google/wiki40b huggingface dataset:
Aadu Kalve

Aadu Kalve (kuni 1936. a. Ado Kalve, kuni 1922. a. Ado Mädasson; 4. aprill 1899 Ennuvariku talu, Tarvastu vald, Viljandimaa – 9. november 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).

Elukäik

Õppis Andres Kamseni kaubanduskoolis Viljandis. Astus 16. detsembril 1918 Tarvastu Kaitseliitu ning osales selle 7-mehelise salgaga Viljandi Vabatahtlike Pataljoni II rühma koosseisus Pikasilla juures peetud võidukais lahinguis. 1. märtsist 1919 vabastati Kaitseliidust. Alates 20. maist 1919 Viljandi Kooliõpilaste Pataljonis, selle koosseisus oli taas lahinguis 6.–16. juulini ja 19. augustist – 1. novembrini 1919. 29. novembrist 1919 kuni 6. augustini 1921 õppis Sõjakooli esimesel rahuaegsel kursusel jalaväe alal ning ülendati seoses selle lõpetamisega alamleitnandiks. 
Sõjakooli lõpetamisel asus teenima lennuväes, kus määrati Merilennu salga nooremaks ohvitseriks. Samal ajal õppis lennuväe õppejaoskonnas lendurvaatlejate kursusel, mille lõpetas 1. jaanuaril 1923 ning kinnitati lendurvaatleja kutses. 9. augustist 1923 määrati tehnikajaoskonna ülema abiks, 15. märtsist 1924 (seoses lennuväerügemendi formeerimisega) viidi üle Tartus asunud eskadrilli nr. 1 luurelennukite rühma ülema kohusetäitjaks. 1. novembrist 1925 kuni 4. novembrini 1926 oli vastastikuse tutvumise huvides lähetatud Läti lennuväedivisjoni teenima. Seoses lennuväerügemendi ümberformeerimisega sai ta 1. aprillist 1927 eskadrilli nr. 5 rühmaülemaks. 1929. aastal lõpetas Tartu linna Õhtuse Ühisgümnaasiumi humanitaarharu ning asus Tartu Ülikoolis teoloogiat õppima, kuid need õpingud katkesid 1934. aastal seoses Tallinnasse teenistusse asumisega.
1. juulil 1930 toimunud õhukaitse reorganiseerimisel määrati Tartus loodud  Üksiku Lennuväedivisjoni nr. 2 fotoohvitseriks. 1. juunist 1934 toodi üle lennukooli, kus määrati adjutandi kohusetäitjaks. 13. maist 1935 lähetati ajutiseks teenistuseks Õhukaitse Staapi, kus teenis I osakonna ülema ajutise kohusetäitjana. 2. veebruarist 1937 sai temast lennukooli aspirantide klassi õppejõud ning ka maapealse väljaõppe jaoskonna ülema kohusetäitja. 16. detsembrist 1938 vabastati omal soovil tegevteenistusest. 
Asus tööle Vasalemma lubja ja marmoritööstuses Külm & Co direktorina, pärast 1940. aasta juunipööret jäeti samasse tööstusse ametisse tehnilise direktorina, tööstuse juhtimine läks uue võimuesindaja komissaride kätte. Töö kõrvalt pidi Kalve juhtima ka Vasalemma rahvamaja tegevust. 1941. aasta suvel otsustas Nõukogude Liidu tagalasse evakueerimise vältimiseks asuda teenima Tallinna Töölispolku, ta määrati selle II pataljoni adjutandiks. Deserteerus polgust, kui Saksa sõjavägi Tallinna jõudis, ning asus koos perega Tartus elama. Arreteeriti 17. oktoobril 1941 ning mõisteti peale lühikest juurdlust surma. Süüdistuskokkuvõttes seisis: "Aktiivne kommunist. Töölispolgus. Pidas rahvamaja juhatajana kommunistlikku korda ülistavaid kõnesid."
Moskva ja kogu Venemaa patriarh

