Saksi-Coburg ja Gotha

Ajalugu

Hertsogkond sündis, kui Saksimaa kuninga Friedrich Augusti vahekohtuga koostati 12. novembril 1826 Hildburghauseni leping "Gothaische Teilung" (Gotha jagamine), Ernestiinide hertsogkondade ulatuslik ümberkorraldamine. Pärast Saksi-Gotha-Altenburgi liini hääbumist vahetas Saksi-Hildburghauseni hertsog oma hertsogkonna Saksi-Altenburgi vastu. Saksi-Meiningeni liinist sai Saksi-Hildburghausen ja sai Saksi-Coburg-Saalfeldilt Saalfeldi territooriumid, samuti Themari kreisi ja Muppergi, Moggeri, Liebau ja Oerlsdorfi kohad. Saksi-Coburg-Saalfeldi hertsogkond sai Saksi-Coburgi hertsogkonnale Königsbergi ja Sonnefeldi kreisid Saksi-Hildburghausenilt ning Callenbergi ja Gauerstadti valdused Saksi-Meiningenilt.
Lisaks oli Lichtenbergi vürstkond Nahe jõel juba kümme aastat Coburgi hertsogkonna osa olnud. Saksi-Coburg-Saalfeldi suverään Ernst III sai selle aastal 1816 Viini kongressilt liitlastele abi andmise eest sõjas Prantsusmaa vastu. Kuid suure kauguse tõttu Coburgist ja Hambachi festivali tekitatud rahutuste tõttu müüs hertsog vürstkonna aastal 1834 Preisimaale.
Äsja loodud Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkond oli alguses kaksikhertsogkond, mida Ernst III kui hertsog Ernst I valitses personaalunioonis, kuid vaid ühe häälega Bundesratis. Võimalus ühendada kaks hertsogkonda aastal 1826 luhtus. Pärast 1852. aasta Staatsgrundgesetzi (dünastiaseadust) liideti hertsogkonnad poliitilisse ja reaaluniooni. Nad olid peaaegu-föderaalne unitaarriik. Hilisemad katsed hertsogkonnad ühendada nurjusid aastal 1867, kuna Gotha Landtag ei tahtnud võtta enda peale Coburgi suuremat riigivõlga, ja aastal 1872 kogu uniooni haldusküsimuste tõttu.
Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkond sai 3. mail 1852 riigile põhiseaduse, mis võttis põhiõiguste olulisi osi Frankfurdi rahvuskogu põhiseadusest. See ühines ka aastal 1834 Saksa Zollvereiniga, aastal 1866 Põhja-Saksa Liiduga ja aastal 1871 Saksa keisririigiga. Bundesratis Berliinis, kus tal oli koht, hoidus ta esindajaid, kuid aastast 1913, nagu enamus teisi Tüüringi riike, pidi see alistuma Saksi-Meiningeni suurhertsogkonna esindajale.
Ernst I suri aastal 1844. Tema vanem poeg ja järglane Ernst II valitses kuni oma surmani aastal 1893. Kuna ta suri lastetuna, pidi kahe hertsogkonna troon minema tema kadunud venna prints Alberti meessoost järglastele. Kuid prints Albert oli Ühendkuningriigi kuninganna Victoria abikaasa ja tema vanim poeg, Walesi prints Edward oli juba tema ilmne pärija. Pealegi oli tal mõlema hertsogkonna põhiseadusega troonipärimine keelatud, kui oli muid kõlbulikke meessoost pärijaid. Kuid ta oli juba loobunud oma järgmise venna, Edinburghi hertsogi, prints Alfredi kasuks. Nii sai Alfredist järgmine Saksi-Coburgi ja Gotha hertsog.
Alfredi ainus poeg, samuti Alfred, suri aastal 1899, nii et kui hertsog Alfred aastal 1900 suri, sai tema järglaseks kuninganna Victoria noorima poja Leopoldi 16-aastame poeg, Albany hertsog. Valitsedes kui hertsog Carl Eduard, alustas ta oma nooruse tõttu regent Ernst zu Hohenlohe-Langenburgi eestkoste all, kuni täisikka jõudmiseni aastal 1905. Uus hertsog jätkas ka oma Briti tiitli, Albany hertsog kasutamist. Kuid kuna ta valis Esimeses maailmasõjas sakslaste poole brittide vastu, jäeti ta oma Briti tiitlitest aastal 1919 ilma.
Pärast seda, kui Novembrirevolutsioon aastal 1918 monarhia lõpetas, sai kahest hertsogkonnast kaks eraldi ja iseseisvat osariiki, Coburgi Vaba Riik ja Gotha vabariik (hiljem Vaba Riik). Kuid nende juhid uskusid, et nende uued riigid ei ole majandusliukult tegusad, nii hakati otsima võimalikke ühinemisi. Lõpuks korraldati 30. novembril 1919 referendum ja otsus oli tehtud. 1. mail 1920 ühendati Gotha Vaba Riik uue Tüüringi osariigiga ja Coburgi Vaba Riik järgnes kaks kuud hiljem 1. juulil 1920, ühinedes Baieri Vaba Riigiga.

