google/wiki40b huggingface dataset:
Carl Sagan

Pere

Sagan oli kolm korda abielus. Aastal 1957 abiellus ta bioloog Lynn Margulisega, kellega tal oli kaks last: Dorion ja Jeremy. 1968. aastal abiellus ta näitleja Linda Salzmaniga, kellega tal oli poeg Nick. Aastal 1981 abiellus ta kirjanik Ann Druyaniga, kellega tal oli tütar Alexandra Rachel ja poeg Samuel Democritus.
Tugipiilar

Tugipiilar ehk kontraforss on gooti arhitektuurile omane piilaritaoline seinatugi võlvide külgsurve tasakaalustamiseks (võlvikandade toetamiseks). Tavaliselt astmeliselt aheneva profiiliga tugipiilarid paiknevad reeglina seinamüüri välisküljel (harvemini ka siseküljel).
Endel Meiusi

Endel Meiusi (7. november 1932 – 11. jaanuar 2018) oli eesti päritolu ameerika vaimulik ja evangelist. 
Endel Meiusi sündis Tallinnas. Tema vanemad kuulusid Villardi kogudusse, isa oli Priikoguduste Liidu juhatuse liige ja ajakirja „Armu Hääl” vastutav toimetaja. Suved veetis Endel Saaremaal, kus tema vanaisa oli Vanamõisa koguduse vanem.
Tallinna pommitamise järel põgenes perekond Rootsi, kus Endel lõpetas keskkooli. 1949–1953 elati Austraalias, kus Endel täiendas end elektroonika alal. Sealt siirdus ta USA-sse usuteadust õppima. 
Meiusi on teeninud pastorina kogudusi Ameerikas ja Austraalia eestlaste keskel. Oma põhikutsumust tundis ta pigem evangelistina ja on oma sõnul külastanud 76 riiki. Üliõpilasena korraldas Endel 1953. aastal esimese eestikeelse raadiosaate. Sealt alates sai tema südameasjaks raadiomisjon. Tema missiooniks oli Piiblite levitamine, kristliku raadio käivitamine ning humanitaarabi jagamine.
Eesti taasiseseisvumise ajal pühendas Meiusi aega ja energiat kodumaa heaks Eesti Kristliku Ministri (Estonian Christian Ministries) teenistuses, trükkides ja läkitades siia Piibleid. Meiusi südamesooviks oli ehitada üles vaimulik Pereraadio. See sündis novembris 1993. Selleks ajaks oli valmis ehitatud Oleviste stuudio. Samal aastal hakati saateid tegema Tallinnas ja Kuressaares, peagi ka Tartus. Raadiotööd toetas Meiusi mitmel viisil kuni oma elu lõpuni.
Endel abiellus Mairi Konsaga 1955. aastal. Paaril sündisid tütar ja kaks poega.
Aivar Simmermann

Aivar Simmermann (sündinud 2. aprillil 1959 Paides) on endine näitleja, koolitaja ja Tallinna Ülikooli õppejõud.
Ta lõpetas aastal 1977 Tallinna 22. Keskkooli ja aastal 1982 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri (10. lennu).
Ta mängis aastatel 1982–1990 Vanalinnastuudios ja 1990–1992 VAT Teatris. Hiljem on ta tegelenud koolitamisega Moreno Keskuses ja Tallinna Ülikoolis, kus ta on psühhodraama ja draama õppejõud.

Isiklikku

Tema isa oli näitleja Endel Simmermann.
Triitsu tamm

Triitsu tamm on kaitsealune tammepuu Tartu maakonnas Peipsiääre vallas Koosa külas. Puu võeti kaitse alla 1959.
Puu ümbermõõt on 517 cm (mõõdetuna 1,3 m kõrguselt) ja kõrgus 18 m.
Positsioonreguleerimine

