google/wiki40b huggingface dataset:
Kārlis Ulmanis

Elulugu

Kārlis Ulmanis sündis (praeguse haldusjaotuse järgi) Bērze vallas, Dobele piirkonnas, tollases Jelgava kreisis, Kuramaa kubermangus. Ta õppis Šveitsis ja Saksamaal põllumajandust, 20. sajandi alguses tuli aga tagasi Lätti ning tegutses põllumajanduslikes ametites. Ta võttis osa ka 1905. aasta revolutsioonist, mille järel pidi ta eksiili minema. See andis talle võimaluse Nebraska ülikoolis oma põllumajandusõpingud lõpetada. 1913. aastal tuli Ulmanis Lätti tagasi.

Poliitikukarjäär

1917. aasta alguses puhkenud Veebruarirevolutsiooni järel sai Ulmanisest üks Läti olulisemaid poliitikuid. Ta valiti Liivimaa Ajutise Maanõukogu esimeheks ning pärast seda, kui Saksamaa oli Läti 1918. aastal okupeerinud, sai temast üks Riias tegutsenud Demokraatliku Bloki juhtidest. Sama aasta sügisel oli Ulmanis peamisi figuure Läti Rahvanõukogu loomisel. Tema juhitud Läti Talurahva Liit sai selles kogus enim kohti.

Läti iseseisvumine

19. novembril 1918 sai Ulmanisest Läti esimene peaminister, kelleks ta jäi kuni 18. juunini 1921. Puhkenud Läti Vabadussõja ajal sattus riik aga väga raskesse olukorda: Punaarmee ründas, kuid Lätil polnud sõjaväge. Seetõttu pidi Ulmanis appi paluma baltisakslaste Landeswehri, millest sisuliselt saigi Läti armee. Lisaks toetasid Ulmanist esialgu ka Rauddiviis Rüdiger von der Goltzi juhtimisel ja mitmed Kuramaal tegutsevad Saksa vabakorpused. Sakslaste huvides oli peatada Punaarmee enne Saksamaa piire, seega soovitavalt Lätis. Ulmanis aga lootis, et sakslased aitavad kaitsta ka Riiat. Seetõttu kuulutas ta, et kõik sakslased, kes aasta Läti eest sõdivad, võivad riigi kodanikeks saada ja maad omada. See otsus oli lätlaste seas aga väga ebapopulaarne.

Läti Vabadussõda

1919. aasta alguses pidi Ulmanis Riiast taanduma ning see langes Punaarmee kätte. Ulmanise valitsus asus ümber Liepājasse, kuid 16. aprillil toimus seal sakslaste korraldatud riigipööre, mille tulemusena sai võimule pastor Andrievs Niedra juhitud saksameelne valitsus. Ulmanise valitsus põgenes Suurbritannia laevastiku kaitse alla. Pärast Eesti ja sakslaste vahel toimunud Landesveeri sõda K. Ulmanise võim aga taastati ning ta naasis Riiga.

Läti okupeerimine ja vangistus

1940. aastal, kui Nõukogude Liit Lätit okupeerima asus, pidi Ulmanis kõigepealt 20. juunil peaministri ametist loobuma. 21. juulil sunniti ta loobuma ka presidendi kohast ning 22. juulil küüditati ta Venemaale. Sõja ajal viidi ta Türkmenistani, kus ta vanglas düsenteeriasse suri.
Bathi maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1811. aastal.
Kuusk (perekonnanimi)

Kuusk on eesti perekonnanimi.
See harilikule kuusele viitav perekonnanimi on Eestis väga laialdaselt levinud  – 2008. aastal kandis seda 1747 inimest, mis paigutas selle levikult 26. kohale. 8. mai 2012 seisuga elas Eestis Rahvastikuregistri andmetel 1769 inimest perekonnanimega Kuusk.
2017. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kuusk 858 mehel ja 933 naisel. Perekonnanimede levikult oli Kuusk meeste puhul 19. ja naiste puhul 20. kohal.  Levinuim on see Saare maakonnas, kus seda on 10 000 elaniku kohta 74,59.
2019. aasta 1. jaanuari seisuga oli Eestis perekonnanimi Kuusk 864 mehel ja 945 naisel. Perekonnanimede levikult on Kuusk 19. kohal nii meeste kui naiste puhul.
Eesti Draamateater

