google/wiki40b huggingface dataset:
Järve mõis

Järve mõis (saksa keeles Türpsal) oli rüütlimõis Jõhvi kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb kunagise mõisa territoorium Toila valda Ida-Viru maakonnas.
Mõisa keskus asus Järve külas.
Juba 1241. aastal mainitakse Taani hindamisraamatus Tõrvasküla (Torvascula) ja Järve (Jeruius) küla. Mõis rajati hiljem Tõrvasküla küla asemele. Seda on allikais esmakordselt mainitud 1497. aastal, mil see kuulus Margarete Szoyele (sündinud Lode). Päriluse kaudu siirdus mõis Claus Wedwesile. Seejärel oli mõis viimase lese ja tema noorema poja Gerth Wedewesi valduses, kelle käest läks mõis 1508. aastal Hans Paykulli omandusse. Tõenäoliselt just tema lasi rajada ka Järve vasallilinnuse.
Paykullide kätte jäi Järve mõis XIX sajand alguseni. Järgemööda pärandati mõisa 300 aasta jooksul isalt pojale. Paykullide soost Järve mõisnikud olid: Johann Paykull (? – enne1572), Jürgen (Georg) Paykull (? – pärast 1596), Georg (Jürgen) Paykull (? – enne 1651), Johann Friedrich Paykull (? – pärast 1684), Friedrich Reinhold Paykull (1659–1730), Hans Heinrich von Paykull (1700–1781) ja Georg Friedrich von Paykull (1737–1815). Viimane sõlmis 1808. aastal oma lastega lepingu, mille järgi sai Järve omanikuks Johann Friedrich von Arnold (1765–1838), kes oli abielus Georg Friedrichi tütre Juliane Henriette von Paykulliga.
Pärast Johann Friedrich von Arnoldi surma läks mõis tema pärijate kätte, kes valdasid seda 1842. aastani üheskoos. Siis sai mõisnikuks Wittgenstein Reinhold Sergei Gregor von Arnold (1812–1880). 1882. aastani oli mõis viimase pärijate ühisomand. Seejärel sai omanikuks vajajagamislepingu järgi Johann Friedrich Reinhold von Arnold (1854–1902). 1891. aastal ostis mõisa tema käest Alfred Rurik Heinrich von Wetter-Rosenthal (1862–1928). 1911. aastal sai ostu läbi Järve mõisnikuks Georg Joachim Alexander von Dehn (1863–?), kellelt mõis 1919. aastal võõrandati.
Tallinna Käsipallikool

Koos tegutsevad klubid

Chocolate Boys
Veera Pärsimägi

Veera Pärsimägi (neiuna Dveira Lipgorsky; 2. aprill 1893 Tšernigiv – 2. oktoober 1981 Tartu) oli juudi rahvusest Eesti arst.
Ta lõpetas Tšernigivis gümnaasiumi ja astus aastal 1912 eriloaga (kuna tollal polnud naiste õppimine ülikoolides lubatud) õppima Harkovi Arstiteaduse Instituuti, mille lõpetas aastal 1917 arsti astme väärilisena.
Esimese maailmasõja ajal töötas ta arstina rinnetel ja sõjaväehospitalis Voronežis, kus tutvus oma abikaasaga. Aastal 1921 opteerus ta abikaasaga Eestisse, kus ta omandas eesti keele ja kodakondsuse. Aastatel 1924–1925 töötas ta asndusarstina (dr. Robert Lattiku viibimise ajal täiendusel Viinis), hiljem oli Valgas sise- ja lastearst. Aastatel 1929–1930 läbis ta Riias stomatoloogilised kursused ja töötas seejärel aastatel 1930–1941 Nõmmel erapraktiseeriva stomatoloogina. Aastatel 1941–1944 ta ei töötanud ja teda ähvardasid Saksa repressioonid, kuid eestlastest sõprade (dr. Boris Voogase ja dr. Paul Tease) abil õnnestus tal ennast varjata kogu Saksa okupatsiooni aja. Aastal 1944 asus ta tööle Nõmme polikliiniku jaoskonnaarstina ja kiirabijaama arstina, aastal 1965 jäi ta pensionile.
Dr. Veera Pärsimägi suri aastal 1981 Tartus ja ta on maetud Rahumäe kalmistule.

