google/wiki40b huggingface dataset:
Nordlandia

Tehnilised andmed

Laev on 153,40 m pikk ja 24,71 m lai, süvis on 5,80 m ja kandevõime on 2880 tonni. Laeva masinate võimsus on 15,3 MW ja kiirus on kuni 20 sõlme. Nordlandia jääklass on 1A ehk kõrgeim võimalik. Laev võib peale võtta 1500 rajameetrit lasti ehk 450 sõidukit ja 2000 reisijat, kellest 938 jaoks on laeval magamiskoht.
Nordlandia sõsarlaev on Olau Britannia, mis valmis samas tehases aasta võrra hiljem. Selle tellis samuti Olau Line ja see sõitis samal liinil.

Ehitamine

Esialgu ehitati Nordlandia Suurbritannia ettevõttele Olau Line kui Olau Hollandia. Selle nime all sõitis laev 25. märtsist 1981 kuni 2. oktoobrini 1989 liinil Sherness–Vlissingen. Olau Hollandia oli esimene laev, mis Olau Line'ile üldse oli ehitatud: varem oli Olau Line kasutanud üksnes teistelt ettevõtetelt ostetud või renditud laevu. Niisugune põhimõtte muutus kaasnes 1979. aastal toimunud omanikevahetusega: Olau Line'i ostis ära Saksamaa ettevõte TT-Line. Ühtlasi oli Olau Hollandia rohkem kui poole suurem mis tahes varasemast laevast, mida Olau Line oli kasutanud, samuti suurem igast TT-Line'i kasutatud laevast.
1980-ndate lõpus otsustas Olau Line oma kaks suurimat laeva välja vahetada. Uued laevad pidid kandma samu nimesid: Olau Hollandia ja Olau Britannia. Vana Hollandia müüdi Rootsi ettevõttele Nordström & Thulin, kel oli 10-aastane Gotlandi-liini kontsessioon. Sel liinil tegutses Nordström & Thulin ärinime Gotlandslinjen all. 1. jaanuarist 1990 kuni 1997. aasta detsembrini sõitis see laev Nord Gotlandia nime all liinil Visby–Nynäshamn–Oskarshamn.
1997. aastal toimus laeva masinaruumis tulekahju. Samal aastal võttis Rootsi valitsus vastu määruse, mis reguleeris liiklust Gotlandi ja mandri vahel aastail 1998–2004 ning selle määruse järgi kaotas Nordström & Thulin õiguse korraldada laevareise Gotlandi suunal. Seetõttu oli ettevõttel vaja sellest laevast vabaneda ning Nord Gotlandia müüdi 1997. aasta detsembris Soome ettevõttele Eckerö Line.

Eckerö Line

Eckerö Line andis laevale tema praeguse nime. 1. jaanuaril 1998 lahkus laev Visbyst ja sõitis Naantalisse, kus Eckerö Line selle järgmisel päeval oma valdusse võttis. Alates 10. veebruarist 1998 sõidab Nordlandia liinil Tallinn–Helsingi.
30. aprillil 2003 kahjustas laev Helsingist lahkudes üht oma kruvi, mistõttu tuli minna 5 päevaks Naantalisse dokki. 28. oktoobril 2006 rammis Nordlandia suure tormi tõttu Tallinnas kaid ja see tekitas laevakeresse ülalpool veeliini augu. Kahjustused parandati kiiresti ja juba 1. novembril jätkas laev sõiduplaani kohaseid reise.

Isabella Cruise

11. juunil 2013 teatas Rederi AB Eckerö Nordlandia müügist Belize'i ettevõttele Isabella Cruise Co. Ltd-le. Belize'i lipu all sai laev nimeks Isabella 1.
1. liin

1. liin on kõrvaltänav Tallinnas Põhja-Tallinna linnaosas Kopli asumis.

