google/wiki40b huggingface dataset:
Hiiu raudteepeatus

Hiiu raudteepeatus on raudteepeatus Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis. Asub laiarööpmelise Tallinna–Keila raudtee ääres, 9 km kaugusel Balti jaamast. Peatus jääb Nõmme ja Kivimäe raudteepeatuse vahele.
Raudteepeatuses kesklinna sõidusuunalt väljuvad reisijad satuvad Raudtee tänavale, Keila sõidusuunalt väljuvad reisijad satuvad Pärnu maanteele.
Ümberistumisvõimalus on Pärnu maanteel (bussipeatus Hiiu jaam) bussidele number 10 (Väike-Õismäe – Vana-Pääsküla), 27 (Harkujärve – Laagri alevik) ja 33 (Männiku–Kopli). Liini 33 bussid peatuvad ka Raudtee ja Hiiu tänaval jaamahoone juures.
Kaheteelise raudtee ääres on kaks 146 meetri pikkust perrooni. Peatuses peatuvad Elektriraudtee Tallinnast Keilasse, Paldiskisse, Riisiperre ja Kloogaranda sõitvad elektrirongid. Piletihinnalt kuulub peatus I tsooni, mille piires liiklemine on tallinlasele tasuta.
Hiiu raudteepeatus avati liikluseks 1926. aastal. Algul kasutati nime Nõmme-Väike, mis segaduste vältimiseks (samanimeline rongipeatus asus kitsarööpmelisel raudteel) nimetati peagi ümber Hiiuks. 
Kuni 2007. aastani oli Hiiu jaam ühenduses Hiiu – Harku karjääri raudteega, mille küljest kulges kuni 1990. aastani raudteeharu ka Kopli kaubajaama.

Jaamahoone

Tallinna–Pääsküla rongiliin elektrifitseeriti 1924, koos sellega rajati täiendavad peatuskohad. Hiiu peatus avati aastal 1926. Esialgne "jaamahoone" oli vana kaubavagun. 1929. aastal valmis põlevkivituhktellistest ja kelpkatusega jaamahoone (tänapäevane aadress Raudtee tänav 57a), kuhu 1932. aastal kolis ka postiagentuur. Piletimüük lõpetati jaamas 1998. aasta kevadel. 1997. aastal tunnistati hoone arhitektuurimälestiseks.
Tänapäeval on Hiiu jaamahoone omavalitsuse, Tallinna linna omandis ja oli renditud toidukauplusele. Praegu töötab seal IT-firma.

Muud raudteega seotud ehitised ja rajatised

Hiiu raudteepeatuse juures Hiiu tänaval asub raudteeülesõidukoht. Peatusest põhja poole jäävad mitmesugused ajaloolised raudteeinfrastruktuuri rajatised, sealhulgas Peeter Suure Merekindluse vedurite ringdepoo, raudteejaamade Nõmme-Kindluse ja Nõmme-Väike hooned.
Ülle Planken

Elulugu

Ülle Planken on teenistujate tütar.
Lõpetas 1966 Loksa Keskkooli, 1972 TÜ arstiteaduskonna, 1979 kaugõppeaspirantuuri, meditsiinikandidaat (1980, Kaunase Meditsiiniinstituut), väitekiri "Артериальная гипертензия у мужчин и женщин среднего возраста г. Тарту". Oli 1973–74 Laeva jaoskonnahaigla juhataja, 1974–76 Tartu Kliinilise Haigla terapeut, 1976–1979 kardioloogia funktsionaaldiagnostika osakonna juhataja, 1979–88 TÜ üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi (ÜMPI) vanemteadur, 1988–91 ÜMPI Koronaarkirurgia Tallinna Teaduskeskuse vanemteadur, aastast 1991 Tallinna Kiirabihaigla ja SA Põhja-Eesti Regionaalhaigla kardioloogia osakonna vanemarst.