Isiklikku

Tema abikaasa Manivald Pärsimägi oli apteeker; neil oli kaks tütart: Olga ja Aino (1927–1972). Olga, samuti Olga abikaasa Karl Lust olid arstid, Aino abikaasa oli kirjanik Villem Gross; abikaasa vend Karl Pärsimägi oli kunstnik.
OG Elektra kontsern

OG Elektra kontsern on 100% eestimaisel erakapitalil rajatud ettevõte, mille põhitegevuseks on toiduainete tootmine ja müük. OG Elektra kontsern hõlmab kogu ahelat tootjast tarbijani - seda eeskätt tänu oma tootmisüksustele, logistika keskusele ja jaekaupluste ketile.
Kontsern annab tööd umbes 2000 inimesele.
Harilik iisop

Botaaniline iseloomustus

Varred 20–60 cm kõrgused, püstised. Varred on kandilised, alaosas puitunud ja ladvas kaetud peente karvakestega .Lehed süstjad, terveservalised, tumedad sinakasrohelised, väga lühikese rootsuga, neis on arvukalt õlinäärmeid. Lehed asetsevad varrel männasena. Õied tumesinised, harvem sinakasvioletsed, roosad või valged, koondunud tihedasse tähkõisikusse. Õied intensiivse lõhnaga, lõhnavad kampri järele .
Mullastiku suhtes vähenõudlik, kuid vajab päikesepaistelist kasvukohta, talub külma hästi, sobib Eesti kliimasse . Paljundatakse seemnetega või puhmikute jagamise teel.

Levila

Kasvab looduslikult Lõuna-Euroopas ja Vahemere maades, lisaks laiadel aladel Aasias, Põhja-Aafrikas ning võõrliigina Põhja-Ameerikas .
Eestis kasvatatakse kultuurtaimena.

Ravimtaimena

Rahvameditsiinis on iisop tuntud kui erguti. Droogiks on ürt, see on õite ja lehtedega ladvaosa, mis võib olla nii värske kui ka kuivatatud. Seda peaks koguma enne taime õitsemist või õitsemise alguses. Kuivatamise protsessi käigus taimele iseloomulik kamprit meenutav aroom väheneb. Eeterlik õli, mis on värvusetu või kollakasroheline viskoosne vedelik, saadakse taime veeauruga destilleerides. Vedeliku lõhn on magus, vürtsine ja kamprit meenutav . Kui taim on kaheaastane, võib suve jooksul koguda ürti kaks korda:  esimene lõikus soovitatakse teha juuli alguses, seejuures taimed ei tohiks olla veel täisõites ja teine lõikus teostatakse tavaliselt septembrikuus . Harilik Iisop on eeterlike õlide poolest rikkaim enne õite puhkemist . Peale ürdi kogumist see kuivatatakse kimpudena temperatuuril kuni 40 kraadi, varjulises ja hea tuuletõmbusega ruumis. Droog säilib puu- või klaasnõus 2 aastat . Iisopi eeterlikud õlid sisaldavad kamfeeni, tsineooli, pineeni ja limoneeni, mis on kõik tugevatoimelised .
Teed soovitatakse juua maksimaalselt kaks nädalat järjest ja siis pidada kuu aega pausi. Iisopiõli võib määrida nahale põletuste, ekseemi ja haavade parandamiseks . Vesitõmmist on kasutatud igeme- ja silmapõletiku korral . Kõõmast vabanemiseks ja ilusate säravate juuste saavutamiseks soovitatakse loputada pead iisopi vesitõmmisega, kui seda aga peanahale hõõruda, aitab see juuste katkemise korral .
Eeterliku õli kauaaegsel kasutamisel võivad esineda krambid . Ei tohi anda väikestele lastele, kasutada raseduse ajal ja samuti ei soovitata kasutata neeruhaiguste korral ja kõrge vererõhu all kannatajatel . Samuti on droogi toimed paljusuunalised ja üpris nõrgad .

