google/wiki40b huggingface dataset:
Anseküla tuletorn

Anseküla tuletorn on tuletorn Saaremaal Saaremaa vallas Sõrve poolsaare idarannikul.
Moodustab Lõu tulepaagiga sihi, kus Anseküla tuletorn on sihi ülemine märk.
Neljatahulise betoonist tuletorni kõrgus on jalamist 22 meetrit ja merepinnast 42 meetrit. Ülalt on tuletorn must ja alt valge.

Asukoht

Tuletorni geograafilised koordinaadid on 58° 5′ 54″ N, 22° 13′ 53″ E.
Asub sihi alumisest Lõu tulepaagist 3 kilomeetri ja 128 meetri kaugusel.

Ajalugu

Tuletorn ehitati 1952. või 1953. aastal Anseküla kiriku (hävis 1944) kohale, rannast 3 kilomeetri kaugusele.
2007. aastal tehti tuletornile juurdeehitus. Tuletorni tuli paigaldati 8 meetrit kõrgemale, sest see ei paistnud puude tagant enam välja.
1990. aastate keskpaigast töötab tuletorn päikesepatareide toitel. Selle ajani oli majakavaht Armin Aste, kes oli ka Lõu tulepaagi vaht.
Željko Komšić

Željko Komšić (sündinud 20. jaanuaril 1964 Sarajevos) on Bosnia ja Hertsegoviina poliitik, alates 2006. aastast Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri liige.
Ta on Bosnia ja Hertsegoviina presidentuuri horvaadist liige alates 6. novembrist 2006. 2010. aastal valiti ta presidentuuri liikmeks teiseks ametiajaks.
Ta on olnud presidentuuri esimees 6. juulist 2007 kuni 7. märtsini 2008, 6. juulist 2009 kuni 6. märtsini 2010, 10. juulist 2011 kuni 10. märtsini 2012, 10. juulist 2013 kuni 10. märtsini 2014 ja alates 20. juulist 2019.
Ellen Hansen

Elukäik

Ellen Hansen lõpetas aastal 1931 Riigi Kunsttööstuskooli tikandi- ja pitsitöö erialal ning oli aastal 1948 Tallinna Riikliku Tarbekunsti Instituudi esimene lõpetaja tekstiili erialal.
Aastatel 1949–1964 töötas ta Tallinna Kunstitoodete Kombinaadis dekoratiivkudumise- ja tekstiiliateljee kunstilise juhina ning seejärel oli vabakutseline kunstnik.

Looming

Ellen Hansen on loonud seina- ja kattevaipu, dekoratiivkangaid, lavaeesriideid, tekstiiliansambleid avalikku ruumi. 1957. aastal loodud vaip "Rahvuslikud nukud" pälvis kunstitoodete kombinaadi kollektsioonis Brüsseli maailmanäitusel kuldmedali. 1960. aastatel lõi ta suurepäraseid rüiutehnikas vaipu, kus domineeris motiivistiku jõuline abstraktne stiliseering, maaliline ja julge värvikäsitlus. 1970.–1980. aastatel muutus kujundi- ja värvikeel vaoshoitumaks ja peenemaks.
Tuntumad avalikku ruumi valminud tööd on Estonia kontserdisaali lavaeesriie (1962) ja Vanemuise teatri lavaeesriie (1967).
Alates 1949. aastast kuulus ta Eesti Kunstnike Liitu, Hansen oli Eesti Kunstnike Liidu ja Eesti Tekstiilikunstnike Liidu auliige. 1964. aastal anti talle Eesti NSV teenelise kunstniku aunimetus.

Näitused

Ellen Hanseni loometeed iseloomustavad arvukad esinemised tarbekunstinäitustel Eestis ja välismaal, samuti personaalnäitused Eesti Kunstimuuseumis (1962), Moskva KF näitusesaalis (1963), Tartu Kunstimuuseumis (1964), Läti Ajaloomuuseumis Riias (1964), Tallinna Linnagaleriis (1996), Chaplini keskuses Pärnus (1998), Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis (1999), Eesti Rahva Muuseumi Näitusemajas ja Eesti Tarbekunsti- ja Disainimuuseumis (2007-2008, 2010), Estonia Talveaias (2005 ja 2008).