Eesti Draamateater on teater Tallinnas.
Maria narkohaigla

Maria narkohaigla (rootsi keeles Maria beroendecentrum) on haigla Stockholmis aadressil Wollmar Yxkullsgatan 25. Haiglas ravitakse täiskasvanud inimesi, kellel on probleeme narkootikumidega.
Haigla projekteeris eesti-rootsi arhitekt Ervin Pütsep.
Jaak Jürine

Jaak Jürine (7. august 1875 Viiratsi – 12. november 1939 Kohila) oli eesti ajakirjandustegelane.
Jaak (Adami poeg) Jürine sündis 26. juulil 1875 (vkj) Viiratsis, abiellus 16.02.1903 (vkj) Viljandis kohaliku tütarlapse Marie Elisabeth (Johani t.) Reps'iga, kellega tal oli neli last. 1904. aastal elasid nad juba Tallinnas, kus sündis nende esimene laps.
Tallinnas töötas Jaak Jürine H. Mathieseni trükikoja juhatajana. 1905. aasta suvel taotles ta koos Peeter Grünfeldtiga Peterburi Trükiasjade Peavalitsuselt loa Päewaleht "Tööline" avaldamiseks, mis hakkas Päewalehe nime all ilmuma 16. detsembril 1905.a. Jürine töötas ajalehe toimetuses 1908. aastani. Pärast Päevalehest lahkumist töötas Kohila paberivabrikus ajalehepaberimeistrina, seejärel oli trükikodade Külvaja ja Ühiselu meister.
Jürine Suri 12. novembril 1939 Kohilas ja on maetud Hageri kalmistule.
Londoni loomaaia gorillamaja

Gorillamaja (inglise keeles Gorilla House) on Londonis Regents Parkis asuva loomaaia ahvide elupaik.
Gorillamaja ehitati aastatel 1932–1933. Selle projekteeris Tectoni arhitektibüroo (arhitekt Berthold Lubetkin) koostöös konstruktor Ove Arupiga. Modernistlikus arhitektuuristiilis ehitatud gorillamaja oli nende esimene märkimisväärne koostööobjekt.

Ehitis

Gorillamaja on raudbetoonist ehitis terasest trellide, valguse, soojustatud paneeli, pöörleva ekraani, lükandklaaside ja asfaldiga kaetud lamekatusega. Hoone on plaanilt poolringikujuline. Gorillamaja projekteeriti uuendustega, tagamaks gorilladele Kongo klimaatilisi tingimusi ning loomaaia külastajale võimalusi turvaliselt ja mugavalt vaadelda puurielanikke.
Gorillamaja valiti 1970. aastal arhitektuurimälestiseks.
Richard Alekõrs

Richard Alekõrs (16. jaanuar (vkj. 3. jaanuar) 1914 – 5. aprill 1973) oli eesti kirjandusteadlane ja -kriitik.
Richard Alekõrs lõpetas Hugo Treffneri Gümnaasiumi 1932. aastal. 1933–1939 õppis ta Tartu Ülikoolis eesti keelt ja kirjandust, filosoofiat ja pedagoogikat. 1940–1944 oli ta õpetaja Petseri Gümnaasiumis ja 1945–1947 Tartu 6. Keskkoolis. Alates 1947. aastast oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi teadur, vallandati 1961. aastal ülepingutatud poliitiliste süüdistustega. II grupi invaliidina sai alates 1961. aastast invaliidsuspensioni. 1966. aastal asus Richard Alekõrs tööle Tallinna Pedagoogilise Instituudi eesti keele ja kirjanduse kateedri õppejõuna. 1970. aastast kuni surmani oli samas dotsent. Filoloogiakandidaadi kraadi sai 1956. aastal. 1958–1961 oli Alekõrs Kirjanike Liidu liige, kuid teda sunniti omal soovil välja astuma.
Projekti aruandluse süsteem

