Ametlik keel

Ametlik keel ehk ametikeel on keel või üks keeltest, mida kasutatakse riigis või muul territooriumil ametlike toimingute läbiviimisel, õpetatakse koolides ning mille on otsustanud riigi ametlikuks keeleks võtta valitsus. Erinevalt riigikeelest ei ole ametlik keel otseselt seotud ühe kindla rahvuse ega kultuuriga (ei ole või ei pruugi olla kohalik rahvuskeel).
"Õigekeelsussõnaraamat" (ÕS) ja "Eesti keele seletav sõnaraamat" (EKSS) defineerivad ametikeelt kui mõne maa riigi- või rahvusvahelise organisatsiooni keelt, kehami või ürituse ametlikku töökeelt, asjaajamiskeelt.

Kasutamine

Ametlik stiil on kõige olulisem tarbetekstides: avaldus, CV, seletuskiri, kaaskiri, volitus, motivatsioonikiri. Samuti on ametlikku stiili oluline kasutada suulistel ametialastel suhtlustel.
Keeleseadus ütleb, et ametlik keelekasutus on riigi ametiasutuse ja valitsusasutuse hallatava riigiasutuse ning kohaliku omavalitsuse ametiasutuse ja kohaliku omavalitsuse ametiasutuse hallatava asutuse, notari, kohtutäituri ja vandetõlgi ning nende büroo või muu avaliku halduse ülesandeid täitma volitatud asutuse, kogu või isiku dokumentide, veebilehe, siltide, viitade ja teadaannete keelekasutus.

Ametlik keel Eestis

Eestis on peale riigikeele ametlikuks keeleks eesti viipekeel.
Ametlik keelekasutus peab vastama 2006. aastal vastu võetud eesti kirjakeele normile, kuid on lubatud lisada samasisuline tekst normikohasele tekstile murdekeeles põlisel kasutusalal. Vabariigi Valitsus on andnud välja andnud keeleseadusel põhineva määruse "Eesti kirjakeele normi kehtestamise kord", kus on öeldud, et ametliku keelekasutuse ühtluse, selguse ning keelekasutuse hea tava rakendamise peab tagama ning soodustama kirjakeele norm.
Eestis viib keelepoliitikat ellu, peab riiklikku järelevalvet keeleseaduse ja keelekasutust kindlaks määravate õigusaktide nõuete täitmise üle valitsusasutus Keeleinspektsioon, mis kuulub Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisalasse.

Ajalugu

Esimesed allikad eesti keele kohta on 13. sajandi kroonikatest ja dokumentidest. Näiteks kirjutas Läti Henrik paar eestikeelset sõna Henriku Liivimaa kroonikas. Esimeste pikemate tekstide hulka kuuluvad 16. sajandist katoliku kiriku kolm tähtsamat palvet. 17. sajandil hakkasid baltisakslased kirjutama eesti keele käsiraamatuid eesmärgiga tutvustada keelt eelkõige kirikuõpetajatele. Kadrina pastor Heinrich Stahli kirjutatud esimene eesti keele käsiraamat ilmus 1637. aastal saksa keeles. 17. sajandil jagunes eesti keel põhja- ja lõunaeesti keeleks ning mõlema kohta kirjutati eraldi käsiraamatuid. 1818 ilmus August Wilhelm Hupeli käsiraamatu täiendatud trükk, mille järgi hakati ka Tartu Ülikoolis eesti keelt õpetama.
19. sajandil algatasid Noor-Eestisse kuulunud Johannes Aavik ja Villem Grünthal-Ridala keeleuuenduse, mille eesmärk oli ilukirjanduskeele arendamine, kasutades selleks lisaks oma keele vahenditele teisigi. Soome keele eeskujul taastati ning loodi grammatilised konstruktsioonid ning toodi üle palju laene, mis on kasutusel tänapäevani. Johannes Voldemar Veski juhitud liikumine jäi eesti keele omade vahendite juurde. Nende kahe liikumise esindajate ettepanekutest kujunesidki välja eesti kirjakeele normid. Mida ja mida mitte ametlikuks kuulutada ja õigekeelsussõnaraamatusse kirja panna, otsustati lisaks paljudele asjaoludele vahel ka juhuse läbi. Võeti arvesse Tartu Ülikooli professori Lauri Kettuneni arvamust, hiljem oli peamiseks otsustajaks põhimõtetelt keelekorralduse ja keeleuuenduse vahel olev Elmar Muuk.
Kui seni kasutati ametlike toimingute läbiviimisel Eestis võõrkeeli, siis aastal 1934 jõustus Eesti Vabariigi esimene keeleseadus ning 1. jaanuaril 1935 sätestas seadus ametliku asjajamiskeelena eesti keele. Kuid suuremate vähemusrahvuste kodanikele jäeti võimalus kirjalikult oma keeles riigiasutuste poole pöörduda. Vastused said nad aga eesti keeles.Teatud piirkondades, kus vähemuskeelte kõnelejad olid enamuses, võis ka ametlikult kasutada vähemusrahvuse keelt, kuid kõik ametnikud pidid oskama eesti keelt. Pärast Nõukogude Liidu koosseisu võtmist oli lisaks eesti keelele teiseks valitsemiskeeleks vene keel, mis oli paljudes majandusharudes valitsev. Nõukogude Liit võttis vene keele kindlustamiseks Eesti aladel kasutusele ulatuslikke meetmeid. Võrreldes 1934. aastaga tõusis mitte-eestlaste arv 1959. aastaks mitmekordselt ja 1989. aastaks veelgi. Venemaalt, Ukrainast, Valgevenest, Kesk-Aasiast ja Taga-Kaukaasiast toodi sisse töölisi, kelle suhtluskeeleks kujunes vene keel. Sisserännanutel polnud enam vajadust eesti keelt õppida, sest kõigi ametiasjadega oli võimalik tegeleda vene keeles, tihti puudus ka eestlastel võimalus eesti keeles suhelda. Loodi ka eraldi venekeelsete koolide võrgustik. Nõukogude Liidu sellise tegevuse eesmärk oli rahvuslike eripärade kaotamine, ühtse nõukogude rahva loomine ning lõpuks muuta vene keel ainukeseks emakeeleks.
Uue rahvusliku ärkamise üks tähtsamaid eesmärke oli eesti keele tähtsuse taastamine ning keeleseaduse väljatöötamine. Kunstnik ja poliitik Enn Põldroos ütles Maalehes avaldatud intervjuus: "Keeleseadust on vaja igale maale, sest iga rahvus püsib seni, kuni püsib tema keel."
23. veebruaril 2011 võeti vastu taasiseseisvunud Eesti teine keeleseadus, kus oli põhiliselt muudetud rõhuasetust, võrreldes eelmiste seadustega, kuid üldpõhimõtted jäeti samaks. Lisaks oli uues seaduses määratletud ametliku ja avaliku keelekasutuse mõiste ning kirjas ka selle eesmärk: "Arendada, säilitada ja kaitsta eesti keelt ning tagada eesti keele kasutamine peamise suhtluskeelena kõikides avaliku elu valdkondades."

