google/wiki40b huggingface dataset:
Ajaloomaal

Ajaloomaal on mingit ajaloosündmust kujutav maal, mis võib olla akademistlik, romantiline, realistik jne.
Viierealine turbasammal

Viierealine turbasammal (Sphagnum quinquefarium) on turbasamblaliste sugukonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida soostuvatest metsadest ja soometsadest.
Turkestani ahelik

Turkestani ahelik on mäeahelik Aasias, Usbekistani, Tadžikistani ja Kõrgõzstani alal. Ta on osa Pamiiri-Alai mäestikust.
Turkestani ahelik kulgeb ligi 340 km pikkuselt ida-lääne sihis Alai ahelikust idas kuni Samarqandi oaasini läänes. Jääb Fergana orust ja Näljastepist lõunasse.
Kõrgus äärmises idaosas kuni 5621 meetrit; ilma idaosa arvestamata kuni 5509 meetrit.
Aheliku geograafilised koordinaadid on 39° 35′ N, 69° 45′ E.
2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus

2014. aasta Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus olid 22. Euroopa meistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 12.–17.augustini Šveitsis Zürichis. Võistlused peeti Letzigrundi staadionil.
Võistlustel osales 1439 sportlast 50 riigist. Eestit esindas 26 sportlast.
Eesti sportlased võitsid kokku 2 hõbemedalit (Rasmus Mägi 400 m tõkkejooksus ja Gerd Kanter kettaheites).
Šveitsis oli varem toimunud ka 1954. aasta Euroopa meistrivõistlused.
Dolby Theatre

Dolby Theatre (varem tuntud kui Kodak Theatre) on teater Los Angeleses Hollywoodi linnaosas kaubandus- ja meelelahutuskeskuses Hollywood and Highland.
Hollywood Boulevardi ja North Highland Avenue vahel asuv teater avati 9. novembril 2001. Suur saal mahutab kuni 3332 inimest.
Teatris toimuvad iga-aastased Oscari gala üritused, alates 2002. aastast ka "American Idoli" finaal.
Roberto Gerhard

Roberto Gerhard (25. september 1896 Valls, Kataloonia – 5. jaanuar 1970 Cambridge) oli hispaania helilooja.
Ta õppis Enrique Granadosi, Felip Pedrelli ja Arnold Schönbergi juures. Töötas Barcelonas ja Suurbritannias. Püüdles loomes verismi poole, rõhutas kõlavärvide ja rütmi tähtsust.
Velvitšia

Velvitšia (Welwitschia mirabilis) on ebaokaspuude klassi kuuluva velvitšialiste sugukonna ainus liik.
Velvitšiad kasvavad üksikult Namibi kõrbes, ning on omapärased selle poolest, et on paljasseemnetaimed, nagu ka okaspuud.
Velvitšial on ainult kaks suurt lehte, mis kasvavad kogu taime eluaja. Ribadeks hargnevad lehed kasvavad taime varre juurest ning otstest järgemööda surevad. Lehtede all varjus on sobiva elupaiga leidnud paljud putukad.
Velvitšial on jäme puitunud vars ja niisketesse maapinnakihtidesse ulatuv juur.
Taim on kohanenud kõrbekliimaga ja ei vaja kasvamiseks kuigi palju niiskust.
Velvitšia ümbermõõt võib ulatuda kuni nelja meetrini ja ta võib elada mitmesaja aastaseks. Oma eluea jooksul õitseb taim vaid korra.
Velvitšiat on kujutatud Namiibia vapil.
Tudengimuusikal

Sisukokkuvõte

Tallinna tüdruk Elen (Adeele Sepp) alustab septembris uut elu. Ta kolib Tallinnast isa juurest Tartu ühikasse, et õppida ülikoolis majandust. Eleni sõbranna Liis (Merli Plink) ja toanaaber Kati (Katre Luik) hakkavad juba esimesel päeval talle õpetama õiget üliõpilasielu – pidusid, eksamiteks õppimist, kaltsukates käimist ja armusuhteid. Elenil tulebki tegemist teha kahe väga erineva poisiga – Dima (Dmitri Kurilov) ja Kaarliga (Kaarel Targo).
Wolfschmidti mõis