Ajalugu

Tänava hoonestus tekkis Vene-Balti laevaehitustehase ametnike ja tööliste elamutena ning on ehitatud tüüpprojektide järgi ja rühmitatud tüüpide kaupa. 
Laevaehitustehase tööliste elubarakid ehitati nn liinidele (1. liin, 2., 3., 4., 5.)  ja Sepa ning Kaevuri tänavale paralleelselt reastatud kompaktsete rühmadena. Elamud on kitsa keskkoridoriga kahekorruselised puumajad, igal korrusel 16 kööktoa-tüüpi 12 m² korterit.
Eesti-Küprose suhted

Eesti-Küprose suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Küprose vahel.
Küpros tunnustas Eestit 12. septembril 1991. Kahe riigi vahelised diplomaatilised suhted said alguse 22. jaanuaril 1992.
Tegutseb Eesti suursaadik Küprosel, kes resideerib Ateenas. Tegutseb ka Küprose suursaadik Eestis, kes resideerib Helsingis.
Teuvo Hakkarainen

Teuvo Mauno Kalervo Hakkarainen (sündinud 12. aprillil 1960 Viitasaaril) on Soome poliitik, Euroopa Parlamendi liige. Ta kuulub erakonda Põlissoomlased. 
Ta valiti nii 2011 kui ka 2015. aasta Soome parlamendivalimistel Eduskunna liikmeks (Põlissoomlaste nimekirjas).
Enne poliitikasse asumist töötas ta Viitasaaril ca 40 aastat pereettevõttes Oy Haka-Wood AB-s (saeveskis) ettevõtjana.
Eduskunnas oli ta rahanduskomisjoni liige ning põllumajanduse ja metsanduse komisjoni asendusliige.
2019. aasta Euroopa Parlamendi valimistel valiti ta 128 234 häälega Euroopa Parlamendi liikmeks.
Leutersdorfi vald (Saksimaa)

Vallaosad

Folge, Hetzwalde, Leutersdorf, Neuwalde, Sorge ja Spitzkunnersdorf.
Tõnismäe

Olulisemad objektid

Tõnismäel asuvad Saksamaa, Läti ja Prantsusmaa suursaatkonnad. Asumisse jäävad Ida-Tallinna Keskhaigla Tõnismäe polikliinik ja Eesti Keele Instituut. Tõnismäel asuvad Tuvi park ja Tõnismäe haljak.

Riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutused

Kohaliku omavalitsuse asutustest asuvad Tõnismäel Tallinna Linnavalitsus, Tallinna Ettevõtlusamet ja Tallinna Linnaplaneerimise Amet. Riigiasutustest jäävad asumi piiresse Justiitsministeerium ja Rahandusministeerium.

Haridus ja kultuur

Tõnismäel asub mitu kooli: Tallinna Prantsuse Lütseum, Tallinna Tehnikaülikooli Tallinna kolledž, Tartu Ülikooli Õigusinstituut ja Tallinna Tõnismäe Reaalkool. Asumi territooriumile jäävad Eesti Rahvusraamatukogu, VAT teater ja Vene teater.

Tõnismäe asumi tänavad

Tõnismäel asuvad Hariduse tänav, Lõkke tänav, Pärnu maantee, Roosikrantsi tänav, Toomkuninga tänav ja Tuvi tänav.
Maria Dąbrowska

Maria Dąbrowska [mar'iia dombr'oska] (6. oktoober 1889 Russów Kaliszi lähedal – 19. mai 1965 Varssavi) oli poola kirjanik.
Polovetsid