Moskva ja kogu Venemaa patriarh (lühidalt ka Moskva patriarh; vene keeles Патриарх Московский и всея Руси) on Vene Õigeusu Kiriku eestseisja tiitel alates aastast 1589.
Patriarhi tiitli andis Moskva metropoliidile Iiobile 1589. aastal tollane Konstantinoopoli oikumeeniline patriarh Ieremías II. Tiitlit kinnitati 1590. ja 1593. aastal Konstantinoopolis toimunud kirikukogudel.
Peeter I likvideeris patriarhi ameti oma kirikureformiga 1721. aastal, kuigi koht ise oli jäetud vakantseks juba pärast patriarh Adriani surma 1700. aastal.
Patriarhi amet taastati alles ülevenemaalisel kirikukogul 28. oktoobril (ukj 11. novembril) 1917. 5. (18.) novembril valiti patriarhiks Tihhon, tema intronisatsioon toimus 21. novembril (4. detsembril) 1917. Patriarh Tihhoni surma järel 1925. aastal riik uut patriarhi valida ei võimaldanud ja ametikoht jäi taas vakantseks.
Uuesti taastati patriarhi amet Jossif Stalini loal 1943. aastal, mil uueks patriarhiks valiti senine patriarhi kohusetäitja Sergius (Sergi).
Alates 1. veebruarist 2009 on Moskva ja kogu Venemaa patriarh Kirill.
Michel Ney

Michel Ney (prantsuse hääldus: ​[miʃɛl ˈnɛ], tuntud kui Marssal Ney; 10. jaanuar 1769 – 7. detsember 1815) oli Prantsusmaa sõjaväelane ja sõjaline juht Prantsusmaa revolutsiooni sõdade ja Napoleoni sõdade ajal, Elchingeni hertsog (1808) ja Moskva vürst (1813).
Ta oli üks 18-st Napoleoni poolt nimetatud Impeeriumi marssalist.
Sõdurid andsid talle hüüdnime Le Rougeaud ("punanägu"), Napoleon kutsus teda le Brave des Braves ("vapramatest vapram").
Jõgitakjas

Kirjeldus

Jõgitakjad on kuni 8 dm kõrgused taimed, mis kasvavad poolenisti vees. Tavaliselt on jõgitakjatel lineaalsed lehed, aga mõnel on need küllalt lihakad ja peaaegu kolmnurkse läbilõikega. Lehed on 3–12 mm laiad, selgelt eristuva soonega keskel ja ererohelised. Lehed säilitavad värvi hilissügiseni. Nendel liikidel, mis kasvavad sügavas või voolavas vees, on lehed täielikult vee all või nende ülaosa toetub veepinnale.
Vars on püstine, kas harunenud või lihtne. Tavaliselt ulatub vars veest välja, aga esineb vorme, mis veepinnalt kõrgemale ei ulatu. Niisugustel on pikad nõrgad lehed.
Õied on väikesed ja koondunud nuttidesse. Ühel taimel on mitu nutti, mis omakorda moodustavad tõlviku. Tõlviku ülemistes nuttides on üksnes isasõied ja alumistes üksnes emasõied. Isasõis koosneb 3–6 silmapaistmatust pruunikast kattelehest ja pikkadest valgetest tolmukatest, mille tolmukapead annavad õisikule villatordi kuju. Emasõies on 3 kattesoomust ja emakas, mille emakasuue on 1,2–2 mm pikk. Emasõisikud puhkevad mitu päeva varem. Sel ajal on taime enese tolmukad veel kindlalt õide suletud ja see võimaldab risttolmlemist.
Vili on 4–7 cm pikk ja selles on üks seeme. Viljal on terav ots. Ühe tähiku emasõitest moodustub kerajas koguvili, mis meenutab pisut siili okkaid. Viljad võivad levida nii tuule kui vee abil. Kui vili vette langeb, püsib ta kaua pinnal ja võib vooluga läbida pikki vahemaid.
Lisaks seemnetele võib jõgitakjas levida ka risoomi tükkide abil.
Serafimovskoje kalmistu

