google/wiki40b huggingface dataset:
Latvijas enciklopēdija

"Latvijas enciklopēdija" on viieköiteline lätikeelne entsüklopeedia.

Ajalugu

Esimene köide anti välja 2002. aastal, viimane 2009. aastal. Entsüklopeedia anti välja Valērijs Belokoņsi kirjastuses ja trükiti Riias.
Kolme esimese köite peatoimetaja oli Heinrihs Jubels, neljanda ja viienda peatoimetaja oli Sigita Hirša.

Sisu

Entsüklopeedia käsitleb selliseid teemasid nagu Läti loodus, elanikud, ajalugu, teadus, kultuur, sport jt.
Entsüklopeedias on kokku 24 292 artiklit, millest 7992 on biograafiaartiklid. Teoses on ka 111 kaarti, 210 tabelit ja 7421 illustratsiooni.
Hellenurme hüdroelektrijaam

Hellenurme hüdroelektrijaam asub Tartu maakonnas, Elva vallas, Hellenurme külas Elva jõel.
Võimsus 36 kW.

Ajalugu

Elva jõe paisjärve kaldal asuv Hellenurme vesiveski on 1880. aastail mõisnike Middendorffide poolt ehitatud mastaapne punastest tellistest ja maakividest vesiveski. Sisustus – jahu- ja tangutootmismasinad – pärinevad enamasti 1930. aastatest. Nelja ja poole korruseline veski on töökorras ning seal on võimalik näha ja kuulda, mis saab veskisse toodud viljateradest, samuti maitsta neist tehtud küpsetisi. Töötab ka väike hüdroelektrijaam.
Geraldine Apponyi

Isiklikku

Kuninganna oli pikka kasvu ja ilus.
Margus Kodu

Margus Kodu (sündinud 16. detsembril 1982) on Eesti materjaliteadlane.

Elulugu

Margus Kodu lõpetas 2001. aastal Võru Kreutzwaldi Gümnaasiumi füüsika-matemaatika klassi. 2001–2005 õppis ta Tartu Ülikoolis bakalaureuseõppes materjaliteadus. 2007. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli magistriõppe materjaliteaduse erialal cum laude. 2011. aastal kaitses ta suvel Tartu Ülikoolis doktoritöö "Pulsed laser deposition of magnesium oxide and ternary barium oxides for plasma display protective layers" ("Magneesiumoksiidi ja baariumi kolmikoksiidide õhukeste kilede impulss-lasersadestamine plasmakuvarite kaitsekihtide rakenduseks") ja sai materjaliteaduse doktoriks.
2005–2011 töötas Kodu Tartu Ülikooli füüsika instituudis assistendi, inseneri ja erakorralise teadurina, 2006–2011 ka projekti täitjana Eesti Nanotehnoloogiate Arenduskeskuse AS-is. Aastast 2011 töötab Margus Kodu Tartu Ülikooli füüsika instituudis teadurina. 
Alates 2007. aastast on Kodu Tartu Ülikooli loodus- ja tehnoloogiateaduskonna materjaliteaduse õppekava programminõukogu liige.

Teadustöö

Margus Kodu peamised uurimisvaldkonnad on tahkete ainete elektrooniline struktuur, tahkiste elektrilised, magnetilised ja optilised omadused, ülijuhtivus, magnetresonants ning spektroskoopia (impulss-lasersadestamine, sensormaterjalid). 2012. aasta seisuga oli ta avaldanud 8 teadusartiklit.
Vedu mõisa kalmistu

Vedu mõisa kalmistu on kalmistu Äksi kihelkonnas Tartumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Vedu külas Tartu vallas Tartu maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid millalgi 19. sajandil Vedu mõisa tollased omanikud Stackelbergid. Kalmistuala on kujutatud ühel 19. sajandi lõpu kaardil kui ringjate teedega pargiala. Ühel 20. sajandi alguse kaardil on selle ala nimi Kabelimets. Kalmistule maetute üldarv pole teada.

