Segregatsioon

Segregatsiooniks nimetatakse inimgeograafias teatud rahvastikurühmade eraldatust ülejäänud rahvastikust, kus alarühmade liikmed on võrreldes ülejäänud rahvastikuga ruumis ebaühtlaselt jaotunud. Geograafiline segregatsioon uurib rahvastikurühmade ebaühtlast paiknemist linnaruumis (näiteks rassiline segregatsioon). Sotsiaalgeograafias eristatakse etnilist ja sotsiaalmajanduslikku segregatsiooni ning nende mõõtmiseks kasutatakse mitmesuguseid indekseid (näiteks dissimilaarsuse indeks).
Suur segregatsiooni määr märgib tugevat rahvastikurühmade eraldatust, ja vastupidi, väike segregatsioon tähendab madalat ruumilist ebavõrdsust.
Ruumilisel segregatsioonil eristatakse viit mõõdet: ühtlus, kokkupuutuvus, koonduvus, tsentralisatsioon ja klasterdumine.

Segregatsiooni mõõtmed

Linnaruumis väljendab residentsiaalne segregatsioon kahe või rohkema rahvastikugrupi üksteisest eraldumise määra. Segregatsioon on keeruline nähtus, sest grupid võivad olla ruumiliselt eraldatud, kuid mitmel moel segregeerunud. Selle eraldusprotsessi mõõtmiseks on hädavajalikud viis parameetrit, millest igaüks vastab erinevale ruumilise varieeruvuse aspektile.

Kokkupuutuvus

Kokkupuutuvus väljendab vähemus- ja enamusgruppide omavahelise kokkusaamise tõenäosust ning potentsiaalse kontakti määra linnaruumis. Kokkupuutuvusindeksid mõõdavad vähemus- ja enamusgruppide füüsilise kokkupuutumise ulatust sama töö-ja elupiirkonna jagamise tõttu. Residentsiaalset kokkupuutuvust mõõdetakse kahe põhilise indeksiga: Liebersoni interaktsiooni- ja isolatsiooniindeksiga.

Klasterdumine

Residentsiaalse segregatsiooni viies parameeter on klasterdumine, mis näitab vähemusgruppide klasterdumise määra ruumis ehk vähemusliigete üksteisega kokkupuutumise ja külgnemise ulatust. Seda kutsutakse kabelaua probleemiks (inglise keeles checkerboard problem). Kõrge klasterdumise tase viitab residentsiaalsele koostisele, kus vähemusgruppide piirkonnad on üksteisega piirnevad ning lähedalt seotud. Indeksitest on välja töötatud absoluutse klasterdumise indeks, mis väljendab külgnevate ruumiüksuste vähemusgrupi liikmete arvu proportsiooni ümbritsevate alade kogurahvastiku suhtes. Indeksi väärtused varieeruvad 0 ja 1 vahel.
Lisaks on välja töötatud ka White’i ruumilise läheduse indeks ja suhtelise klasterdumise indeks.
Suhtelise klasterdumise indeks:
, mis väljendab X vähemusgrupi liikmete üksteise vahelist suhtelist kaugust Y enamusgrupi liikmete suhtelise kaugusega. Indeksi nullväärtuse korral on vähemusgrupi liikmete klasterdumine võrdne enamusgrupiga. Positiivsed väärtused väljendavad vähemusgrupi suuremat klasterdumist võrreldes enamusgrupiga.

Segregatsioon Eestis

Eestis on uuritud soolist segregatsiooni tööturul ning on leitud, et üks olulisemaid soolise palgalõhe tekkimise ja püsimise allikaid on segregatsioon tööturul. Segregatsioon põhjustab palgaerinevust, kuna naised koonduvad tegevus- või ametialadele, mis on keskeltläbi madalamalt tasustatud, ja vastupidi.
Etnilise segregatsiooni poole pealt on arvamust avaldatud, et Eestis toimub integratsiooni asemel eestlaste ja venelaste üksteisest eraldumine ehk segregatsioon .
2015. aastal viidi läbi 13 Euroopa linna hõlmanud rahvusvaheline uuring, kus selgus, et Tallinn on üks enim segregeerunud linnu Euroopas kõrvuti Madridi ja Milanoga. Jõukamad inimesed elavad enam Kesklinna linnaosas ning mere ääres, vaesemad inimesed aga nn mägedel ja Põhja-Tallinnas.