Isiklikku

Metalli- ja puitehistöökunstnik Albert Hansen oli Ellen Hanseni abikaasa. Arhitekt Tiit Hansen on nende poeg. Tekstiilikunstnik Aet Ollisaar on tema tütretütar.
Enel Melberg

Enel Melberg (neiuna Enel Savioja; sündinud 21. septembril 1943 Tallinnas) on eesti rahvusest Rootsi kirjanik ja tõlkija.
Ta sündis aastal 1943 Tallinnas, kuid aastal 1944 pages ta koos vanematega Rootsi. Ta on õppinud Lundi ülikoolis ja Stockholmi Pedagoogilises Kõrgkoolis, viimase lõpetas ta aastal 1973 rootsi filoloogina. Aastal 1970 kaitses ta mag. phil. väitekirja.
Aastatel 1973–1991 töötas ta rootsi keele õpetajana Stockholmi Täiskasvanute Gümnaasiumis, olles rootsi keele õpetaja, kuid ta õpetas ka draamat ja filosoofiat. Aastast 1990 elab ta vaheldumisi Norras (Oslos) ja Rootsis (Gräsmarkis, Sunne vallas, Värmlandi läänis).
Ta kirjutab rootsi keeles ja kuulub Rootsi kirjanike liitu. Tema esimeseks romaaniks oli aastal 1977 "Ema süda" (Modershjärtat). Ta on lisaks romaanidele kirjutanud laste- ja noorsooraamatuid. Samuti on ta tõlkinud eesti kirjandust rootsi keelde (Jaan Kross, Jaan Kaplinski, Emil Tode, Heinrich Laretei, Margus Laidre, Maimu Berg). Tema enda loomingut on tõlgitud saksa, taani, norra ja eesti keelde.

Isiklikku

Tema abikaasa on Arne Melberg.
Kilpkonnalised

Süstemaatika

Kilpkonni eristatakse 26 sugukonda, kellest tänapäevani on elanud üksnes 12. Kilpkonnaliike on tänapäeval umbes 210. 
Teadaolevatest fossiilsetest kilpkonnaperekondadest suurim on umbes 5 m pikkune Miolania. 
Kilpkonnad jagatakse viide tänapäevasesse alamseltsi: kooldkaelalised, merikilpkonnalised, pehmenahalised, pöördkaelalised ja puudukilbilised.
Oberndorf in Tiroli vald

Majandus

Kuni 18. sajandini kaevandati Rerobichlis vaske. Täna keskendub majandus turismile ja kivimurrule. Oberndorf on raudteepeatus Salzburg-Tirooli raudteel.
Kizljar

Ajalugu

Linn asutati 1735. aastal kindlusena Tereki jõel.

Rahvastik

2010. aastal elas linnas 47 900 inimest. Kizljari elanikest 45% on venelased, 18% armeenlased, 12% avaarid, 10% dargid ja 4% tšetšeenid.
Pisihiir

Välimus

Pisihiir on oma sugukonna kõige väiksem liik  ja maailmas üks väikseimaid imetajaid. Täiskasvanud looma keha pikkus on 6–7 cm, saba pikkus 5–7 cm, mass 5–6 g .
Pisihiirel on punakas- või kollakaspruun karvastik ja heledam kõhualune , lapik nina ning suhteliselt suured silmad ja kõrvad.
Tal on arenenud haardsaba kõrtel ja põõsastel ronimiseks . Tagajalgade ja saba abil leiab ta kindla asendi, mis võimaldab tal samal ajal esikäppadega toitu haarata.