Kirjeldus

Kalmistu jääb mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele läände. See on harvaesinevalt ringikujuline ning seda piiravad 10 graniitposti, milles on süvendid, kuhu paigutati piirdelatt. Ühel kirdepoolsel postil on süvend, kust saab piirdelati vabalt liigutada ära, mis näitab, et see postivahe on toiminud kalmistuväravana.
Ringja ala läbimõõt on umbes 10 meetrit ja pindala on umbes 80 m². Kalmistu on praegu jäetud maha, kuid seal on säilinud kaks sisselangenud (tõenäoliselt rüüstatud) hauda ning ühe haua tähise osasid.
Martin Parmas

Poliitiline tegevus

Parmas kandideeris 2009. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel Reformierakonna nimekirjas Tartu volikokku, kuhu pääses asendusliikmena. Erakonda astus ta 2010. aastal. 2011. aastal kandideeris ta Tartu nimekirjas Riigikokku, kuhu küll ei pääsenud, kuid tegi kõigi erakondade Tartu kandidaatide hulgas märkimisväärse 20. tulemuse. 2013. aastal kandideeris ta uuesti Tartu linnavolikokku, kuhu osutus ka otse valituks. Parmas on Tartu linnavolikogu kultuurikomisjoni liige. 2010. aasta suvest kuulub ta Tartu Kultuurkapitali nõukokku, kus juhatab kehakultuuri- ja spordikomisjoni tööd. Ta on ka SA Tartu Puhkepark juhatuse liige.
Püha Issidori Õigeusu Kirjastusselts

Püha Issidori Õigeusu Kirjastusselts on aastast 2000 tegutsev Eesti mittetulundusühing. Ühing on välja andnud eestikeelseid õigeusu raamatuid.
Ühing asutati 2000. aastal Toomas Hirvoja ja teiste eestvõttel.
Butleri maakond (Kentucky)

Ajalugu

Maakond moodustati 1810. aastal.
Nukleaarmeditsiin

Nukleaarmeditsiin on meditsiiniteaduse eriarstiabi haru, mis sisaldab haiguslike seisundite diagnoosimist, kasutades selleks ioniseerivat või mitteioniseerivat kiirgust, ultraheli või lahtiseid kiirgusallikaid (radiaktiivseid isotoope) ning kasutab samu võtteid ka haiguslike seisundite ravimisel.

Stsintigraafia ehk gammauuring

Stsintigraafilise ehk gammauuringu läbiviimiseks seotakse erinevad radioaktiivsed isotoobid vajalike märkainetega ning viiakse nüüd juba märgistatud radioaktiivsed isotoobid elusorganismi parenteraalselt, kas suu või inhalatsiooni kaudu. Seejärel teostatakse gammakaameraga radioaktiivse märkaine laialivalgumine ning kogunemine elusorganismis.
Kajalokatsioon

Kajalokatsioon on mõnedel kõrgematel loomadel (vaalad, delfiinid, nahkhiired, mõned linnud jt) arenenud mingi kindla lainepikkusega heli tekitamine ja selle vastuvõtmine.
Loomade kajalokatsiooni uurimise pioneeriks oli Donald Griffin, kes seda nähtust uuris ja demonstreeris esmalt nahkhiirtel.
Kajalokatsiooni põhimõte seisneb selles, et looma poolt keskkonda välja saadetud (emiteeritud) heli mingitele objektidele jõudes peegeldub (kajana), ja loom on võimeline seda siis jälle vastu võtma ja töötlema.
Loomad kasutavad kajalokatsiooni näiteks saaklooma asukoha kindlakstegemisel, teiste liigikaaslastega suhtlemisel jt eesmärkidel.
Tatjana Kosmõnina

Tatjana Kosmõnina (sündinud 2. detsembril 1980) on Eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas aastal 2003 Peterburi Riikliku Teatriakadeemia (Gennadi Trostjanetski klassis).
Ta on töötanud Eesti Televisioonis venekeelse "Aktuaalse kaamera" diktorina.
Aastast 2013 töötab ta Vene Teatris.
Boriss Šapošnikov

