google/wiki40b huggingface dataset:
Alexandrine (Taani kuninganna)

Alexandrine Auguste (24. detsember 1879 Schwerin – 28. detsember 1952 Kopenhaagen) oli Mecklenburg-Schwerini printsess ja Taani kuninganna. Ta oli Taani kuninga Christian X abikaasa.

Sünd ja lapsepõlv

Alexandrine sündis Mecklenburg-Schwerini suurhertsogi Friedrich Franz III ja Venemaa keisri Nikolai I tütretütre suurvürstinna Anastassija Mihhailovna tütrena.
Alexandrinel oli vend, Mecklenburg-Schwerini suurhertsog Friedrich Franz IV (1882–1945), ja õde Cecilie Auguste Marie (1886–1954), kes oli abielus viimase Saksa kroonprintsi Wilhelmiga.

Abielu

Alexandrine abiellus 26. aprillil 1898 Cannes'is Taani printsi Christianiga. Neil oli kaks last: Frederik IX (1899–1972), Taani kuningas 1947–1972, ja Knud (1900–1976).
1902 annetati abielupaarile Marselisburgi loss. Alexandrine hoolitses väga lossiaia eest.
Alexandrine sai 1906 kroonprintsessiks ja 1912 kuningannaks. Poliitikas ta kaasa ei rääkinud, aga oma abikaasale oli ta täielikult lojaalne.
Alexandrine huvitus muusikast. Ta tegutses Kopenhaageni muusikaühingu (Musikforeningen) ja Taani Richard Wagneri ühingu (Den danske Richard Wagnerforening) kaitsjana. Ta oli tuntud ka oma õmblustööde poolest, mida ta hetategevaks otstarbeks müüs. Pärast oma ämma Rootsi Louise surma sai ta mitme Louise asutatud heategeva organisatsiooni patrooniks.
Alexandrine suri 1952 ja maeti abikaasa kõrvale Roskilde toomkirikusse.
Pandju

Pandju on saar Harjumaal Viimsi poolsaare lääneküljel Tallinna lahes, rannikust 400 meetrit läänes. Saar asub Püünsi küla territooriumil.
Pandju pindala on 0,94 hektarit, rannajoone pikkus 1,3 kilomeetrit.
Saare põhjarannik on kääruline. Mandri poole ulatub kitsas madal maasäär, mida eraldab mandrist madal mereriba, Püünsi salm. Madala veetasemega on saar mandriga ühendatud.
1689. aasta Viimsi poolsaare kaardil kasutati saare kohta nimetust Pandisahr.
Pandju saarel on lindude pesitsemise perioodil inimeste viibimine keelatud.
Meremärkidest asub läheduses Pandju läänetooder.
Maisi-lendnõgi

Maisi-lendnõgi (ka maisi-pahknõgi; Ustilago maydis) on nõgiseente klassi kuuluv seeneliik.
Ta moodustab viljakehi maisi tõlvikutel.
Maisi-lendnõgi on üheks mudelorganismiks bioloogilises uurimistöös.
Juhan Kotkas

Juhan Kotkas (2. aprill 1878 Nõo – 7. märts 1963 Võru) oli eesti viiulikunstnik, viiulipedagoog ja helilooja.

Haridus

Juhan Kotkas õppis 1900. aastate alguses Tartu Õpetajate Seminaris, seejärel eraõppeasutuses Peterburis ja Riia Keiserlikus Muusikakoolis.