Eluviis

Pisihiir on aktiivne ööpäev ringi. Vahelduvad puhke- ja toitumisperioodid. Pisihiir on tundlik ülekuumenemise suhtes ja väldib otsest päikesekiirgust.
Pisihiir toitub peamiselt seemnetest. Putukaid sööb ta ka meelsasti. Talveks kogub ta seemnevarusid.  Sööb ka nektarit ja puuvilju.
Pesa valmistab ta kõrtest . See on kerajas, 6–13 cm läbimõõduga ja punutud kõrgele rohttaimede vahele või põõsasse, tavaliselt meetri kõrgusele . Pesa on kahekihiline: välimine kiht mooduastub sellesama taime lehtedest, millele ta on ehitatud, sisemine on hoopis pehmem.
Pesakonnas on 5–9, harva kuni 12 poega . Tiinus kestab 21 päeva . Pojad sünnivad paljaste ja pimedatena.
Sigimise vaheaegadel elab pisihiir maapealsetes varjepaikades: tuulemurrus, viljarõukude ja heinakuhjade all. 
Pisihiir ei ole sotsiaalne loom. Isendid kohtuvad väljaspool paljunemisaega üksnes talvitumiskohtades, kus võivad moodustuda suured, kuni 5 tuhande isendilised karjad. Erinevalt teistest hiirlastest nad talvitudes ei paljune, seda teevad nad üksnes suvel. Taliuinakusse nad ei lange. Kevade saabudes muutuvad isendid üksteise suhtes agressiivseteks.
Inglismaal on ta haruldane. Seal püütakse looma eest hoolitseda. Näiteks Wimbledoni turniiril kasutatud tennisepallidest valmistatakse pisihiirele sobivaid pesi. Arvatakse, et nendest ei tule vaenlased nii kergesti poegi sööma.
Pisihiir on väga julge. Ta talub vangistust hästi ja sööb peaaegu kõike seda, mida inimenegi.  Isasloomi ei tohi koos pidada, sest nad lähevad omavahel vihaselt kaklema.
Aknystose mõis

Aknystose mõis (leedu Aknystų dvaras) on endine mõis Leedus Anykščiai rajoonis Debeikiai vallas Aknystose külas. Mõisakompleks on muinsuskaitse all, kaitstava ala pindala on 15,55 ha.
Aknystose mõisa on esmakordselt mainitud aastal 1548, mil Zygmunt II August andis selle Smolenskist pärit Jurijus Kopčiuse valdusesse. Aastal 1676 oli selle omanik Kazimieras Kopčius. Mõisakompleks koosnes toona eluhoonest, kolmest küünist ja majandushoonest. Aastal 1703 ostsid selle Jelenskised.
Aastal 1807 oli mõisa omanikuks Romualdas Jelenskis, kes lasi rajada nii peahoone kui ka pargi. Mõisa omanik Anatolijus Jelenskis osales aktiivselt jaanuariülestõusus ja nii konfiskeeriti see. Mõis läks Massalskite valdusesse, ent aastal 1875 pidid nad kohtuotsuse põhjal selle tagastama omaniku lesele Sabina Jelenskienėle. Aastal 1900 püstitati sealne suitsutamiskoda. Säilinud on veel T-tähe kujuline rehi, mille keskosa püstitati aastal 1817, tiivad aga aastal 1910. Aastal 1911 kuulusid kompleksi peahoone, sigala, jääkelder, lindla, tall, ait, suitsutuskoda, rehealune, aednikumaja, sepikoda, ait, teenijatemaja, mõisatööliste elamu ja mõisatööliste sigala.
Aastal 1928 tükeldati mõisa maad väiksemateks valdusteks, mõisasüda jäi aga Jelenskiste valdusesse. Viimane mõisa omanik oli Sofija Emilija Jelenskaite, kellelt see võõrandati aastal 1940. Tema eestvedamisel asutati Aknystosesse kool. Teise maailmasõja järel paiknes mõisas kohaliku sovhoosi kontor, aastast 1959 aga vanadekodu. Aastal 1962 püstitati vanadekodu tarbeks mõisa juurde uus korpus. Tänapäeval paikneb seal rajooni sotsiaalmaja.
Qəbələ

Sport

Linnas tegutseb jalgpalliklubi Qəbələ FK, mis mängib kohalikus kõrgliigas Premyer Liqası.
Country Inn & Suites by Radisson

