Rehepapp (Kivirähk)

Sisu

Romaan on jagatud 30 peatükiks, igaks pealkirjaks kuupäev esimesest kolmekümnenda novembrini. Olustik vastab mõnes suhtes 19. sajandi Eesti külale ja mõisale, kuid tegelasteks on lisaks inimestele erinevad mütoloogilised olendid, sealhulgas Vanapagan, Katk, Halltõbi, kratid, tondid, libahundid. Neid kujutatakse inimeste maailmaga lahutamatult seotuna; inimesed võtavad neid iseenesestmõistetavatena, pea igas peres on varandust kokku kandev kratt ja hingedepäeval võetakse söögilaua ja saunaga vastu surnud esivanemaid. Kivirähk on romaani nappi tegevustikku põiminud hulgaliselt ehtsaid folkloorseid motiive muistenditest ja naljanditest. 
Romaan algab Koera Kaarli sulase Jaani kõhuvalu kirjeldusega – rumal Jaan on mõisa sahvris seepi söönud. Kutsutakse rehepapp Sander, kes õpetab, kuidas hädalist ravitseda. Räägu Liina ostab mõisateenijalt, toatüdruk Luiselt vanaproua tagant näpatud kleidi ja tasub selle eest oma isa hõbeprossiga. Liina isa Rein kahtlustab hõbeprossi varguses kiltrit ja käib tuulispea kujul tema kodu läbi otsimas; kui viimane tuleb samal moel kätte maksma, saab Rein temast jagu ja surmab vastase. Koera Kaarel on hädas piinava halltõvega; rehepapi õpetuse järgi saab ta viina abil haigusest lahti, kuid peab nüüd päevad läbi purjutama.
Imbi ja Ärni on vanapaar, kelle elu sisuks on vargil või santimas käimine; nende õnnelootus on suur, kui nad püüavad kinni erakordse piimaanniga merilehma, kuid nad trumpab kavalusega üle Aida Oskar ning võtab lehma endale.
Vahepeal kimbutab külaelanikke katk, kellest tänu rehepapi kavalusele siiski jagu saadakse.
Mõisa kubjas Hans armub kaunisse parunipreilisse, kuid tal pole vähimatki lootust oma armastatuga kokku saada. Ta meisterdab lumest krati, kes preili tema kambrisse tooks, kuid elustunud lumemees osutub mitte varavedajaks vaid romantiliste rüütlilugude vestjaks. Preili akna taga õhkavasse Hansu armub omakorda Räägu Liina. Kui Hansu kratt-lumemees sulab, tuleb Vanapagan ja käänab Hansu kaela kahekorra. Meeleheitel Liina tahab end uputada, kuid Imbi ja Ärni sekkumise tõttu jääb plaan katki. Abielu Õuna Endliga jääb ära, kui Räägu Rein kuuleb, et Õuna Endel on Hansu asemel kupjaks hakanud. Endel tahab Reinule kätte maksta, kuid langeb ise tema salapärase kolkijate meestega koti ohvriks. Rehepapp kavaldab üle Vanapagana, kelle hundid lõhki kisuvad.
Loll sulane Jaan aga tulistab andresepäeval armulaualeivaga kiriku ust ning saab selle nõiatembu läbi üheks päevaks tohutu väe ja võimu osaliseks. Oskamata aga sellega midagi mõistlikku peale hakata, peksab ta esmalt oma peremehe läbi, vägistab mõisas Luise, keda ta seni tulutult piiranud oli, sööb siis mõisas veel seepi ja keerab viimaks magama. 
Talurahvas on Kiviräha kujutluses ahne, riukalik ja pragmaatiline, varastab nii mõisa kui üksteise järelt. Kirikus käiakse vaid selleks, et suus ära tuua armulaualeiba, millega jahimehe püss alati märki tabab.
Muna Ott tuleb Vanapagana teenistusest ja plaanib ennast tööle pakkuda kirikuõpetaja juurde – teenistus on teenistus.
Hans kurdab lumemehele: "Meie juures muutuvad kõik krattideks."
Ka elutark Rehepapp peab rüütlikombeid ja -aateid lolluseks ning seletab oma kratile, kes süüdistab teda varastamises: "Meil pole, millega maksta. On vaid seesama, kokku näpatu. Ja siis veel elu, mis kõlgub niigi pidevalt ämblikuniidi otsas. Mets on täis tonte ja hunte, tõved luuravad põõsastes, katk võib iga hetk sisse astuda, mõis kamandab oma tahtmist mööda. Meie elu on samuti varastatud, ja iga päev peame seda igasugu vigurite ja trikkide abil uuesti näppama, et homseni hinges püsida."
"Rehepapi" tegelaste hulgas on ka omamoodi aatelisi, kuid needki on karikatuursed nagu mõisa toapoiss Ints: "Mina olen kõigest hoolimata eestlaste kuninga Lembitu järeltulija, ning järelikult kuuluvad paruni aluspüksid mulle!"
Helgema noodi toovad sisse Hans ja Liina, kelles elab kõigele vaatamata igatsus ilu ja õrnade tunnete järgi, kuigi see võib vahel väljenduda halenaljakalt nagu Hansu "luuletuses".
Romaani lõppu võib tõlgendada kui hoiatust – vabadus, voli ja võim lollide käes viivad traagiliste või põlastusväärsete tagajärgedeni...