Teadustöö

Uurinud südame isheemiatõve mitmesuguseid aspekte. Eesti Kardioloogide Seltsi liige (sekretär 1976–78). Üle 50 teadustrükise.
Brasiilia muusika

Tuntud muusikateoseid ja laule

- "Bachianas brasileiras. No. 5" (Heitor Villa-Lobos, 1938/45), 

- "Acuarelo do Brasil" ehk "Brazil" (Ary Barroso, 1939), 

- "Girl from Epanema", 

- "Manha do carnaval", 

- "Mas que nada", 

- jt.
Perila tee

Perila tee (registrinumbriga 11311) on 2,2 km pikkune kõrvalmaantee Raasiku vallas Härma külas. Tee saab alguse Aruvalla–Jägala tee kümnendal kilomeetril ning lõpeb Perila–Jäneda tee kolmandal kilomeetril. Nii algus kui ka lõpp asuvad Härma ja Perila külade piiril.
Tee on kruusatee. Tee on klassita. Liiklussagedus teel on kuni 200 autot ööpäevas. Kiiruspiirangute ja teevalgustuse kohta andmed puuduvad.
Voroneži jõgi

Voronež (vene Воронеж) on Doni vasakpoolne lisajõgi.
Jõe ääres asuvad Voroneži ja Lipetski linn. Pikkus 342 km, valgala 21 600 km².
1972. aastal rajati jõele Voroneži linna juurde 30 km pikkune Voroneži veehoidla.
Romy ja Michele'i kooli kokkutulek

Sisu

Keskkooli lõpetamisest on möödunud juba kümme aastat, kuid sõbrannad Romy ja Michele ei ole mitte midagi saavutanud. Nad on kodukohast Tucsonist kolinud Los Angelesse, kus nad üürivad ühist korterit. Romy töötab autopoes kassiirina, Michele on töötu. Nad on mõlemad vallalised ja nende elu keerleb pidutsemise ja lõbustemise ümber. Ühel päeval kohtab Romy oma töökohal juhuslikult klassiõde Heather Mooneyt, kellelt kuuleb, et tulemas on klassi kokkutulek. Romy ja Michele otsustavad kokkutulekule minna. Nad mõtlevad välja loo, et Romy leiutas märkmekleepsud ja Michele on disainer. Nad saabuvad kokkutulekule ja esialgu jäädakse neid uskuma. Kuid juhuslikult tuleb välja, et Romy ei leiutanudki märkmepabereid. Romy oli kooli ajal huvitatud Billy Christensenist, kes on nüüd abielus Christie Mastersiga. Vanad vastuolud löövad välja ning "A-grupi" tüdrukute liider Christie mõnitab neid avalikult teiste ees. Romy ja Michele jooksevad saalist välja. Kuid nad otsustavad siiski peole tagasi minna. Nad vahetavad ärinaiste kostüümid klubiriiete vastu ning ütlevad Christie Mastersile otse välja, mida nad temast mõtlevad. Siis aga saabub helikopteriga Sandy Frink. Selgub, et kooli ajal vaiksest ja tagasihoidlikust Sandyst on saanud miljardär. Christie on temast väga huvitatud, aga Sandy ignoreerib teda ja liitub Romy ja Michelega. Billyst on aastatega saanud ülekaaluline alkohoolik, kes on majanduslikes raskustes ning oma naise Christiga kuigi hästi läbi ei saa. Kokkutuleku lõpus sõidvad Sandy, Romy ja Michele helikopteriga Los Angelesse. Filmi lõpustseenides on näha, et Romy ja Michele on tänu Sandy sponsorlusele avanud riidepoe ning nad suhtlevad ka Heatheriga.
Turbopropellermootor

Turbopropellermootor on turbiinmootor, mille propelleri paneb pöörlema gaasiturbiin. 
Erinevalt turboreaktiivmootorist ei ole turbopropellermootorist väljuvate gaaside võimsuse osakaal kasulikus koguvõimsuses suur, kuna peaaegu kogu mootori toodetud võimsus kasutatakse ära propelleri pöörlemapanemiseks.