Country Inn & Suites by Radisson (CI&S), Country Inns & Suites By Carlson  on rahvusvaheline hotellikett, mida omab Radisson Hotel Group. Country Inns & Suites-i hotellid on enamjaolt omatud ja opereeritud frantsiisde poolt, kellel on kokkulepped Radisson Hotel Group-iga.
Stuudio B

Stuudio B on Eesti filmitootja. Ettevõte asutati 1989. Ettevõte on tootnud animafilme.
Endel Parijõgi

Endel Parijõgi (aastani 1935 Parinbak, Parinbach; sündinud 16. novembril 1929 Tartus) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Endel Parijõgi on Jüri Parijõe poeg.
Lõpetas 1948 Tartu 1. Keskkooli, 1953 TPI tööstuse ökonoomika erialal, 1956 aspirantuuri Moskva Tööinstituudis. Oli 1953–1957 Tallinna Ekskavaatoritehase töö- ja palgaosakonna juhataja, 1960–1965 ENSV RMN töö- ja palgaosakonna juhataja, 1968–1978 TPI majandusteaduskonna tootmise ökonoomika ja organiseerimise kateedri dotsent, 1970–1978 ühtlasi töökorralduse labori teaduslik juhendaja, 1979–1998 EMI peakonsultant.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: majandusettevõtete palgapoliitika, töökorraldus, juhtimine. ETV saatesarja "Töö ja palk" (50 saadet 1978–1980) autor. Ühiskondliku töö- ja palgakomitee esimees (1965–1998), Eesti Konsultantide Assotsiatsiooni president (1992–1994), Estonia Seltsi liige. Riigivapi V klassi teenetemärk (1998). Üle 10 teadustrükise, õppevahendid.
Päästeliit

Juhtimine

Päästeliidu igapäevast tegevust korraldab juhatuse esimees, strateegiat seab nõukogu. Päästeliidu nõukogu on valitud printsiibil, et igast Eesti piirkonnast esindab vabatahtlikke üks nõukogu liige, kaks liiget esindavad üle-eestilise tegevuspiirkonnaga liikmeid, üks liige esindab merepäästjaid ning üks nõukogu liige on Päästeliidu auliikme, esimesest Eesti Vabariigist pärit ajaloolise järjepidevuse säilitaja – Eesti Tuletõrjeliidu – esindaja. Lisaks on nõukogus üks liige arvukate Eesti saarte esindajaks. Päästeliidu juhatus on kaheliikmeline. Juhatuse esimees on ka Päästeliidu tegevjuht.

Patroon

Päästeliidu patroon on Kaido Höövelson, maadlejanimega Baruto Kaito (把瑠都 凱斗). Elukutselt on Höövelson madrus. Ta on löönud kaasa Päästeliidu üldkogudel, vabatahtliku merepääste õppustel, esinenud vabatahtlike päästjate toetuseks televisioonis ja kirjutavas pressis. Samuti on Baruto toetanud vabatahtlike päästjate projekte ning andnud Simuna komando käsutusse tuletõrjeauto, mille 2014. aastal kinkisid talle pulmadeks vabatahtlikud päästjad ja merepäästjad. Praegu elab ja töötab Kaido Höövelson Jaapanis. Sellele vaatamata hoiab ta end Eesti vabatahtlike päästjate tegemistega pidevalt kursis.
Maailma looduskaitseharta

Maailma looduskaitseharta (World Charter for Nature) oli 1982. aastal ÜRO Peaassambleel vastuvõetud harta, mis oli hilisema Maakera harta eelkäija.
Maailma looduskaitsehartas olid välja toodud inimese eetilised kohustused ökosüsteemide kaitsmiseks.
Viktor Turp

Viktor Turp (28. veebruar 1905 Aidu vald, Viljandimaa – 19. oktoober 1989 Tallinn) oli eesti maalikunstnik ja karikaturist.