Biograafia

Boriss Šapošnikov sündis Zlatousti linnas Uuralites. Ta õppis aastatel 1901–1903 Moskva sõjakoolis, mille lõpetamisel anti talle leitnandi auaste. Seejärel oli ta 1907. aastani Turkenstani 1. jalaväediivi kompaniiülem Taškendis.
Aastatel 1907–1910 õppis ta Nikolai Kindralstaabi Akadeemias, mille lõpetamisel sai ta staabikapteni auastme. Seejärel jätkas ta teenistust Taškendis. 1912. aastal suunati tänapäeva Lõuna-Poola aladel asuvasse Częstochowasse 14. ratsaväediviisi.
1914. aastal puhkenud ilmasõjas võttis ta osa lahingutest, näidates end heast küljest taktikalistes küsimustes. Sama aasta oktoobris sai peast haavata, mistõttu saadeti haiglasse taastuma. 1915. aasta jaanuarist kuni novembrini oli 12. armee luureüksuse ülema adjutant. 1915. aasta novembrist kuni 1916. aasta maini teenis Šapošnikov Kasakate brigaadi staabiülemana.
1917. aasta septembris ülendati Šapošnikov polkovnikuks ning määrati Megreeli 17. grenaderirügemendi komandöriks. Vahetult novembris valiti ta Kaukaasia grenaderidiviisi ülemaks. 1918. aasta jaanuarist märtsini viibis tervislikel põhjustel haiglas.
Märtsis 1918 demobiliseeriti. 22. mail 1918 astus ta Punaarmeesse, võttes osa ka Vene kodusõjast. 1927 kuni 1929 ilmus Šapošnikovi sõjandusteoreetiline kolmeosaline raamatute sari "Armee aju" (originaalis Мозг армии), mis äratas Stalini tähelepanu ning mis oli aastaid ajateenijatele kohustuslikus korras lugemiseks.
5. maist 1928 kuni varasuveni 1931 ja 11. maist 1937 kuni 19. augustini 1940 oli Boriss Šapošnikov Tööliste ja Talupoegade Punaarmee Staabi ülem.
7. mail 1940 anti Šapošnikovile ühes Grigori Kuliku ja Semjon Timošenkoga NSV Liidu marssali auaste. Tervislike probleemide tõttu eemaldati ta kindralstaabi ülema positsioonilt ning määrati NSV Liidu Rahvakaitsekomisariaadi rahvakomissari asetäitjaks kindlustööde alal.
Kui Saksa Riik ründas 22. juunil 1941 NSV Liitu, siis määrati Šapošnikov järgmisest päevast Evakueerimise Rahvakomissariaadi nõukogu liikmeks. Selles ametis oli ta 16. juulini 1941. 10. juulist oli ta Stavka liige. 29. juulist 1941 kuni 11. maini 1942 Punaarmee Kindralstaabi ülem. Sel positsioonil kavandas ta Nõukogude Liidu ofensiivi talvel 1941/1942. Pärast Punaarmee üleüldist ebaedu ja kolossaalseid kaotusi Kertši väinal asendati Aleksandr Vassilevskiga.
1942. aasta maist kuni 1943. aasta juunini oli Rahvakaitsekomissariaadi rahvakomissari asetäitja. Pärast seda aga Vorošilovi-nimelise Kindralstaabi Sõjaväeakadeemia rektor.
Raske haiguse tagajärjel suri ta 1945. aasta märtsis. Tema tuhk on maetud Punasele väljakule Kremli müüri äärde.

Isiklikku

Tal oli naine Maria ja poeg Igor.
Viljandi lossimägede paljand

Viljandi lossimägede paljand on Viljandi linnas lossimägede serval asuv kaitsealune liivakivipaljand.
Paljand kuulub Viljandi maastikukaitseala koosseisu.

Kirjeldus

Läände avatud paljand paikneb Viljandi lossimägede lõunapiiril Hariduse tänava lõpus, Valuoja vasakul nõlval, ojast paarisaja meetri kaugusel. Paljandub Kesk-Devoni Aruküla lademe põimkihiline punakaspruun liivakivi.
Selle suurim kõrgus on 6,1 meetrit ja pikkus 21,3 meetrit. Seina pindala on 66,5 m².
Paljand võeti kaitse alla 1959. aastal, teistel andmetel 1964. aastal.
Greenpeace