Tööpõhimõte

Lihtsustatult koosneb turbopropellermootor reduktorist, võllist, õhu sisselaskekanalist (difuusorist), kompressorist, põlemiskambrist, gaasiturbiinist ja reaktiivdüüsist. Õhk surutakse õhukanali kaudu mitmeastmelise kompressori abil põlemiskambrisse, kuhu pihustatakse kütust. Õhu ja kütuse segu põledes gaasid paisuvad, pannes kambrist väljumisel pöörlema turbiini. Üks osa turbiini tekitatud võimsusest kantakse üle ühise võlli õhukompressori käitamiseks, teist osa võimsusest kasutatakse üle reduktori propelleri käitamiseks. Ülejäänud põlemisgaasid väljuvad reaktiivdüüsist, andes omakorda võrdlemisi väikese lisaosa kogu turbopropellermootori tõmbest.
Propeller on turbiiniga ühendatud ühise võllireduktori kaudu, mis muundab turbiini võlli kiire ja väikese momendiga pöörlemise propelleri jaoks suurema momendiga sobivaks pöörlemiseks. Propelleri pöörlemiskiirus hoitakse tavaliselt konstantne, propelleri tõmmet saab muuta propelleri labade sammu (labade kohtumisnurga) muutmisega. Nii saab propelleri tõmmet muuta isegi negatiivseks (vastassuunaliseks – revers), mis aitab maandumisrajal lennuki pidurdusteekonda vähendada, samuti võimaldab revers lennukil väliste abiseadmeteta maandumisrajal tagurpidi ruleerida.

Kasutus

Väiksematel lennukiirustel (alla 725 km/h piirkond) on turbopropellermootoriga lennukid turboreaktiivmootoritega lennukitest märgatavalt ökonoomsemad, seetõttu leiavad need laialdast kasutust kohalikel (lühematel) lennuliinidel. Kuna propellerlennuki kiiruse kasvades propelleri kasutegur väheneb, siis turbopropellermootorit ei kasutata üldiselt lennukitel, mille vajalik lennukiirus pole suurem kui 0,6–0,7 Machi.
Senini võimsaim loodud turboreaktiivmootor on Kuznetsov NK-12 võimsusega 11 MW, need mootorid on paigaldatud lennukitele Tu-95 ja An-22.
Õppursõdur

Õppursõdur (ka juunior) oli Eesti Vabadussõjas võidelnud kooliealise sõjaväelase kohta ametlikult kasutatud nimetus.

Kooliõpilaste kaasamine Vabadussõtta

Esimesed kooliõpilased liitusid vastloodud Eesti Rahvaväega ja Kaitseliiduga juba 1918. a novembris.
Esimene ametlik kooliõpilaste allüksus - kooliõpilaste rood - asutati 15. detsembril 1918 pea- ja sõjaministri Konstantin Pätsi korraldusega. Sinna olid kohustatud astuma kõigi gümnaasiumide kolme ja kaubanduskoolide kahe viimase klassi õpilased, aga samuti kõik tehnika-, põllutöö- ja kunstikoolide õpilased. Kooliõpilastest formeeriti sõja jooksul mitmeid roode ja suuremates linnades ka pataljone. Nad osalesid peamiselt tagala sisekaitseteenistuses ja vahel ka rindelahingutes. Lisaks olid osad kooliõpilased liitunud 1918-1919. a talvel otse rindeväeosadega, kus võitlesid sõja lõpuni. 
Sügisel 1919 pani sõjavägede ülemjuhataja kooliõpilaste organiseerimise alal maksma kindla korra. Õpilastest, kes ei kuulunud mobilisatsiooni alla, kuid tegutsesid Kaitseliidus, formeeriti igas maakonnas Kaitseliidu ülema korraldusel üks kooliõpilaste rood. Tallinnas, Tartus ja Viljandis aga formeeriti kooliõpilaste pataljonid. 
Vabadussõja ajal teenis õppursõdurina kuni 3000 kooliõpilast. Enamus õppursõduritest olid 16-18 a vanused, kuid noorimad olid 12-13 a vanuses.