Serafimovskoje kalmistu (vene Серафимовское кладбище) on kalmistu Peterburis Staraja Derevnja metroopeatuse vahetus läheduses.
Tänapäeval võtab kalmistu enda alla 59 hektarit maad.
Nemunas

Nemunas (eesti keeles on mööndav ka nimekuju Neemen; leedu Nemunas [nämunas], valgevene Нёман, Nioman, vene Неман, saksa Memel, poola Niemen) on jõgi Euroopas. Jõgi saab alguse Valgevenest (lähte kõrgus 176 m) ja suubub Läänemere Kura lahte, moodustades delta.
Nemunas on 937 km pikk. Sellest 459 km voolab ta Valgevenes, 359 km Leedus ning 116 km Leedu ja Venemaa Kaliningradi oblasti piirijõena. Nemunas on Leedu pikim jõgi, pikkuselt on ta Valgevenes 3. ja Läänemere vesikonnas 4. Ülemjooksul, enne Vusaga ühinemist kannab ta nime Niomaniec. Varem oli jõe lähe kaugemal, väidetavalt olevat Nemunas varem alanud Łošaga samast allikast.
Valgla on 98 200 km² ja sinna kuulub 72% Leedu territooriumist. Sügavus on kuni 5 m ja laius kuni 500 m. Vooluhulk suudmes on 678 m³/s, kuid suurvee ajal, mis on märtsist maini, kuni 6800 m³/s. Jõgi voolab aeglaselt, alamjooksul 2 m/s.
Jääkattes on Nemunas harilikult detsembrist märtsi lõpuni.
Nemunase kaldal asuvad linnadest Stoŭbcy, Biarozaŭka, Masty, Hrodna, Druskininkai, Alytus, Birštonas, Prienai, Kaunas, Vilkija, Gelgaudiškis, Jurbarkas, Smalininkai, Panemunė, Neman ja Sovetsk. Alevitest jäävad jõe kaldale Lubča, Merkinė, Balbieriškis, Rumšiškės, Kačerginė, Kulautuva, Zapyškis, Žemoji Panemunė, Kriūkai, Seredžius, Veliuona, Raudonė ja jõe delta saartel asuv Rusnė.
Nemunasse suubub 105 jõge (1. taseme lisajõed), millest 15 on üle 100 km pikad. Neist suurimad on Neris, Nevėžis, Ščara ja Šešupė. Tal on isegi 11. taseme lisajõgesid.
Nemunasel on tähtis positsioon Kura lahe elustiku säilitamisele. Nemunasest tulev vesi hoiab lahe vee värske ja võimaldab seal elada nii magevee- kui merekaladel. Nemunase delta laieneb lahe arvel.
Free Software Foundation Europe

Free Software Foundation Europe (lühend FSFE) on mittetulunduslik valitsusväline organisatsioon, mis tegeleb vaba tarkvara leviku soodustamisega Euroopas.  
FSFE asutati 2001. aastal USA-s resideeriva Free Software Foundationi (FSF) ametliku sõsarorganisatsioonina Euroopas. Samas on see FSF-st nii juriidiliselt kui ka rahaliselt sõltumatu üksus. 
FSFE osaleb GPL-i uue versiooni väljatöötamisel, osaleb AGNULA projektis, pakub tuge FSF-le GNU projektis, osales ÜRO korraldatud Maailma Infoühiskonna Tippkohtumise (WSIS) ettevalmistustöös, osaleb Maailma Intellektuaalse Omandi Organisatsiooni (WIPO) töös vaatlejaliikmena, taotleb UNESCO-lt vaba tarkvara kandmist maailma kultuuripärandi nimekirja, võitleb tarkvarapatentide kehtestamise vastu Euroopas.
Mayssa Maghrebi

Mayssa Maghrebi (ميساء مغربي; sündinud 19. augustil 1983 Marokos) on Araabia Ühendemiraatide näitleja.
Niccolò Massa