Wolfschmidti mõis (Volfšmita muiža) oli suvemõis Lätis Riia linnas Zasulauksi asumis aadressiga Kandavas ielā 2.
Wolfschmidti mõis sai alguse XVIII sajandi lõpus. Toona oli Zasa mõisa omanikuks Jānis Šteinhauers Ta rajas mõisa juurde tööstuskompleksi ja andis rahvasuu kohaselt vana mõisasüdame oma lilledega kaubitsevale vennale Jānusele. Toona sai alguse mõisa ümber kujunenud park.
Mõis sai ise oma nime Hollandi sõjaväeatašee A. Wolfschmidti järgi, kellele suvemõis XX sajandi alguses kuulus. Pärast Läti iseseisvumist sai mõisa pargist botaanikaaed, aga Wolfschmidtidele ja nendega seotud Strickidele jäid selle territooriumil mitmed kasvuhooned.
Mõisa juurde kuulus kolm maja. Neist vanim pärineb XVIII sajandi teisest poolest, olles baroki sugemetega puidust klassitsistlik maja. Aastal 1920 hoone rekonstrueeriti ja sealjuures kaotas ta palju oma vanast välimusest, sealjuures ka kõik baroksed elemendid.
Teist maja hakati rajama ajal, mil Wolfschmidti mõis Zasa mõisast eraldus. Klassitsistlik hoone valmis aastal 1824 ja on muutumatul kujul tänaseni säilinud.
Kolmas hoone valmis samuti XIX sajandi alguses ja on vaid vähesel määral muudetud.
Blankenfelde mõis

Blankenfelde mõis (Blankenfeldes muiža, saksa keeles Blankenfeld) on mõis Lätis Jelgava piirkonnas Vilce vallas Blankenfeldes. 
Esimesed teated mõisast pärinevad 1689. aastast, mil omanik oli Ernst von Medem. Mõis vahetas mitu korda omanikku ja kuulus 1840. aastast kuni 1920. aasta maareformini von Hahnide suguvõsale. 1804–1805, kui mõis kuulus Venemaa keisrikoja juures teenivale Andreas von Königfelsile, külastas mõisa Prantsuse kuningas eksiilis Louis XVIII.
Mõisakompleksi ülesehitus pärineb 18. sajandi keskpaigast, peahoone aastast 1743. 19. sajandist pärineb Inglise stiilis park. Praegu on mõis eraomandis ja sellele püütakse leida rakendust turismi vallas. Mõisa peahoone vajab renoveerimist. Blankenfelde mõisa lilleaias korraldatakse kevaditi tulbifestivale.
Jamburgi maakond

Asukoht

Jamburgi maakond asus Venemaa loodeosas Peterburi kubermangus ning piirnes põhjas Peterhofi, idas Tsarskoje Selo, lõunas Luga ja Gdovi maakonna ja läänes Eestimaa kubermanguga.

Asustus

Maakonda kuulusid: maakonnalinn Jamburg, koosseisuväline linn Narva ja Jaanilinn; külad: Keikino, Soikino, Kotlõ, Krakolje, Kerstovo, Ostrov, Opolje, Jastrebno, Tširkovitsõ, Vruda, Bilaja Kirha, Ilješi jt.
Psühholoogiline sõda

Militaarpsühholoogiline tõlgendus

Esimese ja Teise maailmasõja näidete varal kirjutas sel teemal teedrajava uurimuse ameerika politoloog Paul Linebarger ("Psühholoogiline sõda", Washington 1948). Psühholoogilise sõja mõistele andis ta seetõttu militaarse tõlgenduse.
Linebargeri järgi on psühholoogiline sõda laiemas tähenduses psühholoogia aluste rakendamine sõjategevuses ja kitsamas tähenduses: sõjategevuse psühholoogilise mõju täiendamine propaganda vahenditega.
Kuid psühholoogilise sõja võtteid on laialdaselt kasutatud ka enne ja pärast sõdu, see tähendab riikidevahelise rahu tingimustes.