Õpingute jätkamine

Õppursõduritele võimaldati sõjaväeteenistuse ajast ka haridustee jätkamist. Osades allüksustes, kus olid nooremad poisid, toimus koolitöö tihedamalt, kui sõjalised õppused.
Pärast sõda suunas riik noori sõjasangareid haridusteed jätkama koolimaksust vabastamise ja tasuta õpikutega (priikooli õigus). Vabadussõjas osalenud poistele ei olnud kooliellu tagasipöördumine alati lihtne – liiga palju oli kogetud. Koolijuht Konstantin Treffner kurtis 1920. a  oma kirjas sõjaministeeriumile: kasarmu waimne õhkkond, mille õpilased-sõdurid kooli toowad ja mis alamatesse klassidesse püüab tungida, teeb kooli sihtide saawutamise raskeks, kui mitte wõimatuks.
Performatiivsus

Performatiivsus (inglise keeles performativity) on humanitaarteadustes interdistsiplinaarne üldmõiste, mille alla on koondatud kogum avatud kriteeriume, mis katavad mis tahes tegevuse, mille käigus toimub esineja ja publiku suhtlemine.
Termin 'performatiivsus' (performativity) on tuletatud ingliskeelsest tegusõnast to perform (täitma, teostama, talitama, toimima, sooritama, tegema, ette kandma, esitama, mängima, etendama, esinema, osa täitma). Sellega tähistatakse võimet panna toime tegu, viia midagi täide või teostada ettenähtud rituaali. Performatiivsusest võib rääkida ka kunstiteose ettekandmise, näiteks näitlemise, muusikainstrumendi mängimise, laulmise või tantsimise puhul.
Performatiivsus kitsamas mõttes iseloomustab iga sellist sündmust, mis toimub publiku juuresolekul kindlas kohas ja kindlal ajal. Sel juhul kogeb publik nii esitajaid (actor) kui ka esitust (action) otseselt, see tähendab vähemalt nähtavalt ja kuuldavalt. Selline esitus võib toimuda kas tavamaailmas (näiteks pulmatseremoonia või kohtuistung) või see võib kujutada väljamõeldud sündmusi (näiteks teatrietendus). Esitus võib olla noteeritud sõnaliste või graafiliste kujutistena, filmistsenaariumi või koreograafiliste visanditena, mis võivad sisaldada juhiseid näiteks žestide, miimika ja häälevarjundite kohta.
Performatiivsus laiemas mõttes võib tähendada ka mittekehalisi ilminguid (non-corporeal presentation), näiteks kirja pandud narratiive. Sel juhul tähistab performatiivsus esituse imiteerimist või illusiooni. Kuna lugeja konstrueerib esituse oma vaimus (mind), on tegu kujuteldava esitusega.
Tegevused võivad toimuda performatiivse protsessi kahel tasandil, millest esimene on ajaloo tasand (level of histoire) (esitatud lugu) ja teine jutustamise tasand (level of the narration) (lugu vahendab jutustaja). Esimesel juhul on esitaja või lugeja tähelepanu suunatud tegevustele, mis loos toimuvad, teisel juhul aga jutustajale või jutustamise olukorrale endale.
Kuna performatiivsus sõltub jutustamise olukorrast, mis on omakorda seotud laiema kultuurikontekstiga, võib näiteks autori sugu mõjutada narratiivi kui kultuurilise agendi tüübi (form of cultural agency) tajumist ja vastuvõttu.
Loodna valla vapp

Loodna valla vapp on Rapla maakonnas asuva endise Eesti haldusüksuse Loodna valla vapp.
Praegune Märjamaa vald, mis loodi 20. oktoobril 2002 ühinenud Märjamaa alevi, endise Märjamaa valla ja Loodna valla ühinemise tulemusena, võttis oma vapiks endise Märjamaa valla vapi. Endise Märjamaa valla vapina oli see kasutusel juba alates 21. oktoobrist 1996. Märjamaa alevi ja Loodna valla sümbolid kuulutati kehtetuks.