Polovetsid (ka kõptšakid, kiptšakid, kumaanid) oli turgi rahvas. Nad kõnelesid turgi keelte kõptšaki rühma kuulunud polovetsi keelt.
Polovetsid olid pärit Altaist. Nad kuulusid europiidsesse rassi. 9. sajandil hakkasid polovetsid liikuma läände, 11. sajandi keskpaigas ületasid nad Volga ning jõudsid Doni-, Dnepri- ja Dnestri-äärsete steppideni. Petšeneegid lahkusid polovetside survel läände.
Polovetside suhted Kiievi-Venega olid kord rahumeelsed, kord vaenulikud. Polovetsid sooritasid ka rüüsteretki Vene aladele. 11. sajandil toimus polovetside ja Kiievi-vene vürstide vahel lähenemine, vürstid kasutasid omavahelises võimuvõitluses liitlastena polovetse (Oleg Svjatoslavitš võimuvõitluses Vsevolod Jaroslavitšiga (1078)) ning sõlmisid ka dünastilisi liite polovetside valitsejate tütardega. Kiievi suurvürst (1093–1113) Svjatopolk abiellus 1094. aastal Tugor-khaani tütrega. Novgorodi ja Galiitsia-Volõõnia vürst Mstislav Mstislavitš Udaloi oli abielus kumaanide khaani Köteni ehk Kotyani tütrega.
12. sajandi alguses tugevnenud keskvõimuga Kiievi-Vene alustas suurvürst Vladimir Monomahhi valitsusajal polovetside aladele laienemist ning sundis neid ajutiselt taganema Põhja-Donetsi jõest ida poole. Nad osalesid ka Gruusia kuningriigi ja kuningas Daviti võitluses vaenlastega Kaukasuse piirkonnast.
Polovetside asuala laienes 12. sajandil ka Musta merega piirnevatele Bulgaaria aladele, kus nad toetasid võitlust Bütsantsi keisririigiga ja valahhide ja bulgaarlaste mässu, mis viis teise Bulgaaria riigi tekkimiseni 1187. aastal.
11.–15. sajandini nimetati Doonau suudme ja Tjan-Šani vahelist ala Kõptšaki stepiks. Polovetside põhitegevusala oli rändkarjakasvatus.
1223. aastal sai vene-polovetsi ühisvägi Kalka lahingus mongoli väelt lüüa. Tšingis-khaan surma järel (1227) sai pärijaks 1229. aastal tema poeg, karismaatiline Ugedei. Ühena oma esimestest tegudest saatis Ugedei väed vallutama baškiire, Volga bulgareid ja teisi rahvaid Kõptšaki kontrollitud steppides. Tšingis-khaani pojapoeg Batu-khaan (Džutši poeg) vallutas 1236–1237 Volga bulgarite khaaniriigi, mordvalased, tšuvašid ja teised Lõuna-Venemaa steppide rahvad.
Pärast mongolite vallutust 1237–1240 lakkasid polovetsid iseseisva poliitilise üksusena olemast ja neist kujunes Kuldhordi turgikeelne rahvastik. Polovetsid mängisid olulist rolli kumõkkide, balkaaride, karatšaide, krimmitatarlaste, tatarlaste ja baškiiride kujunemisel. Mõnevõrra väiksem, kuid samuti oluline oli polovetside roll kasahhide ja karakalpakkide etnogeneesis. Mongolite eest Ungarisse ja hiljem Bulgaariasse põgenenud polovetsid sulandusid seal kohaliku elanikkonna hulka.
Glehni loss

Glehni loss (Hohenhaupti loss) on kahekorruseline krohvimata paehoone Mustamäe nõlval Tallinnas Nõmme linnaosas. Paikneb Glehni parkmetsas Nõmme–Mustamäe maastikukaitseala edela osas Tallinna Tehnikaülikooli kinnistul aadressiga Vana-Mustamäe tänav 48.