Positsioonreguleerimine on katkev (mittepidev) automaatreguleerimine, kus regulaatori väljundsuurus muutub hüppeliselt nulli ja maksimumi vahel või astmeliselt . Positsioonreguleerimine võib olla kahe-, kolme- või mitmepositsiooniline. Kolme- või mitmepositsioonilise reguleerimise korral muutub väljundsuurus y astmeliselt (joonis 1).
Reguleerimisprotsess võib olla hüstereesita või hüstereesiga. Kui reguleerimine on sümmeetrilise hüstereesisilmusega, siis lülitub regulaator välja reguleeritava suuruse väikese negatiivse kõrvalekalde korral ja sisse väikese positiivse kõrvalekalde korral. Hüsterees tekib elektromagnetilise relee omadusest või mehaaniliste andurite hõõrdejõudude tõttu. Relee rakendub suurema pinge juures, kui ennistub.

Kahepositsiooniline reguleerimine

Releetoimelise (binaarse) kahepositsioonilise ehk kaks-punkt reguleerimise korral on juhttoimel u(t) ja väljundsuurusel y ainult kaks väärtust "0" või "100%". Kui väljundsuurus ületab ülemise väärtuse, siis lülitatakse juhttoime ja seega ka reguleeritav objekt välja, kui väljundsuurus langeb alla alumist väärtust, siis lülitatakse juhttoime sisse. Seega, kui reguleerimisviga e1(t)=e(t)-uₜₛ(t) (joonis 2) on positiivne, lülitub täitur sisse, kui see on 0 või negatiivne, lülitub välja. Reguleerimisel võngub reguleeritav suurus seadeväärtuse ümber. Võnkumise amplituud ja periood on seda suuremad, mida suurem on süsteemi hilistusaja τ ja ajakonstandi T suhe. Binaarregulaatori omadusi saab parandada (nt. suure hilistusega ahjude puhul) elektrooniliste tagasisidede abil. Tagasisidet kasutatakse lülitussageduse suurendamiseks, mis aitab vähendada ka võnkumise amplituudi.
Mehaaniliste täiturite kasutamisel (näiteks releed ja kontaktorid) ei tohiks lülitussagedus olla suurem kui 1...5 lülitust minutis. Suuremaid lülitussagedusi võimaldavad pooljuhtkommutaatorid näiteks IGBT transistoride või türistoridega lülitid. Suure lülitussageduse tõttu pole väljundsuuruse võnkumine enam märgatav ning reguleerimisel saadakse pidevreguleerimisega võrreldavad tulemused. Kui pidevreguleerimise korral on regulaatori väljundis pidevsignaal, siis tagasisidega binaarregulaatori puhul on regulaatori juhttoimeks pulsilaiusmoduleeritud signaal.

Kolmepositsiooniline reguleerimine

Kolmepositsioonilse ehk kolm-punkt regulaatori väljundil on kolm väärtust. Vastavalt sellele, kas reguleeritav suurus on väiksem esimesest seadeväärtusest, on esimese ja teise seadeväärtuse vahel või on suurem teisest seadeväärtusest saab väljundsuurus esimese teise või kolmanda väärtuse. kolmepositsioonilse regulaatori näiteks on ruumi kütmise ja jahutamise termoregulaator. Kui ruumi temperatuur on alla soovitud väärtuse, lülitatakse sisse küte, kui temperatuur on normis on küte ja jahutus välja lülitatud, kui ruum on palav, lülitatakse sisse jahutus. Võimalik on näiteks reguleerida ka kahte kütte astet ja küte välja lülitada. Kolmepositsioonilise reguleerimise saab ka kahest kahepositsioonilisest regulaatorist, kui releede väljundkontaktid vastavalt ühendada.
Ooberst

Ooberst (saksa, taani ja norra keeles oberst, rootsi keeles överste, soome keeles eversti, islandi keeles ofursti) on kolonelile vastav sõjaväeline auaste, mis on kasutusel olnud saksakeelsetes riikides ning Rootsis, Taanis, Norras, Soomes ja Islandil. Tänapäeval on oobersti auaste kasutusel Austrias, Saksamaal, Šveitsis, Soomes, Norras, Taanis ja Islandil.
Zbigniew Libera