Psühholoogilise sõja meetodite kasutamine sõjategevuses

NATO-s kasutatava terminoloogia kohaselt on infosõda üldine termin. Selle alla kuuluvad klassikalised psühholoogilised operatsioonid (PSYOPS) ja tegutsemine vastase signaalühenduste, juhtkonna ja arvutite vastu ning pressiteenistust peetakse infooperatsioonide osaks.
Magic: The Gathering

"Magic: The Gathering" (lühend MTG, nime lühivorm "Magic") on üks maailma esimesi kogumiskaardimänge.
Mängu töötas välja Richard Garfield, 1993. aastal hakkas seda tootma Ameerika Ühendriikide rollimängufirma Wizards of the Coast, millest hiljem on saanud mängutootja Hasbro tütarfirma. "Magic" on jätkuvalt elujõuline, hinnanguliselt on sellel kaksteist miljonit mängijat 2011. aasta seisuga. "Magicut" mängivad kaks või enam mängijat, kasutades trükitud või virtuaalset kaardipakki (mängu ametlikus veebiversioonis "Magic: The Gathering Online" või muudes mänguprogrammides).

Mängu sisu

Iga mäng kujutab endast lahingut võimsate võlurite (planeswalkers – ligikaudses tõlkes 'maailmade vahel kõndijad') vahel, kes kasutavad kaartidel kujutatud loitse, võlujõuga esemeid ja olendeid vastasega võitlemiseks. Kaardid kasutavad viit tüüpi mana, mida tähistatakse värvikoodidega (valge, must, sinine, punane ja roheline). "Magicus" võitmiseks on vaja nii õnne kui ka strateegiat. Ehkki mängu algne kontseptsioonis kasutati rohkelt motiive rollimängudest nagu "Dungeons & Dragons", ei sarnane "Magicu" mängimine kuigivõrd fantaasiapõhiste rollimängude mängimisega, kuid selles on ka märksa enam kaarte ja keerukamad reeglid kui traditsioonilistes kaardimängudes.

Turniirid

Wizards of the Coast on töötanud välja rahvusvahelise turniirisüsteemi, samuti on tekkinud elukutseliste mängijate kogukond ja ulatuslik kasutatud kaartide turg. Haruldaste kogumisobjektidena ja mängu väärtuse tõttu võivad "Magicu" kaardid olla ka rahaliselt suure väärtusega. 2005. aastal müüdi üks "Black Lotus" 20 000 USA dollari eest.
Mängust ilmub alatasa uusi versioone, kus on muudetud kaartide sisu, mängumaailmu ja reegleid.
Ernst Adolf Greinert

Ernst Adolf Greinert (26. september 1898 Anseküla – 4. aprill 1982 Vaihingen) oli Eesti vaimulik.
Lõpetas Saaremaa Ühisgümnaasiumi aastal 1919. Õppis usuteadust Berliini Ülikoolis (aastatel 1920–1923) ja Tartu Ülikoolis (aastatel 1925–1926). Lõpetas ülikooli teoloogiakandidaadina. Töötas 1923–1928 Kuressaares gümnaasiumiõpetajana. Oli prooviaastal Kuressaares. Ordineeriti vaimulikuks 29. juunil 1930.
Töötas aastatel 1930–1939 Anseküla Maarja koguduse õpetajana.
Asus aastal 1939 elama Saksamaale. Oli aastatel 1940–1945 pastor Kutnos (praegu Łódźi vojevoodkonnas). 1945–1947 oli Vaihingeni (Ludwigsburgi kreisis Baden-Württembergi liidumaal) linnavaimulik. 1948–1964 oli vaimulik Kleinglattbachi koguduses (Vaihingeni linnaosas), alates aastast 1954 oli Württembergi maakirikupäeva liige. Jäi 1. augustist 1964 emerituuri.