Adaptsioonid

Teadaolevalt esimene "Rehepapi" lavaversioon katkendite näol valmis Lõuna-Eestis ühe harrastustrupi esituses. Lõigud romaanist kanti ette hobiteatrite festivalil sügisel 2000. 
Esimene täispikk variant kõigi olulisemate karakterite ning sündmustikuga esietendus Tallinna Pedagoogikaülikooli režii õppetooli raadiorežii III lennu üliõpilaste kursuse lõputööna. Tegemist oli kahevaatuselise draamalavastusega, mille instseneerisid üliõpilased Marko Lillemägi, Liis Lusmägi ja Birgit Itse. Lavastasid Tiina Rebane, Aare Toikka ja Marko Lillemägi. Kunstnik oli Mihkel Ehala. Esietendus oli juunis, 2001. aasta vanalinnapäevade raames. 
7. juulil 2001 esietendus Võru Teatriateljee lavastus "Rehepapp" (dramatiseering ja lavastus Taago Tubin) Mõniste vallas, Vastse–Roosas, Metsavenna Talu saeveskis. Taago Tubina dramatiseeringu järgi valmis ka EMTA Lavakunstikooli 22. lennu diplomilavastus (lav. Priit Pedajas) 2006. aastal. 
"Rehepapp" jõudis kutselise teatri lavale Eesti Draamateatris (esietendus 10. oktoobril 2001). Dramatiseerija oli Andrus Kivirähk, lavastas Hendrik Toompere juunior, kunstnik Ervin Õunapuu, kostüümikunstnik Ene-Liis Semper.  Osades olid Aarne Üksküla (rehepapina), teistes rollides Raimo Pass, Tõnu Kark, Elina Reinold, Dan Põldroos, Kaido Veermäe, Sulev Teppart, Maria Klenskaja, Ivo Uukkivi, Merle Palmiste, Ester Pajusoo, Aleksander Eelmaa, Viire Valdma, Lauri Nebel, Garmen Tabor ja Lydia Toompere.
"Rehepapi" ainetel on valminud ka samanimeline ooper, mille muusika kirjutas Tauno Aints ja libreto Urmas Lennuk. Ooperi tõi Vanemuises lavale Marko Matvere, kes laulis ka ise nimiosa; algselt kavandas Aints nimiosa Tõnis Mägile. Krati rolli mängis Vanemuise lavastuses Janek Savolainen, Õuna Endlit Lauri Saatpalu. Kunstnik oli Iir Hermeliin, koreograaf Marika Aidla. Esietendus toimus Vanemuise väikeses majas 18. oktoobril 2013.
"Rehepapist" on valminud ka filmiversioon pealkirjaga "November", mis esilinastus 3. veebruaril 2017.