Elulugu

Turp õppis Viru-Jaagupi kihelkonnakoolis ja aastast 1919 Rakvere Õpetajate Seminaris, kus tema joonistusõpetajaks oli Eduard Ole. Ta lõpetas Rakvere Õpetajate Seminari 1924. aastal ning töötas õpetajana Nõmme, Vääna ja Kernu algkoolis, samal ajal jätkas õpinguid vabakuulajana 1924–1925 Riigi Kunsttööstuskooliskujur Jaan Koorti juures. Jaan Koort soovitas tal maalida ja Turp läks edasi õppima Tartusse Kõrgemasse Kunstikooli Pallas joonistusõpetajate kursustele, kust sai 1929. aastal kutsetunnistuse ja astus kaitseväkke. 
Pärast sõjaväeteenistust 1931. aastal töötas Viktor Turp õpetajana Seli-Hagudi, Alu algkoolis, Paldiski ühisgümnaasiumis ja Rahumäe algkoolis 1937–1944.
1937. aastal sai temast Eesti Kujutavate Kunstnikkude Keskühingu liige. 1944–1946 töötas Tallinna 10. keskkoolis. Aastatel 1946–1960 töötas ta ENSV Kaubandusministeeriumi reklaamibüroo dekooriateljee kunstnikuna.
Viktor Turp on maetud Aegviidu Vanale kalmistule.

Looming

Alates 1931. aastast olid Kunsti Sihtkapitali näitustel tema tööd üleval. Osalenud oma töödega Eesti Kujutavate Kunstide Keskühingu näitustest ning eesti kunsti esindusnäitusest 1937. aastal Kaunases ja Riias. 1938 käis ta Soomes, Saksamaal, Hollandis, Belgias ja Prantsusmaal täiendusreisil. Turp viljeles olustiku- ("Rehetoas", 1963, EKM), portree- ("Abikaasa portree" 1938, erakogu) ja maastikumaali. Tellimustööna tegi ta Türi Keskkoolile "Kalevipoja" teemalise kolmikmaali (1937) ja Kehra Keskkoolile pannoo "Kalevi tulek" (1938; mõlemad temperatehnikas). Turp sai 1939. aastal talurahvaaineliste teoste kavandite võistlusel I auhinna ("Mahtra meeste kogunemise" eest). Viktor Turp on teinud ka eksliibriseid ja joonistanud karikatuure.
1975. aastal toimus Tallinna Kunstihoones Viktor Turpi isikunäitus „50 aastat sule, pintsli ja meisliga“, kus olid välja pandud nii tema maalid, karikatuurid, skulptuurid, graafikajoonised kui ka linoollõiked.
Enno Fels

Isiklikku

Enno Fels on abielus, tal on kaks last.
Early maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1818. aastal.
Seesamiseemned

Seesamiseemned on hariliku seesami (Sesamum indicum) tillukesed lamedad seemned.

Ajalugu

Seesamiseemned on kõige vanem teadaolev kirjasõnas mainitud maitseaine, mis on leidnud äramärkimist juba 5000 aastat tagasi Assüürias. Juba väga ammustel aegadel levis seesam Mesopotaamiast edasi kõikidesse Vahemere maadesse, Jaapanisse ja Hiinasse.
Ameerikasse jõudsid seesamiseemned neegerorjade kaudu, kes nimetasid neid benné seeds. Hiljem said nad väga populaarseks USA lõunaosariikide köögis.

Ostmine

Seesamiseemned võivad koorimata kujul olla pruunides, punastes või mustades toonides, kuid kõige levinum on kahvatu hallikas-kollakas värvivarjund. Erksad ja tumedad toonid võimaldavad roogi atraktiivselt kaunistada. Siiski tuuakse seesamiseemned müügile enamasti koorituna, kuna koores sisalduv oksaalhape häirib kaltsiumi omastamist ning annab seemnetele kergelt mõrkja maitse. See kehtib ainult suuremate seemnekoguste puhul (näiteks tahiini), roogade kaunistamisel seda arvesse võtta vaja ei ole. 
Kõrge õlisisalduse tõttu rääsuvad seemned kiiresti, mistõttu soovitatakse neid korraga osta väiksemates kogustes.

