Keeled Eestis

Eesti keele murded

Eesti kirjakeel põhineb peamiselt põhjaeesti keelel, samas kui lõunaeesti keel koosneb mitmest murretest, näiteks Võru, Mulgi ja Tartu murded. Eesti kirjakeelest kõige kaugemale jääv Võru keel on ainus, kellele SIL on andnud ISO 639-3 keele koodi ("vro"). Keeleteadlaste seisukohad lahknevad, kas tuleks kõnelda võru keelest või Võru murdest (mida omakorda on liigitatud Setu keele alammurdeks või eesti keele eraldiseisvaks, ehkki Setu murdele lähedalseisvaks murdeks). Ehkki murdekeelne kirjandus ja kultuuritraditsioon Eestis on vanem kui kirjakeelne, on murdekeele prestiiž ajalooliselt olnud madal ning hakanud tõusma alles pärast Eesti iseseisvuse taastamist. Tänapäeval on mitmetel murdealadel kasutusel paralleelsed teeviidad eesti kirjakeeles ja kohalikus murdekeeles, ilmub murdekeelne kirjandus ja perioodika, murdekeelt õpetatakse ka mitmes koolis. Võru keeles on loodud ka Vikipeedia.

Vähemuskeeled

Mitmed Eestis kõneldavad vähemuskeeled on seotud põliste rahvusvähemustega. Nii leidus Eestis vene keele kõnelejaid arvatavasti juba keskajal enne seda, kui siia jõudsid saksa keele rääkijad. Mitmes Eesti hansalinnas olid vene linnaosad. Samuti on vanad, kuigi mitte kunagi rohkearvulised vähemuskeeled soome ja läti; läti-eesti keelepiir on aegade jooksul oluliselt muutunud. Pikaajaliste rahvusvähemuste hulka võib lugeda eestirootslased ning 17. sajandil Eestisse põgenenud vanausulised peipsivenelased, kes moodustavad Eesti venelaste seas eraldiseisva rühma ka keeleliselt. Hiljemalt 17.-18. sajandist pärineb Eestis teisigi väikesi vähemuskeeli nagu tatari keel.
Nüüdse Eesti aladel kunagi kõneldud, kuid tänapäevaks väljasurnud pärismaiste vähemuskeelte hulka võib lugeda vadja ning liivi keele, mille kõnelejaid elas Muinas-Eestis enne ristisõdu, kuid kes assimileerusid sajandite jooksul eesti enamuse sekka. Mitme sajandi vältel oli praktilises kasutuses, kuid nüüdseks on käibelt kadunud ladina keel, mis oli 13.-17. sajandil Eesti ala esimene teaduskeel ning üks kahest levinumast kirjakeelest kõrvuti saksa keelega.

Poola keel

Poola keel on Eestis ulatuslikumalt kasutusel olnud üksnes suhteliselt lühikeseks jäänud Poola ajal Lõuna-Eestis, mil see oli kasutusel ka halduskeelena. Sestsaati on vähesel arvul poolakaid Eestis alati leidunud. Veidi suuremal arvul poola keele rääkijaid rändas Eestisse 19. sajandil, mil poola haritlastel olid Tartu Ülikoolis vabamad tingimused kui Venemaa võimu all Poolas, mistõttu mitmed silmapaistvad poola kultuuritegelased õppisid Tartus. Eestisse rändas põllutöölisi ja kaevureid ka maailmasõdade vahelisel ajal, mil katolikus kirikus Eestis tekkisid ka poola kogudused ning Kirde-Eestis alustas tegevust isegi poola skaudiliikumise - hartserite - kohalik haru. Tänapäeval on Eestis poola keel vähe tuntud, seda õpetatakse vähesel määral vaid Tartu Ülikoolis, ilmunud on paar vestmikku. Eesti katoliku kirikutes toimuvad siiski tänini aeg-ajalt poolakeelsed jumalateenistused ning poolakeelse meediakanalina toimivad üksikud veebilehed.

Heebrea keel ja jidiš

Euroopa juutide keeleline olukord on olnud suhteliselt ainulaadne, kuna tegu on olnud ühe rahvaga, kel on kaks keelt: igapäevaseks kasutamiseks kohalikust keelekeskkonnast mõjutatud tavakeeled (Eesti ümbruses peamiselt jidiš, Pürenee poolsaarel aga näiteks ladiino), kultuskeelena on seevastu olnud kasutusel heebrea keel (millele sageli lisandus aramea). Kuna juutide arv Eestis ei ole kunagi olnud väga suur (1918-1940 Eestis elanud ligi 4500 juuti moodustas rahvastikust 0,4%), ei ole ka jidiš leidnud laialdast kasutamist. Sellele vaatamata on jidiš olnud mitte üksnes kõnekeel, vaid ka kirjandus- ja isegi ajakirjanduskeel. Nii näiteks ilmusid sõdadevahelisel ajal jidišikeelsed ajalehed "Undzer Vort = Meie Sõna: Organ fun estnifn jidntum", "Undzer Veg" ja "IKUF-bleter: Eršte oisgabe far baltiše lender" (IKUF). Võimalusi avardas ka 1926-1940 kehtinud juudi kultuurautonoomia.
Samuti on Eestis tegutsenud juudi koolid: 1919. aasta alguses avati Tallinnas juudi eraalgkool, hilisemate nimedega Tallinna juudi rahvakool Ivrit ja Tallinna Juudi Eraühisgümnaasium, mille puhul pole küll selge, kas õppetöö toimus jidišis või ivriidis; juudi alg- ja keskkool töötasid ka Tartus. 1930. aastatel jõudis siia ka mujal juudi kogukondi vapustanud keeletüli. Olukord muutus radikaalselt Teise maailmasõja ajal, mil Saksa okupatsiooni käigus hävitati praktiliselt kogu Eestisse jäänud juutkond (osa juute küüditati või evakueeriti Nõukogude okupatsiooni ajal Nõukogude Liitu). Sellest löögist ei ole Eesti jidiš hiljem toibunud. Tänapäeval tuntakse jidišit Eestis ülimalt vähe, vanaheebrea keelt õpetatakse aga Tartu Ülikooli usuteaduskonnas. Eesti jidišit on uurinud Paul Ariste ja Anna Verschik.

Mustlaskeel

Mustlased on Eestis elanud vähemalt 17. sajandist, moodustades väikesearvulise, kuid visalt püsiva rahvusvähemuse. Ajaloolisi teateid mustlaskeele tarvituse kohta Eestis napib nii välise huvi kui ka mustlaskeelse kirjakultuuri nappuse tõttu. Eesti mustlasi ja mustlaskeelt on siiski uurinud keeleteadlane Paul Ariste, kes avaldas sel teemal rea artikleid, 1940. aastal monograafia "Laiuse mustlased" ning postuumselt artiklikogumiku "Mustlaste raamat". Mustlaskeelset meediat, kirjandust ja haridust pole Eestis välja kujunenud, tänapäeval tuntakse mustlaskeelt Eestis väga vähe ning mustlaskultuuri laia publiku jaoks silmapaistvaim osa on mustlastants, millega samuti tegelevad Eestis peamiselt mittemustlased.