Isiklikku

Tema isa Friedrich Adolf Greinert oli Anseküla Maarja koguduse õpetaja aastatel 1887–1919. Vend Roderich Greinert oli (usuteadusliku haridusega) Kuressaare Saksa Gümnaasiumi direktor. Onu Leberecht Georg Traugott Greinert oli Talsi saksa koguduse ja Äksi Andrease koguduse õpetaja.
Kvantitatiivne tunnus

Kvantitatiivne tunnus ehk arvuline tunnus ehk arvtunnus on tunnus, mille väärtused avalduvad otseselt arvudena. Kvantitatiivsele tunnusele vastandub kvalitatiivne tunnus.
Kvantitatiivne tunnus on nt inimeste hammaste arv.
Varbuse mõis

Varbuse mõis (saksa keeles Warbus) oli rüütlimõis Põlva kihelkonnas Võrumaal.
Kuni 18. sajandi keskpaigani oli Varbuse mõis Väimela mõisa karjamõis.
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Harald von Samson-Himmelstjerna.
Mõisa peahoone hävis 1981. aasta tulekahjus.
A. S. Puškin (jõelaev)

Ajalugu

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 301 Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Moskvas asuvale RE Moskva Laevakompaniile (ГП Московское речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1990. aastal. Riigiettevõte Moskva Laevakompanii ja hiljem eraettevõte OAO Moskovskoje retšnoje parohodstvo on kasutanud jõelaeva Gleb Kržižanovski kruiisiliinil Moskva-Peterburi sisemaa ning välismaa turistide jaoks. 2010-2018 kasutati laeva hotellina naftaleiukohal Kaspia merel.
Puuhalgmassiivsavi seinakonstruktsioon

Puuhalgmasiivsavi seinakonstruktsiooni ehitamiseks on kasutatud puuhalgusid ja savimörte.

Konstruktsioon

Peamiselt on levinud kahte tüüpi seinakonstruktsioone: lisasoojustusega ja ilma lisasoojustuseta seinakonstruktsioonid. Mõlema täitematerjaliks on puuhalud ning sideaineks on kasutatud erinevaid savimörte. Seinte paksus varieerub tavaliselt 30–60 cm vahel, kuid Põhja-Kanadas leidub ka seinu, mis on 90 cm paksud.
Seinu jaotatakse ka kandvateks ja mittekandvateks. Kandvateks puuhalgmasiivsavi seinakonstruktsioonideks kutsutakse seinu, kus puuhalgmasiivsavi seinakonstruktsioon on kandev element.  Mittekandvateks puuhalgmasiivsavi seinakonstruktsioonideks kutsutakse seinu, kus kandvateks elementideks on eraldi postid ja talad. Puuhalgmasiivsavist seinte eeliseks on ilus välimus. Seinu saab laduda ringikujuliselt, mistõttu on põrandapinna ja välisseinapinna suhe optimaalsem, kui näiteks ristkülikukujulise põhiplaaniga hoonel. Puuhalgmasiivsavist seinte puuduseks on seina madal soojapidavus, mis ei vasta tänapäeval projekteeritavate hoonete nõuetele. Peale selle käituvad  konstruktsioonis kasutatavad materjalid õhuniiskuse muutudes erinevalt, mistõttu tekivad ajapikku seintesse praod.

Lisasoojustuseta seinakonstruktsioon

Lisasoojustuseta seinakonstruktsioonis asetsevad puuhalud läbivalt ühes reas. Paremaks soojapidavuseks on savimörtidesse lisatud halva soojusjuhtivusega täiteaineid (näiteks saepuru).