Tegevus

Ta esines viiuldajana Eesti esimeses sümfooniaorkestris 1900. aastal Tartus. Töötas laulu- ja muusikaõpetajana Pangodis, Tallinnas, Viljandis ja Võrus.
Ta oli esimese eestikeelse viiulimängu õpiku ”Wiiuli kool” (1928) autor, samuti esimesi eesti rahva hulgast pärit professionaalseid viiuliõpetajaid. Juhan Kotkas juures õppis umbes paarsada viiulimängu õpilast (muuhulgas Evald Turgan).
Komponeeris koorilaule, viiuli- ja klaveripalu; neid on antud Eesti Teatri- ja Muusikamuuseumi fondidesse.
Ben Bernanke

Ben Shalom Bernanke [bön'änki] (sündinud 13. detsembril 1953 Augustas) on juudi päritolu Ameerika Ühendriikide majandusteadlane. Ta oli 1. veebruarist 2006 3. veebruarini 2014 Föderaalreservi juhatuse esimees.
Ben Bernanke sündis Georgia osariigis Augustas, kuid kasvas üles Lõuna-Carolina osariigis Dillonis. Tema isa oli farmatseut, pidas oma rohupoodi ning juhtis osalise tööajaga kohalikku teatrit. Ema oli enne Beni sündi olnud kooliõpetaja, kuid hiljem asus ka tema tööle pereäris.
Aastal 1975 kaitses ta Harvardi Ülikoolis bakalaureuse- ja 1979 Massachusettsi Tehnoloogiainstituudis doktorikraadi majandusteaduse alal. Ta on töötanud Stanfordi, Princetoni ja New Yorgi Ülikooli ning MIT õppejõuna.
Ta on pidanud Londoni Majanduskoolis hulgaliselt loenguid rahanduse teooriast. Ta on kirjutanud makroökonoomika kohta 3 raamatut ja mikroökonoomika kohta ühe. Ta oli Riikliku Majandusuuringute Büroo rahamajanduse programmi direktor ja ajakirja American Economic Review toimetaja. Ta kuulub maailma 50 kõige enam avaldatud majandusteadlase hulka.
Juunist 2005 kuni jaanuarini 2006 oli ta presidendi majandusnõunike komisjoni esimees. Alates 2002. aastast on ta olnud USA keskpanga Föderaalreservi juhatuse liige.
Aastal 2006 nimetas president George W. Bush Ben Bernanke neljaks aastaks Föderaalreservi juhiks. Augustis 2009 nimetas president Barack Obama ta ametisse ka järgmiseks ametiajaks, mis algas 2010. aastal.

Tunnustused

Ben Shalom Bernanke valiti 2006. aastal Ameerika Filosoofiaseltsi liikmeks.
Detsembris 2009 nimetas ajakiri Time Ben Bernanke aasta inimeseks.

Isiklikku

Ben Bernanke on abielus Anna Friedmanniga. Neil on kaks last.
Tehiskooslus

Tehiskooslus ehk kultuurkooslus on inimese poolt ja enamasti võõrliikide kasutamise abil oluliselt ümber kujundatud biotsönoos. Tehiskooslusteks on näiteks põllud ja enamasti aiad, sageli ka linnade pargid või haljasalad. Tehiskoosluste loomisel tihti teisaldatakse muld või töödeldakse seda mehaaniliselt ja keemiliselt, muutes nii suurel määral mullaelustikku. Taimed enamasti kas külvatakse või istutatakse.
Kui aga majandatakse või kujundatakse pärismaise elustikuga kooslust, siis pole tegu tehiskoosluse, vaid pärandkooslusega. Seega puisniidud, looduslikud aiad või pärismaiste puude ja põõsastega pargid võivad olla pärandkooslused ja mitte tehiskooslused.
Kloostri metskond

Kloostri metskond loodi 1920. aastal Kloostri, Tuula, Riisipere, Munalaskme, Vasalemma, Ämari, Ohtu, Lehola ja Saida mõisa  maadel. Kantselei asus .
Monreale

Ajalugu

Sitsiilia kuningas Guiglielmo II rajas pärast 1172. aastat Monreale kui kloostriasula ning laskis sinna ehitada kindluselaadse hoonekompleks, kus oli katedraal, peapiiskopi palee, kuningapalee ja benediktlaste klooster. Aastal 1183 asutas paavst Lucius III Monreale peapiiskopkonna. Neist ehitistest on säilinud ainult toomkirik ristikäiguga.
Selle kompleksi ümber kujunes keskaegne asula.

