google/wiki40b huggingface dataset:
Hildesheimi mets

Geograafia

Hildesheimi mets paikneb Innerste kõrgustikul, osana Alam-Saksi kõrgustikust, Leine (läänes), Innerste (põhjas) ja Lamme (idas) orgude vahel. Need tiheda metsaga künkad, mis külgnevad idas Saubergega ja asuvad mõni kilomeeter Vorholzist lääne-edelas, katavad ala Hildesheimist lõunas, Bad Salzdetfurthist loodes, Sibbessest põhjas ja Nordstemmenist kagus.

Kirjeldus

Hildesheimi metsa, mis saavutab Griesbergil kõrguse 359 m, läbivad arvukad veeteed, matkarajad ja metsateed, kuid vaid üks maantee, L 485, mis ühendab Hildesheimi Diekholzeni kaudu Sibbessega. Selle loodeosas on Beusterburg, mille ringvallid viitavad neoliitikumi asulale. Bethelni küla lähedal on pronksiaegne matmispaik (Hügelgräberfeld). Külast veidi kaugemal on ka mitmed soolase vee allikad. Hildesheimi metsa põhjatipus on Saline Heyersum. Lisaks on Griesbergil ülekandetorn ja mitu vaatetorni.
Hannoveri–Würzburgi kiirraudtee lõik kulgeb läbi Hildesheimi metsa kolme tunneli kaudu, üle sildade ja avatud liinidel.
Elektrooniline võimendi

Elektrooniline võimendi ehk elektronvõimendi  on elektrisignaali amplituudi ja/või võimsust suurendav võimendi. Võimendus saavutatakse toiteallikast võetava energia arvel.
On olemas mitmesuguse otstarbe ja keerukusastmega elektroonilisi võimendeid. Võimendavaks elektroonikaseadiseks – aktiivelemendiks – oli esialgu, 20. sajandi esimesel poolel elektronlamp ja seejärel transistor. Tänapäeva võimendites on transistorid üldiselt  integreeritud kiipidesse. Eraldi aktiivelementidena kasutatakse elektronlampe näiteks kitarrivõimendis ja transistore mõnel juhul võimsusvõimendi väljundastmes.
Võimendi väljundvõimsust mõõdetakse vattides ja võimendus detsibellides.
Elektronvõimendeid kasutatakse laialdaselt  audiosignaali võimendamiseks, näiteks raadivastuvõtjas, AV-ressiivris, juhtmeta kõlaris ja aktiivses bassikõlaris, aga näiteks ka servomootorite juhtelektroonikas.

Võimsusvõimendi

Võimsusvõimendi on elektronvõimendi  suure  võimsusvõimendusega väljundaste. Suure võimsuse tõttu pööratakse nende puhul ka rohkem tähelepanu kasutegurile. Kasutegurit arvestates on välja arendatud mitmeid võimendiklasse.

Klass A

A-klassi võimsusvõimendi koosneb ühest transistorist, mida juhitakse tema lineaarses osas. Üks transistor võimendab signaali mõlemat polaarsust. Kasutades induktiivset väljundi sidestamist on kõige suurem võimalik kasutegur 50%, mahtuvusliku sidestamise puhul, aga ainult 25%.

Klass B

Erinevalt A-klassi võimendist võimendatakse ainult signaali ühte polaarsust. Sellisel võimendil on küll suur signaali moonutus, aga kasutegur on juba maksimaalselt 78,5%. Üksikut B klassi võimendit kasutatakse harva ja enamasti on see osa suuremast süsteemist.

Klass B vastastaktlülitus

Võimendi koosneb kahest transistorist, millest üks võimendab signaali positiivseid, teine negatiivseid poolperioode. See tagab väikese moonutuse ja hea kasuteguri. Ideaalseid komponente kasutades ei ole signaali puudumisel jõudevoolu. Reaalselt on transistorid eelpingestatud niiviisi, et signaali puudumisel on mõlemad transistorid veidi juhtivad (AB-klass).