Vapi kirjeldus

Kuldsel kilbil on rohelist värvi kaks neljaharulist ristikulehte, hobuseraud ja pärnalehelõikeline vapitüvi.
Neljaharulised ristikulehed sümboliseerivad põllumajandust. Lehed meenutavad ka kristliku maailma universaalseimat sümbolit – risti, mis vapil koosneb ühinenud südametest, viidates sõbraliku koostöö tähendusele.
Hobuseraud sümboliseerib edasiliikumist nii majanduses kui ka vaimuvallas. Hobuseraud on ajast aega olnud ka turvalisuse ja õnne talisman.
Vapitüve pärnalehe lõige osutab sellele, et vallas asub loodusharuldus – Sipa pärn, omaliigiliste seas Eesti suurim.
Vapi kuldne toon tähistab viljapõldusid ja muid inimkätega loodud rikkusi, roheline valla mitmekesist loodust: soid-rabasid, niitusid, metsi ning neist inimestesse hoovavat ürgset rahu ja hingejõudu.
Veriff

Ajalugu

Idee Veriffi tekkeks tekkis Kaarel Kotkasel juba keskkoolis, kui ta aitas TransferWisel testida nende isikute verifitseerimise süsteeme. Kaarel Kotkas registreeris ettevõte alge 2015. aasta oktoobris.
2018. aastal osales Veriff Y Combinatori kiirendiprogrammi kevadisel hooajal, kus ettevõte sai pakkumisi rohkem kui 200 investorilt. Sealt edasi on firma kasvanud 8 liikmelt kuni 2019. aasta seisuga 200 inimeseni.
Robin van Persie

Robin van Persie (sündinud 6. augustil 1983 Rotterdamis) on endine Hollandi jalgpallikoondise ründaja.

Rotterdami Feyenoordis

Van Persie alustas juuniorina Rotterdami Excelsioris ja hiljem Rotterdami Feyenoordis. Ta mängis Hollandi noorte ja juunioride koondises.
2002. aasta jaanuaris sõlmis ta kolme ja poole aasta pikkuse lepingu Feyenoordiga ja varsti pärast seda lasti tal mängida vigastuste küüsis vaevlevas põhikoosseisus. Heade mängude tulemusena ja osa tõttu Feyenoordi 3:2 võidus Dortmundi Borussia üle UEFA Cupi finaalis 8. mail 2002 valiti ta hooaja parimaks nooreks mängijaks Hollandis. 
2002. aasta suvel vaevles ta seljavalude käes, kuid lõi Hollandi meistrivõistluste 28 mängus 8 väravat. Ta oli osaline ka UEFA Meistrite liiga 2 mängus. Erimeelsused peatreeneri Bert van Marwijkiga sundisid teda otsima 2003. aasta sügiseks uut klubi. Feyenoordi kasuks lõi ta 61 mängus 14 väravat.

Arsenal FC-s

17. mail 2004 sõlmis van Persie sõlmis lepingu Inglismaa klubiga Arsenal FC. Üleminekusumma oli 2,75 miljonit naelsterlingit. Arsenali särgis debüteeris ta vahetusmängijana 8. augustil 2004 Inglismaa superkarika kohtumises, kus Arsenal võitis Manchester Unitedi 3:1. Kohtumises Southamptoni vastu sai ta punase kaardi ja selle tulemusena ei lasknud peatreener Arsène Wenger teda pikka aega väljakule. Ta pääses uuesti mängima Thierry Henry vigastuse järel. Arsenal võitis Inglismaa karika. Van Persie lõi otsustava värava mängus West Bromiwichi vastu, kui Arsenal kindlustas teise koha Premier League'is hooajal 2004–2005. Selle tulemusena valiti ta kõrgliiga kuu mängijaks.
Novembris lõi ta 4 mängus 6 väravat ja valiti kuu mängijaks. Kokku mängis ta hooajal 41 mängu ja lõi 11 väravat.

