Kassari (reisi-kaubalaev)

Kassari oli Eesti reisi-kaubalaev, mille uputas Nõukogude allveelaev Štš-323 detsembris 1939 kahuritulega, pannes toime sõjakuriteo. 
Kassari oli teine Teises maailmasõjas hukkunud Eesti laev (esimene oli vaid nädal varem Põhjamerel uputatud aurik Agu, millest jõudis kodumaale teave ilmselt pisut hiljem, ja kolmas oli aurik Mina Põhjamerel mõned päevad hiljem) ja esimene Läänemeres ehk lähimeres hukkunud Eesti laev. 
Algne nimi oli Ebba Munck.

Teenistus Soomes ja Vene sõjalaevastikus

Laev ehitati 1888. aastal Turus Crichton & Co laevatehases Uusikaupunki ettevõtte Lounais-Suomen Höyrylaiva tellimusel. Algne nimi oli Ebba Munck ja liin Pori–Stockholm vahepeatustega. 1897. aastal ostis laeva Turun Höyrylaivaosakeyhtiö.
Ebba Munck sõitis seejärel Turust põhja suunas, hiljem Helsingi ja Vaasa vahel. 1914. aastal müüdi alus Helsingisse, äsjaasutatud Ångfartygs Ab Ebba Munckile ja asus liinile Helsingi–Tallinn.
Pärast Esimese maailmasõja algust 1914. aastal võttis laeva oma käsutusse Venemaa Balti laevastik ja pani sellele nimeks Kometa. 1914. aasta oktoobris ehitati Kometa ümber transportlaevaks, millena teenis kuni 21. maini 1915. Seejärel kasutati valvelaevana. 1918. aasta aprillis panid taanduvad punaarmeelased laeva Pori sadamas põlema. Alus uppus, kuid tõsteti hiljem üles, tehti korda ja anti endistele omanikele tagasi. Asus uuesti liinile Tallinn-Helsingi.

Teenistus Eestis

1937. aastal müüdi laev Eestisse AS Balti Päästeseltsile ja nimetati Endlaks. 1938. aastal läks selleks ajaks juba 50 aasta vanune aurik edasi G. Sergo & Ko omandusse ja nimetati Kassariks. Kassari oli muuhulgas esimene laev, mis läbis 1938. aastal valminud Pärnu Suursilla klapp-ava ja sai selle eest kingituseks mälestusplaadi.

Uputamine

7. detsembril 1939 alustas Kassari kaubaga, kuid reisijateta Rootsist Sundsvallist teekonda Tallinna. Nädala eest oli alanud Soome ja Nõukogude Liidu vaheline Talvesõda. 10. detsembri 1939 varahommikuks oli laev Hanko poolsaarest umbes 25 meremiili edelas või Ristna tuletornist umbes 28,5 miili põhja pool tavapärasel laevateel. Oli umbes 4 kraadi külma, taevas oli selge ja puhus kirdetuul. Laeval oli 10 meeskonnaliiget. Kapten oli Alfred Sergo, vahis oli tüürimees Hans Sergo. Laeval põlesid navigatsioonituled.
Nõukogude Liidu allveelaev Štš-323 (Щ-323) liikus 10. detsembril samal ajal Hiiumaa suunas, et majakasignaalidega täpsustada oma asukohta. Kell 3.10 või 3.20 avastati 33 kaabeltau kauguselt transpordilaev, mille kohta tehti järelepärimine, aga vastust väidetavalt ei saadud. Kassari vahitüürimehe väitel edastas lähenev tundmatu laev küll signaali, ja kuigi sellest ei saadud otseselt aru, siiski vastati. Kassaril polnud miskipärast heisatud Eesti lipp ega ei olnud veel maalitud lipuvärve (neutraalse riigi tunnusena) ka pardale. 
Allveelaeva komandör vanemleitnant Fjodor I. Ivantsov arvas, et kuna laeval on "saksa tähtedega" nimi, siis ehk on see Soome laev – oli ju Soome rannik üsna lähedal. Otsustati torpeedo kokku hoida ja laev uputada 45 mm kahuri tulega. Laeval oli projekti järgi kaks 45 mm kahurit 21-K 1000 mürsuga ja 2 kuulipildujat. Väidetavalt olnud üks kahest kahurist külmunud ja ka prožektor katki. Kasutada olid vaid käsivalgustid. Kui Kassari oli allveelaeva morsesignaalile vastanud, kõlaski juba esimene kahurilask, mis läks kohe pihta, kuid sellele järgnenud esimene kuulipildujavalang läks esialgu üle laeva. Seepeale jäeti Kassari kohe seisma ja anti 3 vilesignaali, kuid laskmine jätkus. Esmalt purustati allveelaevalt suurtüki- ja kuulipildujatulega laeva päästepaadid. Korra oli allveelaev Kassari vöörist vaid loetud meetrite kaugusel ja vähemalt 1 auriku meeskonnaliige hüüdis inglise ja saksa keeles, et laskmine lõpetataks ja et tegemist on Eesti laevaga. Samuti hüüti "Tallinn!". Allveelaevalt midagi ebaselget isegi vastati (sh kuuldi vastu sõna Estonia), kuid jätkati tulistamist. Kassarile heisati ühtlasi Eesti lipp, mis valgustati. Allveelaev tiirutas ümber kaitsetu auriku aga edasi ja tulistas lakkamatult kahurist umbes 20 minutit – tavaliselt 5 lasu kaupa. Sekka anti pidevalt kuulipildujavalanguid. Enamasti tulistati laeva keskosa. Kassari meeskonnaliikmete sõnul lastud mürsud õnneks enamasti ei plahvatanud, vaid tegid keresse auke. Kokku tulistati allveelaevalt välja umbes 160 mürsku. 
Et osa mürsutabamusi tuli allapoole veeliini, hakkas Kassari vett võtma ning vajuma vöör ees. Hoolimata pidevast tulistamisest ja allveelaeva tiirutamisest õnnestus laevaperel ahtris asunud ja praktiliselt terveks jäänud (olid vaid mõned kuuliaugud) tumedamat puu-pruunikat värvi paat vette lasta. Paati ronimist kergendasid mürsuaugud, mida pardas oli juba palju. Enne paati asumist jõuti uhkuse ja au märgiks heisata veel Eesti lipp laeva masti. Allveelaevalt siiski märgati tekilt paati ronijaid või paadi veeskajaid ja neid üritati kuulipildujaga tabada. Tüürimees ja kütja saidki haavata. Mehaanik Jakob Randman jäi juba varem laeva tekile surnult maha. Kapten sai seljast õrnalt kriimustada. Pärast Kassari uppumist umbes kell 4.30 tiirutas allveelaev paadis viibinud meeskonnaliikmete sõnul veel mõnda aega hukkumiskohal, püüdes ilmselt kindlaks teha, et keegi pole pääsenud. Merd valgustati käsivalgustitega. 
Päästepaadil õnnestus 9 pääsenuga pimedusse kaduda. Esmalt anti esmaabi haavatutele ja jagati ümber riideid. Korraga neli meest sõudsid, üks loopis pangega vett välja ja üks puhkas, kuna kolm ülejäänut olid tegevusvõimetud. Pääsenud jõudsid järgmisel päeval, pärast 12–14-tunnist aerutamist, kell 18 paadiga Hiiumaale Kõrgessaare randa ja sumpasid 250 m läbi jäise vee maale. Kella 21-ks said meeskonnaliikmed peavarju ja süüa piirivalvekordonis. Haavatud transporditi Kärdlasse haiglasse.