Niccolò Massa (ladinapäraselt Nicolaus Massa; 1485 Veneetsia – 1569 Veneetsia) oli Itaalia arst ja anatoom, kes avaldas 1536. teose Liber introductorius anatomiae. 1536 kirjeldas ta aju-seljaajuvedelikku. Ta avastas haistmisnärvi, mitmed näolihased ja musculus genioglossus e. Temalt pärinevad esimesed täpsed eesnäärme ja kõhukelme kirjeldused.
Pöördus valitseva arvamuse vastu justkui oleks emakas seitsmeks kambriks jaotatud.
Mõjukateks peeti tema kirjutisi katku ja süüfilise kohta.
Süüfilise põhjuse asetas ta maksa ja nakkusteed ei saanud piirduda, tema poolt omaks võetud arvamuste kohaselt, ainult suguliste kontaktidega (per contagionem coiti, per pudendas partes). Süüfilise raviks soovitas ta elavhõbedat ja hariliku guajakipuu vaiku. Ta tuvastas esimesena seose süüfilisenakkuse ja neurosüüfilise neuroloogilis-psühhiaatriliste sümptomite vahel.
Kohatu mõis (Kullamaa)

Kohatu mõis (saksa keeles Kohhat) oli eramõis, mis asus Kullamaa kihelkonnas Läänemaal.
Mõis rajati ajavahemikul 1726–1733 Vaikna mõisast eraldatud alast. Kuid nimekuju Kohhat esmamainiti alles 1798. Mõis oli Kullamaa, Kohatu küla Märjamaa kihelkonnas.
1920. aastatel tekkis mõisa maadele asundus, mis pärast 1940. aastaid liideti Kohatu külaga.
Kullamaa kihelkonnas asus Kütke mõis, mis oli Kohatu kõrvalmõis. Kütke mõis asub tänapäeval samuti Kohatu külas.
Ogle'i maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1836. aastal.
Kalmu karstiala

Kalmu karstiala (ka: Aste karstiala) on karstiala Saare maakonnas Kaarma vallas Aste külas.
Karstialal on 150 m pikkune, 60 m laiune ja 2 m sügavune karstinõgu. Suurvee ajal moodustub nõkku karstijärvik.
Savijalakesed

Savijalakesed on novembris 1982 loodud rahvatantsuansambel.
Tantsuansambel tantsib rahvatantse, nii folkloorseid kui ka autoritantse, peamiselt eesti omi. Tantsurühm käib koos Tallinnas. Rahvatantsuansamblit juhendab Piret Lett.
Eugen Bleuler

Biograafia

Bleuler sündis Šveitsis, Zürichi lähedal Zollikoni linnas jõuka talupidaja Johann Rudolf Bleuleri ja tema naise Pauline Bleuleri peres. Pärast arstiteaduskonna lõpetamist 1881 Zürichis asus Bleurer Waldau psühhiaatriakliinikus tööle Gottlieb Burckhardti assistendina, kes ühena esimestest tegi oma haiglas psühhoneuroloogilise operatsiooni. Pärast mõneaastast tööd Bernis Gottlieb Burckhardti käe all (1884) suundus ta õppereisile Prantsusmaale, Saksamaale ja Inglismaale, mille käigus tutvus teiste hulgas tänapäevase neuroloogia isaks peetava Jean-Martin Charcoti ja Emil Kraepelinile neuroanatoomiat õpetanud Bernhard von Guddeniga. Pärast aastast eemalolekut asus Bleuler Zürichis ülikooli haiglas tööle praktikandina.
1886. aastal sai ta Reini jõe saarel endises kloostris asunud Rheinau psühhiaatriakliiniku direktoriks. Kliiniku käekäik polnud kiita ja Bleuler soovis sealsete haigete olukorda parandada. 
1898. aastal naasis ta Zürichisse ja võttis vastu direktorikoha Burghölzli ülikooli kliinikus, kus ta üle kümne aasta tagasi oli praktikandina töötanud.