Ehitised

Kuulsaim ehitis on Monreale katedraal.
Fritz Kreisler

Fritz Kreisler (õieti Friedrich Kreisler; 2. veebruar 1875 Viin – 29. jaanuar 1962 New York) oli Austria päritolu USA viiuldaja ning helilooja. Tema isa oli tõenäoliselt juut ja ema tõenäoliselt mitte.
12-aastasena ristiti ta katoliku kirikus. 1943. aastast oli ta USA kodanik.
Ta oli virtuoositüüpi viiuldaja.
Ta on kirjutanud karakterpalu viiulile ja klaverile, opereti "Õunapuuõied" (Apfelblüten; 1919, koos Viktor Jacobiga) jm.
Välisluure

Välisluure on salajase informatsiooni kogumine välisriikidest. Info kogujat nimetatakse luureagendiks ehk spiooniks.

Välisluuret teostavad kõik luureametid (v.a vastuluureametid). Neid eristatakse kogutava info erialalisuse (sõjaväeluureametid koguvad sõjaväelist infot, sõjaväeluure alla liigitatav mereväeluure- sõjalaevastike ja sõjalaeva tehnika kohta jne.) ja info kogumisel kasutatava kogumisvahendi järgi (agentuurluure ja tehniline luure).
Välisriigis tegutsevat agentide võrku nimetatakse residentuuriks, seda juhtivat elukutselist luureohvitseri residendiks. Residentuurid jaotuvad legaalseteks ja illegaalseteks residentuurideks. Legaalne residentuur on seotud suursaatkonnaga, kus diplomaadiameti kattevarjus ja diplomaatilise kaitse all olevad luureohvitserid juhivad agentide võrke. Illegaalsed residentuurid diplomaatilist katet ei kasuta. Ühes riigis võib suurtel luureametkondadel olla mitu erinevat üksteisest sõltumatut residentuuri.
Välisluure teostab ka vastuluuret välisriikides - s.t püüab leida informatsiooni kodumaal tegutsevate välisriikide spioonide kohta, samuti vastutab suursaatkondade luurealase kaitse eest.
200 meetri jooks

Ajalugu

Kiirjooksul on väga pikk ajalugu. Esimestel antiikolümpiamängudel (776 e.m.a.) oli kavas ainult üks ala: dromos (kiirjooks) ehk stadiodromos, mille pikkus oli 192 meetrit. Jooks toimus sirgel rajal. Dromos oli olümpiamängude ainsa alana kavas üle viiekümne aasta, mille järel lisandusid ka pikemad jooksudistantsid.
200 meetri jooks oli kaasaegsetel olümpiamängudel esimest korda kavas 1900. aastal Pariisis. 1896. aastal Ateenas ei lülitatud seda kavasse staadioni järskude kurvide tõttu (raadius ainult 9 meetrit).
200 meetri jooksu on olümpiamängudel joostud peamiselt kurviga rajal, kuid erandlikult 1904. aastal Saint Louises sirgrajal. Finaali pääses 4 jooksjat, kusjuures täpselt 200 meetrit jooksis ainult võitja Archie Hahn. Lähetaja karistas nimelt valelähte tegemise eest stardijoone nihutamisega ühe jardi võrra tahapoole.
Esimeseks olümpiavõitjaks 200 meetri jooksus tuli Walter Tewksbury Ameerika Ühendriikidest. Hiljem on Ameerika Ühendriikide neegersportlaste ülemvõim jätkunud. Ilmeka pildi sellest annab suurvõistluste medalite jagunemise jälgimine riikide kaupa.
QAM