Klass C

C-klassi võimendi koosneb ühest transistorist ja võimendab ainult osa positiivsest sisendsignaalist. Moonutus on küll väga suur, aga võimalik on kasutegur kuni 90%. Klass C võimendit kasutatakse tavaliselt raadiosaatjates kandesageduse võimendamiseks. Sisendsignaal lülitab transistori sisse, mille peale hakkab see sobitatud lainetakistusega koormusesse vooluimpulsse saatma.

Klass D

D-klassi võimendis muundatakse sisendsignaal digitaalseteks kõrgema pingega impulssideks. Pulsside keskmine võimsus on otseses suhtes sisendsignaali hetkeamplituudiga. Väljundpulsside sagedus on tavaliselt kümme või rohkem korda suurema sagedusega kui võimendatava signaali kõige kõrgem sagedus. Väljundsignaalis on spektraalseid komponente, mida sisendsignaalis ei esine, seetõttu filtreeritakse väljundit madalpääsfiltriga. Tekkinud väljundsignaal on sisendsignaali võimendatud koopia.
D klassi võimendid on keerulised, aga nende kasutegur on peaaegu 100%.
Doksimine

Doksimine (inglise neologismist doxing või doxxing) on eraeluliste või delikaatsete andmete kogumine ja avalikustamine Internetis, enamasti vastu andmetesse puutuvate isikute või organisatsioonide tahtmist ning nende kahjustamiseks.
Carteri maakond (Missouri)

Ajalugu

Maakond moodustati 1859. aastal.
Koit (Tallinna kino)

Koit oli kino Tallinnas Pääskülas aadressil Rännaku puiestee 1. See tegutses aastatel 1964–1995.
Alates 2002. aastast tegutseb hoones Nõmme Avatud Noortekeskus. Endisest kinosaalist on kujundatud ekstreemspordikeskus.
Ristvalideerimine

Jäta-p-vahele ristvalideerimine

Jäta-p-vahele ristvalideerimisel valitakse  vaatlust valideerimisandmeteks ning ülejäänud vaatluseid kasutatakse treeningandmetena. Seda protsessi korratakse kuni käiakse läbi kõik võimalikud valideerimisandmete kombinatsioonid. Jäta-p-vahele ristvalideerimisel mudel verifitseeritakse  korda, kus  on esialgne andmevalimi maht ning  on vaatluste arv, mida kasutatakse mudeli valideerimisel.
Suure  puhul vajab jäta-p-vahele ristvalideerimise meetod suuri arvutuslikke ressursse, nt kui  ja , siis .

Jäta-üks-vahele ristvalideerimine

Jäta-üks-vahele ristvalideerimine on jäta-p-vahele ristvalideerimise erijuht, kus . Jäta-üks-vahele ristvalideerimisel ei ole sellist probleemi arvutuslikkude ressurssidega nagu jäta-p-vahele ristvalideerimisel, kuna treenimise ja valideerimise protsessi korratakse  korda. Jäta-üks-vahele ristvalideerimine annab peaaegu nihketa hinnangu testveale, sest iga iteratsiooni korral kasutatakse  vaatlust treeningandmete rollis.

K-korda ristvalideerimine

K-korda ristvalideerimisel jagatakse esialgsed andmed juhuslikult k-liikmelisteks võrdseteks osavalimiteks. Üks osavalimitest valitakse valideerimisandmeteks ning ülejäänuid  osavalimit kasutatakse mudeli treenimiseks. Mudel verifitseeritakse siis  korda, kusjuures iga osavalimit kasutatakse valideerimisandmetena parajasti üks kord. Viimasel sammul arvutatakse keskmine mudeli täpsuse näitaja üle  kordamise.
K-korda ristvalideerimisel on mitu olulist eelist jäta-üks-vahele ristvalideerimise ees. Esiteks, iga vaatlus esineb valideerimisandmetes ainult üks kord. Teiseks on teoreetiliselt k-korda ristvalideerimise puhul väiksem hälbimus. See järeldus põhineb sellel asjaolul, et jäta-üks-vahele ristvalideerimise korral treenitakse iga kord mudelit sarnaste andmetega, seega iga iteratsiooni tulemus on tugevalt korreleeritud eelmiste iteratsioonide tulemustega. Lõpuks kasutatakse k-korda ristvalideerimise rakendamisel vähem arvutuslike ressursse, kuna mudel rakendatakse ainult  korda, mille väärtus tavaliselt varieerub 5st kuni 10ni.
Jõhvi adventkirik