Bleuler ja Freud

Bleuler tundis huvi psühhoanalüütilise introspektsiooni vastu ja kirjutas poolehoidva arvustuse Josef Breueri ja Sigmund Freudi raamatule hüsteeriast (skasa keeles: "Studien über Hysterie"). Bleuler uskus sarnaselt Freudiga teadvustamata keerukate mentaalsete protsesside olemasolusse. Ta julgustas ka oma Burghölzli kliiniku töötajaid alateadvuslikesse ja psühhootilistesse nähtustesse süvenema.
Sellele vaatamata leidis ta, et Freudi loodud lähenemine on liialt dogmaatiline ja astus 1911. aastal Rahvusvahelise Psühhoanalüütilise Assotsiatsioonist hulgast välja. Kirjas Freudile põhjendas ta oma käitumist järgmiselt: " [...] taoline "kõik või mitte midagi" suhtumine on minu meelest vajalik religioossetele kogukondadele ja poliitilistele liikumistele... teaduse seisukohalt, aga pean seda ohtlikuks.".
Bleuler astus küll assotsiatsioonist välja, kuid tsiteeris endiselt Freudi populaarset õpikut "Textbook of Psychiatry" (1916) ja toetas tema püüdlusi saada Nobeli auhind.

Dementia Praecox

Laiemale avalikkusele tutvustas Bleuler skisofreenia terminit 24. aprillil 1908 Berliinis peetud loengus. Talle lähem teadusringkond võis terminit kohata siiski mõnevõrra varem, sest on teada, et umbes 1907. aastal diskuteerisid Bleuler ja kolleegid Zürichis Kraepelini Dementia Praecoxi skisofreeniaga asendamise otstarbekuse üle. 1911. aastal avaldas Bleuler teedrajava töö: "Dementia Praecox, oder Gruppe der Schizophrenien". Erinevalt Kraepelinist lähtus Bleuler psüühiliste funktsioonide lõhestatusest skisofreenia puhul ning segasuse ja dementsuse teket nägi ta teisejärgulisena. Olulisteks primaarseteks sümptomiteks pidas ta ennekõike assotsiatiivse mõtlemise häireid ja sekundaarseteks hallutsinatsioone ja luulumõtteid. Bleuler toetas skisofreeniahaigete eugeenilist steriliseerimist, kuna uskus, et tegu on tugevalt geneetilise haigusega, mis viib paratamatult inimrassi genotüübi allakäigule.
Saatürid

Saatürid on vanakreeka mütoloogias olendid, kellele enamasti omistatakse mehe ülakeha ja soku jalad ning sarved. Nad olid metsikud ja himurad olendid ning kuulusid Dionysose saatjaskonda.
Tuntuim saatür oli Paan.
Kalju Kukk

Kalju Kukk (2. august 1943 Pärnu – 13. juuni 2018 Järvakandi) oli eesti luterlik vaimulik.
Ta on õppinud Pärnu 4. Keskkoolis, kuid lõpetas aastal 1963 Pärnu Kaugõppekeskkooli, samal aastal asus ta õppima Usuteaduse Instituuti, kuid ei lõpetanud seda.
Kiriklikku teenimist alustas ta jutlustajana, olles ametis erinevates EELK kogudustes – 1964–1968 Paistus ning 1968–1974 Mehikoormas ja Piirissaarel. 
12. novembril 1974 ordineeriti Kalju Kukk aseõpetajaks ning määrati teenima Jämaja ja Anseküla kogudusi Saaremaal, mida ta teenis aastatel 1974–1976. 
1978. aasta alguses määrati ta Puhja koguduse õpetajaks. Selles ametis oli ta kuni 1991. aastani, hooldades aastast 1979 ka Rannu kogudust. 
Hiljem on Kalju Kukk teeninud erinevaid kogudusi Rapla piirkonnas (Rapla, Järvakandi, lisaks hooldanud Juuru, Tori ja Vändra kogudusi). 
2012. aastal arvati Kalju Kukk emerituuri, kuid pärast sedagi on ta abistanud vaimulikke erinevate koguduste juures. 
Kalju Kukk pälvis 2018. aastal EELK aukirja. 
Tema vend Mihkel Kukk on Rapla Maarja-Magdaleena koguduse õpetaja, vend Joel on purjetaja, jääpurjetaja ja spordireporter. 
Kalju Kukk saadeti 19. juunil 2018 Rapla kirikust Rapla kalmistule.
Huang Hua