Lisasoojustusega seinakonstruktsioon

Puuhalud on laotud kahes reas ning nende vaheline tühimik on täidetud isolatsioonimaterjaliga (näiteks saepuru). Sideainena kasutatavale mördile ei ole tavaliselt lisatud halva soojusjuhtivusega täitematerjale.

Ajalugu

Seinakonstruktsiooni lihtsuse tõttu ei ole teada, kes on selle kasutusele võtja. Seepärast on ka ilmselt nii palju erinevaid tehnikaid. Tänapäeval on puuhalgmasiivsavi peamiselt kasutatud Põhja Ameerikas. Euroopas ja mujal maailmas leidub puuhalgmasiivsavi seinu võrdlemisi vähe.
Orkut Büyükkökten

Orkut Büyükkökten (sündinud 6. veebruaril 1977 Konyas) on türgi tarkvaraarendaja, kes lõi Google'is töötades suhtlusportaali orkut.com.
Moskva ringtee

Moskva ringtee (vene keeles Московская кольцевая автомобильная дорога; lühend МКАД) on ringtee, mis kulgeb praegu osaliselt (algselt aga täielikult) mööda Moskva linna administratiivset piiri.
Moskva ringtee rajati 1940. aastatel, rekonstrueeriti 1950.–1960. aastatel ja uuesti 1990. aastatel. 2011. aastal teatasid Moskva linnavõimud kavast järjekordselt ringteed ulatuslikult uuendada. 
Moskva ringteel puuduvad samal tasandil ristumised teiste sõiduteedega. Mõlemas suunas on rajatud viis sõidurada. 2011. aasta seisuga oli ringtee läbilaskevõime 9000 masinat tunnis, maksimaalne lubatud kiirus on 100 kilomeetrit tunnis.
Heino Jaakula

Heino Jaakula (7. oktoober 1931 – 1. veebruar 2019) oli Eesti merendustegelane. Ta on muu hulgas olnud Estonia katastroofi uurinud Laevahuku Uurimise Ühiskomisjoni liige.
1998 pälvis ta Valgetähe medaliklassi teenetemärgi.
Aleksandr Ignatenko

Olümpiamängud

Ta võistles kolmedel olümpiamängudel, kuigi ta oli alati üks oma kehakaalu favoriitidest ei suutnud ta kordagi medalit võita.
1988. aastal Sŏulis – 4. koht
1992. aastal Barcelonas – 4. koht
1996. aastal Atlantas – 19. koht.
Nõukogude Liidu meistrivõistlustel 1986. aastal saavutas ta teise koha.
Ta võitis Grand Prix of Germany  1988. aastal esikoha.
Kaspar Nurk

Kaspar Nurk (sündinud 22. aprillil 1974 Põltsamaal) on Eesti bioloog, ökotehnoloog.

Elulugu

Kaspar Nurk on Gunnar Nurga vend.
1992. aastal lõpetas ta Põltsamaa Keskkooli, 1997 Tartu Ülikooli bioloogiaosakonna, oli 2000–02 TÜ magistri- ja 2002–05 doktoriõppes; M.Sc. (ökotehnoloogia, 2002, TÜ), väitekiri "Microbial nitrogen transformations in the horizontal subsurface-flow treatment wetland in Kodijärve, Estonia" (Tartu, 2002), Ph.D. (keskkonnatehnoloogia, 2005, TÜ), väitekiri "Relationships between microbial characteristics and environmental conditions in a subsurface-flow constructed wetland for wastewater treatment" (Tartu, 2005).
Aastatel 2005–2007 töötas ta  TÜ tehnoloogiainstituudi spetsialistina, 2006–2009 geograafiainstituudi erakorraline teadurina ja alates 2009. aastast TÜ geograafia osakonnas keskkonnatehnoloogia teadurina.