Ajalugu

Loss kuulus Jälgimäe mõisa Mustamäe kõrvalmõisa ja valmis 1886 aastal Nikolai von Glehni projekti järgi. Lossi vundamendi ehitas Glehn üksi, hiljem kasutas ka vangide tööjõudu. Iga päev kell 12 andis ta mõnest Richard Wagneri ooperist pärineva pasunasignaaliga märku lõuna algusest. Hoone ümber on rajatud park ning püstitatud ehitisi (Palmimaja 1900-1910; Vaatetorn ehk Tähetorn 1910) ja skulptuure (Kalevipoeg 1908,1990; Krokodill 1908).
1918. aastal pärast Glehnide lahkumist Eestist rüüstati loss täielikult. Alles 1960ndate keskel alustati TPI Akadeemilise Meeskoori initsiatiivil hoone taastamist.
Kuigi lossihoone taastamise juures püüti säilitada selle esialgset ajaloolist ilmet, ei olnud tegemist lossi taastamisega selle esialgsel kujul, vaid rekonstrueerimisega, mille juures lähtuti lossi eeldatavast kasutusest. Näiteks lisati lossile veel üks korrus. Seetõttu kasvas ehitustööde maht ja kulus esialgu arvatust rohkem aega ja vahendeid.
Renoveeritud loss avati pidulikult 24. märtsil 1977 ning seal hakkas paiknema TPI klubihoone (nüüdne Tallinna Tehnikaülikooli kultuurikeskus).
Aastast 1997 on Glehni loss muinsuskaitse all.

Popkultuur

Lossi ümbruses on filmitud Lenfilmi filmi Sherlock Holmesi ja doktor Watsoni seiklused: Baskerville'ide koer (Приключения Шерлока Холмса и доктора Ватсона: Собака Баскервилей, 1981) episoodid, mis kujutatavad Baskerville Halli (teise võttekohana oli kasutusel Maarjamäe lossi ümbrus).
1992.aastal valminud filmis "Musketärid 20 aastat hiljem" on samuti võttekoht loss ja selle ümbrus. Nimelt kujutati seda Porthose elukohana. Aasta hiljem valmis film "Kuninganna Anna saladus ehk musketärid 30 aastat hiljem". Ka seal saab näha Glehni lossi.
Illustrious

HMS Illustrious (R06) (ehitatud 1976–1981 Swan Hunteri laevatehases) oli Suurbritannia lennukikandja. Illustrious oli Suurbritannia kuningliku sõjalaevastiku Royal Navy lipulaev alates 4. augustist 2005 kuni 2007. aastani.
2014. aastal kanti laev maha ja 2016. aastal müüdi Türki vanametalliks.
Laeva kodusadam oli Portsmouth.
See oli viies briti merevägede sellenimeline laev.
2007. aasta mai lõpus ja 2009. aasta juuni lõpus peatus HMS Illustrious Tallinna sadamas.

Laeva üldandmed

Pikkus: 194 m
Laius: 36 m
Veeväljasurve: 20 600 t
Kiirus: 28 sõlme
Hüvitusfond

Hüvitusfond on Eesti Rahandusministeeriumi alluvuses töötanud asutus, mis tegutses aastatel 1993–2003.
Ettevõtte eesmärk oli rahuldada erastamisväärtpaberite (EVP-de) omanike rahalisi nõudeid õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimise teel.
Alates 1996. aastast tegutses ettevõte avalik-õigusliku juriidilise isikuna. Asutust juhtis seitsmeliikmeline nõukogu.
Kroonuaia tänav

Kroonuaia tänav (Botanische Straße) on tänav Tartus, Supilinna servas.
Tänav algab Kroonuaia sillalt ja lõpeb Jakobi tänava ja Tähtvere tänava ristis. Tänava pikkus on umbes 600 m.
Kroonuaia tänavani ulatub Tartu Botaanikaaed. Varem asus sel tänaval Kroonuaia kool, mis on ka tänava järgi nime saanud.
Aastail 1950–1989 kandis tänav nime Komsomoli tänav. Varem on tänava nimedeks olnud ka Botaanika-aia tänav ja Botaanika tänav.
Polütsüstiliste munasarjade sündroom

Diagnostika

Üheks esimeseks uuringuks, mis läbi viiakse, on ultraheliuuring, mis näitab, kas esinevad polütsüstilised munasarjad või mitte, kuid siinjuures tuleb meeles pidada, et mitte kõigil naistel, kel esinevad polütsüstilised munasarjad, ei ole PCOSi. 
Samuti tehakse vereanalüüs eesmärgiga uurida, kas esineb anormaalsusi hormoonide tasemes.    
Polütsüstiliste munasarjade sündroomi diagnoosiks leidub kaks määratlust:

Ajalugu

Polütsüstiliste munasarjade sündroomi kirjeldasid esimestena 1935. aastal ameeriklastest günekoloogid Irving F. Stein, Sr. ja Michael L. Leventhal, kelle järgi sündroom sai algselt nimeks Stein-Leventhali tõbi.
Esimesed publitseeritud kirjeldused patsiendist, kes kannatas tänapäeva mõistes polütsüstiliste munasarjade sündroomi all, pärinevad aastast 1721. Esmakirjeldus munasarjadest, mida olid tsüstid muutnud, on aastast 1844.
Lahinguvalmidus

Lahinguvalmidus on allüksuse, üksuse, väekoondise ja kogu sõjaväe üldine võimekus alati organiseeritult ettenähtud ajal lahingusse astuda ja saadud ülesanded edukalt täita.
Erkki Keldo

Haridus ja töö

Keldo on pärit Jõgevamaalt Põltsamaa vallast, kus lõpetas Lustivere Põhikooli. Keskhariduse omandas Keldo Nõo Reaalgümnaasiumis, kus lõpetas matemaatika eriklassi. Ülikooli läks ta Tallinna Ülikooli, kus õppis politoloogiat ja omandas kõrghariduse. Magistriõppesse siirdus ta Tallinna Tehnikaülikooli majandusteaduskonda juhtimise erialale.
Ta on Põltsamaa vallavolikogu liige alates 2013. aastast. Ta on Põltsamaa vallavolikogu alatise Revisjonikomisjoni esimees. Lisaks on Keldo Reformierakonna Põltsamaa piirkonna juhatuse liige ning Eesti Reformierakonna Noortekogu esimees alates 2016. aasta märtsist.
2013. juulist kuni 2014. aasta juunini teenis Keldo Eesti Kaitseväes, kus omandas nooremseersandi auastme ja vanemparameediku ameti.
2014. aastast töötab Riigikogu nõunikuna. Varem on ta olnud Eesti Reformierakonna kampaanianõunik.
Alates 7. novembrist 2018 on Erkki Keldo Reformierakonna peasekretär.

Poliitiline kuuluvus

Ta on Eesti Reformierakonna liige.

Harrastused

Vabal ajal mängib Keldo jalgpalli ja võrkpalli. Ta on mitmekordne Jõgevamaa meister pallimängualadel. Lisaks huvitub mälumängust.
Johannes II (paavst)

Paavstiks saamine

Johannes II valiti paavstiks pärast paarikuulist segast vakantsiperioodi, mille käigus anti altkäemaksudeks ära liturgilised esemed. Johannes II valiti paavstiks kompromisskandidaadina ja pühitseti ametisse 2. jaanuaril 533.
Johannes II oli esimene paavst pärast Peetrust, kes muutis ametisse astudes oma nime, arvatavasti pidades senist nime liiga paganlikuks. Ta võttis nime paavst Johannes I järgi.

Teoloogilised vaidlused

Bütsantsi keiser Justinianus I avaldas 15. märtsil 533 edikti, milles tunnustas esimese nelja oikumeenilise kirikukogu otsuseid. Ta lisas edikti ka teopaskiitliku vormeli, mille paavst Hormisdas oli hukka mõistnud. Keisri otsust taunisid mõned Konstantinoopoli mungad, kes apelleerisid paavstile. Keiser saatis Rooma delegatsiooni, mida juhtisid Ephesose piiskop Hypatios ja Philippi piiskop Demetrios ning millega saadeti paavstile rikkalikult kingitusi.
Johannes II pidas sinodi, milles tunnistas keisri edikti kiriku õpetusega kooskõlas olevaks. Ta soovitas munkadel järgida keisri otsust ja kui see tulemusi ei andnud, ekskommunitseeris 25. märtsil 534 mungad kui nestoriaanid.