Tegevusaruanne

Projekti number  
Projekti pealkiri;  
Projekti algus- ja lõppkuupäev;  
Muud andmed, mis on nõutud projekti omaniku poolt

Projekti üldise käigu kirjeldus

Toimunud tegevused; 
Esinenud probleemid (nii need, millele leiti lahendus, kui ka need, mis on jäänud lahendamata)  
Projekti tulemuste kirjeldus (nii lühiajalised, mis on saavutatud projekti kestuse perioodil, kui ka pikaajalised, mis ulatuvad programmi kestusest kaugemale)  
Projekti tulemused võtmetähtsusega mõõdikutest arvutatuna

Finantsaruandlus

Esitatakse eraldi dokumendina.  
Projekti aruandlussüsteem toetab ka lõppanalüüsi koostamist, kus kajastatakse saavutatud tulemusi, saavutatud eesmärke, finantsjuhtimist, mõju organisatsioonile, projekti protsessi.

Lisalugemist

Rahvusvaheline projektijuhtimise standard ISO 21500 annab juhiseid projektijuhtimiseks ja seda saab kasutada mis tahes liiki organisatsioonid, sealhulgas avalik-õiguslikud, eraõiguslikud või ühiskondlikud organisatsioonid, ja igat tüüpi projektid, olenemata nende keerukusest, suurusest või kestusest. ISO 21500: 2012 pakub kontseptsioonide ja protsesside kõrgetasemelist kirjeldust, mis loetakse projektijuhtimise hea tava kujundamiseks. Projektid on paigutatud programmide ja projektiportfellide konteksti.
Eduard Alexander Hesse

Eduard Alexander Hesse (8. märts 1865 Mustjala – 21. jaanuar 1930 Oederquart, Alam-Saksi liidumaa) oli baltisaksa päritolu luterlik vaimulik.
Lõpetas Tartus Kollmanni gümnaasiumi. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1885–1889. Ordineeriti õpetajaks 31. märtsil 1891 Rožištšes (ka Roschyschtsche), Volõõnias.
Oli aastatel 1891–1897 adjunkt Rožištše koguduses, 1897–1899 adjunkt Jekaterinoslavis ja 1899–1926 luteri pastor Jekaterinoslavis.
Alates 21. juunist 1927 oli ta Hannoveri Maakiriku teenistuses. 1927–1930 oli ta pastor Oederquartis (Kehdingeni kreisis, Alam-Saksi liidumaal).

Isiklikku

Tema isa Theodor Heinrich Renatus Hesse oli 1871–1903 Sangaste koguduse õpetaja. Tema vend Carl Immanuel Philipp Hesse oli 1907–1918 Jõhvi koguduse õpetaja, kes mõrvati bolševike poolt; teine vend Albert Freimund Daniel Hesse oli pastor Sangaste- ja Laatre kogudustes. Tema vanaisa Conrad Eduard Hesse oli 1834–1880 Kuressaare Laurentiuse koguduse ülemõpetaja.
Katja Višnar