QAM ehk kvadratuurne amplituudmodulatsioon (inglise Quadrature Amplitude Modulation) on amplituudmodulatsiooni (AM) erikuju, mille puhul kandevsignaalideks on kaks täpselt sama sagedusega kuid omavahel faasis 90 kraadi nihutatud ehk kvadratuurset kandjat, millest ühte nimetatakse tinglikult sünfaasseks (inphase), teist aga (esimese suhtes) kvadratuurseks (quadrature) komponendiks. Nende omavahel kvadratuursete kandjate amplituude moduleeritakse erinevate signaalidega.
Väga laia leviku on QAM saavutanud andmesides (modemites jm).
QAMi kasutatakse ka mitmes AM stereofoonilise ringhäälingu süsteemis.
Šoorid

Šoorid (varem ka šorid, šoori keeles шор-кижи, тадар-кижи)) on turgi rahvas Venemaal Lääne-Siberis Kemerovo oblastis ja naaberaladel. Šooride põhilised asualad paiknevad Kuznetski Alatau eelmäestikus. Kõnelevad vene keelt ja turgi keelte uiguuri-oguusi rühma kuuluvat šoori keelt. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas Venemaal 12 888 šoori, neist Kemerovo oblastis 10 672.
Eestis elas 2011. aasta rahvaloenduse andmetel 1 šoor.
Šooride päritolu kohta on erinevaid teooriaid. Oletatakse, et šooride esivanemad olid obiugri ja keti hõimud, kes läksid 6.–13. sajandil naaberrahvaste mõjul üle turgi keelele. 17.–18. sajandil kutsuti šoorisid Kuznetski tatarlasteks, kuna suur osa šooridest tegeles rauasulatamise ja sepatööga (vene keeles "кузнечество"). Venelased saabusid šooride asualadele 1618. aastal. Vene võimud allutasid endale vähehaaval šooride majanduselu ja 18. sajandi lõpuks oli šooride rauatöö praktiliselt hääbunud.
Šooride olulisteks tegevusaladeks olid ka karusloomajaht ja kalapüük, maaviljelusega hakati tegelema alles 19. sajandi lõpus. Formaalselt olid šoorid 19. sajandi keskpaigast alates õigeusklikud, kuid šamanismi elemente säilis kuni 20. sajandi alguseni.
Tänapäeval on šoorid venestumas. 2010. aasta rahvaloenduse andmetel valdas Venemaal šoori keelt ainult 2839 inimest. 1926. aastal loodud šoori kirjakeelt praegusel ajal enam ei kasutata. Kirjakeelena kasutavad šoorid vene keelt ja vähesel määral hakassi keelt.
Tänavapuhastuse AS

Tänavapuhastuse AS on Tallinnas tegutsev aktsiaselts, mis tegeleb Tallinna teehoiu, heakorratööde, haljastustööde ja jäätmekäitlusega.
Ettevõte registreeriti Äriregistris 19. detsembril 1997. Vahetult enne seda oli ümber korraldatud Tallinna Spetsialiseeritud Autotranspordibaas. Autotranspordibaasi ajalugu ulatub aastasse 1946, kui asutati Tallinna Linna Puhastuskontor.
Lehemesi

Lehemesi ehk metsamesi on mesi, mille mesilased on valmistanud puulehtede suhkrurikkast eritisest ja lehetäide magusast väljaheitest. Võrreldes õiemeega, on lehemeel rohkem valke.
Mesilased ise lehemett ei suuda seedida. Inimestele on lehemesi väärtuslik toiduaine.
Saku tänav

Saku tänav on tänav Tallinna Kesklinna linnaosas Kitseküla asumis. Tänav algab Pärnu maanteelt ja kulgeb lääne-idasuunaliselt kuni Türi tänavani. Saku tänav on ligikaudu 280 meetrit pikk.
Saku tänava põhjapoolne külg on hoonestatud hruštšovkadega.
Saku tänav on nime saanud 27. jaanuaril 1956. Tänav on saanud nime Saku raudteepeatuse järgi.
Gottfried William August Grohmann