Isiklikku

Robin van Persie on 183 cm pikk.
Kanepi segakoor

Kanepi segakoor on Põlva maakonnas Kanepi vallas Kanepis tegutsev segakoor. Koori dirigent on Kalev Lindal.
Koor asutati 1884 R. J. Erlemanni eestvedamisel ja koori tuumiku moodustasid Kanepi meeskoori (asutatud 1868) lauljad.
Sajan Sančat

Harrastajana

Ta oli sulgkaalus (kuni 57 kg) Venemaa meister aastatel 1996 ja 1998. Ta oli esimene tõvalasest poksija, kes on tulnud Venemaa meistriks.
Ta sai sulgkaalus (kuni 57 kg) pronksmedali 9. maailmameistrivõistlustel (Budapest, 1997), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja maailmameistrile István Kovácsile (Ungari) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja ning 32. Euroopa meistrivõistlustel (Minsk, 1998), kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Ramaz Palianile (Türgi) ning jäädes edasisest medaliheitlusest välja.

Elukutselisena

Ta poksis oktoobrist 2000 kuni märtsini 2004 elukutselisena. Ta pidas kokku 22 kohtumist, millest võitis 18 (neist 10 nokaudiga) ja kaotas 4 (neist 2 nokaudiga) kohtumist.
Ta oli 10. novembrist 2001 kuni 13. juunini 2003 WBC maailmameister sulgkaalus (kuni 126 naela ehk 57,2 kg).

Treenerina

Pärast sportlaskarjääri töötas poksitreenerina Novosibirskis, hiljem Kõzõlis.
Eesti Spordiselts Kalev

Eesti Spordiselts Kalev on Eesti spordiselts. 
Kalev asutati 24. mail 1901 kui Tallinna Jalgratta sõitjate selts "Kalev". Selts on kandnud ka nime Eestimaa Spordiselts Kalev. Esimene esimees oli Ferdinand Karlson ja aseesimees Konstantin Päts.
1909. aastal loodud jalgpalliseltsi Meteor liikmed läksid täies koosseisus 27. mail 1911 üle spordiseltsi Kalev. Moodustus JK Tallinna Kalev.
Aastast 1963 annab selts välja tunnustust Kalevi auliige.
1962. aastal rajatud Kalevi spordihall kuulus seltsile kuni 2009. aastani.
Seltsile kuulub Kalevi Keskstaadion.

Spordiseltsi maja

1911. aastal alustas spordiselts Pirita jõe äärde maja ehitamist. Hoone arhitektiks oli Karl Burman (1882–1965). Hoone arhitektuur oli mõjutatud Põhjamaade juugendi rahvusromantikast. Materjalina kasutati ümarpalke. Merepoolse fassaadi viilu ülalosas oli päikesesümbol.
Interjööris oli kesksel kohal hoone saal ja trepikoda, mis kaunistati pannoodega. Pannood lõid neli kunstnikku, teoste inspiratsiooniallikaks olid Kalevipoeg või Eesti muinasaeg. August Jansen maalis kolmefiguurilise kompositsiooni "Kalevipoeg kivi viskamas", Aleksander Uurits maalis kaks paljufiguurilist pannood Muinas-Eesti teemadel – "Jahilt tulek" ja "Kandlehelid", Peet Areni panuseks oli kolm viikingilaevu kujutavat pannood. 
Kui nõukogude väed lahkusid 1941. aasta augustis Tallinnast, siis süütasid nad seltsimaja põlema.
Järva-Jaani kihelkond