Katja Višnar (sündinud 21. märtsil 1984 Bledis) on Sloveenia murdmaasuusataja.
Esimest korda osales Višnar täiskasvanute tiitlivõistlusel 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Sapporos. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli ta klassikasprindis 16., paarissprindis koos Vesna Fabjaniga kümnes ja teatesõidus 14. 2011. aasta maailmameistrivõistlustel Oslos oli ta vabasprindis 21. ja paarissprindis viies. 2013. aasta maailmameistrivõistlustel Val di Fiemmes oli ta klassikasprindis neljas ja paarissprindis kuues. 2014. aasta taliolümpiamängudel Sotšis oli ta vabasprindis üheksas, paarissprindis kümnes, teatesõidus üheteistkümnes ja 10 km distantsil 54.
2019. aasta maailmameistrivõistlustel Seefeldis võitis ta koos Anamarija Lampičiga sprinditeates hõbemedali.
Višnar osales esimest korda maailma karikavõistluste etapil 2006. aasta oktoobris Düsseldorfis ja saavutas sprindis 27. koha. Esikümnesse jõudis ta esimest korda 2010. aasta jaanuaris Rõbinskis, kui oli sprindis kuues. Kaks päeva hiljem tuli ta paarissprindis teiseks. Esimest korda jõudis poodiumile 2011. aasta veebruaris Rõbinskis, kui oli vabasprindis teine.

Maailmakarikavõistlustel

Katja Višnar on individuaalarvestuses osalenud (seisuga 25. veebruar 2019) 144 maailma karikavõistluste etapil ja jõudnud esikolmikusse kolmel korral, millest kõigil on ta olnud teine.
Russofoobia

Russofoobia on hirm või viha Venemaa, venelaste, vene kultuuri või Venemaa poliitika suhtes.
Mõnikord on seda väljendit kasutatud ka etniliste konfliktide kontekstis ja rahvusvahelises poliitikas, kus on tegevad venelased või Venemaa.
Tänapäeval on rahvusvahelises poliitikas kasutatud väljendit "russofoobia" ka külma sõja kirjeldamisel.
2004. aastal International Gallupi poolt paljudes maailma riikides läbi viidud küsitluses selgitati eri riikide elanike suhtumist G8 riikidesse. Kõige negatiivsemaks osutus suhtumine Venemaasse. Kõige negatiivsem suhtumine Venemaasse oli Soome elanikel – 62% neist suhtus Venemaasse negatiivselt, järgnesid Tšehhi ja Šveits 42%-ga ning Saksamaa 37%-ga. Eesti elanikest suhtus Venemaasse negatiivselt 23%.
Nikolai Agnivtsev

Nikolai Jakovlevitš Agnivtsev (vene keeles Николай Яковлевич Агнивцев; 20. aprill (vana kalendri järgi 8. aprill) 1888 Moskva – 29. oktoober 1932 Moskva) oli vene luuletaja. 
Õppis Peterburi ülikoolis. Töötas Peterburis näitlejana. Suhtles boheemlastega. Peterburis hakkas ka luuletusi kirjutama. 
Tema luuletused olid elegantsed, humoristlikud ja laululised.  
Aastal 1921 oli Agnivtsev sunnitud emigreeruma. Välismaal olles andis välja ka raamatuid. Tolleaegsed luuletused on täis igatsust Peterburi järele. Lõpuks läks ta Nõukogude Liitu tagasi.   
Agnivtsevi luuletusi on viisistanud teiste seas Sergei Prokofjev, Aleksandr Vertinski ja Sergei Nikitin. 
Tema raamatuid pärast tema surma taastrükkidena välja ei antud. Üksikud luuletused ilmusid antoloogiates. Neid levitati samizdatis.
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaanded

Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaanded oli Tartu Ülikooli kunstiajaloo õppetooli poolt välja antud kunstiteaduslik ajakiri, mis ilmus 1937-1940.
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaanded hakkasid ilmuma 1937 kunstiajaloo professor Sten Karlingi initsiatiivil. Ajakirja eesmärgiks oli kunstiajaloo kabinetis tehtava teadustöö publitseerimine ja rahvusvaheline levitamine. Ajakirja ilmus aastatel 1937-1940 kokku 8 numbrit - 1937 ilmus 3 numbrit, 1938 2 numbrit, 1939 1 number ja 1940 2 numbrit. 1940. aasta viimased kaks numbrit kandsid pealkirja "Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Instituudi väljaanded", sest 1939 nimetati kunstiajaloo kabinet ümber Kunstiajaloo Instituudiks. 1938. aasta 4. number kandis prantsuskeelset pealkirja "Publications du Cabinet d'Histoire de l'Art de l'Université de Tartu".
Tartu Ülikooli Kunstiajaloo Kabineti väljaannete traditsiooni jätkab 2009 Tartu Ülikooli kunstiajaloo professor Juhan Maiste initsiatiivil ellu kutsutud ajakiri Baltic Journal of Art History.
Sünehhism

Sünehhism (inglise keeles synechism) on filosoofiline positsioon, mille kohaselt kõik on pidev.