Gottfried William August Grohmann (15. juuli/27. juuli 1862 Tver – 10. august/23. august 1917 Tallinn) oli Eesti vaimulik.
Grohmann õppis Gahlnbäcki koolis ja Tallinna Aleksandri gümnaasiumis. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1883–1890. Prooviaastal oli ta Kuusalu Laurentsiuse koguduses Woldemar Friedrich Kentmanni juures. Ordineeriti 18. juulil/30. juulil 1891 Tallinnas õpetajaks.
Oli aastatel 1891–1893 Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja. Aastatel 1893–1896 oli ta Risti koguduse õpetaja ja aastatel 1896–1917 oli ta Tallinna Jaani koguduse õpetaja.

Isiklikku

Tema isa Karl Woldemar Emil Grohmann oli luterlikuks vaimulikuks Tveris ja pärast seda Tallinna Jaani koguduse õpetaja. Tema vanaisa Woldemar Eugen Grohmann ja vanavanaisa Justus Heinrich Grohmann olid Türi Püha Martini koguduse õpetajad. Tema naisevend Eduard August Maass oli Tallinna Jaani koguduse adjunktõpetaja, Noarootsi Püha Katariina koguduse ja Peterburi Anna koguduse õpetaja.
Pirgu Arenduskeskus

Pirgu Arenduskeskus oli aastal 1987 Raplamaal asutatud info-, õppe- ja arvutuskeskus.
Asutus loodi 1987 Rapla rajooni agrotööstuskompleksi juurde. Aastal 1990 muudeti asutus õiguslikult vormilt majandusühinguks.
Arenduskeskus projekteeris muu hulgas haldus- ja infosüsteeme, koostas õppe- ja arenduskavasid, koolitas täiskasvanuid (nt mahepõllumajanduses).
Tallinna uus juudi kalmistu

Uus juudi kalmistu (ka Rahumäe juudi kalmistu) on kalmistu Tallinnas, praeguse aadressiga Rahumäe tee 5 Nõmme linnaosas. Kalmistu jaguneb vanaks ja uueks osaks ning selle kogupindala on umbes 4 ha.

Ajalugu

Vana juudi kalmistu rajati 18. sajandi lõpus praeguse Magasini tänava äärde. Pinnasevee taseme tõustes võeti päevakorda matmiste lõpetamine ja uue kalmistu rajamine Tallinna piirile Rahumäele (tänapäeval Nõmme linnaosas). Vana kalmistu likvideeriti pärast Teist maailmasõda 1963. aastal.  
1909. aastal rajatigi Rahumäe tee äärde uus juudi kalmistu. Kalmistu avati 1911. aastal. 1922. aastal valmisid kabel, valvurimaja, sepisaed ja värav. 1980. aastatel laiendati kalmistut itta. Kuni nõukogude võimu alguseni maeti juute ilma kirstudeta, siis hakati matma juba kirstudes.

Kabel

Uue juudi kalmistu puust kabel on valminud 1910. aastatel. Kuulub kultuurimälestiste nimekirja 1995. aastast.
Kaaliumpermanganaat

Kaaliumpermanganaat on anorgaaniline aine molekulvalemiga KMnO₄. See on sool, mis koosneb kaaliumi katioonist ja MnO₄ anioonist. Tugev oksüdeerija. Lillaka värviga sool. Aastal 2000 toodeti 30 000 tonni kaaliumpermanganaati. Mangaani oksüdatsiooniaste on ühendis VII.

Tootmine

Tehases toodetakse KMnO₄ mangaandioksiidist. MnO₂ sulatatakse kokku kaaliumhüdroksiidiga ning soojendatakse hapniku olemasolul. Seejärel ühineb saadus süsihappegaasiga ning lõppsaaduseks on KMnO₄.
2 MnO₂ + 4 KOH + O₂ → 2 K₂MnO₄ + 2 H₂O
3 K₂MnO₄ + 2 CO₂ → 2 KMnO₄ + 2 K₂CO₃ + MnO₂

Üldandmed

Tihedus on 2,7 g/cm³. Toatemperatuuril lahustub vees 64 g/L. Molaarmass on 158 g/mol.