Piirkonna ajalugu

Kihelkond asutati 13. sajandi esimesel poolel varasema Loppegunde muinaskihekonna põhjal.
Kihelkond oli tihedasti asustatud. Liivimaa kroonikas on mainitud (seoses eestlaste ristimisega 1220) Kettise ja Jalgsema küla. Esimese kiriku ehitasid Kettise külla (arvatavasti 1221–1223) taanlased. Esimene teade kirikukihelkonna (Keytingen, hiljem Sankt Johannis) kohta pärineb aastast 1253. Pastor Christian Kelch asutas arvatavasti 1685. aastal talurahvakooli (Põhja-Eesti esimesi). 19. sajandil oli kihelkonnas mitmel korral talurahvarahutusi. Talud osteti Järva-Jaanis päriseks mõnevõrra varem kui enamikus Põhja-Eesti kihelkondades.

Järva-Jaani kihelkonna pärand

Eesti Rahva Muuseumis on Järva-Jaani kihelkonnast esemekogus 387 eset, fotokogus ligi 300 fotot, etnograafiliste jooniste kogus 34 joonist, topograafilises arhiivis 9 välitööpäevikut, etnograafilises arhiivis 6 etnograafilist kirjeldust. Esimene ese Järva-Jaani kihelkonnast kingiti muuseumile 1910. aastal, selleks oli latern Einmanni vallast.

Kihelkonna alad tänapäeval

Järva-Jaani kihelkonna alad jagunevad tänapäeval Järva ja Lääne-Viru maakonna vahel. Kihelkonna ala põhiosa moodustab Järva valla keskosa. Läänepoolsed kihelkonna alad ulatuvad  Paide linna Roosna-Alliku piirkonnas. Kihelkonna idapoolne osa kuulub Tapa valda tänapäeva Lääne-Virumaal.
30. maist 24. juunini 2010 toimusid I Järva-Jaani kihelkonnapäevad.
Paul Watt

Paul Watt (1451 – aprill 1505) oli saksa humanist ja usutegelane, kes tegutses Saksa ordu kõrgmeistri Friedrich von Sachseni lähikonnas.
Watt õppis mitmetes Saksamaa ja Itaalia ülikoolides ning omandas magister artiumi kraadi. Ta oli kõigepealt hertsog Friedrichi õpetaja ning seejärel tema nõunik ja lähedane sõber. Kui Friedrich 1498. aastal Saksa ordu kõrgmeistriks valiti, läks Watt temaga Preisimaale kaasa ning sai 1499. aastal tema kantsleriks. Selles ametis oli ta kuni 1503. aastani, mil ta sai Samlandi (Sambia) piiskopiks. Paavstliku kinnituse sai ta sellele ametile kaks aastat hiljem, seejärel suri ta aga peagi.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit

Jõgevamaa Omavalitsuste Liit oli Jõgeva maakonna omavalitsusi ühendav koostöökogu, mis asutati 13. novembril 1992. Liitu kuulusid maakonna 12 kohalikku omavalitsust.
Jõgevamaa Omavalitsuste Liit lõpetas tegevuse 31. jaanuaril 2018.

Liidu juhtimine

Jõgevamaa Omavalitsuste Liidu kõrgeimaks juhtorganiks oli liidu volikogu, kuhu kuulub igast omavalitsusüksusest kaks esindajat. Liidu tegevjuhtkonnaks oli kõigist maakonna linnapeadest ja vallavanematest koosnev juhatus.
Liidu igapäevast tööd korraldas büroo, mis asus Jõgeva Maavalitsuse hoones aadressil Suur tn 3, Jõgeva 48306. Büroo tegevust juhtis tegevdirektor.

Huvitavat

Jõgevamaa Omavalitsuste Liit korraldas 2012. aasta novembris esimese maakonna-teemalise Vikipeedia artiklivõistluse.
Achensee

Ajalugu

Innsbrucki linn ostis järve 1919. aastal St. Georgenberg-Fiechti kloostrilt, kes oli saanud selle Schlittersi valitsejatelt 1120. aasta paiku.

