 15,4 m.
Kivi on teravaharjaline ja korrapäratu kujuga. Kivis on mõni kinnislõhe.
Kivi sisaldab tumehalli keskmisekristallilist graniiti, milles on suur hulk granaate (3–8 mm suurused tükid).

Uuringud

Kivi on uurinud 1952. aastal Herbert Viiding, kes pani kirja esimesed märkmed ja tegi visandjoonise. Viiding määras kivimiks apliitgraniidi.
1996 uuris rahnu Enn-Aavo Pirrus, kes mõõtis rahnu üle, koostas põhiplaani ja täpsustas asendit.

Muistendid

Tammiski mustkivi seostatakse Muhu vägilasmuistendi kangelase Musta Mardiga, mistõttu rahnu ka Musta Mardi kiviks hüütakse. Mart olevat kivi toonud Soomest panga küljest ajujääl. Kivi alla olevat Must Mart peitnud oma varanduse.
Teisalt on rahvasuust pärit lugu, et kivi olevat toonud Suure Tõllu naine Piret oma põlle sees.
1970. aastatel olevat püütud kivi õhkida, et varandust kätte saada, kuid kivi ei nihkunud paigast.
Juha Rehula

Isiklikku

Rehula on abielus ning ta on kahe lapse isa. Sõjaväearvestuses on ta aukraadilt kapten.
Neutraalsed oksiidid

Neutraalsed oksiidid on oksiidid, millel puuduvad happelised ja aluselised omadused ning millele ei vasta ühtegi hapet ega alust.
Carltoni maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1857. aastal.
Kirjastus SE&JS

Kirjastus SE&JS on Eesti kirjastus. See asutati novembris 1992. Kirjastuselt on muu hulgas ilmunud raamatuid Eesti ajaloost, isiku- ja elulooraamatuid, Eesti luuleklassikat.
Aastast 2011 ilmus kirjastuselt 3-raamatuline "Mõttevaramu" raamatusari.
Kirjastuse juhttegelasi on Sirje Endre.
Julma Ölkky

Julma Ölkky (ka Julma-Ölkky, Julmaölkky) on 42 meetrit sügav kanjonijärv Soomes Põhja-Pohjanmaa maakonnas Kuusamo ja Suomussalme valla piiri lähedal, umbes 47 kilomeetrit Kuusamost lõunas. Järve geograafilised koordinaadid on 65° 33′ 0″ N, 29° 19′ 42″ E.
Kitsukese kanjoni enda sügavus koos veepealse osaga on 100 meetrit. Järve veetase on 243,8 meetrit üle merepinna ja pikkus üle kolme kilomeetri. Peaaegu püstloodis kaljukaldad kerkivad üle 50 meetri veepinna kohale.
Järv suubub lõunas Ala-Ölkky järve, mille veetase on 234,5 meetrit üle merepinna.
Järve äärde pääseb autoga, Hossast matkarada pidi või paadiga. Suviti korraldatakse seal paadimatku.
Barbara Kosmal

Barbara Kosmal (26. veebruar 1973 Varssavi – 15. mai 1993 Brzeziny) oli poola filminäitleja ja modell.
Barbara Kosmal lõpetas 1992. aastal Varssavi Jan Kochnowski nimelise XXVII Üldhariduslütseumi. Esimese filmirolli mängis ta 1988. aastal. Barbara Kosmal mängis veel kolmes filmis, millest kaks linastusid pärast tema surma.
15. mail 1993 sõitis Barbara Kosmal koos filmilavastaja ja stsenaristi Xawery Żuławskiga Łódźist filmivõtetelt autoga Varssavisse. Rooli taga olnud Żuławski kaotas auto juhtimise üle kontrolli ja masin paiskus teelt välja vastu puud. Barbara Kosmal hukkus kohapeal.

Isiklikku

Barbara Kosmali ema oli näitlejanna Barbara Brylska ja isa arst Ludwik Kosmal.
Lischert

Lischert (letseburgi keeles Leschert) on küla Atterti vallas Luxembourg'i provintsis Valloonia piirkonnas Belgias.
Enne valdade ümberkorraldamist 1977. aastal kuulus umbes 200 elanikuga küla endise Thiaumonti valla halduspiiridesse.
Viljandi Garnisoni kalmistu

Viljandi Garnisoni kalmistu on kalmistu Viljandi kihelkonnas Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Riia maantee ja Kalmu tänava nurgal Viljandi linnas Viljandi maakonnas.