Kasutusala

Kasutatakse orgaanilisel sünteesil, on apteegis ravimina kättesaadav. KMnO₄ vesilahust kasutatakse titrandina tiitrimisel (kus toimub redoksreaktsioon analüüdi ja titrandi vahel). Veidi happelised KMnO₄ vesilahused on kasutusel gaasilisel elavhõbeda kogumisel.
Alaskiit

Alaskiit on leelispäevakivi-graniidi leukokraatne erim.
Alaskiit koosneb pea täielikult kvartsist ja leelispäevakivist. Viimasel ajal peetakse alaskiiti leelispäevakivi-graniidi sünonüümiks.
Alaskiit kuulub granitoidide hulka.
Mihkel Järvi

Isiklikku

Tema isa on tšellomängija Teet Järvi, vanaisa oli dirigent ning ühtlasi Järvide dünastia alusepanija Vallo Järvi, vanaonu on dirigent Neeme Järvi.
Siiam

Siiam (tai สยาม (Sayam)) on Tai vana nimi, mida maa kandis 24. juunini 1939 ja 1945. aastast 11. maini 1949.
Siiami järgi on saanud nimetused Siiami laht, siiami kass, siiami kaksikud, siiami tapluskala.
Ukraina ilma Kutšmata

"Ukraina ilma Kutšmata" oli Ukrainas 2000.-2001. aastal toimunud protestikampaania. See algas pärast ajakirjanik Georgi Gongadze kadumist 16. septembril 2000 ning Ukraina Sotsialistliku Partei juhi Aleksander Morozi teadet, et Ukraina president Leonid Kutšma oli Gongadze kadumisega seotud. Protestid algatas rühm parteituid ühiskonnategelasi. Meeleavaldustel nõuti president Kutšma, siseminister Kravtšenko, julgeolekuteenistuse juhi Derkatši ja peaprokurör Potebenko tagasiastumist. Osalejad ei toetanud ühtki presidendiks soovijat, kuid nõudsid "Ukraina ühiskondlike, majanduslike ja poliitiliste sidemete süsteemi muutmist", sealhulgas "presidentaalse autoritaarsuse" lõpetamist ning üleminekut parlamentaarsele vabariigile. Meeleavaldusi koordineerisid 1980.-90. aastate tudengiliikumises osalenud parteitu Volodõmõr Tšeremiss ja Ukraina Sotsialistliku Partei liige Juri Lutsenko. Erinevalt Oranžist revolutsioonist suutis valitsus meeleavaldused arvukate vahistamistega maha suruda.
Esimene protestiaktsioon toimus 15. detsembril 2000. Kampaaniat "Ukraina ilma Kutšmata" toetasid 24 erakonda ja ühiskondlikku organisatsiooni, nende seas Ukraina Sotsialistlik Partei, erakond Sobor, Ukraina Vabariiklik Partei, erakond Reformid ja Kord, Ukraina Rahvusassamblee - Ukraina Rahvuslik Enesekaitse, Ukraina Kommunistlik Noorsooliit, Üleukrainaline Töörahva Partei ja teised, nii rahvuslikud kui ka mõned vasakparteid. Osalejad rajasid Kiievi kesklinna telklinnaku, nõudsid presidendi ja jõuaetkondade juhtide tagasiastumist ning sõltumatut ekspertiisi Gongadze kadumise asjus.
13. veebruaril 2001 kirjutasid president Kutšma, peaminister Viktor Juštšenko ja Ukraina Ülemraada eesistuja Ivan Pljuštš alla "kolme kirjale", milles nimetasid meeleavaldajaid "fašistideks".
9. märtsil 2001 toimus Ukraina presidendi administratsiooni hoone juures kokkupõrge meeleavaldajate ja miilitsa eriüksuse Berkut vahel. Kinni peeti mitusada protestijat, 19 neist mõisteti "massiliste korratuste organiseerimise eest" vangi 2 kuni 4,5 aastaks.
Meeleavaldused jätkusid 2001. aasta aprillini. Algatuse survel saatis president Kutšma erru siseministri ja julgeolekuteenistuse juhi.