Muud kasutusalad

Kasvatatakse maitse-, ilu- ja meetaimena. Eestis  ei ole iisop maitsetaimena väga tuntud, kuid teda võib lisada kõikidele liha-, kala- ja köögiviljatoitudele . Vürtsikamad on värske taime lehed . Laialdaselt kasutatakse nii konservi-, liha- kui ka kalatööstuses,lisaks sellele on tuntud likööri- ja veinivürtsina. Iisopi terav maitse parandab rasvaste toitude maitset, kuid seda tuleb kasutada ettevaatlikult. Sellest tulenevalt on kalamarinaade valmistades iisop asendamatu maitseaine . Meetaimena annab saaki 40–60 kg/ha .
Silumine

Silumine on tarkvaraarenduse protsess, mille käigus leitakse ja parandatakse vigu koodis, mis takistavad programmi või süsteemi korrektset toimimist. 
Silumist tuleb eristada silurist, mis on tarkvaraprogramm või -moodul, mida kasutatakse silumiseks. Silumist võib kasutada ka koodi ridahaaval läbimiseks, et seda paremini mõista.
Silumisel on erinevaid tehnikaid ja lähenemisi, millest tuntuimad on interaktiivne silumine, juhtimisvoo analüüs, komponenditestimine, integratsioonitestimine, logifailianalüüs, rakenduse- või süsteemitasemel programmi seisu jälgimine erinevatel ajahetkedel, mälutõmmis ja profileerimine.

Vahendid

Silumise keerukus võib erineda suuresti sõltuvalt programmist või süsteemist. Tegemist võib olla lihtsate vigade parandamisega, aga ka aeganõudvate ja väsitavate andmete kogumise, analüüsi ja uuenduste planeerimisega. Programmeerija silumisoskus võib suuresti mõjutada silumisedukust, kuid tarkvara silumise raskusaste varieerub suuresti sõltuvalt süsteemi keerukusest. Mingil määral sõltub see ka kasutatud programmeerimiskeelest ja saadaval olevatest siluritest. Silurid on tarkvaratööriistad, millega on võimalik jälgida programmi täitmist, seda peatada, uuesti alustada, vaatluspunkte seada ja mälus olevate andmete väärtusi muuta.
Üldiselt on parim siluda kõrgema taseme programmeerimiskeeltes nagu Java, mida lihtsustavad selliste keelte mitmed omadused, näiteks erindite käsitlemine ja tüübikontroll. Programmeerimiskeeltes nagu C ja assembler võib juhtuda, et tekkinud vead on peidetud, näiteks mälusaaste puhul. Seetõttu on keeruline leida, kust algne probleem tekkis. Neil juhtudel võib olla vaja kasutada mäluspetsiifilist silurit.
Keelespetsiifilisi tööriistu nimetatakse staatilise koodianalüüsi tööriistadeks ja teatud olukordades on nad väga kasulikud. Staatilise koodianalüüsi tööriistade või vahendite eesmärk on otsida spetsiifilisi probleeme koodist, mis võivad olla nii levinud kui haruldased. Selliseid probleeme kompilaator või interpretaator üldiselt ei leia. Staatilise koodianalüüsi vahendid ei kontrolli süntaksit vaid semantilisi aspekte.
Si j'avais au moins...

Muusikavideo

Bruno Aveillani juhitud muusikavideo filmiti kohe pärast Dégénérationi muusikavideot, 2008. aasta suvel Prahas. See oli Internetis saadaval 7. jaanuaril 2009 ja esimest korda näidati seda televisioonis 17. jaanuaril 2009. Kaks muusikavideot kokku moodustavad lühifilmi The Farmer Project.
Ieva Liepiņa

Ieva Liepiņa (sündinud 7. septembril 1967 Riias) on läti maalikunstnik.

Haridus

Ta on õppinud Janis Rozentālsi nimelises kunstikoolis Riias (lõpetas 1985) ja lõpetanud Läti Kunstiakadeemia keraamika ja maalikunsti erialal (BA, 1991; MA, 2003; MA, 2014). Alates 1995. aastast on ta Läti Kunstnike Liidu liige. Pälvinud UniBank auhinna näituse "Creative Workshop 2001" eest Riia galeriis "Bastejs".