AKEL Jõhvi adventkirik on kirik Ida-Viru maakonnas Jõhvis aadressil Uus tänav 3. Kirikut kasutab Jõhvi adventkogudus.
Kirik ehitati 2012.
Erich Taar

Erich Karl Taar (23. juuli 1908 Pärnu – 15. mai 1986 Rootsi, täpsem surmakoht on teadmata; ta on maetud Partille valda Göteborgi lähedal) oli eesti poksija ja maadleja. Ta hakkas poksiga tegelema Tallinna Võitlejas, hiljem võistles ta ka teiste seltside eest. Ta oli ka poksikohtunik ning harrastas ka kergejõustikku ja jalgpalli.
Taar oli kokku seitsmekordne Eesti meister – poksis kukk-kaalus (kuni 54 kg) 1928. aastal ja sulgkaalus (kuni 58 kg) 1931., 1932., 1935. ja 1942. aastal ning vabamaadluses kärbeskaalus 1929. aastal ja Kreeka-Rooma maadluses kärbeskaalus 1930. aastal.
Taar osales kuus korda Eesti – Soome maavõistlustel poksis (1928–1930 ja 1932–1934) ning kaotas kõik võistlused.
Taar oli Tallinnas politseinik. 1944. aastal põgenes ta Nõukogude vägede eest Rootsi.
Audla mõis

Audla mõis (saksa keeles Hauküll) oli rüütlimõis Saaremaal Pöide kihelkonnas. Nüüdisajal jääb mõis Saare maakonna Saaremaa valla territooriumile.

Ajalugu

1464. aastal läänistas ordumeister Johann von Mengede Hauckulli mõisa Jacob Swartele. Aastail 1623–1806 kuulus mõis Vietinghoffidele, alates 1806. aastast kuni 1919. aasta võõrandamiseni aga Buhrmeisteritele. Mõisa viimane omanik oli Karl von Buhrmeister.
1914. aastal kuulus mõisale 1182,23 hektarit mõisamaad, 1087,68 ha talumaad, Ollamäe kõrvalmõis, Levala küla, Kuke kõrts. 1909. aastal kuulus mõis Laimjala valda, 1939. aastal kuulus endine mõisasüda uude Laimjala valda.

Mõisaansambel

Mõisa ühekorruseline varaklassitsistlik peahoone on ehitatud 1805. aastal. Hoone valmimisajale viitavad eeskoja seina müüritud raidtahvlid. Poolkelpkatusega hoone eripäraks on erakordselt kõrge esimene korrus ja kolm ovaalsaali. Fassaadi ilmestab kolme akna laiune pealeehitis, millel on ovaalaknaga kolmnurkfrontoon.
Vähesed kõrvalhooned ei asunud mitte peahoone läheduses, vaid sellest 150–200 meetrit lõuna pool, teisel pool väheldast teed omaette kompleksina.
Mõisa peahoonesse kolis võõrandamise järgselt kool, mis tegutses seal 1970. aastateni. Hiljem seisis hoone tühjalt ja lagunes. Tänapäeval on hoone eraomanduses, kuid seisab tühjalt ja laguneb edasi.
Helle Kalda

Helle Kalda (sündinud 17. veebruaril 1950 Tartus) on Eesti poliitik.

Haridus

Helle Kalda on lõpetanud Nõo Keskkooli 1969 ning Tartu Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna 1973.