Zbigniew Libera (sündinud 7. juulil 1959 Pabianices, Poolas) on Poola kunstnik. Tema tuntuim teos on laialt poleemikat tekitanud "LEGO koonduslaager" (1996). LEGO Corporation andis Liberale klotsid tasuta, teadmata tema kavandit ja kasutusviisi. Ehkki Libera kasutas oma LEGO-komplektidel kirja "sponsored by LEGO Systems", kinnitab LEGO, et ei kiida tema teost heaks.
New Yorgi Juudi muuseum eksponeeris neid LEGO-komplekte 2002. aastal näitusel "Mirroring Evil: Nazi Imagery/Recent Art". Kriitikute arvates trivialiseerivad Libera mänguasjakomplektid Holokausti. Libera pooldajad väitsid siiski, et need peegeldavad kurja leidlikkust, millega konstrueeriti koonduslaagrid kui terrorivahendid. Kunstiajalooline kriitika, nagu on seda esitanud Ernst van Alphen, on väitnud, et mänguasjad representeerivad Holokausti ja kujundavad seda ümber meile tuttavamas võtmes, mis taastab selle tähenduse pärast retseptsioonis valdavate Holokausti-teemaliste haridusprogrammide mõju. Kunstiajaloolane Norman Kleeblatt tõlgendab teost sarnaselt, pidades teost seotuks Michel Foucault' laadis vaatega koonduslaagritele.
Libera on teinud ka fotosarja "Residendid", milles taaslavastab ikoonilisi ajaloolisi fotosid Teise maailmasõja ajast. 2015. aastal on üks foto sellest sarjast üleval Tartu Kunstimuuseumi näitusel "Minu Poola. Mäletamisest ja unustamisest".
Ott Raun

Ott Raun (sündinud 19. juulil 1940 Tallinnas) on eesti proosakirjanik, luuletaja ja ajakirjanik.

Looming

Raun on välja andnud kuus luulekogu ("Hobusel on täna sünnipäev" 1973, "Silmlill" 1996, "Kaheks saa" 2002, "Kummelilõhn kirikus" 1991, "Alraun" 2005, "Iseenese väljanäitus" 2010), kolm romaani ("Kõrvaltegelased" 1990, "Kuningas, kes tahtis olla narr" 1995, "Test" 2000), artiklivalimiku "Vaikne eestlane" (1998), muinasjuturaamatu "Kass nimega Inimene" (2015) ning mälestusteraamatud "Vaimu vend" (2015) ja"Tuba number kaheksa" (2016).

Liikmesus

Ta on Eesti Kirjanike Liidu liige 1992. aastast, Eesti Arhivaaride Ühingu liige ning kirjandusrühmituse Wellesto liige ja üks selle asutajaid.

Isiklikku

Tema poeg on filmikriitik, operaator ja režissöör Mart Raun, kes filmitöö kõrval tegutseb ka vabakutselise storyboard-kunstnikuna.
Elmar-Oskar Sakkov

Elmar-Oskar Sakkov (9. juuni 1941 Mõisaküla – 21. oktoober 2009) oli eesti mehaanikateadlane.

Elulugu

Elmar-Oskar Sakkov oli lukksepa poeg.
Lõpetas 1959 Mõisaküla Keskkooli, 1964 TÜ füüsika-matemaatikateaduskonna teoreetilise mehaanika erialal, 1965–1968 TÜ aspirant, füüsika-matemaatikakandidaat (1970, TÜ), väitekiri "Анализ закритической стадии упруго-пластических пластин и оболочек". Täiendas end 1969–1970 Poolas, 1977 Moskvas, 1979 Thbilisis. Oli 1968–1969 TÜ teoreetilise mehaanika kateedri assistent, 1969–1973 vanemõpetaja, 1973–1992 dotsent, ühtlasi oli 1973–1976 lähetatud õppetööle Alžiiri Ülikooli ja 1984–1988 Diégo-Suareze ülikooli (Madagaskar), 1992–2000 TÜ rakendusmatemaatika instituudi dotsent, 2000–2005 lektor, aastast 2005 erakorraline dotsent. Lugenud teoreetilise mehaanika, meh-süsteemide modelleerimist, rakendusmehaanika jt kursusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: elastsete-plastsete plaatide ja koorikute pärastkriitilise staadiumi analüüs; armeeritud talade ja koorikute optimaalne projekteerimine, komposiitide optimeerimine. 
Ta oli Eesti Matemaatika Seltsi asutajaliige. Ta avaldas üle 40 teadustrükise.

