Siseministeerium

Juhtimine

Siseministeeriumi juhivad siseminister, kantsler ja neli asekantslerit.

Siseminister

Siseminister on valitsuse liige, kes juhib riigi siseturvalisuse valdkonda. Ta korraldab siseministeeriumi tööd ja otsustab ministeeriumi valitsemisalasse kuuluvaid küsimusi. Lisaks annab minister siseministeeriumi tegevusest aru valitsusele ja teeb ettepanekuid ministeeriumi valitsemisala puudutavate küsimuste otsustamiseks.
Siseminister esitab valitsusele ettepanekuid ministeeriumi eelarve ning vajaduse korral lisaeelarve kohta. Ühtlasi otsustab ta eelarvevahendite kasutamise üle ning jälgib eelarve täitmist. Minister kinnitab riigieelarvest lähtudes ka ministeeriumi valitsemisala riigiasutuste eelarved.
Siseminister otsustab ministeeriumi hallatavate riigiasutuste moodustamise ning kinnitab nende põhimääruse, struktuuri ja töökorralduse.
Alates 2016. aasta novembrist on Eesti siseminister Andres Anvelt. Siseministrite täieliku loendi leiad siit.

Kantsler

Kantsler juhib ministeeriumi struktuuriüksuste tööd ning koordineerib ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste tegevust ja ministeeriumi asjaajamist. Alates 2015. aasta augustist on siseministeeriumi kantsler Lauri Lugna.

Struktuuriüksused

Siseministeerium on jaotatud järgmisteks allüksusteks: Euroopa Liidu ja välissuhete osakond, infohaldusosakond, kommunikatsiooniosakond, korrakaitse- ja kriminaalpoliitika osakond, kodakondsus- ja rändepoliitika osakond, personalipoliitika osakond, piirivalvepoliitika osakond, pääste- ja kriisireguleerimispoliitika osakond, rahandusosakond, rahvastiku toimingute osakond, siseauditi osakond, sisejulgeolekupoliitika osakond, strateegiaosakond, teabeseireosakond, usuasjade osakond, varahaldusosakond, välisvahendite osakond ja õigusosakond.

Valitsemisala

Siseministeeriumi valitsemisalasse kuuluvad politsei- ja piirivalveamet, päästeamet, häirekeskus, Kaitsepolitseiamet, mis on valitsusasutused ning Sisekaitseakadeemia ja siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus (SMIT), mis on siseministeeriumi hallatavad riigiasutused. Lisaks kuulub siseministeeriumi valitsemisalasse Kodanikuühiskonna Sihtkapital.

Ajalugu

Siseministeeriumi esimesed kirjalikud aktid on dateeritud 13. novembriga 1918. Sama aasta detsembriks valmis ministeeriumi esialgne struktuur. 1. juulil 1929 liideti siseministeerium kohtuministeeriumiga (kohtu- ja siseministeerium) ja loodi ühine ministri kantselei. 1. aprillil 1934 lahutati kohtu- ja siseministeerium taas kaheks.

Siseministeerium aastatel 1918–1940

1918 koosnes siseministeerium administratiiv-, omavalitsuse, tehnika-, tervishoiu-, politsei-, usuasjade ja statistika osakondadest, mis nimetati hiljem peavalitsusteks, ning ministri kantseleiks.
Ministeeriumide lahutamise (1934) järel koosnes siseministeerium administratiivosakonnast ja politseivalitsusest ning piirivalvevalitsusest. 23. novembril 1934 jagati administratiivosakond kaheks – üldosakonnaks ja omavalitsuste osakonnaks. Põhjuseks oli riigi osa märgatav suurendamine omavalitsuste järelevalvel. 21. aprillist 1938 nimetati valitsused talitusteks.
1. oktoobril 1934 loodi siseministeeriumi juurde valitsuse informatsiooni ja propaganda talitus, mida juhtis siseministri abi. Kuna meediatöö oli toona riiklikult äärmiselt tähtis, viidi talitus juba 20. septembril 1935 peaministri otsealluvusse. Siseministeeriumi allasutused asusid Toompeal, Toompea lossi hoonetes.

Siseministeeriumi hooned

Eesti Ajutise Valitsuse siseminister Konstantin Päts tegutses Tallinnas ohvitseride kasiinos (tänane Tallinna Õpetajate Maja Raekoja platsil). Hiljem asuti Toompuiestee 3 hoones, kust 1919. aasta jaanuaris koliti üle Toompea lossi.
Tänapäeval asub siseministeerium Pagari tänava hoonetes, kuhu koliti pärast Eesti Vabariigi taastamist. Varem tegutsesid nendes hoonetes Eesti NSV Siseministeerium koos Eesti NSV Riikliku Julgeoleku Komitee, transpordimiilitsa ja teiste Eesti NSV Siseministeeriumi asutustega.

Skandaalid

Lagle Parek astus tagasi 27. novembril 1993 nn Pullapää kriisi tõttu. Kuni 14. detsembrini täitis siseministri ülesandeid peaminister Mart Laar. Uue ministri Heiki Arikese perioodil püüdis opositsioon siseministrile relvaäri pärast umbusaldust avaldada, kuid Isamaa ja ERSP vastuseis nurjas selle.
1995. aastal puhkes Eestis nn lindiskandaal: siseministrit Savisaart süüdistati vestluste lindistamises peaminister Tiit Vähi ja Reformierakonna esimehe Siim Kallasega. 11. oktoobril vabastas president Lennart Meri siseminister Edgar Savisaare ametist. 12. oktoobril 1995 astus valitsus lindiskandaali tõttu tagasi ja valitsuskoalitsioon lagunes.
Mart Siimanni valitsuse ajal (17. märts 1997 – 25. märts 1999) vahetus kõige enam siseministreid. 29. aprillil 1997 vabastati siseministri ametikohalt Riivo Sinijärv ja uueks ministriks sai vähem kui pool aastat Tallinna linnapea ametis olnud Koonderakonna aseesimees Robert Lepikson. Ootamatu vahetuse taga võis olla Koonderakonna sisemine võimuvõitlus, mida seostatakse Siimanni püüdega end Tiit Vähi juhitavas erakonnas rohkem maksma panna. 1998. aastal vahetus Mart Siimanni valitsuses jälle siseminister. Robert Lepiksoni asemele tuli Hoiupanga endine juht parteitu Olari Taal.
1999. aastal, pärast mõningast sisseelamist ministriametisse, hakkas Mõisalt tulema ühiskonda vapustavaid avaldusi. Kõigepealt esitas ta julgeid mõtteid haldusreformist. Seejärel teatas Mõis ulatuslikust politseinike koondamisest, mis tekitas kolmikliidus pahameelt. Mõte Mõis linnapeaks panna oli küpsenud siiski juba pärast tema otsekoheseid avaldusi haldusreformi teemal. Peaminister Laari uus valik Tarmo Loodus pidi jätkama Mõisa algatatud reforme siseministeeriumis. Uus siseminister valmistas ette haldusreformi, mis hiljem Reformierakonna ja opositsiooni vastuseisu tõttu lõpetamata jäi, olles üks valitsuskriisi tekkimise põhjuseid.
2003. aastal astus siseminister Ain Seppik tagasi, kui ilmnes seik tema nõukogude minevikust: 1985. aastal mõistis Ain Seppik ühena kolmest kriminaalkolleegiumi liikmest vangi nõukogude võimu solvanud koolipoisid ning sulges vaimuhaiglasse Eesti rahvast ülistanud teisitimõtleja. Pärast avalikku arutelu ja opositsiooni umbusaldusavaldusi astus Seppik ise tagasi. Teda asendas Toomas Varek.