Töökäik ja tegevus ühingutes

Kalda on töötanud Pudukaupade Hulgikaubanduse Baasis 1973–1987, Naha- ja galanteriikombinaadis "Linda" 1987–1993, ASis Arus 1993–1998, sihtasutuses Tallinna Eluasemefond 1998–2001 ning Eesti Üürnike Liidus 2000–2001.
Ta on Eesti Üürnike Liidu esimees, SA Tallinna Eluasemefondi nõukogu liige ning SA Tallinna Lastehaigla nõukogu liige.

Poliitiline tegevus

Helle Kalda on olnud Tallinna Linnavolikogu liige 1999–2002 ja Mustamäe linnaosa vanem 2001–2004. Ta oli X Riigikogu ning on XI Riigikogu liige. Kalda on Eesti Keskerakonna liige alates 1997.
Hellmuth Weiss

Hellmuth Weiss (kasutatud on ka nimekuju Helmut Weiss; 23. oktoober (vana kalendri järgi 10. oktoober) 1900 Tallinn – 10. aprill 1992 Marburg) oli baltisaksa ajaloolane, poliitik ja raamatuteadlane.

Elulugu

Weiss sündis raamatukaupmeeste perekonnas ning läks 1918. aastal Tartu ülikooli ajalugu õppima. Õpingud katkesid aga peagi Vabadussõja alguse tõttu ning järgnevalt osales Weiss Balti Rügemendi koosseisus Eesti Vabadussõjas. Aastatel 1920–1925 õppis ta ajalugu, geograafiat ja germanistikat Tübingenis ja Greifswaldis. 1925. aastal sai ta doktorikraadi töö eest Prantsusmaa ajaloost enne 100-aastast sõda. 
Seejärel naasis Weiss Eestisse ning töötas Saksa Kultuuromavalitsuses. 1927–1937 töötas ta ka Eestimaa Kirjanduse Ühingu raamatukogu direktorina. 1929. aastal avastas ta Wanradti ja Koelli katekismuse katked, mis võimaldas 1935. aastal tähistada eestikeelse raamatu 400. aastapäeva. Weiss tegi aktiivset koostööd ka Tallinna Linnaarhiivi juhataja Paul Johanseniga, kes uuris koos temaga mitmeid kultuuriloolisi probleeme.
Aastatel 1933–1938 oli Weiss Saksa Kultuuromavalitsuse asepresident ning 1938–1939 president. 1940. aastal oli ta saksa vähemusrahvuse kultuuromavalitsuse likvideerimiskomisjoni liige. 15. märtsil 1940 lahkus ta rongiga Saksamaale. 1941. aastal tuli ta uuesti Tallinna tagasi ning osales Saksa okupatsioonivalitsuse töös kultuuriosakonna juhina. Tema initsiatiivil evakueeriti Saksamaale ka enamik Tallinna Linnaarhiivi kogudest, mis tagastati Nõukogude okupatsiooni lõpuaastatel.
Saksamaal töötas Weiss aastatel 1952–1959 Herderi Instituudi raamatukogu direktorina ning 1959–1965 instituudi direktorina. Ta osales aktiivselt ka Balti Ajaloo Komisjoni töös. Saksamaal olles andis ta aastatel 1954–1977 välja Baltimaid käsitleva kirjanduse valikbibliograafiat, mida hiljem jätkas Paul Kagbein. Samuti käsitles Weiss baltisakslaste ümberasumise problemaatikat.
Aordikaar

Aordikaareks (ladina arcus aortae) nimetatakse paljudel loomadel kehas asuvat arterit, mis on aordi osa.
Aordikaare areng, anatoomia, morfoloogia, histoloogia ja patoloogia võivad erineda nii liigiti kui ka indiviiditi.