Greenpeace on rahvusvaheline keskkonnakaitseorganisatsioon, mis loodi 1971. aastal Vancouveris Kanadas, võitlemaks Ameerika Ühendriikide tuumakatsetuste vastu Alaskal. Hiljem on organisatsiooni eesmärkideks saanud paljude keskkonnaprobleemide reguleerimine ja lahendamine, eriti tuntud on Greenpeace'i aktivistide protestiaktsioonid vaalapüügi, põhjatraalimise, globaalse kliimasoojenemise, ürgmetsade hävitamise, tuumaenergia ja geenimanipulatsiooni vastu.
Greenpeace'i peakorter asub Amsterdamis. Greenpeace'i rahvusvahelised ja regionaalsed harukontorid asuvad 42 maailma riigis. Eestis Greenpeace'i kontorit pole.
Organisatsiooni sissetulekud saadakse eraisikute ja fondide toetustest, kusjuures keeldutakse riikide valitsuste ja suurte kontsernide finantstoetustest. Hinnanguliselt on Greenpeace'il umbes 2,8 miljonit toetajat.
Alates 16. novembrist 2009 on Greenpeace'i direktor Kumi Naidoo.
Anilingus

Üldiselt

Mõnu andja suhtes anilinguse ajal põhineb tavaliselt akti põhimõttel. Pärak on närvilõpmete suhteliselt kõrge kontsentratsiooniga ala ning võib olla erogeenne tsoon ja vastuvõtja võib saada mõnu välise päraku stimulatsiooni teel. Anilingust saanud isikut peetakse akti passiivseks partneriks ja aktiivseks partneriks on anilingust tegev isik. Inimesed võivad anilingusega tegelda niisama või enne näpukat või penetreerimist või see on osa eelmängust. Uuringud näitavad, et anilingus on haruldane seksuaalne tava naiste vahel.

Karistusena

Sunniviisilist ja enamasti avalikku anilingust kasutati alandamise ja karistuse vormis, tavaliselt vangide puhul. Praktika kasutamist kolmekümneaastase sõja ajal kirjeldas Grimmelshausen Simplicius Simplicissimuses (1668). Praktikat nimetatakse tavaliselt "perse lakkumiseks", ja seda mõistet rakendatakse ka tänapäeval selle isiku käitumisele, kes on ülemäära lugupidav või abivalmis mõnele võimul olevale.
Ameerika Ühendriikide vanglasüsteemis on anilingus üks viis, kuidas üks vang maksab oma tasu teisele vangile. Vangla slängis on see tegevus tuntud kui "salati segamine".
Heino Viks

Heino Viks (ka Heino Johann Viks; 16. mai 1911 Kambja – 19. märts 2005 Viljandi) oli eesti vaimulik.
Heino Viks sündis Kambjas talupidaja peres (tal oli kaks õde ja kolm venda) noorima lapsena. Õppima asus ta mitte kohalikus algkoolis, vaid kohe Hugo Treffneri Gümnaasiumis, mille lõpetas aastal 1930. Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õppis ta aastatel 1931–1934. Ajateenistuse läbis Valgas soomusrongide divisjonis. Prooviaastal oli ta Tartu Peetri koguduses praost Gustav Rutopõllu juhendamisel. 8. septembril 1935 ordineeriti ta vaimulikuks.
Ta oli aastatel 1935–1941 Tartus diakooniaõpetajaks ta oli põhiliselt linnamisjoni õpetaja ja haiglate hingehoidja, ta on teeninud ka pidalitõbiste hospidalis. Lisaks toimetas ta ja andis välja Tartu linnamisjoni lendlehte "Tee Kristuse juurde". Aastatel 1941–1999 oli ta Kolga-Jaani Johannese koguduse õpetaja. Emerituuri jäi ta 31. detsembril 1999.
Ta suri 19. märtsil 2005, ta saadeti austusavaldustega teele Kolga-Jaani kiriku altari eest ja maeti Tartusse Pauluse kalmistule oma abikaasa Liivia (1912–1983) kõrvale.

Isiklikku

Tema vend Valter Viks oli Rõuge Maarja koguduse õpetaja, hiljem eesti pastoriks Chicagos.
Scott Gilbert

Scott F. Gilbert (sündinud 1949) on ameerika bioloog.
Tema erialaks on arengubioloogia, eriti epigeneetilised mehhanismid ja nende roll embrüoloogias.
Tema arengubioloogia õpik on maailmas enamkasutatavaid (selle 9. väljaanne ilmus 2010). Selles tugineb ta Karl Ernst von Baeri lähenemisviisile bioloogias.
Gilbert sai bakalaureusekraadi nii bioloogias kui usuteaduses 1971. aastal Wesleyan University'st, magistrikraadi teadusloos Johns Hopkinsi Ülikoolist ning filosoofiadoktori kraadi bioloogias 1976. aastal samuti Johns Hopkinsi Ülikoolist.
Ta töötab alates 1980. aastast Swarthmore College'is, kus ta õpetab arengugeneetikat, embrüoloogiat ja bioloogia ajalugu.
Scott Gilbert on korduvalt käinud Eestis ja esinenud Tartu Ülikoolis loengutega.
Dannebrogi ordu