Looming

Ieva Liepiņa kunstnikukäekirja iseloomustab õhulisus, tema õlimaalid on sageli akvarellilikult heledad ja kohati laseerivalt õhukese värvikihiga. Ta harrastab ka akvarelli ning on esinenud keraamikanäitustel oma maalitud portselannõude seeriatega. 
Ieva Liepiņal on olnud 16 isikunäitust Riias, peale selle on alates 1991. aastast osalenud rühmanäitustel Lätis, Taanis, Saksamaal, Leedus, Portugalis, Venemaal, Belgias, Valgevenes, Iisraelis ja Madalmaades.
Eestis on tema töid eksponeeritud Liiviranna- ja liivlaste-teemalisel vabaõhumaali näitusel "Randali".
Maksim Võlegžanin

Maksim Mihhailovitš Võlegžanin (Максим Михайлович Вылегжанин; sündinud 18. oktoobril 1982 Šarkanis Udmurtias) on Venemaa murdmaasuusataja.
Võlegžanin võistles täiskasvanute suurvõistlusel esimest korda 2009. aastal Liberecis maailmameistrivõistlustel ja sai 50 km distantsil ühisstardiga vabasõidus hõbemedali 0,7-sekundilise kaotusega Petter Northugile.
Maailma karikavõistlustel osales Võlegžanin esimest korda 2005. aasta jaanuaris Pragelatos. Esimese korda tuli ta kümne parema hulka samal aastal Holmenkollenis, kui sai kuuenda koha 50 km klassikasõidus. Kaks aastat hiljem oli ta Holmenkolleni samal distantsil seitsmes. Need olid tema ainsad kohad esikümnes enne Libereci MM-hõbedat.
Võlegžanin on tulnud Venemaa meistriks suusavahetusega sõidus 2007. aastal ja 50 km ühisstardiga sõidus nii 2007. kui ka 2008. aastal. 2007. aasta taliuniversiaadil Torinos võitis ta kuldmedali 30 km vabasõidus ja pronksmedali 15 km jälitussõidus. 25. märtsil 2012 tuli Võlegžanin neljandat korda 30 km suusavahetusega sõidus Venemaa meistriks.
2015 tuli ta Falunis 30 km suusavahetusega sõidus maailmameistriks, edestades Dario Colognat 0,4 sekundiga.

Maailma karikavõistlustel

Maksim Võlegžanin on (seisuga 25. jaanuar 2015) osalenud 172 MK-võistluste etapil ja jõudnud poodiumile 21 korral, millest kuuel korral kõige kõrgemale astmele.
Junkers Ju 52

Junkers Ju 52 (hüüdnimi saksa keeles "Tante Ju", 'tädi Ju') oli Saksamaa reisi- ja transpordilennuk, mille konstrueeris Junkersi Dessau tehases Ernst Zindeli juhitud meeskond. Ju 52 ehitati aastatel 1932–1945. Enamik ehitatud lennukeist olid kolmemootorilised Junkers Ju 52/3m ("3m" tähistabki kolme mootorit).

Ajalugu

Üldiselt sarnaneb Ju 52 varasema Junkers W33-ga, kuid on pisut suurem. Junkersile omaselt oli lennuki kere kerestruktuuri tugevdamise eesmärgil kaetud gofreeritud lainelise duralumiiniumplekiga, mille Junkers töötas välja juba enne Esimest maailmasõda.
Algselt oli lennukil üks Junkersi või BMW vedelikjahutusega mootor ning tähistuseks Junkers Ju 52/1m. Lennuki esmalend toimus 13. oktoobril 1930. Kuna lennukil jäi mootori võimsusest selgelt puudu, ehitati neid ainult 7, kõik järgnevad Ju 52-d varustati kolme mootoriga, esmalend 7. märtsil 1932.
Ju 52 jäi kasutusse rohkem kui 25 aastaks. 1934. aastal loodi Ju 52 baasil pommituslennuk, mida kasutati laialdaselt Hispaania kodusõjas.
Pommitajana oli Ju 52 1939. aastaks juba moraalselt vananenud, kuid tänu vastupidavusele, lihtsale ehitusele ja headele lennuomadustele väikestel kiirustel, jäi see Teises maailmasõjas Saksa sõjaväe peamise transpordilennukina edasi teenima. Ju 52 oli kasutusel ka Adolf Hitleri isikliku reisilennukina, sest Saksamaa juht usaldas just selle lennuki vastupidavat mittesissetõmmatavat telikut. Peaaegu 500 Ju 52 kasutati Kreeta vallutamisel 1941. aasta mais, hiljem veeti Junkersitega Wehrmachti Rommeli soomusvägedele varustust Põhja-Aafrikasse, samuti transporditi Ju 52-dega Brandenburgi rügementi Ardennide mägedesse.
Ju 52 olid kasutusel umbes 30 riigis. Ka Eestis tellis 21. veebruaril 1939 asutatud Eesti lennuliinide aktsiaselts AGO endale Saksamaalt kaks Ju 52/3m, mis hakkasid kandma Eesti registreerimistunnuseid ES-AGO ja ES-AUL. Üks lennuk maksis 340 000 krooni. 5. oktoobril tõi Peeter Olt Dessaust Junkersi tehastest Tallinna ES-AGO ja 19. oktoobril Saksa lendur Eduard Dautzenberg ka ES-AUL-i. Pärast Talvesõja lõppu alustas AGO 22. märtsil 1940 reise Soome, 7. mail jätkati lendusid Tallinna–Riia–Königsbergi liinil.
14. juunil 1940 tulistasid kaks Nõukogude Liidu sõjalennukit Soome lahe Eesti territoriaalvete kohal Keri saare lähedal alla Soome reisilennufirma Aero reisilennuki Ju 52 "Kaleva" OH-ALL, mis lendas liinil Tallinn-Helsingi.
Lisaks Saksamaale (1930–1945) ehitati mudelit Ju 52 Prantsusmaal (1945–1947) ja Hispaanias (1945–1952), kokku 4845 lennukit. Viimaseid Ju 52 kasutati tsiviillennunduses isegi veel 1980. aastateni.
Glaukoniit