Jõujaam

Alates 1924. aastast haldab järve Tiroler Wasserkraft AG, mis asutati sel eesmärgil.
Algselt oli ainsaks väljavooluks Achenbach, mis jõudis Isarisse. 1927. aastast alates, kui jõujaam Jenbachis valmis sai, voolas see peamiselt Inni, kus veetase oli 380 m allpool. 8 peltoni turbiini (500 p/min) toodavad kokku 96 MW.
Talviti alandatakse järve taset kuni 6 m; vastavalt muutub ka järve suurus. Veehoidla võib hoida maksimaalselt 66 miljonit m³ vett.

Turism

Kui Alam-Inntali raudtee 1859. aastal valmis sai, hakkas turism õitsema. Kloostrile tulu toomiseks soetati 1887. aastal esimene aurik St. Josef. Edasi algatati 7 km pika Achensee kitsarööpmelise ratasajamiga raudtee ehitamine Jenbachi ja Seespitzi vahele, mis võeti kasutusele 1889. aastal. 21. juulil samal aastal võeti kasutusele teine aurik, St. Benedikt. 1890. aastal vedasid kaks laeva võimsusega 320 kohta umbes 30 000 reisijat.
1911. aastal võeti kasutusele kolmas plaanitud laev, Stella Maris . See oli esimene reisilaev järvel Austria-Ungaris, mis oli kohe varustatud diiselmootoriga. Laev oli mõeldud 400 reisijale ja varustatud eriti vaikse mootoriga madalatel pööretel, mis oli sarnane nendega, mida hiljem kasutati Esimese maailmasõja allveelaevades.
Kuid Stella Marist oli raske manööverdada. Kui järve ostis 1919. aastal Innsbrucki linn, sai laeva uueks nimeks Stadt Innsbruck. 1925. aastal soetati mootorlaev nimega Tirol ja 1927. aastal veeti esmakordselt rohkem kui 100 000 reisijat.
1959. aastal asendati St. Benedikt moodsama alusega, millel oli sama nimi ja diiselmootor. 1971. aastal asendati Tirol suurema laevaga Tirol II 40 reisijale. 1994. aastal võeti teenistusse MS Tirol, see asendas Stadt Innsbrucki, ja augustis 2007 asendas MS Stadt Innsbruck St. Benedikti.
Kūlupėnai

Ajalugu

Kūlupėnaid on esimest korda kirjalikult mainitud aastal 1566. See kuulus algselt Plateliai mõisale. Küla elanikud osalesid aktiivselt Novembriülestõusus. XIX sajandil kuulus küla Kartena mõisale.
Aastal 1932 valmis Šiauliai-Kretinga raudteelõik, mille äärde rajati Kūlupėnai raudteejaam. Aastal 1940 rajati külla Kartena linavabriku filiaal. Külas elanud raudteejaama teemeister Juozas Sabulis oli esimene küüditatud leedulane. Kokku küüditati 67 selle küla elanikku. Aastal 1947 rajati külla linavabriku tarbeks väike elektrijaam, mis hakkas elektriga varustama ka ülejäänud küla. Aastal 1949 sai külast kohaliku kolhoosi keskasula, nõukogude aja lõpul sai kolhoosist sovhoos.
Aastal 1994 rajati külla palvemaja, mille asemele aastal 2006 ehitati kirik. Aastal 1996 sai külast kohaliku kihelkonna keskus.
Ida-Virumaa teenetemärk

Ida-Virumaa teenetemärk on Ida-Viru maakonna teenetemärk.
Ida-Virumaa teenetemärgiga autasustatakse isikuid Ida-Viru maakonnale osutatud eriliste teenete või väljapaistvate saavutuste tunnustamiseks. Autasustamise otsustab ja autasu annab kätte Ida-Viru maavanem.