Paavstivalimise reguleerimine

Idagootide kuningas Athalaric andis aastal 533 korralduse, milles mõisteti hukka simoonia ja muude taunitavate meetodite kasutamine paavstivalimistel. Samuti sätestati korralduses, et kui paavstivalimise käigus osutub valituks mitu vaimulikku ja tekkinud vaidlus antakse lahendada idagootide kuningale, tuleb kuningale maksta 3000 solidust, mis annetatakse vaestele.
Kuninga korraldus graveeriti marmorplaadile ja asetati Rooma Peetri kiriku aatriumisse.

Suhted Gallia piiskoppidega

Johannes II andis korralduse, et Riezi piiskop Contumeliosus, keda süüdistati sündsusetus käitumises, pidi ametist tagandatama ja siirduma kloostrisse. Ta määras piiskopkonna administraatoriks Arles'i metropoliidi Caesariuse.

Ordinatsioonid

Johannes II ordineeris "Liber Pontificalise" järgi 21 piiskoppi ja 15 preestrit.

Dokumendid

Johannes II-le on omistatud piiskop Valeriusele saadetud kirja autorsus, kuid selle kirjutise autorsus on vaieldav.

Surm

Johannes II suri 8. mail 535 Roomas ja maeti Rooma Peetri kirikusse.
Annamõisa mõis

Annemõisa mõis (ka Anna mõis; saksa keeles Annenhof) oli Pööravere mõisa kõrvalmõis Pärnu-Jaagupi kihelkonnas Pärnumaal. Nüüdisajal jääb mõis Pärnu maakonda Põhja-Pärnumaa valda.
Aleksander Teppor

Aleksander Teppor (1888–1943) oli Eesti fotograaf ja filmitegelane.
Tallinnas aadressil Suur-Karja 9 asus Aleksander Teppori ateljee, kus 1931 valmis Eesti esimene animafilm: "Kutsu-Juku seiklusi".
Toijala põhikool

Toijala põhikool (soome keeles Toijalan yhteiskoulu) on Soomes Akaas Toijalas tegutsev põhikool. Kooli direktor on Jorma Ojala. 
Koolis õpetatakse ka eesti keelt (õpetaja Merike Viita).
Karu (perekonnanimi)

Karu on eesti perekonnanimi.
Eestis Liivimaa Talurahva seadusega (1819) võetud nimede pingereas oli Karu 6. kohal.
Karu on ka praegu Eestis levinud perekonnanimi. 2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Karu 796 mehel ja 879 naisel. Perekonnanimede levikult on Karu 22. kohal. Nimi on levinuim Viljandi maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 24,93.
Cinamon

Cinamon on 2005. aastal asutatud kinosid opereeriv rahvusvaheline ettevõtete grupp.
Cinamoni esimene kino avati 2005. aastal Leedus Kaunases. Praegu asuvad võrgustiku kinod ka Lätis Riias ning Eestis Tallinnas ja Tartus. Kinoketil on oma püsikliendiprogramm Cinamon KEY.
2018. aastal avatakse Cinamoni esimene kobarkino Soome pealinnas Helsingis.
2014. aastast kuulub Cinamoni kett vene kapitalil põhinevale investeerimisfirmale DLT Capital.

Cinamon Eestis

Eestis haldab Cinamoni kinosid ettevõte Cinamon Holding OÜ.
Esimene Cinamoni kino Eestis avati 2008. aastal Tartus Tasku Keskuses. Cinamoni Tartu kinos on kokku viis saali. Sügisel 2017 läbis kino põhjaliku renoveerimiskuuri.
2009. aastal Tallinnas avatud Solarise keskuses tööd alustanud seitsme saaliga kobarkino kuulus algselt samuti Cinamoni kinode võrku. Hiljem lahkus see Cinamoni ketist ja tegutses aastaid Solaris Kino nime all. Praegu kuulub see kinokeskus Apollo Kino võrku.
Cinamoni keti osa on ka suviti Tallinnas Telliskivi Loomelinnakus tegutsev Telliskivi vabaõhukino.
2017. aastal alustas kett aktiivset laienemist. Detsembris 2017 ühendati ketiga samadele omanikele kuulunud, kuid varem iseseisvalt tegutsenud kino Kosmos IMAX Tallinnas. Oktoobris 2018 Tallinnas avatud kaubanduskeskuses T1 Mall of Tallinn asub samuti Cinamoni kobarkino.
Lee maakond (Iowa)