Säilitamine

Seesamiseemneid tuleks säilitada kuivas kohas, õhukindlalt ja valguse eest varjatult kuni kolm kuud. Külmkapis võivad nad vastu pidada aga kuni pool aastat, sügavkülmas aga aasta. Maitseomaduste säilitamise huvides tuleks seesamiseemneid osta alati tervetena.

Kasutamine

Seemneid kasutatakse laialdaselt Aasias, eriti aga on nad hinnas India köögis.
Seesamiseemnete meeldivalt magus maitse muudab nad tänuväärseks lisandiks igasugustes küpsetistes ja maiustustes (nt halvaa) Samuti sobib neid ideaalselt kasutada rohelistest taimedest salatite üleriputamiseks, seemneid võib lisada ka pannkoogitaignasse, pirukatäidistesse ja vürtsikatesse pajaroogadesse. 
Seesami pähklitaoline aroom avaldub täiel määral alles röstimisel. Röstige seemneid ahjuplaadil õhukese kihina madalal kuumusel tihti segades 10–15 minutit. Röstimine muudab seemned kuldkollaseks ja maitsvaks. 
Pikantsete toitude vürtsitamisel on seesami maitse intensiivsem, kui seemned eelmevalt koos vähese soolaga uhmris purustada.

Tervislik toitumine

Seesamiseemned sisaldavad rohkesti väärtuslikku seesamiõli, mille sisaldus võib vastavalt sordile ulatuda kuni 50%-ni, samuti E-vitamiini, letsitiini, niatsiini, rikkalikult taimseid valke (20–40%), magneesiumi, rauda ning kaltsiumi. Viimast on organismil tunduvalt lihtsam omastada, kui seemned on pastaks töödeldud.
Kim Jong-pil

Kim Jong Pil (김종필; 7. jaanuar 1926 – 23. juuni 2018) oli Lõuna-Korea poliitik. Ta oli Lõuna-Korea  peaminister 1971–1975 ja 1998–2000.
Heino Kivihall

Heino Kivihall (sündinud 11. juunil 1941. aastal Tallinnas) on eesti kalligraaf.

Haridus

Kunstihariduse omandas Heino Kivihall Tartu kunstikoolis teatridekoratsiooni erialal aastail 1959–1961, kalligraafia-alase ettevalmistuse sai ta Villu Tootsi kirjakunstikoolis 1969–1972. aastal.

Tegevus kunstnikuna

Pärast kirjakunstikooli lõpetamist töötas Heino Kivihall 15 aastat Tallinna linnakalligraafina. Kivihall õpetab kirjakunsti ka ise: 1981. aastast tänaseni Tallinna rahvaülikooli juures oma stuudios, varem on ta olnud kirjakunsti õpetaja ka Eesti Kunstiakadeemias, Tallinna kunstikolledžis ja Kankaanpää kunstikoolis Soomes.
Heino Kivihall on kunstnike liidu ja kujundusgraafikute liidu liige.
Kunstnik on andnud välja laisulekirjade näidiste komplektid "Kirjavara I" ja "Kirjavara II" ning kunstimapi "15 kirjaeksliibrist siiditrükitehnikas". Alates 1970. aastate keskpaigast on ta kujundanud kalligraafiliselt raamatute kaasi. 2016. aastal andis juubelinäituseks "Scriptum" välja ülevaatetrükise "Kalligraafia".
Boris Sülluste

Saavutused

Ta oli aastatel 1939–1951 vabamaadluses viiekordne ja Kreeka-Rooma maadluses neljakordne Eesti meister.
1951. aastal võitis ta sambomaadluse Eesti meistrivõistlustel esikoha.
NSV Liidu meistersportlane Kreeka-Rooma maadluses 1951. aastast,
NSV Liidu meistersportlane vabamaadluses 1951. aastast.
Tema parimad õpilased olid August Englas, Helmut Puur ja Meinhard Niglas.
Lisaks treeneritööle tegutses ta maadluskohtunikuna (üleliiduline kategooria).
Nicolae Ceaușescu