Termini võttis oma seisukoha nimetusena kasutusele Charles Sanders Peirce ariklis "Vaimu seadus" ("The Law of Mind"), mis ilmus 1892. Selles artiklis räägib ta pikalt oma pidevusekontseptsioonist ning defineerib sünehhismi nii: 
 
„Kalduvust vaadelda pidevust selles mõttes, nagu ma ta defineerin, esmajärgulise tähtsusega ideena filosoofias, võib mugavalt nimetada sünehhismiks.“
 – Charles Sanders Peirce

Aastast 1893 pärinevas kirjutises "Surematus sünehhismi valguses" ("Immortality on the Light of Synechism" kirjutab ta: 
 
„...olen teinud ettepaneku panna sünehhism tähendama kalduvust vaadelda kõike pidevana.“
 – Charles Sanders Peirce
Aili Aarelaid-Tart

Aili Aarelaid-Tart (kodanikunimega Aili Tart; 2. mai 1947 – 9. jaanuar 2014) oli eesti kultuuriuurija, ajaloolane, teatroloog ja sotsioloog.

Elulugu

Ta kaitses Leningradi ülikoolis 1977 filosoofiakandidaadi väitekirja teemal "Inimliku ajatunnetuse sotsiaalne ja bioloogiline determinatsioon" ja 2006 Helsingi Ülikoolis väitekirja "Kultuuritrauma ja elulood".
Ta töötas Tallinna Ülikoolis nüüdiskultuuri uurimiskeskuse juhatajana ja juhtivteadurina.
Aili Aarelaid osales 2001 Eesti sotsiaalteadlaste avalikus pöördumises "Kaks Eestit," milles tunti muret Eesti ühiskondlike arengute pärast.

Isiklikku

Ta oli abielus Indrek Tardiga.
Öpik

Öpik on eesti perekonnanimi.
Triigi Filharmoonia

Triigi Filharmoonia on eksperimentaalne teatri- ja kontserdilava Saaremaal Triigi külas.

Ehitus

Triigi Filharmoonia ehitamise mõttele tulid lauljatar Hannaliisa Uusma ja tema sõbranna Teele Vares. Hoone projekteerisid Eesti kunstiakadeemia vilistlased, noored arhitektid Riin Kersalu ja Mihkel Meriste. Ehitust alustati 2016. aasta mais. Algselt oli plaanis hoone kolme kuuga valmis saada, kuid selleks kulus seitse kuud rohkem. Esimene esinemine peeti ehitlusplatsil. Ehituse teostas OÜ Arens Ehitustööd.

Tunnustus

Triigis asuv hoone märgiti ära 2016. aastal aasta puitehitise konkursil (sai eriauhinna).
Eesti Jõutõsteliit

Eesti Jõutõsteliit (inglise keeles Estonian Powerlifting Federation) on Eesti jõutõstmise alaliit. 
Liit koordineerib jõutõstmisega seotud tegevust Eestis. Liidu liikmeteks on 2016. aasta seisuga 14 spordiklubi üle Eesti. Peakorter asub Tallinnas. Liidu president on Kaido Leesmann.
Eesti Jõutõsteliit loodi 1993.aastal. Kuni selle ajani tegutseti sektsioonina Eesti Tõstespordiliidu juures. Üks Eesti jõutõstmisele aluse panijaid Mati Õun on olnud aastatel 1980–1991 Eesti NSV Tõstespordiföderatsiooni jõutõstekomisjoni esimees. Aastast 2000 on ta Eesti Jõutõsteliidu auesimees.
Alates 2006. aastast kuulub Eesti Jõutõsteliidu alla ka sangpommi sektsioon.
Liit kuulub nii Euroopa Jõutõstmise Föderatsiooni (EPF) kui ka Rahvusvahelise Jõutõstmise Föderatsiooni (IPF). Oma tegutsemise algusest on Eesti Jõutõsteliit Eesti Olümpiakomitee liige.
Enn Tegova