Dannebrogi ordu (taani keeles Dannebrogordenen) on Taani tähtsuselt teine rüütliordu.
Dannebrogi ordu rajas 1671. aastal kuningas Christian V. Esialgu oli ette nähtud, et ordusse kuulub 50 rüütlit ühes klassis pluss ordumeister ehk Taani kuningas koos oma poegadega. 1808 ordu reformiti ja moodustati neli klassi, mis on säilinud tänapäevani, kuigi kaks vähem tähtsat klassi on omakorda kaheks jaotatud. 1951 muudeti taas ordu statuuti, et võimaldada sellesse kuuluda ka naistel.
Tänapäeval on Dannebrogi ordusse kuulumine võimalus avaldada austust ja tunnustust isikutele, kellel on teeneid Taani riigi ees või kes on saavutanud edu kunstis, teaduses või äris.
Igal Taani valitsusse kuuluval ministril on kindel arv rüütli ja 1. klassi rüütli ordeneid, mida ta võib oma äranägemise järgi anda. Kõige sagedamini saavad neid politsei, sõjaväe ja hädaabiteenistuse kõrged ametnikud. Rüütliks saavad ka poliitikud, kes on 8 aastat kuulunud Taani parlamenti Folketingetisse. Ministrid saavad 1. klassi rüütliks.
Ordu komandöride tiitel antakse kolonelidele, ministritele ja teistele kõrgetele ametnikele nende errumineku puhul pärast pikka teenistust. 1. klassi komandöri orden antakse admiralidele, kindralitele, ülemkohtu kohtunikele, suursaadikutele ja valitsuse ametnikele nende errumineku puhul.
Suurrist antakse kõige sagedamini admiralidele, kindralitele, ülemkohtu kohtunikele ja suursaadikutele eriti silmapaistva teenistuse eest Taani riigi heaks.
Ordu suurkomandöri tiitlit võib korraga kanda üksnes 8 inimest. Valitsev Taani kuningas on automaatselt ordu suurkomandör ja tema võib selle tiitli anda veel 7 inimesele, kõige sagedamini oma lähisugulastele. Vastavalt ordeni statuudile võib ordu suurkomandöriks olla üksnes kuninglikku päritolu inimene, kellel on tihedad perekondlikud sidemed Taani kuningakojaga.
Smålandi hertsog

Smålandi hertsog (rootsi hertig av Småland) on Rootsi aadlitiitel, mida on kandnud mitmed Rootsi printsid.
Junnküla

Junnküla ehk Tudulinn oli omaette saunikute küla, mis asus Kaiu mõisast paari kilomeetri kaugusel. Ametlikult kuulus see siiski Salutaguse (praegune Karitsa) küla alla. Elanikud olid enamasti mõisatööliste pered. Maad oli vähe, umbes kolm postivahet perele. Külas oli lehm ja hobune, peredes peeti omatarbeks veel sigu ja lambaid.
Majad (saunad) asusid üksteisele nii lähestikku, et kui sõimed laudast välja tõsteti, siis ei pruukinud need oma maa peale ära mahtuda, osa tuli panna naabri õue peale. Mõisale tehti tegu vaid kahel päeval nädalas. Kuna maad oli peredel väga vähe, siis see peret ära ei toitnud. Enamik saunikutest olid mõisa- või käsitöölised. See seletab ka saunade nimesid: Karjatsaun, Rätsepsaun ja Uuesepa.
Saunad kui eluasemed pidasid vastu väga vähest aega. Kui Eesti Vabariigi algusaastatel saunikutele maad juurde anti, siis kolisid paljud oma majad külast välja või ehitasid uued hooned.
Diego Godín