Isiklikku

Ta oli aastast 1966 abielus arhitekt Helmi Sakkoviga, neil on kaks poega: Erik ja Sven.
Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum

Šoutjärvi Rjurik Lonini nimeline vepsa etnograafiamuuseum (vene keeles Шёлтозерский вепсский этнографический музей имени Р. П. Лонина, vepsa keeles Šoutar’ven vepslahnje etnografine Rjurik Lonin -muzei) on Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis vepsa kultuuri esitlev koduloomuuseum.
Muuseum on asutatud aastal 1967 Rjurik Lonini initsiatiivil. Muuseumi peamaja on Melkini maja, mis on ehitatud aastal 1814 ja on vepsa arhitektuuri mälestusmärk. Lisaks toimetati aastal 1977 Melkini maja taha Tutšini maja.
Muuseum asub Karjala Vabariigis Äänisranna rajoonis Šoutjärvil, aadressil Ulitsa Potštovaja 28.
Amoebidae

Süstemaatika

Sugukond arvatakse Tubulinida seltsi Tubulinea klassist. Teise süsteemi järgi käsitletakse neid Euamoebida seltsist, mis arvatakse Lobosea klassi (või Lobosa klassi).

Tunnused

Sugukonna esindajatele on tüüpilised kulendid ehk pseudopoodid, mis muudavad kuju. Kulgemisel on üks kulend domineeriv, teised tõmbuvad tagasi ning tsütoplasma voolab domineeriva kulendi suunas. Mõnikord kulgeb rakk "kõndimise" teel: suhteliselt püsivad kulendid on jalgade eest. Erinevalt teistest Tubulinea klassi esindajatest neil subpseudopoodid puuduvad.
Rakusein puudub.
Kuju on ligikaudu silindriline.
Tsütoplasma on granuleeritud.
Otto Friedrich von Richter

Elulugu

Richter õppis klassikalist filoloogiat ja orientalistikat Heidelbergis ja Viinis. 1815 reisis ta koos Sven Fredrik Lidmaniga (1784–1845) Egiptusesse ja Nuubiasse, 1816 Väike-Aasiasse. Suri haigestumise tõttu Smürnas (tänapäeva İzmir Türgis) reisil olles.

Pärand

Tema isa, Liivimaa ülemmaakohtu assessor ja maanõunik Otto Magnus von Richter (1755–1826), kinkis tagasi Eestisse saadetud poja poolt kogutud muistised Tartu Ülikoolile, millega pandi osaliselt alus ka orientalistika arenguks taasavatud Keiserliku Tartu Ülikoolis. Suurem osa annetatud muististest asuvad tänapäeval Voronežis, kuhu need evakueeriti 1915. aastal Esimese maailmasõja eest. Tartu Ülikooli kunstimuuseumis on aga alles Richteri kogust pärinevad Egiptuse muumiad ning Tartu Ülikooli raamatukogus mitmeid araabia-, pärsia- ja türgikeelsed käsikirju ning Richteri kogutud trükiseid.