Selge sõnum

Selge sõnum on algatus, mis püüab veenda inimesi infot edastama selges keeles, arusaadavalt ja sihtrühma arvestades. Eestis sai mõtteviis alguse 2010. aastal Eesti Keele Instituudis. Selge keele koolitusi, kus õpetatakse kirjutama selgelt, tekstis olulist infot liigendama ning korratakse üle tüüpvead ja keelereeglid koos tagasisidega, on võimalik tellida asutustesse. Koolitajad Katrin Hallik ja Katre Kasemets on 2010. aastast avaldatud kogumikke, artikleid, pidanud loenguid, andnud intervjuusid ning korraldasid 2013. aastal esimese rahvusvahelise selge keele konverentsi, millele lisandus järgmisel aastal selge sõnumi auhinna võistlus. Selge sõnumi auhinda väljastatakse 2014. aastast alates ja neljas kategoorias: parim selge sõnumiga tarbetekst, parim selge sõnumiga tarbepilt, parim selge sõnumiga tarbetekst koos tarbepildiga ning parim selge sõnumi edendaja.
Sõnumid: "Selge suhtlus hoiab kokku nii aega kui ka raha" ja "Teeme üheskoos Eesti avaliku suhtluse selgemaks".

Eesti Töötukassa

Eesti Töötukassa sõlmis 2016. aastal lepingu kaheksa eesti keele koolitajaga kuni 2019. aasta lõpuni. Selle aja jooksul on plaanis koolitada maksimaalselt üle 3500 inimese. Koolituse põhieesmärk on tööd otsivate inimeste keeleoskuse parandamine ning eesti keele tasemeeksamiks ettevalmistamine.

Ülikoolid

Tallinna Ülikool pakub võimalust kõigil kesktasemel eesti keele oskusega huvilistel õppida selgeid, ladusaid, viisakaid ning keeleliselt korrektseid tekste koostama.
Tallinna Tehnikaülikool – kõigil korrektse eesti keele huvilistel on võimalik koolitusel viia ennast kurssi uuenenud keelereeglitega, õppida koostama arusaadavaid tarbetekste, andma keelenõu ka töökaaslastele ning vajadusel keelenõu internetist leidma.
Tartu Ülikoolis on Moodle'i õpikeskkonnas võimalik parandada igapäevast korrektset eesti keelt täielikult veebipõhiselt.

Ametlikud keeled Euroopas

Euroopa Liidus on 24 ametlikku keelt: soome, rootsi, taani, saksa, inglise, hollandi, prantsuse, itaalia, kreeka, hispaania, portugali, tšehhi, eesti, läti, leedu, malta, ungari, poola, sloveenia, slovakkia, bulgaaria, rumeenia, iiri ja horvaadi keel.
Euroopa Liidus ametlikult kasutusel olevat keelt nimetatakse eurokeeleks.
Pärast 1992. aasta Maastrichti lepingut suurenes Euroopa Liidus nii keeleõppe kui ka keelelise mitmekesisuse tähtsus. Kui varem suunati Euroopa Liidu toetused ametlike keelte õppimisele, siis 21. sajandi alguse eesmärk oli kõikide keelte, sealhulgas regionaal- või vähemuskeelte, sisserändajate keelte ja suurimate maailmakeelte õppimisvõimaluste ning kasutamise parandamine. Üheks peamiseks uue mitmekeelsus poliitika põhjuseks on inglise keele aina suurem levik, mis võib vähendada liikmesriikide keelte oskust ja elujõudu.