Enn Tegova (sündinud 13. novembril 1946 Tartus) on eesti maalikunstnik.
Aastal 1965 lõpetas ta Tartu 2. Keskkooli, hiljem 1965–1972 õppis Eesti Põllumajanduse Akadeemias loomakasvatusteadust.
Kunstiõpinguid alustas 1963. aastal Tartu Ülikooli kunstikabinetis. Seejärel jätkas õpinguid 1974 Tartu Kunstikoolis, mille lõpetas 1978. 
Kuulus aastatel 1968–1972 legendaarsesse Tartu kunstirühmitusse Visarid, oli üks selle asutajaid. Rühmituse Para 89 liige. 
Aastal 1976–1978 oli ta Kunstnike Liidu Tartu osakonna nõustaja, 1978–2004 Tartu Lastekunstikooli direktor. 
Aastast 1992 kuulub ta Eesti Kunstnike Liitu.
Lõpetas Tartu Kõrgema Kunstikooli maali ja maalingute restaureerimise erialal 2008. aastal.
Loomingus on viljelenud abstraktset õlimaali, installatsiooni, hüperrealistlike mõjutustega maali. Alates kaheksakümnendatest laiemalt tuntud neosürrealistlike, mütoloogiliste mõjutustega teostega. Kasutab oma loomingus tihti segatehnikat. Tegutseb ka performance-kunstnikuna ja tegevuskunstiürituste organiseerijana.
Hain Oona

Hain Oona (sündinud 3. aprillil 1945 Fichtelbergis Saksamaal) on eesti päritolu USA füüsik.

Elulugu

Hain Oona on Henn Oona vend.
Lõpetas 1963 Coxsackie Athens Central High Schooli (USA), 1967 Rensselaeri Polütehniline Instituudi füüsikuna, Ph.D. (füüsika, Arizona Ülikool, Tucson), väitekiri "Development of a C14 detector and measurement of р C14 production in dated tree rings grown in 1043 to 1055". Töötas 1985–2006 California Ülikooli Los Alamose Rahvuslaboris.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: astrofüüsika, eksperimentaalne tuumafüüsika. Talvitus 1968. aastal lõunapoolusel USA Amundseni-Scotti jaamas ionosfäärifüüsikuna. Tema auks on nimetatud jää- ja kaljujärsak Outbacki nunatakigrupis Lõuna-Victoria Maa põhjaosas (Oona Cliff, 72° 27′ S, 160° 9′ E).
Ratmanovi saar

Ratmanovi saar ehk Suur Diomid ehk Nunarbuk (eskimo nimi on Imaqliq – "veega ümbritsetud") on saar Beringi väinas, läänepoolne kahest Diomidi saartest.
Pindala umbes 29 km². Saar on künklik, kõrgus umbes 400 m (Skalistaja sopka – 513 m). Kuulub Venemaa Tšuktši autonoomse ringkonna koosseisu, on Venemaa kõige idapoolsem punkt.
Saarel asub Venemaa piirivalvekordon.
Saar sai nime mereväeohvitser Makar Ratmanovi auks.
Eesti mullastik

Eesti mullastik on Eesti alal kujunenud ja talle omapärased mullad.
Eesti ala nüüdisaegsete muldade areng algas pärast viimase jääaja lõppemist esimeste taimede ilmumisega.
Üldiselt on Eesti mullastik suhteliselt mitmekesine ning see on tingitud vahelduvrikkast pinnamoest, aastaaegade vaheldumisest, vee-oludest jne.
Eesti muldade lähtekivimiks on kohalikud aluspõhjakivimid ja pinnakattesetted. Eesti alal saab eristada viit aluspõhjakivimit. Need on Ediacara, Kambriumi, Ordoviitsiumi, Siluri ja Devoni ajastu kivimid.