Koondisekarjäär

Debüüdi Uruguay rahvuskoondises tegi Godín 26. oktoobril 2005 sõprusmängus Mehhiko vastu.
Esimese värava lõi ta Uruguay rahvuskoondises 27. mail 2006 sõprusmängus Serbia ja Montenegro vastu.
2011. aastal tuli ta Uruguay koondisega Copa América võitjaks.
2014. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlustel lõi ta viimases alagrupimängus 24. juunil värava Itaalia vastu.
2016. aastal lõi ta Copa América Centenario esimeses alagrupimängus värava Mehhiko vastu.
Ta on kuulunud Uruguay koondisse veel ka 2010. ja 2018. aasta maailmameistrivõistlustel, 2007., 2015. ja 2019. aasta Copa Américal ning 2013. aasta FIFA konföderatsioonide karikaturniiril.
Austria Sotsiaaldemokraatlik Partei

ASDP praegune poliitiline olukord Austrias

Jooksvalt hoiab ASDP Austria presidenditooli Heinz Fischeri näol, omab 69 kohta Nationalratis ja 23 kohta Bundesratis, tehes parteist tugevuselt teise partei. ASDP on valitsenud sõjajärgset Austriat aastatel 1945–1966 ja 1971–1999. Sellest ajast ollakse opositsioonis. Partei võitis 2002. aasta Austria parlamendivalimistel (Nationalrati) 36,5% häältest ja 69 kohta 183-st. Sellele eelnenud 1999. aasta Austria parlamendivalimistel 33,1% häältest ja 65 kohta 183-st.

Partei rahvusvahelised kuuluvused

ASDP kuulub Sotsialistliku Internatsionaali ja Euroopa Sotsiaaldemokraatlikku Parteisse. Omab Euroopa Parlamendis 7 kohta ja on suurim Austria partei Euroopa Parlamendis.
De monade, numero et figura

"De monade, numero et figura" (Monaadist, arvust ja kujundist) on Giordano Bruno ladinakeelne teos, mis ilmus 1591 Frankfurdis. Teos on proosakommentaaridega poeem. 
Teos on osa nn Frankfurdi triloogiast, mille esimese köite moodustab "De triplici minimo et mensura" ning teise köite "De monade, numero et figura" ja "De innumerabilibus, immenso et infigurabili". 
Arvud on reaalsust konstitueerivad alged, kujundid määravad nende korrastatuse. Arvude ja kujundite vaheline seos määrab reaalsuse seesmise ehituse ning on loodusnähtustega lahutamatult seotud.  Arvudel ja kujunditel on maagiline vägi. Bruno ründab pütagoreismi traditsioonides Aristotelese liikumatu liikumapanija teooriat: asjad muutuvad seesmiste arvude ja kujundite tõttu. 
Bruno arutab pütaagorlaste arvusümboolikat ning arvude 1 kuni 10 ja kujundite tähendust. Monaad sümboliseerib absoluutset ühtsust, mis sisaldab kogu olemist maksimumi ja miinimumi samasust. Düaad sümboliseerib erinevust ja jaotust, asjades leiduvaid vastuolusid. Triaad sümboliseerib kõigi vastuolude lepitust, ühtsuse juurde naasmist.
Ilumäe Vabadussõja mälestussammas

Ilumäe Vabadussõja mälestussammas on mälestusmärk, mis asub Ilumäe külas Haljala vallas Lääne-Viru maakonnas. Mälestussammas on arvele võetud ajaloomälestisena.
Monument asub pruunist graniidist alusel, millele on paigaldatud mustast graniidist obelisk. Esiküljel on loorberipärg Vabadusristiga.
Käru vald (1939)

Käru vald oli vald Järvamaal aastatel 1939–1950.
Detsembris 1939 valiti tagasi senine vallavanem August Järvik 11 poolt- ja 1 erapooletu häälega.
Vald moodustati senise Käru valla maa-alast; senise Ingliste valla Sonni ja Kädva külade, Laane asunduse ning Käru metskonna Käru metsandiku kvartaalide nr. 37–50 ja Täku soo maa-aladest; senise Kaiu valla Tammistu nr. 19 ja 19-a talude, Riigi tagavaramaa ja Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaalide nr. 39–41, 50–55, 59–61 ja 81–84 maa-aladest; senise Vahastu valla Väätsa metskonna Selja metsandiku kvartaali nr. 62 ja heinamaatüki nr. 25 maa-aladest.
Uutes piirides olid valla piirid lähedased praeguse Käru valla piiridega. 
1945 augustis moodustati Käru vallas Käru külanõukogu keskusega Käru alevikus ja Jõeküla külanõukogu keskusega Jõeküla külas. 1950. aastal Käru vald likvideeriti, selle alad arvati Türi rajooni koosseisu.
Reio