Glaukoniit on hüdrovilkude rühma mineraal, mida leidub liiva- ja lubjakivides. Kui liiva- ja lubjakivis on glaukoniidi sisaldus üle 50%, siis räägitakse glaukonitiidist.
Eestis leidub glaukoniiti kambriumi ja ordoviitsiumi liiva- ja lubjakivides.
Glaukoniit tekib meres, sadenedes välja mereveest. Üldiselt tähendab see, kui kivimid sisaldavad ohtralt glaukoniiti, et settimine oli aeglane, glaukoniidi teke tähendab aga seda, et keskkonnas on vähe hapnikku. Tekkeks on vajalik, et setted sisaldaks rauarikaste vilkude terakesi ja orgaanilist ainest. Tänapäeval tekib glaukoniit  Musta mere läänekalda liivastes setetes.
Tantsi tagumik trimmi

"Tantsi tagumik trimmi" oli 2012 TV3-s näidatud telesari, kus sarjas osalenud ülekaalulised inimesed püüdsid vabaneda liigsetest kilodest, nt füüsilise treeningu abil. Sarja juhtis Teele Viira. Telesarja formaat põhines rahvusvahelisel formaadil "Dance Your Ass Off".
Maailmaharidus

Maailmaharidus on haridus, mille eesmärk on kasvatada globaalset ja sotsiaalset vastutust ning maailmakodaniku eetikat, mis põhineb õiglusel, võrdsusel ja inimõiguste austamisel. Maailmahariduse liinid on näiteks inimõiguskasvatus, võrdõiguslikkuse kasvatus, rahukasvatus, meediakasvatus, kultuuridevaheline mõistmine, arengu- ja õiglusküsimused ning säästvat arengut toetav haridus.
Eestis tegutsev Arengukoostöö Ümarlaud on defineerinud maailmaharidust järgmiselt: "Maailmaharidus kujundab teadlikkust sellest, kuidas globaalprobleemid mõjutavad üksikisiku, kogukonna ja ühiskonna igapäevaelu ja kuidas igaüks meist saab mõjutada maailma. See on aktiivne õppimisprotsess, mis võimaldab inimestel baasteadlikkusest jõuda rahvusvahelise koostöö ja jätkusuutliku inimarenguni isikliku vastutuse ja teadliku tegutsemise kaudu."
Pedro Rocha Neves