Roomajatel

Roomajate  lootel veelesinev kõhuaort jaguneb kolmeks: kaheks aordikaareks ning kopsuarteriks. Paremast aordikaarest lähtuvad lisaks keha varustavatele soontele ka kaks paari uneartereid, mis suunduvad pähe, ning eesjäsemeid varustavad rangluuarterid, vasakust aordikaarest aga ainult keha varustavad arterid (sealhulgas suur sisusearter). Mõlema aordikaare peasooned ühinevad tagapool seljaaordiks.

Maolised

Tänapäevastel madudel on tuvastatud kaks aordikaart: vasak ja parem.
Harilikul rästikul väljub parem aordikaar südame vatsakese vasemalt poolt, kulgeb vasaku aordikaare eest, liigub taha söögitoru ja hingetoruni ning ühineb aordiga (aortae dorsales). Vahepeal saab sellest alguse vasak ühisunearter. Vasak aordikaar väljub südame vatsakese paremalt poolt ja ei anna suuri harusid.
Vasaku ja parema aordikaare seintes paiknevad närvikiud. Arterid paiknevad lümfikudedega ümbritsetult.

Imetajatel

Ainupilulistel on üksainus vasakpoolne aordikaar.

Koduloomadel

Koduloomadel algab aordikaar südamepaunasiseselt. Aordikaar kulgeb südamest V...VII rinnalüli kõrguseni ja seondub kopsutüvega arterioossideme (lig.arteriosum) varal.
Aordikaare jagunemine on loomaliigiti ja indiviiditi erinev.

Inimestel

Inimestel on aordikaar üleneva ja alaneva aordi vaheline osa. Aordikaarest väljuvad arterid varustavad verega kaela, pead, ülajäsemeid ja keha ülemist osa.
Aordikaar liigitatakse suure vereringe arterite hulka.

Patoanatoomia

Aordikaarel on tuvastatud ateroskleroosi.
Elementaarsündmus

Elementaarsündmus ehk lihtsündmus on tõenäosusteoorias antud katse üks võimalikest tulemustest. Antud katse kõik võimalikud tulemused moodustavad elementaarsündmuste süsteemi.
Vähemalt kaht elementaarsündmust sisaldavat sündmust nimetatakse liitsündmuseks.
Elementaarsündmusi tähistatakse tähtedega \omega_1, \omega_2, \ldots (väike oomega indeksitega).
Elementaarsündmuse mõiste on aluseks sündmuse mõiste defineerimisel.
Enn Piik

Elulugu

Enn Piik oli teenistuja poeg.
Lõpetas 1951 Haapsalu 1. Keskkooli, 1956 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) kütuste keemiline tehnoloogia insenerina, tehnikakandidaat (1964, TPI), väitekiri "Gaasigeneraatorprotsessi produktide eraldamisest kondensatsioonisüsteemides". 
Oli 1956–1959 Kiviteri insener, 1959–1971 Põlevkivi Teadusliku Uurimise Instituudi vaneminsener, vanemteadur ja sektorijuhataja, 1971–1980 Põlevkivi Instituudi ökonoomika labori juhataja, 1984–1990 põlevkivitöötlemise labori juhataja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: põlevkivi termilise töötlemise tehnoloogia. Tegeles põlevkivi poolkoksistamise protsesside ja agregaatide loomise ning täiustamisega.
Antti Leppänen

Antti Leppänen (23. november 1947 Tampere – 5. august 2015) oli soome jäähokimängija, väravavaht.
Ta mängis aastatel 1964–1978 Tampere Tapparas ja tuli kaks korda Soome meistriks (1975 ja 1977). Samuti kuulus ta Soome jäähokikoondisse ning osales koondises kolmedel maailmameistrivõistlustel (1973, 1974 ja 1975) ja Innsbrucki olümpiamängudel 1976.
Aastal 1973 valiti Leppänen Soome parimaks hokimängijaks ja aastal 1990 valiti ta Soome hokimängijate kuulsuste halli.
Nikolai (Leisman)