Richteri reisimälestused

Richteri käsikirjalised reisimälestused on praegu hoiul Rahvusarhiivis. 1822. aastal toimetas Tartu ülikooli rektor Gustav von Ewers osa sellest materjalist trükki ja lasi Berliini kirjastuses Verlag Georg Reimer avaldada raamat pealkirja all "Wallfahrten im Morgenlande. Nach Otto Fr. von Richters Tagebüchern und Briefen dargestellt von J. Ph. G. von Ewers" ('Palverännakud hommikumaal. Otto Fr. von Richteri päevikute ja kirjade alusel koostanud J. Ph. G. von Ewers'). Richteri teos ilmus koos albumiga "Kupfer zu Otto Fr. von Richters Wallfahrten im Morgenlande", milles on 15 akvatintatehnikas pilti. Viis neist on Karl August Senffi tööd. Teised 10 on signeerimata, kuid Wilhelm Neumanni andmetel olevat nende autoriks Andreas von Löwis of Menar. Senffi ja Löwise gravüürid on valmistatud Richteri joonistuste järgi.
Raamatu uustrükid ilmusid korduvalt 2000.–2010. aastatel Saksamaa kirjastustes.

Gravüür Richteri portreega

1822. aastal Berliinis ilmunud Richteri raamatu "Wallfahrten im Morgenlande" frontispissil avaldati autori portree, mis oli Karl August Senffi loodud gravüür. Gravüüri loomisaja dateerivad Tartu Ülikooli kunstimuuseum ja Tartu Kunstimuuseum aastasse 1822 ja gravüüri aluseks olnud töö autoriks märgitakse gravüüril leitud kirje Vernet pinx alusel C. Vernet. Eesti Kunstimuuseumis ja Tartu Kunstimuuseumis olevatel eksemplaridel tekst puudub. Ka nende digiandmebaasis pole  märgitud gravüüri aluseks olnud teose autorit.
Senffi gravüüri reproduktsioon on avaldatud ka 1971. aastal kunstiteadlase Voldemar Vaga raamatus "Kunst Tartus XIX sajandil". Ja kuigi Vaga oli teadlik 1822. aastal ilmunud Richteri raamatust "Wallfahrten im Morgenlande", märgib ta oma raamatus ekslikult, et Senffi gravüüril on kujutatud Woldemar Dietrich von Budberg.
Valdur Helm

Valdur Helm (sündinud 20. detsembril 1938 Võrumaal, Vastseliina vallas, Möldri külas) on eesti dirigent, muusikakollektiivide juhendaja ja muusikapedagoog.

Elulugu

Valdur Helm sündis Võru maakonnas mööblitisleri peres. Pärast kooliaastaid Puista algkoolis, Meremäe 7-klassilises koolis ning Vastseliina keskkoolis õppis aastatel 1955-1958 Tallinna Kultuurhariduskoolis klubitöö erialal. Valdur Helmi iseloomustas juba varases lapsepõlves tekkinud sügav huvi muusika vastu ning õpingud Tallinna Kultuurhariduskoolis kinnistasid soovi saada elukutseliseks muusikuks. Nii asus ta aastal 1959 õppima Tartu Muusikakoolis (hilisem Heino Elleri nimeline Tartu Muusikakool) koorijuhtimise erialal Richard Ritsingu dirigeerimisklassis, mille lõpetas 1963. aastal. Aastal 1968. lõpetas Tallinna Riikliku Konservatooriumi koorijuhtimise erialal. Õpingute kõrvalt pidas aastatel 1961-1968 erinevaid ameteid, olles Tartu Tööstuskooli nr 17 estraadiorkestrijuht ja meesansambli juhendaja, Tartu Garnisoni Ohvitseride Maja tantsuorkestri kitarrist ja Tallinna 22. Keskkooli muusikaklassi akordioniõpetaja. Aastal 1968 asus tööle Tartu Pedagoogilisse Kooli (hilisem Tartu Ülikooli Õpetajate Seminar), kus töötas dirigeerimise õppejõu, koorijuhi ning koolimuusika kateedrijuhatajana 2004. aastani. Aastatel 1980-1984 oli samas muusikaosakonna juhataja. Pensionile jäädes kolis Valdur Helm sünnikohta Võrumaal, kus ta töötab alates 2004. aastast Vastseliina muusikakooli klaveri-, puhkpilli- ning muusikaloo õpetajana. 
On olnud paljude muusikakollektiivide dirigent ning juhendaja. 1968-2001 oli Tartu Õpetajate seminari muusikaosakonna naiskoori ja kammerkoori dirigent, 2002-2004 samas koolimuusika lektoraadi tütarlaste ansambli juhendaja. Aastatel 1968-1994 oli Tartu Kultuurihoone naiskoori "Leelo" ja segakoori "Heli" dirigent. Alates aastast 1993 segakoori "Ugandi" laulja ja dirigent. Alates 2004. aastast juhendab Vastseliina-Misso puhkpilliorkestrit ning Meremäe-Obinitsa naiskoori MONK. Alates 2003. aastast osaleb Meremäe folkansamblis “Hõpõhelme”, mille repertuaar koosneb seto leelost, tantsudest ja laulumängudest. 
Kooridega "Heli" ja "Leelo" andis arvukalt kontserte Eestis, Lätis, Leedus, Valgevenes, Karjalas, Venemaal, Bulgaarias ning mujal. Pidas oluliseks Tartu heliloojate tutvustamist, mistõttu võttis oma kooride repertuaari rohkelt Tartu heliloojate loomingut sh Alo Ritsingu, Valdeko Viru, Johannes Bleive, Leo Schotteri, Vello Tünderi ja Alfred Benderi laule. Johannes Bleive kirjutas naiskoorisüidid "Nukruslaulud" ja "Looduslaulud" Valdur Helmi juhatatud naiskoorile "Leelo" selle omapära arvestades. 
On olnud Tartu linna ja maakonna laulupidude üldjuht ja vabariiklike laulupäevade üldjuht. 
Kirjutanud koori- ning soololaule sh omaaegse Valgemetsa pioneerilaagri laulu “Laul Valgemetsast” ning seadnud koorile mitmeid poplaule. Paljude dirigeerimise ja komponeerimisega seotud õppevahendite autor.