Ajalugu

Maakond moodustati 7. detsembril 1836.
Lihavõttekriis

Lihavõttekriis oli põhiseaduslik kriis Taanis 1920. aastal, mis mõjutas oluliselt Taani konstitutsioonilise monarhia arengut Taanis. Selle vallandas kuningas Christian X, kasutades talle konstitutsiooniga antud võimu, kui ta tagandas valitud valitsuse. Kriisi tulemusel viidi konstitutsiooni täpsustused: uute valimiste väljakuulutamisel jäi eelmine valitsus kuni uue hääletuse lõpuni ametisse, kuid kuninga õigus valitsust tagandada säilis.

Põhjused

Kuninga ja valitsuse vahelise konflikti ajendiks oli küsimus Schleswigi annekteerimise üle. Schleswig oli olnud Taaniga personaalunioonis olev Saksa Liidu liikmesmaa, mis pärast Frederik VII surma 1863. aastal üritas iseseisvuda ja ühendati Teise Schleswigi sõja tagajärjel Preisimaaga. Taani soovis piirkonda tagasi saada ja Saksamaa kaotus Esimeses maailmasõjas tegi selle võimalikus. Vastavalt Versailles' rahu tingimustele tuli Schleswigi saatus otsustada kahe rahvahääletusega. Üks referendum pidi toimuma Põhja-Schleswigis (tänapäeval Lõuna-Jüütimaa maakond Taanis) ja üks Kesk-Schleswigis (tänapäeval osa Saksamaa Schleswig-Holsteini liidumaast). Lõuna-Schleswigis referendumi korraldamist ei plaanitud, sest seal elasid peamiselt sakslased ja tollal üldlevinud arvamuse kohaselt pidi see jääma Saksamaa osaks.
Põhja-Schleswigis hääletas Taaniga taasühinemise poolt 75% elanikkonnast, samas kui 25% toetas Saksamaa osaks jäämist. Kesk-Schleswigis oli olukord vastupidine: 80% toetas Saksamaa osaks jäämist ja 20% Taaniga taasliitmist. Nende tulemuste põhjal otsustas Taani peaminister Carl Theodor Zahle, et Põhja-Schleswigi taasühendamisega võib jätkata, kuid Kesk-Schleswig jääb ka edaspidi Saksamaa võimu alla.
Paljud Taani rahvuslased leidsid, et Kesk-Schleswig tuleks Taaniga taasühendada referendumi tulemustest hoolimata. Seda arvamust õhutas ka soov Saksamaad püsivalt nõrgestada. Kuningas oli rahvuslastega ühel meelel ja käskis Zahlel Kesk-Schleswig taasühendamisprotsessi kaasata. Kuna Taanit oli alates Deuntzeri valitsusest 1901. aastal valitsetud parlamentaarse demokraatiana, siis leidis Zahle, et tal pole kohustust alluda. Ta keeldus käsku täitmast ja astus pärast teravat vaidlust kuningaga mitu päeva hiljem tagasi.