Pikaajaline mõju

Samal aastal vabastas president Kutšma ametist peaminister Viktor Juštšenko, kes liitus opositsiooniga. 2002. aasta parlamendivalimistel juhtis ta valimilisliitu Meie Ukraina, mis võitis valimised, kuid ei suutnud moodustada Ülemraadas enamust. Koalitsioonis osalesid paljud protestide juhid, ehkki mitmed liitusid ka Sotsialistliku Partei ja Julija Tõmošenko valimisliiduga, kellest hiljem said Meie Ukraina poliitilised liitlased.
Juštšenko kampaania 2004. aasta presidendivalimistel kasutas olulisel määral "Ukraina ilma Kutšmata" loosungeid ja taktikat. Massilise häältevõltsimise ajendil toimunud Oranž revolutsioon toimus sarnaselt kampaaniaga "Ukraina ilma Kutšmata" ning mitmed poliitikud ja aktivistid osalesid mõlemas.
Pärast presidendiks saamist määras Juštšenko ühe kampaaniajuhtidest Juri Lutsenko siseministriks ning Julija Tõmošenko peaministriks.
Otepää vald (1999)

Loodus

Paikneb Otepää kõrgustikul, seetõttu on reljeef vaheldusrikas. Siin paiknevad mitmed mäed nagu näiteks Väike Munamägi ja Harimägi, järvedest on tuntuim Pühajärv.
Pakaste mõis

Pakaste mõis (sks Pakkast) oli mõis Tartumaal Laiuse kihelkonnas, Jõgeva mõisa kõrvalmõis. Tänapäeval jääb kunagine mõis Jõgeva maakonda.
Mõisa kivist ühekorruseline poolkelpkatusega peahoone ehitati 18.-19. sajandi vahetusel ning seisab tänapäeval kasutuseta. Samuti on säilinud mõned kõrvalhooned.
Hiiu-Rahu kalmistu

Hiiu-Rahu kalmistu (ka Hiiu kalmistu) on Tallinna väikseimaid kalmistuid (veel väiksem on Pirita kalmistu), mis asub Hiiul Vääna tänava alguse ja Leina tänava vahel (Hiiu-Suurtüki tänav 1). Kalmistu pindala on 2,2 hektarit. Jaguneb Nõmme Rahu Koguduse ja õigeusu Tallinna Nõmme Ristija Johannese koguduse pooleks, eraldi osad on ka Nõmme Baptisti Koguduse kalmistu ning Nõmme Tuletõrjeühingu kalmistu.

Ajalugu

Hiiu-Rahu kalmistu asutati Nõmme alevivolikogu otsusega 1919. aastal, Nikolai von Glehni 1918. aastal Nõmme omavalitsusele kingitud maale. Kalmistu õnnistamiseni jõuti aga alles 1923. aasta 12. augustil. Kalmistu plaani valmistas arhitekt Karl Burman. Kabel koos kellatorniga (täna kontorihoone) sai katuse alla aga linnaarhitekt Friedrich Wendachi projekti järgi alles 1934. aastal. Praeguseni on säilinud 1931. aastal rajatud piirdeaed ja raudvärav. 
Siia on maetud ka Ingel Pork (1855–1937) – esimene Hiiu elanik, kelle päritolu järgi (Hiiumaa) olla ka Nõmme Hiiu oma nime saanud.

Nimi

Kalmistu esimene nimi oli Nõmme kalmistu, ka Nõmme Luteri koguduse surnuaed. Järgnevalt kandis Nõmme-Rahu või Nõmme-Rahukoguduse kalmistu nime. Alates 1940. aastast, pärast Nõmme linna ühendamist Tallinnaga, nimetati kalmistu ümber lähima raudteejaama järgi Hiiu-Rahu kalmistuks.