Isiklikku

Tema abikaasa on muusikapedagoog Aino-Maria Helm. Tal on kolm last, tema tütar on looduskaitseteadlane Aveliina Helm.
Rõngu kirikumõis

Rõngu kirikumõis (saksa keeles Pastorat Ringen) oli kirikumõis Rõngu kihelkonnas Tartumaal.
Gregor Schlierenzauer

Gregor "Schlieri" Schlierenzauer (sündinud 7. jaanuaril 1990 Innsbruckis) on Austria suusahüppaja. Ta on võitnud 2015. aasta jaanuari seisuga 53 maailma karika etappi, rohkem kui keegi teine.
Gregor Schlierenzauer elab Austrias Fulpmes. Ta on õpilane ja kuulub klubisse SV Innsbruck-Bergisel. Gregori mänedžer on tema onu Markus Prock, mitmekordne kelgutamise maailmameister ja kolme taliolümpiamängude medali omanik.

Tippkarjääri algus

Gregor tuli Kranjis 2006. aastal toimunud juunioride maailmameistrivõistlustel normaalmäel maailmameistriks. Sama aasta suvistel Grand Prix' võistlustel täiskasvanute seas sai ta kaks teist ja ühe kolmanda koha.
Maailmakarikasarjas debüteeris ta märtsis 2006 Oslo osavõistlusel, kus ta võitis oma esimesed punktid, saades 24. koha. Alates hooajast 2006/2007 kuulub ta Austria meeskonna põhikoosseisu. Hooaja 2006/2007 avavõistlusel sai ta neljanda koha. Nelja hüppemäe turneel sai ta üldkokkuvõttes Anders Jacobseni järel teise koha, võites seal kaks etappi, olles ise kõigest 16-aastane. 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos võitis ta meeskonnavõistluses suurel mäel kuldmedali.