Päritolu ja haridus

Nikolai Leisman sündis Neanurme külas Lustivere õigeusu abikooli õpetaja Andrei Leismani ja tema naise Anna (sündinud Pere) pojana ning ristiti preester Aleksei Troitski poolt 7. oktoobril (vkj) Põltsamaa Pühavaimu kirikus Kuningamäel. Alghariduse omandas ta Lustivere õigeusu abikoolis ja õigeusu kihelkonnakoolis. Vaimuliku hariduse omandas ta 1873–1883 Riia vaimulikus koolis ja seminaris, lõpetades esimese järguga, ning Peterburi Vaimulikus Akadeemias, mille lõpetas 1887 usuteaduste magistri kraadiga . 13. septembril 1887 pühitseti ta Tallinna Issanda Muutmise kirikus diakoniks ja 14. septembril preestriks. 17. novembril 1934 valiti ta EÜS Põhjala auvilislaseks.

Surm ja matus

Nikolai Leisman suri 27. aprillil 1947 Penujas ning maeti Penuja kiriku lõunapoolse haarde seina äärde. 1979. aastal rüüstati tema haud ja tema põrm maeti ümber Penuja kalmistule.

Isiklikku

Nikolai Leisman oli 1887. aastast abielus ülempreester Aleksander Poletajevi tütre Lidiaga. Tema vend Juhan Leisman oli õigeusu kösterkooliõpetaja ning teine vend Aleksei Leisman õigeusu preester. 2012. aastal uusmärtriks kuulutatud Nikolai Leisman oli tema vennapoeg.
Kuldīga komtuurkond

Kuldīga komtuurkond oli Liivi ordu valitsusüksus (saksa keeles Gebiet).

Moodustamine

Kuldīga komtuurkond moodustus Kuramaa keskossa pärast selle vallutamist 13. sajandi keskel. See kujunes peagi üheks olulisemaks orduvalduseks ja Kuldīga komtuur oli tähtsaim orduametnik Vana-Liivimaa lääneosas. Komtuurkonna keskus olnud Kuldīga sai 14. sajandil ka linnaõigused ja kuulus Hansa Liitu.

Asend

Kuldīga komtuurkond piirnes põhjas, läänes ja lõunas Kuramaa piiskopi valdustega ehk Piltene stiftiga, lõunas Grobiņa foogtkonna, põhjas Vindavi komtuurkonna, kirdes Kandava foogtkonna ning idas Dobele komtuurkonna ja Liivi ordu maameistri valdustega.

Valitsemine

Komtuurkonda valitses komtuur, kellele kuulus komtuurkonnas kõrgeim kohtu-, haldus- ja sõjaline võim. Lisaks talle on nimeliselt teada ka teisi ametnikke, näiteks linnusekomtuurid (Hauskomturid), moonamuretsejad ja teised majandustegelased. Samuti on teada neli Kuldīga foogti, kes tõenäoliselt tegelesid kohtumõistmisega ja allusid komtuurile.
Kiriklikult kuulus Kuldīga Kuramaa piiskopkonda ja jagunes kihelkondadeks, mille piirid ei pruukinud ühtida poliitilistega.
Halduslikult jagunes komtuurkond ordu- ja vasallimõisateks, mis kogusid makse ja mõistsid kohalikul tasandil kohut.

Likvideerimine

Et Kuldīga asus Kuramaal, ei puudutanud Liivi sõda seda alguses otseselt. Kuid 1560. aastal langes Härgmäe lahingus viimane komtuur Werner Schall von Bell venelaste kätte vangi ja hukati. Uut komtuuri enam ametisse ei seatud ja 1562. aastal liideti endised komtuurkonna alad Kuramaa hertsogiriigiga ning Kuldīgast sai selle esimene pealinn.
Kontinentaalfilosoofia