Ajalugu

Sõjaväelastele eraldati kõige edelapoolsem osa vana kalmistust 1915. aastal ning Esimene maailmasõja ajal maeti siia teadaolevalt kümme Vene sõjameest.
Vabadussõja ajal maeti siia kaks langenud Eesti sõjameest. 1923. aastal asutati siia ametlikult Viljandi Garnisoni kalmistu. Kalmistu korrastati ja planeeriti ümber 1939-40 kujur Roman Haavamäe projekti järgi.
Kalmistule maeti 1942. aastal ka kolm 1941. aasta Viljandi punase terrori ohvrit. Nõukogude kolmanda okupatsiooni ajal jäi kalmistu hävitamata, kuid seda ei hooldatud. Kalmistu korrastati 1994. aastal, siia on teadaolevalt maetud 24 inimest.
Klassikaline ja mitteklassikaline ratsionaalsuse ideaal

"Klassikaline ja mitteklassikaline ratsionaalsuse ideaal" ("Классический и неклассический идеалы рациональности") on Merab Mamardašvili filosoofiline teos. 
Selle esimene trükk ilmus Thbilisis 1984. Teine trükk ilmus 1994 Moskvas kirjastuse Labirint väljaandel koos autori parandustega, mille viis sisse Juri Senokossov. Aastal 2004 andis raamatu Mamardašvili tööde kogu XIII raamatu põhiosana välja Moskva kirjastus Logos.
Püree

Püree (prantsuse keeles purée) on poolvedel peenestatud toit, tavaliselt puu- või köögiviljadest.
Püree valmistamiseks toit tavaliselt kuumtöödeldakse ja enne või pärast seda peenestatakse mikseri või pudrunuiaga.
Püreed on näiteks puuviljapüree, köögiviljapüree, kartulipüree. Erisugustel püreedel võivad olla ka teistsugused nimetused, näiteks tomatipasta ja hummus.
Toitu püreestatakse tihti beebidele ja teistele inimestele, kes ei saa närida.
Eleftherotypía

Eleftherotypía (Ελευθεροτυπία) on Ateenas ilmuv üleriigilise levikuga vasakpoolne päevaleht.
Leht hakkas ilmuma 1975. aastal. Algselt olid omanikeks ajakirjanikud, kuid 1978. aastal võtsid lehe üle vennad Tegópoulosed. 2011. aastal läks leht pankrotti, kuid taasavati 2013. aastal. Uus omanik on Harris Ikonomopoulos.
Leht on üldiselt suhtunud soosivalt sotsiaaldemokraatlikku erakonda PASOK, kuid on partei tegevust ka kritiseerinud.
Vasakradikaalide, anarhistide ja terroristide rühmitused saadavad Eleftherotypía toimetusele infomaterjale ja manifeste lootuses oma vaateid levitada. Kuni 2002. aastani hoidus leht terrorirünnakute hukkamõistmisest. Varem on Eleftherotypía toimetajad kritiseerinud terrorismivastaseid seadusi.
Eleftherotypía pühapäevane väljaanne Kyriakátiki Eleftherotypía (Κυριακάτικη Ελευθεροτυπία) avaldab Le Monde Diplomatique'ist tõlgitud artikleid rahvusvahelistel teemadel.
Alates 2000. aastast ilmub kolmapäeviti koos lehega koomiksiajakiri "9".

Kreeka võlakriis

Kreeka majandusraskused tabasid ka ajalehte. 2011. aasta augustis lõpetasid omanikud töötajaile palga maksmise. Detsembris alustasid töötajad streiki ja omanikud kuulutasid välja Eleftherotypía pankroti. Kuigi leht oli suletud, andsid ajakirjanikud omal initsiatiivil nime "Eleftherotypía töötajad" all välja mitu erinumbrit, mida ostsid ka need, kes ei olnud lehe püsilugejad. On oletatud, et lehe sulgemise taga võisid olla ka poliitilised motiivid – leht oli kreeka restruktureerimispaketi ja valitsuse suhtes kriitiline. Enne sulgemist oli Eleftherotypía veebileht kõige populaarsem Kreeka meediaorganisatsiooni veebileht. 10. jaanuaril 2013 hakkas leht uuesti ilmuma ja taasavati ka internetikeskkond Enet. Uuele omanikule Harris Ikonomopoulosele kuulub 67% lehe aktsiatest. Ikomonopoulos on kirjutanud, et Eleftherotypía ei toeta mitte kindlaid parteisid, vaid ideesid – ühiskonda, õiglust ja lootust. Ikomonopoulose sõnul on Eleftherotypía ülesandeks kaasa aidata Kreeka ühiskonna taassünnile.
Vestlusjuht

Vestlusjuht (inglise keeles discussion moderator) on vestluse, arutelu vms kulgu juhtiv isik koosolekul, konverentsil, infopäeval vms üritusel.

