Russalka (monument)

Korjandus mälestussamba rajamiseks

19. septembril (vkj 7. septembril) 1899 algatasid Siimeoni kirikus meremeeste hingepalvest osavõtjad mõtte püstitada hukkunud meremeestele mälestussammas. Tallinna sadama ülem kontradmiral P. Wulff rääkis sellest mõttest mereministeeriumi juhatajale Peterburis, kes selle heaks kiitis. Ta esitas keiser Nikolai II-le palve lubada samba püstitamiseks korraldada üleriigiline korjandus. Jaanuaris 1900 sai Wulff mereväe peastaabist teate, et korjanduse korraldamine on lubatud. Moodustati vastav komitee Wulffi juhtimisel. Sama aasta aprillis alustati korjandust. See osutus edukaks ka eestlaste hulgas. Üle riigi saadi kokku 61 000 rubla.

Kavand ja teostus

1901. aasta alguseks valmis komitee palgatud arhitektil Nikolai Thammel mälestusmärgi kavand. Töö teostamine usaldati skulptor Amandus Adamsonile. Adamsonil valmis mälestussamba mudel ühe kuu jooksul. Ingli kuju modelliks kasutas Adamson oma 22-aastast majapidajannat Julie-Lisette Rootsit, kellest sai hiljem Tiit Made vanaema.  11. juulil 1901 esitas kontradmiral Wulff samba kavandi keisrile, kes selle heaks kiitis, nagu ka samba paigutamise koha Tallinnas: Kadrioru lossi eest algava promenaadi tipus, mere ääres. Et sammas hästi mõjule pääseks, tuli linnavalitsusel osta kaupmees Pfaffilt 1500 rubla eest juurde täiendavalt mereäärset maad. Adamsonile maksti kavandi elluviimise eest 10 000 rubla, arhitekt N. Thamm sai 2000 rubla, 9000 rubla maksti Peterburi tehasele Morand ingli kuju, reljeefi ja teiste pronksdetailide valamise eest ning 20 000 rubla Soome firmale Granit raudkivide eest. Tallinna 1. gildi kaupmees Christian Rotermann võttis aga enda kanda kõik samba aluse valmistamisega kaasnenud kulud. Russalka mälestussamba püstitamine läks kokku maksma 67 159 rubla.

Pidulik avamine

Samba nurgakivi pandi pidulikult 20. septembril (vkj 7. septembril) 1901. 1901. aasta juulis alustatud monumendi graniitosa ehitamine võttis aega terve aasta. 2. augustil ( vkj 20. juulil) 1902 pandi kohale ingli pronkskuju ning kolm päeva hiljem vaatas samba üle isiklikult keiser Nikolai II koos suurvürstist kontradmiraliga. Mõlemad jäid väga rahule. Monument oli peaaegu valmis, kuigi tellingud olid veel eemaldamata. Tööd viidi kiiresti lõpule ning sammas avati suure pidulikkusega Russalka hukkumise üheksandal aastapäeval 7. septembril (uue kalendri järgi 20. septembril) 1902.
Avamispidustused algasid kell 12.30. Juba hommikul kogunes rahvast murdu. Kooliõpilased olid tulnud klasside kaupa. Samba juurde oli üles rivistatud sõjavägi, lahel seisid sõjalaevad Mogutši, Kompass, Sekstan, Svetlana, Asja ja Artelštšik. Kohal olid vaimulikud, sadamaülem kontradmiral Wulff, Eestimaa kuberner kammerhärra Bellegarde, Eestimaa rüütelkonna peamees parun von Dellingshausen, Tallinna linnapea von Hueck, mälestussamba komitee liikmed, hukkunud meremeeste omaksed ja teised kutsutud võõrad. Kell 12.30 saabusid kinnistes tõldades mereministeeriumi juhataja kindraladjutant admiral Tõrtow ja mereväe peastaabi ülem viitseadmiral Avellan Peterburist Svetlana komandöri Nilovi ja kadunud Russalka komandöri venna, kontradmiral Jaenischi saatel. Pärast seda, kui mereministeeriumi juhataja oli paraadi komandörilt raporti vastu võtnud, käis ta tervitusmarsi saatel sõjaväelasi tervitades sõjaväerivi eest läbi. Siis asusid kõik aukandjad kooripuldi ette ja pöörasid pilgud mälestussamba poole. Tuli pühalik silmapilk. Sadamaülem Wulffi suust tuli käsk: "Kate maha!" ja marsi saatel langes kate samba ümbert. Sõjavägi andis au, orkester mängis keiserlikku "Kolj slaven naš gospodj" ja sõjalaevad tulistasid aupauke. Sellega oli mälestussammas avatud. Järgnes palvus, mida toimetasid Aleksander Nevski katedraali vaimulikud: ülempreestrid Siimeon Popov ja Karp Tiisik ning kuus preestrit ja kaks diakonit. Palvuse järel tuli mälestussamba pühitsemine ja õnnesoovimine. Samba jalamile pandi rohkesti pärgi. Lõpuks toimus veel sõjaväeparaad ja siis läksid pidulised laiali. Kell 15.00 algas mereväe klubis pidulik einevõtmine ja sellega lõppes Russalka mälestuspäev.

Mälestussamba restaureerimine

Venemaa keisririigi mereministeeriumi egiidi all rajatud Russalka mälestusmärk läks Eesti Vabariigis Kohtu- ja siseministeeriumi valdusse ning võeti 1925. aastal ühe esimese mälestusmärgina riikliku kaitse alla. Ministeerium ei olnud monumendi hooldamisest eriti huvitatud ning pärast pikki vaidlusi Tallinna linnaga jäi see viimase mureks. 1930. aastate lõpul olid monumenti ümbritsevad laternad sedavõrd halvas seisukorras, et need asendati 1939. aastal vaasidega. Monument sai Teises maailmasõjas tugevasti kannatada. Nõukogude ajal mälestusmärk küll taastati, kuid paljud detailid asendati odavamatega.
Laevahukku kujutav pronksbareljeef sai sõja ajal mürsukildudest vigastada ja otsustati anda sõjatööstusele ümbertöötlemiseks, kuid pronksisegu ei osutunud ümbervalamiseks sobivaks. Vigastatud reljeef leiti pärast sakslaste lahkumist Mäekalda tänav 16 maja hoovist. Säilinud osa ja fotode järgi modelleeris skulptor Paul Horma 1945. aastal vana reljeefi täpse koopia. Pronksivalu teostati ETKVL-i Kopli Masinatehases 1946. aastal ning see kaalus 270 kilo. Bareljeef taasavati 27. juulil 1946.
2005. aastal taastati mälestusmärki ümbritsenud ilmakaari tähistav ringvöö ning neli ühe tonni raskust ja üle seitsme meetri kõrgust laternat. Malmist laternapostid koos laternatega rekonstrueeriti fotode järgi A. Sildre jooniste alusel ja teostati Peterburis. Nõukogude ajast pärit terratso- ehk mosaiikbetoonplaatidest ilmakaari tähistavat lagunenud ringvööd ei hakatud parandama. Selle asemel telliti ehtsast graniidist plaadid – samasugused, nagu seal alguses olid olnud.

Kujutamine kunstis

2005. aastal andis Eesti Post välja Amandus Adamsoni 150. sünniaastapäevale pühendatud esimese päeva postkaardi (FDC), millel on kujutatud fragmenti Russalka mälestussambast.