Huang Hua (hiina keeles 黄华, pinyinis Huáng Huá, sünninimi Wang Rumei; 25. jaanuar 1913 Zhili provints (tänapäeval Hebei provints) – 24. november 2000 Peking) oli Hiina Rahvavabariigi riigitegelane ja diplomaat.
Huang Hua õppis Yenchingi Ülikoolis. Hiina Kommunistlikku Parteisse astus ta 1936. aastal. Alates 1937. aasta oktoobrist töötas ta Hiina Kommunistliku Partei Keskkomitees ja muudel olulistel ametikohtadel. Korea sõja ajal oli ta Hiina Rahvavabariigi esindaja rahuläbirääkimistel. Alates 1953. aastast oli ta Hiina Rahvavabariigi Välisministeeriumi Lääne-Euroopa ja Aafrika osakonna juhataja. 1960–1971 töötas ta Hiina Rahvavabariigi suursaadikuna Ghanas, Egiptuses ja Kanadas. Ta oli esimene Hiina Rahvavabariigi esindaja Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis.
3. detsembrist 1976 kuni 19. novembrini 1982 oli ta Hiina Rahvavabariigi välisminister.
Ketasfriis

Ketasfriis või ketasliist (saksa keeles Scheibenfries, prantsuse keeles besants, inglise keeles bezantée moulding) on ehisliist, mille ornamendi moodustavad korrapärases reas asuvad lamedad kettad (bizantius aureus – bütsantsi kuldmünt). Ketasliist on iseloomulik kaunistuselement Prantsusmaa romaani arhitektuuris 12. sajandil, kaunistades friise, arhivolte, sambatalumeid ja pilastrite kannelüüre.
Tartu maraton

Tartu maraton on Eesti tuntuim ja osavõtjaterohkeim suusamaraton. Maraton toimub igal aastal veebruari kolmandal pühapäeval ning kuulub rahvusvahelisse Worldloppeti ja Eesti Estoloppeti pikamaasuusatajate sarja.
Maratoni Tartu- ja Valgamaal kulgeva raja põhivahemaa on 63 kilomeetrit ja lühivahemaa 31 kilomeetrit. Maratoni sõidetakse traditsiooniliselt klassikalises stiilis. Maratoni reeglid on vastavuses Rahvusvahelise Suusaliidu ja Eesti Suusaliidu pikamaasuusatamise võistlusmäärustega.
Maratoni korraldab Klubi Tartu Maraton.

Ajalugu

Esimene Tartu maraton toimus 1960. aastal. 1967. aastal toimus võistlus esmakordselt ka naistele. 1986. aastal lõpetas Tartu maratoni 9858 osavõtjat, mis on kehtiv lõpetajate rekord. Worldloppeti sarja kuulub üritus alates 1994. aastast. Alates 1997. aastast korraldatakse lisaks põhivahemaale ka lühikese vahemaaga maratoni.
Pärast esimest maratoni aastal 1960 on Tartu maraton ära jäänud 14 aastal. Viimati, 2014. ja 2016. aastal, jäi maraton ära kehvade lumeolude tõttu.

Tuntud osalejaid

Aastate jooksul on Tartu maratonil osalenud avaliku elu tegelasi, kes ei ole sportlased. Pika distantsi on korduvalt läbinud näiteks poliitikud Andrus Ansip, Meelis Atonen ja Jürgen Ligi, ajakirjanikud Priit Pullerits, Roald Johannson, Hannes Hermaküla, Meelis Kompus, Jüri Muttika, Tarmo Tiisler, Alvar Tiisler, näitleja Veikko Täär, riigiametnikud Madis Lepajõe, Norman Aas, Uku Hänni. Tartu maratoni saadikutena on avalikult suusasõiduks valmistunud ja maratoni sündmustel osalenud näiteks teleajakirjanikud Grete Lõbu ja Annely Adermann ning laulja Kaire Vilgats.
Animated Dreams