Nicolae Ceaușescu [nikol'aje tšauš'esku] (26. jaanuar 1918 Scornicești küla – 25. detsember 1989 Târgoviște) oli Rumeenia kommunistlik diktaator 1965. aastast 1989. aasta detsembrini. Ta lõi enese ümber isikukultuse, lastes end kutsuda selliste nimedega nagu Karpaatide Geenius ja Mõtete Doonau.
Ceaușescu sündis Olti maakonnas Scornicești külas ja liitus kommunistliku parteiga 1932. aastal. Enne Teist maailmasõda oli ta korduvalt vangis poliitilise tegevuse eest.
1965. aastal sai temast Rumeenia Tööpartei esimene sekretär ja 1967. aastal Rumeenia president. Ta võttis isikukultuse rajamisel eeskuju Mao Zedongist ja Kim Il-Sungist.
Tema tiitel oli Conducător ('juht').
Ceaușescu laskis hävitada ajalooliselt väärtuslikke hooneid, et teha ruumi oma paleede ehitamiseks.
Ceaușescu aja alguses võttis Rumeenia suurel hulgal võlgu Läänelt, mis soosis Ceaușescut suhteliselt iseseisva välispoliitika tõttu, 1980ndatel tuli raisatud võlad tagasi maksta, mistõttu Ceaușescu rakendas äärmuslikku kokkuhoiupoliitikat. Tema aja lõpuks sai Rumeenia üheks vähestest riikidest maailmas, millel puudus välisvõlg.
Feliks Press

Saavutused

Ta on kahekordne Eesti meister Kreeka-Rooma maadluses (1985. ja 2002. aastal).
1986. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1987. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht;
1988. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1989. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1989. aasta Eesti absoluutkaalu meistrivõistlused – 1. koht;
1991. aasta Eesti meistrivõistlused – 3. koht;
1995. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1997. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1998. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
2000. aasta Eesti meistrivõistlused – 2. koht;
1987. aasta Eesti NSV suvespartakiaad – 3. koht;
1988. aasta Eesti NSV raskejõustiku spartakiaad – 1. koht.

Eesti noorte, kadettide ja juunioride meistrivõistlused

1983. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1984. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1985. aasta Eesti noorte meistrivõistlused −1. koht;
1986. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht;
1987. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht;
1989. aasta Eesti juunioride meistrivõistlused – 1. koht;

Sõjaväelaste maailmameistrivõistlused

2002. aasta  – 11. koht (60 kg).

NSV Liidu võistlused

1985. aasta – NSV Liidu noortemängud  – 6. koht;
1988. aasta – NSV Liidu ametiühingute meistrivõistlused juunioritele  – 4. koht;
1989. aasta – NSV Liidu karikavõistlused  – 12. koht;
1989. aasta – NSV Liidu noorsoo suvemängud  – 8. koht;
1990. aasta – NSV Liidu karikavõistlused  – 7. koht;
1991. aasta – NSV Liidu rahvaste spartakiaad  – 8. koht;

Rahvusvahelised turniirid

Oslo Open 
1991. aasta – 1. koht (turniiri käigus alistas tulevase olümpiavõitja ja sama aasta Euroopa meistri Wlodzimierz Zawadzki).
Herman Kare Tournament 
1991. aasta – 1. koht (finaalis võitis sama aasta MM viienda Juha Virtaneni).
Georg Lurichi mälestusvõistlused 
1991. aasta – 1. koht;
1995. aasta – 1. koht;
1997. aasta – 1. koht;
2002. aasta – 1. koht.
Kristjan Palusalu mälestusvõistlused 
1990. aasta – 3. koht;
1991. aasta – 8. koht.