Eesti muldade klassifitseerimine

Eesti muldi on aja jooksul väga erinevalt käsitletud ja klassifitseeritud. 20. sajandil on suure panuse Eesti mullastiku uurimisse andnud teiste seas Loit Reintam, Rein Kask, Alfred Lillema, Osvald Hallik, Arnold Piho.
Nende autorite käsitletud muldade süstemaatikast on kokkuvõtliku nimestiku (nn jätkunimestik) koostanud Rein Kask (1988). Järgnevas artikli sektsioonis antakse sellest ülevaade.
Magnetiline vastuvõtlikkus

Magnetiline vastuvõtlikkus (inglise k. magnetic susceptibility)  on füüsikaline parameeter, mis iseloomustab materjalide magnetilisi omadusi sõltuvalt nende võimest tekitada magnetiseeritust välise magnetvälja olemasolul. Ehk iseloomustab see materjalide, sh ka mineraalide ja kivimite magnetilisi omadusi. Üldiselt sõltub kivimite magnetiline vastuvõtlikkus selle mineraloogilisest koostisest ja iga mineraali osakaalust. Magnetilist vastuvõtlikkust kasutatakse eelkõige geoloogias settekihtide korreleerumisel ning viimasel ajal ka keskkonnareostuse uuringutel.

Ferromagnetism

Tõeliste ferromagnetiliste ainete vastuvõtlikkus on positiivne. Kui ferromagnetiline aine asetada magnetvälja, siis indutseerub temas rakendatud väljaga samasuunaline magnetiseeritus. Põhjuseks on ferromagneetikutes esinevad paaritud elektronid, mis tiirlemisel tekitavad dipoole. Välise välja rakendamisel orienteeruvad dipoolid üksteisega paralleelselt nii, et moodustavad ühise magnetmomendiga magnetdomeene. Ferromagneetikute magnetilise vastuvõtlikkuse väärtused on vahemikus 104 kuni 107 × 10⁻⁶ SI ühikut.

Antiferromagnetism

Antiferromagnetiliste ainete domeenide orienteeritus on antiparalleelne ning nende magnetiseerituse vektorid taandavad üksteist. Kokkuvõtvalt puudub antiferromagnetilistel ainetel magnetiseeritus.

Ferrimagnetism

Ferrimagnetiliste ainete puhul on tegemist antiparalleelselt suunatud domeenidega, kuid erineva suuna magnetiseerituse vektorid ei ole võrdsed. Seega omandavad ferrimagnetilised materjalid magnetilise vastuvõtlikkuse väärtuse 1 × 10-5 SI ühikut ja käituvad paramagneetikutena.
Roland Petit

Roland Petit (13. jaanuar 1924 – 10. juuli 2011) oli prantsuse balletitantsija ja koreograaf.
Johann Wilcken

Johann Wilcken (1645 Kuressaare – aprill 1710 Keila) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis aastani 1667 Tallinna gümnaasiumis. Usuteadust õppis ta (immatrikuleerus 19. veebruaril 1668) Kieli ülikoolis, (suvesemestril 1668) Jena ülikoolis ja Rostocki ülikoolis (seal sai ta aprillis 1674 magistriks). Ordineeriti 14. aprillil 1676 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1676–1692 Jõelähtme Püha Neitsi Maarja koguduse õpetaja. Aastatel 1692–1710 oli ta (kutsuti 9. detsembril 1692, introdutseeriti veebruaris 1694) Keila Miikaeli koguduse õpetaja. 16. detsembril 1706 sai ta Lääne-Harju praostkonna praostiks. Ta osales 28. märtsil 1710 Tallinnas Eestimaa piiskopi valimisel.
Wilcken kuulus aastal 1682 moodustatud Uue Testamendi eestikeelse tõlke käsikirja revideerimise komisjoni, oli pärast Toompea tulekahjus (6. juunil 1684) hävinenud evangeeliumide taastatud tõlke üheks olulisemaks tõlkijaks-toimetajaks. Oli aastal 1699 ilmunud Rootsi kirikukorralduse Kässi-Ramat, Kumma sisse on kokkopantut, Kuida Jummalatenistust, CHristlikko Kombede nink Kirko-Wiside ka meie Ma Koggoduste sees peap peetama nink techtama üks korrektoreid.