Pedro Rocha Neves (sündinud 1. oktoobril 1994 Vila Velhas) on Brasiilia jalgpallur, kes mängib ründajana Brasiilia kõrgliiga klubis Cruzeiro.
Brasiilia kõrgliigas debüteeris ta 2015. aastal Grêmio meeskonnas. Esimese värava lõi ta Brasiilia kõrgliigas sama aasta 27. juunil mängus Avaí vastu.
2016. aastal võitis ta Grêmioga Brasiilia karikavõistlused. Finaali esimeses mängus lõi ta Atlético Mineiro vastu kaks väravat.
2017. aasta augustis liitus ta Venemaa kõrgliiga klubiga Moskva Spartak. Esimese värava lõi ta Venemaa kõrgliigas sama aasta 30. septembril mängus Ufa, kuid Spartaki põhikoosseisu liikmeks tal saada ei õnnestunud.
2019. aastal suundus ta laenule Cruzeirosse.
Johannes Härmat

Elulugu

Johannes Härmat sündis Kreenholmis 27. mail 1876. aastal, tema surmaaeg ja -koht on teadmata. 14-Aastaselt alustas ta Kreenholmi vabriku kontoris tööd õpipoisina, järk-järgult tõusis ametiastmetel arve- ja raamatupidajaks, töötades Kreenholmis kokku 32 aastat. Sealt viis tee edasi linnavolikogusse nõunikuks ning seejärel Narva linnapeaks (aastatel 1922 - 1924). Pärast seda töötas linnapea abina ning hiljem uuesti Narva meerina aastatel 1927 - 1930.

Ühiskondlik tegevus

Eesti Punase Risti Narva komitee esimees.
Seltsi "Võitleja" juhatuse liige.
Rahanduskomisjoni liige.
Tarbijate ühistu "Tulus" asutaja.
Narva ühispanga juhatuse liige.
Narva viinalao ja kaupluste juhataja.
Edendas Narva Puu- ja Rauatöökooli asutamist ja arengut.
Mephaa keel

Fonoloogia

Mephaa keel on toonikeel, Azoyú mephaa keeles eristatakse 7 tooni. Acatepeci mephaa keeles on 10 vokaalfoneemi (5 oraalset ja 5 nasaalset), mis võivad olla lühikesed või pikad, ja 20 konsonantfoneemi.

Morfoloogia

Mephaa keeles on 4 käänet (ergatiiv, absolutiiv, daativ ja nn pegatiiv).

Süntaks

Sõnajärg on VSO.
Torma valla vapp

Torma valla vapp on Jõgeva maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Torma valla vapp.
Vapp kinnitati 29. jaanuaril 1998.

Vapi kirjeldus

Rohelisel kilbil hõbedane rist, millest üleval kaks hõbedast ristikulehte 1+1, sinisel kilbi alumisel osal ristist väljuvad hõbedased juured.

Põhjendus

Rist juurtega sümboliseerib Torma sajanditepikkust haridusteed ja jäädvustab maarahva järjepidevust läbi sündmusterohke ajaloo paganausust kristluseni. Sama sümbol näitab Torma valda kui kunagist majanduslikult jõukat ja edasijõudnud piirkonda, kus ristusid tähtsad maanteed. Ristikulehed sümboliseerivad Tormat kui põlist põllumajanduspiirkonda, kus läbi aegade on säilinud taime- ja loomakasvatus.
Mürgi raudteepeatus

Mürgi raudteepeatus oli raudteepeatus Valgamaal Valga vallas Pikkjärve küla lähedal. Enne 2017. aasta haldusreformi jäi peatuse asupaik Karula valda, peatuse rajamise ajal asus see Kaagjärve vallas.
Läbi Mürgi kulgeb Valga–Petseri raudteelõik, mis valmis 1889. aastal osana Riia-Pihkva raudteest. Reisirongid sõitsid läbi Mürgi liinil Valga-Veski kuni 2001. aastani. Praegu kasutatakse raudteed ainult kaubaveoks.
Mürgi raudteepeatuses asus üks madal perroon ja ootepaviljon.
1980. aastate keskel oli raudteepeatuse asemel plaanis rajada raudteejaam ning kaheteeline Mürgi ja Karula vaheline raudteelõik. Teise tee ning jaamahoone ehitus jäid pooleli, jaamahoonest jõuti valmis ehitada ainult seinad.
Ragnar Frisch

Tunnustused

Ragnar Frisch valiti 1950. aastal Rootsi Kuningliku Teaduste Akadeemia välisliikmeks.
Aastal 1969 pälvis ta koos Jan Tinbergeniga esimese Nobeli majandusauhinna töö eest majandusprotsesside uurimise ja dünaamiliste mudelite koostamise alal.
Järgmisel aastal (1970) valiti Ragnar Frisch Ameerika Filosoofiaseltsi välisliikmeks.