Poliitika

Saksa keisririigis omas hertsogkond vaid ühe päeva Liidupäeval ja kaks häält (kaks hertsogkonda – Coburg ja Gotha) Riigipäeval.
Kummalgi hertsogkonnal oli oma Landtag, mille iga nelja aasta tagant valisid vähemalt 25-aastased meessoost maksumaksjad. Vaid vähemalt 30-aastased mehed võisid kandideerida. Coburgi Maapäeval oli 11 liiget ja Gothal 19. Maapäevad kogunesid igal aastal, kuid igal teisel aastal kogunesid nad vaheldumisi Gothas ja Coburgs, et lahendada ühiseid küsimusi.
Aga mõlemale hertsogkonnale oli Gothas riigiministeerium, kuid Coburgil ja Gothal oli oma alluvus ja peaaegu sõltumatud ministeeriumid. Riigiminister juhatas Gotha hertsogkonnas ministeeriumi, kuid mõlema hertsogkonna jaoks oli ta vastutav riigiasjades, majandus- ja äripoliitikas, kohtuasjades ja keisririigi seaduste elluviimises. Coburgis ei sekkunud kohalikud võimud riigiküsimustes, nagu näiteks ühiskondlikud teenused, politseiülesanded, riigikiriku ja hariduse toetus, samuti varade ja rahade haldamine ning aastani 1891 ka õukonnaküsimused, Gotha otsustesse.
Mõlema hertsogkonna rahaasjad jäid põhimõtteliselt lahutatuks. Kuid nende juhtimisel tehti alati vahet krooni tulu ja domeenide tulu vahel ning riigi tulu ja maksude vahel. Iga nelja aasta tagant koostati ühine eelarve, eriti rahalistes tehingutes Saksa keisririigiga, isegi kui see segas kahe hertsogkonna kohalikke ja riiklikke operatsioone. Toetused mõlema hertsogkonna riigieelarvetest tehti Gotha ja Coburgi vahel suhtes 7/3.
Oma suuruse ja rahanduse tõttu ei omanud hertsogkond suursaadikuid, kuid omas kaubanduskonsuleid. Nad olid kauplemiseks Austria-Ungari, Belgia, Brasiilia, Tšiili, Kuuba, Ecuadori, Prantsusmaa, Suurbritannia, Itaalia, Mehhiko, Peruu, Portugali, Preisimaa, Venemaa, Hispaania, Šveitsi ja Türgiga. Ameerika Ühendriikidel oli oma konsul Coburgis aastatel 1897–1918.
Ameerika Ühendriikide kodusõja ajal oli Saksi-Coburg-Gotha ainus Euroopa riik, kes nimetas diplomaatilise konsuli Konföderatsiooni poolele. Ernst Raven nimetati kohale Texase osariigis. Ta esitas 30. juulil 1861 Konföderatsiooni valitsusele diplomaatilise eksekvaaturi ja sai nõusoleku.

Sõjavägi

Enne 1867. aastat oli Saksi-Coburgi ja Gotha hertsogkonnal oma armee. Kuid 26. juunil 1867 lisati see armee 1866. aastal sõlmitud lepingu järgi Preisimaaga kaitse- ja värbamiseesmärkidel armeekorpuse 22. diviisi 6. Tüüringi jalaväerügemendile nr 95. 6. Tüüringi jalaväerügemendi 3 pataljoni paigutati Gothasse (nr 1), Hildburghausenisse (nr 2) ja Coburgisse (nr 3), kuid korpuse peakorter oli Kasselis. Erinevalt Preisimaast, kus sõjaväeteenistus oli kohustuslik, täitis Saksi-Coburg ja Gotha oma kvoodi keisririigi armees plaani järgi.

Mitmesugust

Saksi-Coburgi ja Gotha pealinnad olid Coburg ja Gotha. Aastal 1914 olid kahe hertsogkonna pindalad ja rahvaarvud:
Kaks residentsi olid Gothas ja Coburgis. Seega pidi terve hertsogi õukond, sealhulgas õukonnateater, kaks korda aastas kolima: suveks Gothast Coburgisse, talveks Coburgist Gothasse. Õukonnateatrile ehitati aastal 1840 Gothasse (purustati Teises maailmasõjas) ja Coburgisse (nüüd Coburgi Liidumaateater) kaks peaaegu ühesugust hoonet ja seejärel hoiti samal ajal. Lisaks residentsilossidele, Friedenstein Gothas ja Ehrenburg Coburgis, kasutas hertsogipere ka Reinhardsbrunni lossi Gothas, samuti Rosenau ja Callenbergi lossi Coburgis ning jahimaja, Greinburgi lossi Greinis, Austrias (kahte viimast omab veel tänapäevalgi Saksi-Coburgi ja Gotha dünastia hertsoglik haru).
Ainult Gotha hertsogkond, koos Saksi-Meiningeni ja Saksi-Altenburgi hertsogkondadega ning eriti Saksi-Weimar-Eisenachi suurhertsogkonnaga naabruses – suutis rahastada Jena ülikooli. Coburgis ei olnud oma ülikooli. Seal ei olnud ka oma kohut. Gothas oli oma kohus, kuid Coburg pidi kohtuasjade ajamiseks minema Meiningeni.