Teadustöö

Kaspar Nurga uurimisvaldkonnad on ökotehnoloogiline reoveepuhastus – heitveepuhastus-märgalad ja veekogu-äärsed puhverkooslused, vee kvaliteedi seosed ökosüsteemi aineringe ja mikrobioloogiliste näitajatega, puhastusprotsesside optimeerimine ja heitveepuhastus-tehismärgalade tehnoloogia arendamine. Osalenud kombineeritud tehismärgalasüsteemide rakenduslikes uuringutes TÜ geograafia instituudis ja TÜ tehnoloogiainstituudis. 10 teadustrükist.
Arumäe mõis

Arumäe mõis (ka Samokrassi mõis; saksa keeles Samokraß) oli linnamõis Vaivara kihelkonnas Virumaal. Nüüdisajal jääb mõis Ida-Viru maakonda Narva-Jõesuu linna.
Pireti kivi

Pireti kivi on Eesti rändrahn (ruumala 48 m³). Rahn asub Saaremaa vallas Saare maakonnas.
Ümbermõõt 17,9 m, kõrgus 3,8 m, pikkus 6 meetrit, laius 4,3 meetrit.
Kivi geograafilised koordinaadid on 58° 23′ 56″ N, 22° 58′ 41″ E .
Tarvastu kirik

Ajalugu

Kindlad andmed Tarvastu kiriku ehitamise aja kohta puuduvad, kuid arvatakse, et kirik ehitati 13. sajandil ja umbes samal ajal Tarvastu ordulinnusega.
Algne kirik oli praegusest umbes 10 meetrit lühem ja ilma tornita. 
Põhjasõja järel jäi kirik hooletusse ning katus, lagi ja müürid lagunesid. 1771. aastal ehitati kiriku läänepoolsesse otsa 10-meetrine pikendus ja torn. Ehitati ka puulagi, mis kaunistati Viimset kohtupäeva kujutava maaliga. 
6. mail 1892 läks kirik pikselöögist põlema. Kohalike abiga päästeti hoonest kroonlühtrid, pingid, orel, kantsel ja altar koos maaliga. Loodeti, et põlev torn kukub kirikust eemale, kuid juhtus kahjuks vastupidi ning tulekahju järel jäid alles vaid kivist müürid.
Taastamistööd algasid 6. aprillil 1893. Ehitustööde algkapitaliks oli kindlustushüvitisena saadud 22 000 rubla. Ehitustöid juhatas Gustav Beermann, kes oli varem juhtinud ehitustöid Tartu Peetri kirikus, Narva Peetri kirikus ja Tallinna Kaarli kirikus. Kirik taastati uusgooti stiilis. Tarvastu mõisahärra parun von Mensenkampffi soovitusel tehti juurdeehitised kõrged ning kaunistati väikeste nurgatornidega. Uue kiriku ehitamisel asendati vana tornikukk kullatud ristiga.
5. detsembril 1893 toimus kiriku taaspühitsemine, mille viis läbi tolleaegne Liivimaa kindralsuperintendent Friedrich August Wilhelm Hollmann. Uus torn on 58 meetrit kõrge. 
Põlemise ajal kannatada saanud kirikukell pandi küll uuesti üles, kuid see kukkus varsti puruks ning 9. novembril 1897 vahetati 240 aastat kogudust teeninud kell uue vastu. Marmorist altarilaua kinkis kirikule praost Michael Jürmann, kes teenis Tarvastus 1883–1923. Altarimaali maalis 1859. aastal Theodor Thieme ja selle kinkis kirikule parun Karl von Mensenkampff. 1906.aastal paigutati altariseina kohale kaks elusuuruses inglikuju, mille autoriks kohalik Tüma talu peremees Jaan Viira. 1911. aastal valmistas uue oreli eesti orelimeister August Terkmann.
Mari Kurismaa