Kontinentaalfilosoofia on ühine nimetus Mandri-Euroopas, eriti Prantsusmaal ja Saksamaal, 20. sajandil viljeldud filosoofiale. 
Kontinentaalfilosoofiat eristatakse analüütilisest filosoofiast, mis on leidnud tunnustust peamiselt Angloameerika maades. Vahetult pärast teist maailmasõda nimetati kontinentaalfilosoofiaks fenomenoloogiat, hiljem lisandusid ka eksistentsialism, hermeneutika ja strukturalism. Kontinentaalfilosoofia ei moodusta ühtset koolkonda.
Kontinentaalfilosoofia ei pea analüütilise filosoofia kombel filosoofia ideaaliks mõistelist selgust, loogilist järjekindlust ja loodusteadusi ihalevat teaduslikku lähenemist. Sisu poolest on kontinentaalfilosoofia suunatud inimliku olemasolu, kultuuri ja põhikogemuse teemadele. Kontinentaalfilosoofia on sageli stiililiselt ja sisuliselt lähemal esseistikale, ilukirjandusele ja psühhoteraapiale kui loogikale ja loodusteadustele. Üks kontinentaalfilosoofia koolkondade viimase aja huvipunktidest on katse tuua akadeemilisse filosoofiasse mittefilosoofilistena tunduvaid teemasid, muutes tavaootusi filosoofia ülesannetele.
Põltsamaa Valla Leht

Põltsamaa Valla Leht (ka Põltsamaa Vallaleht) on aastast 2017 ilmuv ajaleht, mis vahendab Põltsamaa valla uudiseid. Lehte annab välja Põltsamaa vallavalitsus. Leht ilmub sagedusega üks kord kuus.
Leht asutati pärast 2017. aasta haldusreformi, kui tegevuse lõpetasid vallalehed Pajusi Valla Leht ja Puurmani Uudised. Lehe esimene number ilmus detsembris 2017.
Philippine Airlines

Philippine Airlines (PAL) on Filipiinide rahvuslik lennukompanii, mille kodulennujaamaks on Ninoy Aquino rahvusvaheline lennujaam. Lennufirma asutati 1941. aastal ja tegu on esimese ja vanima Aasia kommertslennufirmaga, mis opereerib originaalse nime all. Lennufirmal on 94 lennukit ja lennufirma opereerib 56 sihtkohta.
Albert II (Monaco vürst)

Albert II (Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi; sündinud 14. märtsil 1958) on Monaco vürst. Tema isa oli Rainier III ja ema Grace Kelly.
2008. aasta veebruaris ning 2011. aasta mais käis ta visiidil Eestis.
Ta on osalenud bobisõitjana 1988., 1992., 1994., 1998. ja 2002. aasta taliolümpiamängudel.
Ugri keeled

Ugri keeled on Uurali keelkonda kuuluv soome-ugri keelte rühm, millesse kuulub ungari keel, handi keel ja mansi keel.
Obi jõe valgalas kõneldavad handi keel ja mansi keel moodustavad ugri keelte hulgas Obi ugri keelte alarühma.
Ugri keeled erinevad üksteisest sedavõrd palju, et vastastikune arusaamine ei ole võimalik.
Uurali keelkonnale omaselt on kõik ugri keeled soovõrdsed, nendes puudub grammatiliselt sugu.
Valimisringkond nr 10

Valimisringkond nr 10 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Tartu linna.
Katioonne polümerisatsioon

Katioonne polümerisatsioon ehk katioonpolümerisatsioon on üks ahelpolümerisatsiooni viisidest, milles aktiivsete osakestena osalevad monomeeri molekulidest moodustunud katioonset tüüpi intermediaadid.
Katioonse mehhanismi järgi polümeriseeruvad elektronodonoorseid asendusrühmi sisaldavad alkeenid ja teatud heterotsüklilised ühendid. Siin ahelreaktsioon genereeritakse  monomeerist happelise (s.t. katioonse) initsiaatori toimel. Tavaliselt on selleks tugevad prootonhapped (H₂SO₄, HClO₄ jt) või Lewise happed (BF₃, AlCl₃, SnCl₄, FeCl₃ jt). Reaktsiooni initsieerimine Lewise hapete toimel vajab kokatalüsaatori (näiteks vähene hulk vett H-OH või polaarset ühendit R-Cl või R-OH jm) osalust. Initsieerimisreaktsioonis moodustuvad karbokatioonid või ioonpaarid või oksooniumioonid jm. Alkeenide aktiivsuse rida on üldiselt samane moodustuvate karbokatioonide stabiilsuse reaga, kusjuures katioonide aktiivsus muutub vastupidises suunas. Heterotsüklid reageerivad tsükli avanemisega (nimetatakse tsükliavamispolümerisatsioon, milles moodustuvad lineaarsed polümeerid), kusjuures nende reaktsioonivõime on oluliselt seotud tsükli steerilise pingega.
Vill ha dej