Mälestuse jäädvustamine

Ragnar Frischi auks antakse silmapaistvate ökonomeetriaalaste tööde eest välja Frischi medalit.

Isiklikku

Ragnar Frisch abiellus 1920. aastal Marie Smedaliga ja nad said tütre Ragna. Ragna tütar Nadia Hasnaoui on telesaatejuht, kes muuhulgas juhtis 2010. aasta Eurovisiooni lauluvõistlust. Pärast seda, kui Marie suri 1952, abiellus Frisch 1953 uuesti oma lapsepõlvesõbra Astrid Johannesseniga.
Ferrara

Ajalugu

Ferrara asutamise aasta on teadmata. Linn sai alguse Po jõe lõunakaldale rajatud Bütsantsi riigi kindlustatud castrum'ist, mis 7.–10. sajandil linnaks üle kasvas. Sellest ajast peale on jõesäng muutunud ja tänapäeval kulgeb Po Ferrarast 5 km põhja poolt. Linn tekkis kahe keskuse, kindluse ja katedraali ümber, esialgu kahe asulana Po lisajõe Primaro mõlemal kaldal, pärast need asulad ühinesid.
624 toodi Ferrarasse piiskopi aujärg, kui barbarid olid selle eelmise asukoha, Vicohabentia (Voghenza), hävitanud. Esimest korda on Ferrarat nimetatud Lombardia kuninga Desideriuse dokumendis 753. Sel ajal kuulus linn Ravenna eksarhaati. 757 pantis Desiderius Ferrara hertsogkonna (ducatus ferrariae) paavstile Stephanus II-le.
984 kuulus Ferrara feoodina Saksa-Rooma keisri Otto I liitlasele, Modena ja Canossa krahvile Tedaldo di Canossale. Pärastpoole sai Ferrara sõltumatuks.
1101 piiras ja vallutas linna krahvinna Matilde di Canossa. Sel ajal valitsesid linna mõned mõjukad perekonnad, kelle seast kõige mõjukamad olid Adelardid ehk Aleardid, kes kuulusid gvelfide hulka.
1115. aastal sai Ferrara vaba kommuuni staatuse. Samal aastal alustati ka katedraali ehitamist.
1146 suri Guglielmo II di Adelardi, viimane Adelardide suguvõsast meesliinis. Tema vara läks tema onutütre kaasavarana Obizzo I d'Estele. Järgnes pikk vaen linna saabunud d'Estede ja linnas ennegi elanud Salinguerra suguvõsa vahel – viimased kuulusid gibelliinide hulka. See lõppes alles 1242, kui Azzo VII d'Este nimetati linna igaveseks podestaaks. Tema pojapoeg Obizzo II d'Este valiti 1264 igaveseks linna isandaks.

Rahvastik

2007. aasta seisuga elas Ferraras 133 591 inimest. Alaealiste osakaal linnas oli 12,28% (Itaalia keskmine 18,06%) ja pensionäride osakaal 26,41% (Itaalia keskmine 19,94%). Linnas on sündivus 7,02 last 1000 elaniku kohta (Itaalia keskmine 9,45). Ajavahemikul 2002–2007 suurenes linna elanikkond 2,28% (Itaalia keskmine 3,85%). Linnaelanike keskmine vanus oli 49 aastat (Itaalia keskmine 42). Üle 100 000 elanikuga linnade seast oli Ferrara kõige kõrgema keskmise vanuse ja kõige väiksema sündivusega linn.
2006. aasta seisuga olid 95,59% linlastest itaallased. Muud euroopa rahvad hõlmasid 2,59%, neist enamus olid albaanlased ja ukrainlased.

Sõpruslinnad

Ferraral on üksteist sõpruslinna: Highland Park (USA), Kaufbeuren (Saksamaa), Koper (Sloveenia), Krasnodar (Venemaa), Lerida (Hispaania), Saint-Étienne (Prantsusmaa), Sarajevo (Bosnia ja Hertsegoviina), Swansea (Suurbritannia), Szombathely (Ungari), Žilina (Slovakkia) ja Tartu (Eesti).