Isiklikku

Tema poeg Joachim Nicolaus Wilcken oli Hageri Lambertuse koguduse õpetaja.
Brenti mõis

Brenti mõis (saksa keeles Kokenberg, varem Kimpen ja Ermeshof, läti keeles Brentes muiža, ka Brentu muiža) oli rüütlimõis Liivimaal Valga kreisis Härgmäe kihelkonnas. Tänapäeval asub Lätis Valka piirkonnas Ērģeme vallas Härgmäel.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 4 ja 1/8 adramaad, sellele allus 62 mees- ja 81 naishinge.

Karjamõisad

Mõisa koosseisus oli mitu karjamõisa: Annakalns (Annekaln), Apši (Apsch) ja Lībieši (Lihbet).
Oliver Parrest

Oliver Parrest (sündinud 9. detsember 1980) on eesti ökoloog ja tõlkija.
Ta on lõpetanud Tartu Ülikooli bioloogia erialal 2003. aastal.
Ta kuulub pärimusmuusikaansamblisse Küi ning on kuulunud ansamblitesse Tsõdsõpujaleelo ja Sinimaniseele.
Laulab ja mängib setu labaga kannelt ning torupilli.
Kutsumata külalised

Süžee

Lääne eriteenistused saadavad 1950. aastatel Eestisse neli eestlasest luureagenti. Ent kõik ei lähe nii nagu kavandatud. Kohalikud elanikud ei ole koostöövalmis ja julgeolekutöötajad asuvad agente jälitama.
Artur Kiudorf

Artur Kiudorf VR II/3 (ka Kiudorv; 23. mai 1886 Räpina vald, Võrumaa  – 15. veebruar 1942 Kirovi oblast) oli Eesti sõjaväelane (kapten) ja põllumees.
Ta sõdis Vabadussõjas 5. jalaväepolgu ridades algul lipnikuna, hiljem alamleitnandina.
Ta pidas Räpina vallas kaht suurt eeskujulikku talu, mida suviti külastasid põllumeeste ja põllutöökoolide õppereisid.
Oli tegev Linte piimaühisuses, Räpina Põllumeeste Seltsis, Räpina Ühispangas ja kindlustusseltsis.
Ta oli Kaitseliidu Tartumaa maleva Räpina malevkonna pealik. Ta sai 1935. aastal kapteni auastme.
Ta kandideeris 1938. aastal I Riigivolkogu valimistel 78. valimisringkonnas ja sai 680 häält.
Arreteeriti 2. veebruaril 1941, mõisteti surma ning hukati 1942. aasta talvel Kirovi oblasti vangilaagris.
Diastoolne vererõhk

Diastoolne vererõhk on vererõhk, mis näitab suletud vereringeelundkonnaga organismidel suure vereringe suurte arterite kõige madalamat rõhku südamediastoli jooksul.
Diastoolne vererõhk on füsioloogiline näitaja, mida mõõdetakse valdavalt vererõhumõõturitega ning väljendatakse elavhõbedasamba kõrgusega millimeetrites (mmHg).
Diastoolne vererõhk võib varieeruda nii liigiti kui ka indiviiditi ning on sõltuvuses elueast, keha asendist, organismi tervislikust ja/või haiguslikest seisunditest, toitumisest, pärilikkusest ja paljudest muudest teguritest. Imiku (1–12 kuud) normaalne diastoolne vererõhk on 50–70 mmHg.