Mari Kurismaa (sündinud 1956 Pärnus) on eesti sisearhitekt ja kunstnik.
Kurismaa õppis Tallinna 46. Keskkoolis ja lõpetas 1979. aastal ERKI sisearhitektina. 1994. aastal kaitses ta Eesti Kunstiakadeemias kunstimagistri kraadi. 2013. aastal täiendas ta end Suurbritannias ajaloolise interjööri ja kollektsioonide alal Attingham Trusti suvekoolis.
1980. ja 1990. aastatel tegutses Mari Kurismaa peamiselt maalikunstnikuna ja õpetas sisearhitektuuri kateedris maalimist. 1990. aastate lõpus pöördus ta tagasi sisearhitektuuri juurde ja 2002. aastast töötab ta sisearhitektina oma firmas Stuudio Kurismaa OÜ.
Kurismaa on Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1987 ja Eesti Sisearhitektide Liidu liige aastast 1999.

Isiklikku

Mari Kurismaa abikaasa on kunstnik Kaarel Kurismaa.
Ristallikas

Ristallikas (ka Humala Ristallikas) on allikas (ohvriallikas) Harju maakonnas Harku vallas Humala külas. Allikas on arvele võetud arheoloogiamälestisena. 
Allikast 18 m loode pool on Humala ohvrikivi.
Karusnahk

Karusnahk on rikkaliku karvastikuga pargitav nahk.
Kasutatakse rõivaste, tarbe- ning dekoratiivesemete, samuti taksidermias loomamulaažide (topiste) valmistamiseks. Saadakse küttimise või karusloomakasvatuse ning parkimise lõpp-produktina.
Juba renessansiajastust peale märkis karusnahk prestiiži ja valge hermeliin oli lubatud vaid kuninglikule soole.
Karusnahast valmistatud müts muutus 19. sajandi teisel poolel eestlaste seisuslikuks peakatteks. Kerjus või kehvik karusnahkset mütsi ei kandnud, samuti mitte käsitööline, kelle riietust täiendas nokkmüts. Dekoratiivne rebase- või mägranahast müts kuulus tavaliselt taluperemehele, tähistades elus edasijõudnud meest.
Grööni keel

Kirjakeel

Grööni keelt kirjutatakse ladina tähestikus erinevalt mitmest Kanadas kõneldavast eskimo keelest, mis kasutavad inuktituti silpkirja. Grööni keele praegune ortograafia pärineb aastast 1973.
1973. aasta reformiga asendati muu hulgas uvulaarset klusiili tähistanud täht ĸ praegu ortograafias tarvitatava q-ga.
Skanner

Käsiskanner

Käsiskannerid olid 1990. aastatel suhteliselt odavad altenatiivid tolleaegsetele lauaskanneritele. Skaneerimise tulemus sõltub inimese käe liikumise ühtlusest. Sensor ja valgusallikas paiknevad ligikaudu kümne sentimeetri laiuses käeshoitavas seadmes. Sisselugemiseks tuleb seda käsitsi libistada üle skaneeritava dokumendi. Arvutisse paigaldatud lisakaart tõlgib loetud info digitaalkujule, kasutades seejuures skanneri juurde kuuluvat tarkvara.
Samm käsiskannerist edasi on mobiilskanner. See on ajamiga varustatud käsiskanner, kus sisestatud kujundi kvaliteet ei sõltu enam käe liikumisest. Skaneeritud signaal salvestatatakse mälukaardile või edastataksetakse arvutisse Bluetooth-ühenduse abil. OCR-tarkvaraga varustatud käsiskannerit nimetatakse ka elektrooniliseks tekstimarkeriks.

Trummelskanner

Trummelskanner on üks vanemaid skanneritüüpe ja seda kasutatakse tänini peamiselt trükitööstuses suure lahutusvõime pärast. Selles seadmes keeratakse originaaldokument ümber trumli. Kiiresti pöörleval trumlil skaneeritakse kujutist laserkiirega, et oleks võimalik eksponeerida eriti väikseid piltkujutise elemente. Valgusallikaga laserpea liigub pöörleva trumli telje sihis, kompides originaali kruvijoonekujuliselt. Nii on saavutatav lahutusvõime kuni 12 000 ppi. Laserpea väljundsignaali digiteerib spetsiaalne tarkvara.