Maailmakarikavõistlustel

Gregor Schlierenzauer on osalenud (seisuga 7. märts 2017) 220 MK-etapil ja jõudnud esikolmikusse 88 korral, neist 53 etappi on ta võitnud.
Rääma raba

Rääma raba paikneb Pärnu maakonnas Tori vallas. Raba pindala on 2000 ha.
Rabas on turba paksus kuni 5 m. Raba põhjaosa on mitu freesturbavälja (kogupindala 170 ha).
Raba edelaotsas asus Rääma prügimägi.
Ainu keel

Kõnelejad

Ainu keel on kriitiliselt ohustatud keel. Enamik 15 000 ainust räägib ainult jaapani keelt. Tänapäeval on alles vaid umbes 15 ainu keelt kõnelevat inimest, kellest suur osa on vähemalt 60 aastat vanad.

Sõnajärg

Tüpoloogiliselt on ainu keeles sõnajärg sarnane jaapani keelele. 
Kanooniline sõnajärg on subjekt-objekt-verb (SOV).

Kiri

Ainu keelt kirjutatakse Jaapanis kahel viisil. Foneetilise jaapani keele silptähestiku katakana (カタカナ) abil või ladina tähtedega. Ainu keelt kirjutatakse vasakult paremale ja kirjutatuna katakanas on アイヌ・イタㇰ[Aynu itak] , kus ア - a, イ - i, ヌ - nu, タ - ta ja ㇰ - ku. Sõna lõpusilbis vokaali ei hääldata.
Biotest

Biotest (inglise bioassay) on teaduslik eksperiment, kus standardsetel tingimustel hinnatakse organismide, koosluste jt abil keskkonnaseisundit. Üks teatav biotest on algo- ehk vetikatest, kust keskkonnaseisundit hinnatakse vetikate abil.
Arppe Kool

Arppe Kool (soome keeles Arppen koulu) on põhikool Kitees Põhja-Karjala maakonnas Ida-Soome läänis. 
1997. aastal nimetati kool Kitees sündinud töösturi Nils Ludvig Arppe (1803–1861) auks Arppe Kooliks. 
Kitee keskosas asuva koolikompleksi kuulub mitu hoonet. Peahoone asub aadressil Koulutie 3. Kompleksi üks hooneid, 2006. aastal Arppe kooliga liidetud põhikool Rantala kool (Rantalan koulu), asutati 1863. aastal kansakouluna. Kompleksi jääb ka Kitee Gümnaasium ja Kitee linnaraamatukogu.
Arppeni kool on rohkem kui 500 õpilasega üldhariduslik kool. Koolis on ligi 70 õpetajat.
Arppeni kooli uus koolihoone valmis 2015. aasta suvel. Uues koolihoones, mida kutsutakse Arppeni Majaks (Arppen-talo) asuvad põhikooli 5.–9. klassid. Rantala Majas (Rantala-talo) paiknevad algklassid 1.–4. klassid.
Arpeni Maja vana hoonega juhtus sama lugu, mis Kitee gümnaasiumi vana hoonega. Hoone, mis oli ehitatud 1970. aastatel, tunnistati õppimistingimustele mittevastavaks selles tekkinud siseõhuprobleemide tõttu (hallituse vohamine). Hoone tuli lammutada ja selle asemele rajati 2015. aastal uus koolihoone.
Kosmosesüstik (Space Shuttle)

Space Shuttle'i kosmosesüstik (inglise keeles Space Shuttle orbiter) oli Space Shuttle'i kanderaketisüsteemi kuuluv kosmoselennuk. See oli korduvkasutatav ning võis Maa-lähedasele orbiidile viia kuni 23 tonni kaaluva laadungi ja kuni kaheksa astronauti.
NASA ehitas Space Shuttle'i programmi jaoks kuus kosmosesüstikut: Enterprise'i, Columbia, Challengeri, Discovery, Atlantise ja Endeavouri. Esimene Space Shuttle'i programmi raames ehitatud kosmosesüstik, Enterprise oli atmosfääris katselende sooritav lauglennuk. See startis alati spetsiaalselt modifitseeritud Boeing 747 turjal ja selle esmalend toimus 18. veebruaril 1977. Pärast katselendude lõppu Enterprise osaliselt lammutati ja saadeti pensionile. Ülejäänud viis kosmosesüstikut ehitati kosmoselendudeks ning need startisid osana Space Shuttle'ist.
Esimene kosmosesse läinud kosmosesüstik oli Columbia, mis startis 12. aprillil 1981 missioonile STS-1. 1983., 1984. ja 1985. aastal sooritasid oma esmalennud ka Challenger, Discovery ja Atlantis. Jaanuaris 1986 hävis Challengeri katastroofis kosmosesüstik Challenger ja NASA ehitas selle asenduseks Endeavouri, mille esmalend toimus 1992. aastal. 2003. aastal hävis Maa atmosfääri sisenemisel Columbia. Seda ei asendatud, mistõttu jäi alles kolm süstikut. Discovery, Endeavouri ja Atlantise viimased lennud toimusid 2011. aastal.
Pike'i maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1833. aastal.
Ivan Uhhov