Sünonüümid

Vestlusjuhi sünonüümiks sobivad arutelujuht, jutujuht või väitlusjuht, kui tegu on pigem väitlusega. 2014. aasta sõnavõistlusel pakuti sõna kõnejuht. Koosoleku kulgu juhib koosoleku juhataja.

Homonüümid

Tehnikavaldkonnas tähendab moderaator aeglustit, muusikas pilli heli reguleerijat. Moderaator (pigem veebihaldaja või veebihaldur) võib olla ka eriõigustega isik, kes haldab internetifoorumit.
Johannes Hiob

Johannes Hiob (17. mai 1907 Lokuta – 7. august 1942 Vorkuta vangilaager, Venemaa) oli eesti helilooja ja organist.
Pundenik

Pundenik on keskaegse Eesti talupoja sotsiaalne kategooria.
Pundenik oli sarnaselt üksjalaga väiksema maksukoormusega kui näiteks adratalupoeg. Pundenik pidi maksma kaks punda (tündrit) vilja, muid kohustusi polnud. Tavaliselt olid pundenikud majanduslikult paremal järjel kui üksjalad.
Glandorf (Saksamaa)

Kirikud

Katoliikliku St. Johannise (Ristija Johannese) kiriku vanimad osad pärinevad 13. sajandist ja on dokumentaalselt esmakordselt mainitud 1275. aastal. 1636. aastal põletati kirik Kolmekümneaastases sõjas Rootsi vägede poolt maha ja ehitati vanadest materjalidest uuesti üles. Aastatel 1817 kuni 1820 toimus hoone täielik uuendamine.
Katoliiklik on ka St. Marien (Maarja) kirik Schweges. See ehitati 1863. aastal õpetaja Mathias Niehausi eestvedamisel.
Protestantlik "Kripplein Christi" (Kristuse hälli) kirik on puukirik ja ehitati esiti 1912. aastal Holsen-Ahlesse Bünde juures. 1952. aastal ostis kiriku Glandorfi protestantlik kogukond ja ehitas selle uuesti üles uuele vundamendile.
Monique Adamczak

Monique Adamczak (sündinud 21. jaanuaril 1983) on Austraalia elukutseline naistennisist. 
Praegu on tema treener varasem Roger Federeri treener ja üks Austraalia tenniselegende Tony Roche. 
Adamczaki lemmikväljakukatteks on muruväljak.
Adamczak tegi suure tennise debüüdi 15-aastaselt 1998. aastal, mil ta osales oma esimesel ITF-i turniiril Lynehamis. Teel veerandfinaali alistas ta ka kuulsa kaasmaalanna Alicia Moliku. 
Oma esimese ITF-i turniiri võitis Monique Jaipuris, kus ta oli finaalis oli parem india tennisistist Manisha Malhotrast 6-2, 2-6, 6-3. Sama turniiri võitis ta ka paarismängus koos Jennifer Schmidtiga.
Kui karjääri alguses püüdis ta panna rõhku peamiselt üksikmängule (tema parim koht WTA edetabelis on olnud 138. – aprillis 2010), on ta aja jooksul olnud edukam hoopis paarismängus (kõrgeim koht WTA edetabelis  51. – veebruaris 2018).
Sotsiaaldemokraatia

Sotsiaaldemokraatia ajalugu

Ideoloogia tekkis 19. sajandi lõpupoolel sotsialistide nn. revisionistliku suuna pooldajate hulgas. Tekkepõhjuseks reaktsioon 19. sajandi kapitalismile üldomaseile pahedele (kehvad sotsiaalmajanduslikud olud, vaesus, majanduslik ja sotsiaalne ebavõrdsus, pea olematud töökaitseseadused ja sotsiaalne turvalisus, sotsiaalne tõrjutus). Sotsiaaldemokraatiat eristas sotsialismist revolutsioonilisuse eitamine ja soov arendada ühiskonda evolutsiooniliselt, reformide teel. Lahknes sotsialimist lõplikult esimese maailmasõja ajal erimeelsuste tõttu rahvusluse küsimuses. Mõningaile teoreetikuile on sotsialism ja sotsiaaldemokraatia siiski tänini sünonüümid. Ka kasutavad nimetust "sotsialistlik" enda kohta mitmed klassikalised sotsiaaldemokraatlikud erakonnad, näiteks Prantsuse Sotsialistlik Partei. Sotsiaaldemokraadid pooldasid võitlust rahvuse ja riigi eest. Sotsiaaldemokraatlikud partei tekkisid esmalt Saksamaal (1863), Suurbritannias (1900) ja Prantsusmaal (1905).