Tasaskanner ehk lauaskanner

Originaal asetatakse näotsi (skaneeritava küljega) vastu alusklaasi nagu tavalistes paljundusmasinates. Seda valgustab lehekülje laiuselt riba-riba järel edasi-tagasi liikuv valgusallikas. Valgustatava ala kujutis suunatakse peeglitest ja läätsedest koosneva optilise süsteemi abil pildisensorile. Kujutist pildipunktide kaupa elektrisignaaliks muundav sensor koosneb valgustundlike elementide maatriksist, mis on enamasti CCD-tüüpi (nagu digikaameras). Sensorist väljuv RGB-analoogsignaal muundatakse digitaalseks, salvestatakse skanneri vahemälus ja saadetakse tervikleheküljena arvutisse, harilikult läbi USB-liidese.

Paberisööturiga skanner

Mõned skaneerimisseadmed on varustatud paberisööturiga. Algdokumendi lehed veetakse sellest läbi, kusjuures sensorseade kompab seda rida-realt. Ainsaks liikuvaks osaks on rullikmehhanism. Palju faksiaparaate on töötanud samal põhimõttel: originaal pistetakse pilusse, kus selle esiserv haaratakse rullikmehhanismi poolt. Selline skanner sobib eriti hästi siis, kui skannerit kasutatakse ainult A4-formaadis paberilehtedelt kujutiste skaneerimiseks. Sellised skannerid võtavad vähe ruumi ning mahuvad isegi kuvari ja klaviatuuri vahele.

Kassaskanner

Skaneeritav objekt libistatakse üle lugemisseadme või lähendatakse käsiskanner loetavale objektile (markeeringule või kodeeringule). See on võimalik näiteks lugemispüstoliga, mis tuvastab kirjamärke (masinloetavat kirja), sealhulgas ka OCR-A-standardile vastavat kirja pangatšekkidel ja muudel dokumentidel.
Renteni torn

Renteni torn on keskaegne Tallinna linnamüüri torn, säilinud on torni alaosa Lai tänav 49 hoone sees. Torni jäänused tulid Lai 49 hoone seest välja 2003. aastal lammutustööde käigus. Ajaloolased olid seni pidanud torni täielikult hävinuks.
Arvatavasti rajati torn koos uue linnamüüriga aastail 1340–1355. Linnamüüri käänukohal asunud Renteni torn oli kolmveerandringi kujulise põhiplaaniga. Algkujul kahekorruseline, linna poolt avatud ehitis rekonstrueeriti 14–15. sajandi vahetusel raehärra Renteni käe all kolme- või neljakorruseliseks linna poolt suletud ehitiseks. Umbes 20 meetri kõrguse torni seinte paksus oli 2–3 meetrit, torni läbimõõt oli 10,2 meetrit. Torni kaks ülemist korrust olid kaitsekorrused, ülemine neist oli algselt tõenäoliselt lahtine platvormkorrus, millele ehitati katus peale 16. sajandi esimesel poolel. Torni allosas võis asuda ladu või vangla. 
Torni ülemine kaitsekorrus oli juba 1730-ndatel täielikult varisenud. Järgmiseks sajandiks oli torn veelgi rohkem lagunenud. 1880. aastal ehitati Lai 49 hoone ja pikka aega arvati, et seoses sellega torn täielikult lammutati.
Ladestik

Ladestik (inglise series) on ladestust väiksem kronostratigraafiline üksus.
Ladestiku moodustavad lademed.
Ladestik on kivimkompleks, mis on tekkinud ajastiku jooksul. Näiteks Holotseeni ajastiku vältel tekkinud kivimid ja setted moodustavad Holotseeni ladestiku.