Isiklikku

Tema pikkus on 192 cm.
Jakob von Uexküll (ökopoliitik)

Pere

Ta on Jakob Johann von Uexkülli pojapoeg, Gösta von Uexkülli poeg, Thure von Uexkülli vennapoeg.
Antônio Carlos Jobim

Antônio Carlos Jobim (25. jaanuar 1927 Rio de Janeiro – 8. detsember 1994 New York) oli Brasiilia laulja, pianist, kitarrist ja helilooja. 
Ta oli üks tähtsamaid bossanoova heliloojaid. Jobim on loo "Garota de Ipanema" ("Tüdruk Ipanemast") autor. Mitme tema laulu sõnade autor on Vinícius de Moraes.
Jobimi nime kannab 1999. aastast Rio de Janeiro rahvusvaheline lennujaam.
Hämardamine

Hämardamise probleemid leedlampide korral

Eelkirjeldatud faasitüürimisega hämardid reguleerivad vahelduvpinget (täpsemalt: impulssidest koosneva toitepinge keskväärtust). Leedlambis on valgusallikateks teatavasti valgusdioodid, mis vajavad toiteks alalisvoolu. Seepärast on leedlambi soklis elektrooniline liitelülitus, mis muundab 230 V vahelduvpinge lambi valgusdioodidele sobivaks madalaks alalispingeks. Leedlampide tootjafirmad kasutavad mitmesuguse skeemiga elektroonilisi liitelülitusi. Kui kasutatava hämardi elektroonikalülitus sellega ei ühildu, ei saa leedvalgusti heledust üldse või korralikult reguleerida, halvemal juhul võib hämardi ka üle kuumeneda (vaatamata sellele et leedvalgusti võimsustarve on väike).
Kui hämardi võimaldab küll leedlambi heledust muuta, ei tarvitse reguleerimine siiski olla sujuv, sest valgusdioodi (nagu kõigi dioodide) pinge-voolu karakteristik on tugevasti ebalineaarne: pinge tõstmisel kasvab dioodi vool (ja vastavalt heledus) esialgu väga aeglaselt, avanemispinge piirkonnas(alates umbes 2,5 voldist) aga üha järsemalt.
Hämardi, milles alalispinge reguleerimisel rakendatav pulsilaiusmodulatsiooni (PWM), sobib hõõglampide heleduse muutmiseks (vaatamata impulssidest koosnevale toitepingele püsib valgusvoog ühtlane tänu hõõgniidi soojuslikule inertsile), kuid toitepingele kiiresti reageeriva leedlambi valgus võib sel juhul hakata võbisema või värelema. Väreluseks nimetatakse lambi valgusvoo perioodilist muutumist võrguvoolu hetkväärtuse muutumise taktis.
Hõõglampidega võrreldava kvaliteediga hämardamist võimaldavad spetsiaalsed (nn dimmerdatavad) leedlambid. Neis kasutatakse täiustatud liitelülitust, milles hämardi faasinurga (või impulsilaiuse) regulaatori katkendlik väljundpinge muundatakse valgusdioodidele sobiva seaduspärasuse järgi muudetavaks alalispingeks. Niisuguste lampide ja valgustite jaoks toodetakse samuti spetsiaalseid hämardeid ja toiteplokke.