Animated Dreams oli Baltimaade suurim animafilmide festival, mis toimus igal sügisel Tallinnas. Animated Dreams alustas Pimedate Ööde Filmifestivali programmis 1999. aastal. 
Lisaks rahvusvahelisele võistlusprogrammile ning mitmetele eriprogrammidele toimusid festivalil tudengifilmide linastused ja lasteseansid. Festivali Grand Prix oli alates 2014. aastast Heino Parsi NAEL. Varasem peaauhind kandis nime Wooden Wolf.
Festivali kunstiliste juhtide hulka kuulusid erinevatel aastatel Heilika Pikkov, Mari-Liis Rebane ning 2016. aastal oli festivali juhiks Olga Pärn.
2017. aastal PÖFFi kärgfestivalid Animated Dreams ja Sleepwalkers ühinesid animatsiooni ja lühifilmide festivaliks PÖFF Shorts.
Erich Eek

Erich Herbert Eek (ka Eeck) (23. jaanuar 1893 Tallinn – 16. jaanuar 1974 Oakland, California, USA) oli Eesti õigusteadlane, kohtutegelane ja vandeadvokaat.
Lõpetas 1911 hõbeaurahaga Tallinna Nikolai Gümnaasiumi. 1911–1915 õppis Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. EÜS Põhjala liige.

Karjäär

1916–1918 vannutatud advokaadi abi ning samal ajal Tallinna vaeslastekohtu sekretär. 
1918–1919 Tallinna-Haapsalu rahukogu kohtu-uurija Tallinnas.
1919–1920 Eesti Vabariigi prokuröri abi. Maist juunini ja augustis 1919 täitis ajutiselt Eesti Vabariigi prokuröri kohuseid. Prokuratuuri ümberkorraldamise järel aprillist 1920 sama aasta septembrini Kohtupalati prokuröri vanemabi, täites kogu selle aja Kohtupalati prokuröri kohuseid.
1920–1921 Tallinna-Haapsalu rahukogu alaline liige.
1921–1922 Kohtupalati liige.
1922–1940 vandeadvokaat Tallinnas. 1927–1938 Vannutatud Advokaatide Nõukogu liige, 1938–1939 Advokatuuri nõukogu liige ja nõukogu sekretär. 1927–1940 Riigikontrolli juriskonsult. 
Osales Rahvaerakonna kandidaadina 1926. aasta Riigikogu valimistel ja 1930. aasta Tallinna linnavolikogu valimistel.
Autasustatud Valgetähe III klassi teenetemärgiga (1939).

Isiklikku

Ema Lydia Olga Eeck (sündinud Piepenberg), isa kaupmees Karl Viktor Eeck. 
Abikaasa Sinaida Eek (sündinud Smetanina) (15. august 1896 – 1983), tütar Lilian ja poeg Aarne Erich. 
Põgenes 1944 Saksamaale, 1951 siirdus USA-sse.
Voronoi diagramm

Illustratsioon

Voronoi diagrammi kirjeldamiseks sobib näide kaupluste hulgast linnas. Seda saab kasutada, kui tahetakse hinnata klientide arvu mingis poes, eeldusel, et kõik tingimused on võrdsed (tooted, hind, kvaliteet jne). Samuti on loogiline eeldus, et kliendid valivad külastatava poe kauguse järgi. Külastatakse lähimat kauplust. Sellisel juhul antud poe  Voronoi rakk  annab hinnangu potentsiaalse külastajate arvu kohta valitud kaupluses.
Enamikus linnades on võimalik kaugust leida kasutades tuttavat eukleidilise kauguse leidmise valemit: 
või Manhattani kauguse valemit:

Ajalugu

Voronoi diagrammide mitteametlik kasutus ulatub tagasi kuni Descartesini aastasse 1644. Dirichlet kasutas 2-dimensionaalseid ja 3-dimensionaalseid Voronoi diagramme seoses oma homogeensete teise astmega polünoomide uurimisega. Briti füüsik John Snow kasutas Voronoi diagrammi 1854. aastal illustreerimaks, kuidas enamik inimestest, kes surid Soho koolera epideemiasse, elasid lähemal Broad Streeti pumbale kui mistahes teisele veepumbale.
Voronoi diagrammid on saanud nime Vene-Ukraina matemaatiku Georgi Voronoi järgi, kes defineeris ja uuris üldist n-dimensionaalset juhtu 1908. aastal. Voronoi diagramme, mida kasutatakse geofüüsikas ja meteoroloogias, analüüsimaks ruumiliselt jaotunud andmeid (nagu näiteks sademete hulk), nimetatakse Ameerika meteoroloogi Alfred H. Thiesseni järgi Thiesseni hulknurkadeks. Tahkisefüüsikas teatakse taolisi mosaiike Wigner-Seitzi ühikrakkudena. Üldiste võrede jaoks Lie grupis, kutsutakse rakke lihtsalt fundamentaalseteks domeenideks. Üldistes meetrilistes ruumides kutsutakse neid rakkusid fundamentaalseteks polügoonideks.

Üldistused ja variatsioonid

Nagu võib definitsioonist eeldada, saab Voronoi rakke defineerida ka eukleidilisest erinevates meetrikatest (nagu Mahalanobis või Manhattan). Ometi võivad neil juhtudel olla Voronoi rakkude piirid keerulisemad kui eukleidilise juhtumi puhul. Kaalutud Voronoi diagrammi puhul arvestatakse Voronoi raku defineerimisel ka asjaoludest tingitud lisakaaludega, arvestades neid generaatori punktide juurde. Sel juhul võivad mõned Voronoi rakud olla tühjad.
Voronoi diagramm n punktiga ja d dimensiooniga nõuab  paigutusruumi. Seetõttu ei ole Voronoi diagrammid reaalselt teostatavad kui d > 2. Alternatiiviks on võimalus kasutada ligikaudseid Voronoi diagramme, kus Voronoi rakkudel ei ole selgeid piire, kuid mida saab eeldada. Teine alternatiiv on kasutada Voronoi diagrammi tegemisel ebaselgeid algpunkte, mis annaks ka ebaselged Voronoi rakud.
Helmstedt

Geograafia

Helmstedt asub Elmi ja Lappwaldi mägede vahelises lohus, mis on üleminekuala Harzi põhjapoolsete eelmägede ja Põhja-Saksa madaliku vahel. Seda ümbritseb Elm-Lappwaldi maastikukaitseala. Kesklinn paikneb umbes 36 km Braunschweigist idas, 45 km Magdeburgist läänes ja 90 km Hannoverist idas.
Haldusalasse kuuluvad paikkonnad Barmke ja Emmerstedt, mis mõlemad liidendati 1974. aasta haldusreformiga, ning Büddenstedt, mis liidendati 2017. aastal, samuti kuurortlinn Bad Helmstedt, umbes 3,5 km kesklinnast idas.

Ajalugu

Asulat Saksimaa hertsogiriigis on esmakordselt mainitud kui Helmonstede 952. aasta dokumendis, mille andis välja Saksa kuningas Otto I. Varem kutsuti linna ka Helmstädt, linn arenes benediktlaste Sankt Ludgeri kloostri läheduses, mille Liudger asutas 800. aasta paiku misjonijaamana. Helmstedti linnaõigus pärineb 1247. aastast. Linn kuulus 1490. aastani Werdeni abtkonnale, mil selle ostis Braunschweig-Lüneburgi hertsogkond. Aastatel 1576 kuni 1810 asus siin Helmstedti Ülikool.
1940. aastate lõpust kuni 1990. aastani oli linnas suur piiripunkt Lääne-Saksamaa ja Ida-Saksamaa vahel. Peamine raudtee ja Autobahn Lääne-Saksamaa ja Berliini vahel, läbi Ida-Saksamaa, algas Helmstedt–Marienborni piiripunktist, tuntud ka kui Checkpoint Alpha. Ametlik sõjaväeline liiklus NATO riikidest Lääne-Berliini oli lubatud vaid seda teed pidi.