Planeering

Korrapärase planeeringuga ristkülikukujulist kalmistut läbib sirge ida-läänesuunaline peatee, millega ristuvad teerajad, mis jagavad kalmistu korrapärasteks matmiskvartaliteks. Kalmistu on tunnistatud ajaloomälestiseks 1995. aasta kultuuri- ja haridusministri määrusega nr 19/2.

Tulevik

Matmine toimub akteeritud ja pereplatsidele. Uuteks platsideks maa puudub. Tallinn tahab uuesti kasutusele võtta kalmistu juures oleva ja 1950. aastate lõpus matmiseks suletud vana baptistide kalmistu, mida riik ei hoolda ja mille ajaloolised hauatähised on tihedas võsas kohati peaaegu märkamatud.
Richard Kristjuhan

Richard Kristjuhan (3. november 1909 Keila vald, Harjumaa – 1. august 1959 Tallinn) oli eesti arst.
Ta oli õpetaja poeg.
Kristjuhan lõpetas 1928. aastal Jakob Westholmi Gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis algus õigusteaduskonnas, siis arstiteaduskonnas. Lõpetas 1941. Oli Eesti Üliõpilaste Seltsi liige.
Teenis 1944. aastast Saksa sõjaväes, langes 1945 Tšehhis Nõukogude Liidu sõjavangi.
Hiljem tegutses Tallinnas arstina.
Eesti Põhjala Ühing

Eesti Põhjala Ühing (rootsi Föreningen Norden i Estland, inglise Norden Association of Estonia) on 20. oktoobril 1989 asutatud mittetulundusühing, mille eesmärk on arendada Eesti ja Põhjamaade rahvaste koostööd ja ühistegevust nende ajaloo, ühiste huvide ning kultuuritraditsioonide alusel.
Ühing tegutseb koostöös Taani, Soome, Rootsi, Norra, Islandi, Gröönimaa, Fääri saarte ja Ahvenamaa Põhjala Ühingute ning neid ühendava katusorganisatsiooni Föreningarna Nordens Förbundiga.

Ajalugu

Eesti Põhjala Ühingu loomise ajendas 1989. aasta mais Rahvarinde büroosse sattunud norra ajakirjaniku Morten Bakkeli kiri, kus too juhtis tähelepanu Põhjamaades tegutsevaile Põhjala Ühingutele ja neid ühendavale liidule. Bakkel pakkus välja idee luua Eestis samalaadne ühing, avardamaks Eesti demokraatlike liikumiste kontakte Põhjamaades.
Oleg Kangur ja Rein Tamsalu koostasid seepeale ühingu põhikirja ning kutsusid kokku asutamiskoosoleku, mis leidis aset 20. oktoobril 1989. Asutajaliikmeid oli 12: Mati Hint, Ülo Kaevats, Oleg Kangur, Marju Lauristin, Jüri Luik, Eino Muruste, Rein Tamsalu, Andres Tarand, Mari Tarand, Mart Tarmak, Sirje Trei ja Peeter Vihalemm.
1989 ja 1990. aasta valimiskampaaniate tõttu ühenduse tegevus soikus, kuid elavnes taas pärast esimest suurkogu, mis peeti 12. mail 1990 Kirjanike Maja saalis. Suurkogul osales 47 inimest ning sellel kinnitati põhikiri, kiideti heaks tegevussuunad, valiti juhatus ja esimees, kelleks sai Oleg Kangur.
20. maiks 1991 oli ühingul juba 328 individuaalliiget ning 10 kollektiivliiget. Allorganisatsioonid tegutsesid Tartus, Pärnus, Kilingi-Nõmmes, Kuressaares, Muhus ja Hiiumaal. Ühingul puudusid oma ruumid ning tegutseti Looduskaitse Seltsilt üüritud ruumides Tatari tänaval.