Õnnetuse uurimine

Eestis viivitamatult kokku kutsutud uurimiskomisjoni protokollis ei saadud selgust, kellele allveelaev kuulus, sest kuuldud võõrkeelsetest käsklustest ei saadud aru, kuid kardeti, et laev võis viibida Soome blokaaditsoonis ja heideti ette mitte kohest peatumist saadud signaalide peale ning riigilipu puudumist. Võib-olla pelgas komisjon ka ärritada Nõukogude Liitu, mille baasid olid paari kuu eest Eestisse baaside lepinguga lubatud. 
Tagantjärele võib väita, et komisjoni protokollis osutatud vigade mitte tegemine poleks ilmselt siiski etendanud väga suurt rolli laeva uputamisest pääsemiseks. Allveelaevnikud oleks vajadusel ja soovi korral saanud igal juhul teada, mis laevaga on tegu ja olukorda teistmoodi lahendada.

Järelkaja

Kassari uputamisel ilmutatud oskusliku tegevuse eest autasustati allveelaeva Štš-323 komandöri Ivantsovi ja miini-suurtükisektsiooni komandöri Suhhotinit Punatähe ordeniga. Allveelaev hukkus hiljem Nõukogude-Saksa sõja ajal miinil.

Versioone Kassari uputamisest

Pikka aega väitis Nõukogude Liit oma ajalookäsitluses, et Kassari uputas hoopis Saksa allveelaev. Tänapäeval on hakatud oma kuritegu ääri-veeri mälestustele ja statistilistele arhiiviandmetele tuginevates publitseeritud materjalides tunnistama. Tegu on samas üritatud välja vabandada mõnede fabritseeritud põhjendustega, nagu viibinuks laev Soome blokaadi tsoonis või polevat vastanud signaalile. 
Ajakirja Horisont nr 2/2004 andmetel vedas Kassari Nõukogude luure arvates vabatahtlikke Soome ja võidi uputada selle tõttu. Uputamise ajal polnud Kassaril nimetatud põhjendusega mingisugust seost.
Ühe versiooni kohaselt peeti Kassarit Soome laevaks ja uputati. Samas, kuna teadaolevalt mitte ükski allveelaeva meeskonnaliige ei mõistnud ei inglise ega saksa keelt, ei pruukinudki nad lõpuni mõista laeva Eesti päritolu. Hiljem korraldatud Balti laevastiku staabis intsidendi uurimine. Asi otsustatud siiski maha vaikida, annetada kattevarjuks komandörile autasu ja kästud tal ühtlasi juhtum rangelt enda teada jätta. Siiski keelatud Nõukogude allveelaevadel edaspidi väljaspool otsest blokaaditsooni laevu rünnata.
Üks võimalus on veel, et allveelaeval küll saadi vahepeal aru, et tegemist on Eesti laevaga, kuid kuna oli juba tulistamist alustatud ja olulist kahju tekitatud, püüti kuritööd lihtsalt varjata laeva uputamisega ja valedega.
Kassari hukkumisest on valminud ka maal.