Klubid

Tartu Kalev / Englas
Kaitsejõudude Spordiklubi
Ta kuulus Voldemar Pressi treeningugruppi.
Nobeli auhind

Nobeli auhind (ka Nobeli preemia) on rootsi keemiku, leiduri ja töösturi Alfred Nobeli testamendi põhjal asutatud iga-aastane rahvusvaheline füüsika-, keemia-, füsioloogia- ja meditsiini-, kirjandus- ning rahuauhind. Selle pälvinu on nobelist.
Nobeli auhinna saajad määravad Rootsi Kuninglik Teaduste Akadeemia (füüsika ja keemia alal), Kuninglik Meditsiiniinstituut (füsioloogia ja meditsiini alal), Rootsi Akadeemia (kirjanduse alal) ja Norra parlamendi Nobeli komitee (rahuauhinna). Komiteesid abistavad nelja Nobeli instituudi esindajad (3 instituuti asuvad Stockholmis, 1 on Oslos). Need komiteed pöörduvad iga aasta septembris kogu maailma teadlaste, kirjandustegelaste ja varasemate Nobeli auhinna laureaatide poole, et nad teeksid ettepanekuid, keda auhinnata. Valimised toimuvad oktoobri viimasel neljapäeval. Nobeli surma-aastapäeval, 10. detsembril annab Rootsi kuningas valituile Stockholmis kätte Nobeli bareljeefiga kuldmedali, diplomi ja tšeki. Samal ajal annab Norra kuningas Oslos kätte rahuauhinna.
Lisaks nendele auhindadele annab 1969. aastast Rootsi Riigipank välja Alfred Nobeli mälestusauhinda majanduse alal. Selle saaja otsustab samuti Rootsi Teaduste Akadeemia.
Nobeli auhind määratakse ühele isikule harilikult ainult üks kord, erandina on 2 auhinda saanud Marie Curie, Linus Pauling, John Bardeen ja Frederick Sanger. Surnud isikule auhinda ei määrata, erandina on postuumselt pälvinud auhinna rootsi kirjanik Erik Axel Karlfeldt (1931) ja ÜRO peasekretär Dag Hammarskjöld (1961. a. rahuauhind).
Esimesed auhinnad anti välja Alfred Nobeli viiendal surmaaastapäeval 1901. Mõnel aastal pole sobivaid kandidaate leitud või on auhinnad andmata jäänud sõja tõttu.
Bernhard Haab

Bernhard Haab (15. mai 1908 Lümanda – 26. juuli 1967 Tallinn) oli eesti kirjastustegelane.
Ta lõpetas Lümanda algkooli. Aastatel 1922–1940 töötas trükitöölisena Kuressaares ja Tallinnas.
1938. aastal sai ta trükiladumise tööalal meistri kutsetunnistuse.
1950.–1960. aastatel oli ta Eesti Riikliku Kirjastuse direktori asetäitja ja direktor.
Ta on maetud Hiiu-Rahu kalmistule.
Randolphi maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1829. aastal.
Jõgeva Gümnaasium

Ajalugu

Jõgeva Gümnaasiumi loetakse Jõgeva Haridusseltsi Kooli õigusjärglaseks.
1913. aastal asutati Jõgeva Haridusselts ning 1915. aastal Haridusseltsi Kool 89 õpilasega.
1920. aastal nimetati kool 6-klassiliseks algkooliks ning 1926. aastal alustati uue koolihoone ehitamist, milles õppetöö algas 1929. aastal.
1945. aastal sai koolist Jõgeva Keskkool.
1970. aastal avati Jõgeva Keskkooli uus hoone, kus kool asub tänaseni.
Perioodil 1970–1983 tegutses ka Jõgeva Kaugõppekeskkool, mis 1983. aastal muudeti Jõgeva Keskkooli osakonnaks.
1984. aasta septembris  nimetati Jõgeva Keskkool ümber Jõgeva 1. Keskkooliks ning alates 1995. aasta septembrist kannab kool Jõgeva Gümnaasiumi nime.
2013. aastal lõpetas kool tegevuse ning liideti Jõgeva Ühisgümnaasiumiga kokku. (Tekkis uus üldhariduskool Jõgeva Põhikool. Gümnaasiumiklassid hakkasid õppima Jõgevamaa Gümnaasiumis).