Tagajärjed

Christian X saatis kogu ülejäänud valitsuse laiali ja asendas selle Otto Liebe konservatiivse asevalitsusega. Valitsuse tagandamine tagajärjel puhkesid meeleavaldused ja Taanis tekkis lausa revolutsiooniline atmosfäär, mis tekitas kahtlusi monarhia tuleviku suhtes. Selle tulemusel algasid läbirääkimised kuninga ja Sotsiaaldemokraatide vahel. Seistes silmitsi Taani monarhia võimaliku kukutamisega, kuningas taganes ja vabastas oma valitsuse ametist. Ametisse asus Michael Pedersen Friisi juhitud kompromissivalitsus, mis pidi võimul olema kuni valimisteni samal aastal.
See oli viimane kord, kui Taani monarh sekkus poliitikasse, omamata parlamendi täielikku toetust. Kriisi järel leppis Christian X rolliga sümboolse riigipeana.
Salome (Richard Strauss)

Ooperi tegevustik

Heroodese palee terrassil. Herodes peab oma õukonnaga pidu. Narraboth, noor süürlane ja sõjapealik, piilub läbi paleeukse Heroodese imekaunist kasutütart Salomed, kellesse ta on sügavalt armunud. Ilmub Salome, et värsket õhku hingata. Korraga kuuleb ta vangitürmist kostvat Ristija Johannese häält, mis kuulutab Messiase tulekut. Salome on sellest häälest võlutud ja palub valvuritel endale vangi näidata. Valvurid algul keelduvad, aga valvurite pealik Narraboth ei suuda Salome võludele vastu panna ning annab loa Johannes türmist välja tuua. Johannes neab Heroodest ja tema liiderlikku naist Heroodiast. Salomed hurmab Johannese olemus, ta üritab teda endasse armuma panna ja nõuab Johanneselt suudlust. Meeleheitel Narraboth tapab end. Johannes keeldub Salome ettepanekust ja ta viiakse kongi tagasi. Ilmub Heroodes, kes on rahutu ja nõuab, et Salome tema meelt lahutaks ja tantsiks talle ükskõik millise hinna eest. Salome nõustub ja tantsib. Tantsu lõppedes kuulutab ta: "Ma tahan vastutasuks Johannese pead!" Heroodes on õudusest haaratud, kuid lõpuks on sunnitud nõustuma. Salomele tuuakse hõbekandikul Johannese pea. Ekstaasis Salome suudleb Johannese veritsevat pead. Heroodes käsib valvuritel Salome tappa. Salome sureb valvurite kilbilöökide all.

Ajaloost

"Salome" esietendus oli ooperi lavaletoomise raskustest hoolimata rahvusvaheline triumf. Teose kõhedusttekitav atmosfäär ja julm lõpustseen, rääkimata Salome seitsme loori tantsust, tekitasid hirmu tsensuuri ees. Seetõttu otsustati ka ooperi esietendus katoliiklikust Viinist pisut vabamasse Dresdenisse üle tuua. Väga raske oli ka peategelase valik, Salome partii on ülimalt keeruline ja väga suurt vastupidavust nõudev, samuti kartis helilooja, et lauljaid ei ole üle suure orkestrikoosseisu (109 muusikut) kuulda. Peategelase valik langes Wagneri-laulja Marie Wittichile, kes oli aga välimuselt kaugel tütarlapselikust printsess Salomest. Seetõttu otsustati Salome tantsuks kasutada tantsijat. Aga "hoolimata tädike Wittichist", nagu Strauss irooniliselt Hofmannsthalile end väljendas, kutsuti lauljaid, dirigenti ja heliloojat pärast esietendust lavale tervelt 38 korda. Seda ilmselt ka seetõttu, et selle ooperi tegelaste psühholoogia väljendub ennekõike orkestripartiis, näiteks kohutavas vahemängus, mis järgneb Narrabothi enesetapule või Johannese tagasiminek vangikongi, mis kirjeldab seda, mis toimub Salome hinges.
Väino Kaljuvee

Väino Kaljuvee (22. oktoober 1924 – 14. juuli 1993) oli eesti põllumajandustegelane, majandijuht ja rahvasaadik.
Aastatel 1967–1971 oli ta Eesti NSV Ülemnõukogu VII koosseisu saadik, seaduseelnõude komisjoni liige.
Aastatel 1968–1989 oli ta Taevaskoja kolhoosi esimees.
1977. aastast oli ta Eesti NSV Ülemkohtu rahvakaasistuja.
Ta on maetud Põlva kalmistule.