"Vill ha dej" (ka "Vill ha dig", ingliskeelse pealkirjaga "I Want You") on Rootsi synthpop-ansambli Freestyle singel aastast 1980. Laulu autorid on Tommy Ekman, J. Hagleitner, Christer Sandelin ja Anders Uddberg. Singel püsis Rootsi plaadimüügiedetabeli esikohal viis nädalat.
1998. aastal kaverdas laulu Rootsi laulja Drömhus (Therese Grankvist) ning sellest versioonist on omakorda teinud eestikeelse kaveri pealkirjaga "Ei soovi, et lahkuksid" Eesti tüdrukuteansambel Anaconda koostöös ansambliga Caater. Eestikeelsete sõnade autor on Kelli Uustani.
Debaltseve

XXI sajand

2014. aasta Ukraina kriisi ajal võtsid valitsusvastaste relvajõudude võitlejad strateegilise asula (Luganski ja Donetski vaheline raudteesõlm) oma kontrolli alla. 26. juulil ründasid linna valitsusväed ning võtsid 28. augustil linna oma kontrolli alla.
4. septembril olid linna kaitsel olnud valitsusväed ülekaalukate VF sõjaväe jõudude survel ja piiramisrõngasse sattumise vältimiseks sunnitud linnast taanduma.
2015. aasta 30. jaanuaril jätkusid linnas ja selle ümbruses eelmisel päeval alanud ägedad lahingud valitsusvägede ja valitsusvastaste relvajõudude vahel.
Väljaanne KorrespondenT.net avaldas 30. jaanuaril kell 20:03 artikli, milles viidatakse eripataljoni "Azov" ametlikule Facebooki lehele, millelt lähtub, et öösel läks valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla Vuglegirski asula (asub Debaltseve kaitse seisukohalt strateegiliselt olulisel kohal). Infovastupanu avaldas kell 20:30 artikli, millest lähtub, et Vuglegirskis käivad tänavalahingud. Debaltseves asuvatelt valitsusvägedelt polevat väljapääsuteed linnast siiski veel täielikult ära lõigatud. BBC viitas oma 30. jaanuari artiklis Venemaa "Vesti" uudisteprogrammile, mille hommikusel teatel olevat Debaltseves ümber piiratud 8000 valitsusvägede võitlejat. Eelviidatud Infovastupanu artiklist selgub siiski, et Vene telekanali väide ei pruukinud vastata tõele.
Reutersi poolt 31. jaanuari päeval avaldatud artiklis kinnitati, et Debaltseve on valitsusvastaste relvajõudude poolt ümber piiratud.
Reedel, 6. veebruaril kehtestatud lühiajalise relvarahu jooksul anti linnaelanikele võimalus evakueeruda.
18. veebruaril 2015 langes linn valitsusvastaste relvajõudude kontrolli alla. Venemaa mõrvatud opositsioonipoliitiku Boriss Nemtsovi sõprade poolt avaldatud Nemtsovi kirjutise "Putin. Sõda" kohaselt hukkus Debaltseve vallutamisel 70 Venemaa Föderatsiooni Relvajõudude sõjaväelast. Ukraina Julgeolekuteenistuse anonüümseks jääda soovinud kaastöötaja teatel hukkus Debaltseve vallutamisel umbes 2000 vastaspoole võitlejat.