Reio on eesti mehenimi.
Robert Rebas

Robert Rebas (ka Rain-Robert Rebas ja Rain Rebas; 6. märts 1916 Tallinn – 29. jaanuar 2008 Göteborg) oli väliseesti kunstiajaloolane ja kunstikriitik.
Ta lõpetas aastal 1936 Gustav Adolfi Gümnaasiumi. Seejärel läbis ta ajateenistuse ja lõpetas aastal 1937 Eesti Vabariigi Sõjakooli jalaväe lipniku aukraadiga. Aastatel 1937–1939 toimetas ta ajakirja "Tuleviku Rajad". Aastatel 1939–1942 õppis ta õigusteadust Tartu Ülikoolis. Aastal 1943 läks ta Soome, et võidelda vabatahtlikuna Soome sõjaväes. Soomes olles toimetas ta pataljonilehte "Üle lahe".
Lahkus aastal 1944 Soomest Rootsi. Asus abikaasa Heli (Toomara) ja väikse pojaga elama Rävlandasse, kus sündisid tütar ja poeg, aastal 1947 kolis perekond Göteborgi. Robert Rebas õppis Göteborgi Ülikoolis kunstiajalugu ja antiigi ajalugu. Töötas gümnaasiumi õpetajana Göteborgis ja Jönköpingis ning rahvaülikooli õpetajana Övertorneas, Storumanis, Hjos ja Vessigebros. Oli Hjo rahvaülikooli direktor. Töötas kaks suve (1955 ja 1957) ELA suvekodu juhatajana Kärr-Sämstadis. Toimetas Eduard Wiiralti tööde mapi koostamist ja turustamist. On korraldanud hulgaliselt eesti kunsti näitusi Göteborgis – eriti Erik Haameri, Eduard Wiiralti ja Enno Halleki töödest. On avaldanud suurel arvul artikleid eesti kunsti kohta. Saavutas akadeemiliselt litsentsiaadikraadi, ta väitekirja teema oli Michel Sittowi loomingu analüüs. Tema uurimused äratasid tähelepanu ja muutsid Euroopa kunstiajaloos seni vähetuntud Michel Sittowi senisest tuntumaks. Oli Göteborgi Väliseesti Muinsuskaitse Seltsi üks asutajatest ja esimene esimees.

Isiklikku

Tema vanem poeg Hain Rebas on ajaloolane, Kieli Ülikooli põhjamaade ajaloo professor, oli aastatel 1992–1993 Eesti kaitseminister; noorem poeg on Aho Rebas. Tütar on Ell Rebas.
Transehe-Roseneck

Transehe-Roseneck (varem Transehe) on ilmselt Madalmaadest pärit aadlisuguvõsa. Suguvõsa oli XIX sajandi 2. poolel üks suuremaid maavaldajaid Liivimaal.

Perekonnanimest

Kuni XIX sajandini tunti suguvõsa liikmed nimega Transehe; vaid 1641. aastal Rootsis aadeldatud Joachim Transehe (1589−1673) järeltulijate perekonnanimeks oli Transehe von Roseneck. 1802. aasta paiku esitas õpetlane Johann Christoph Brotze Liivimaa rüütelkonnale suguvõsa genealoogia, milles väitis, et selle õige nimi on tegelikult Transehe von Roseneck. Selle alusel hakkasid mõned suguvõsa Dzelzava harust kasutama topeltnime Transehe-Roseneck; peagi järgis seda eeskuju ka suguvõsa vanem liin. 1888. aasta 15. oktoobril (vkj) toimunud perekonnapäeval võeti vastu otsus, et edaspidi kasutab suguvõsa oma perekonnanimena nimekuju Transehe-Roseneck.
Karina Cyfka

Karina Cyfka (varem Karina Szczepkowska-Horowska; sünninimi Karina Szczepkowska; sündinud 28. oktoobrill 1987 Rybnikis) on poola maletaja, naiste suurmeister (2010).
Cyfka võitis 2003. aastal Chalkidikes noorte maailmameistrivõistlustel neidude U16 vanuseastmes hõbemedali. Poola naiste meistrivõistlustel on ta võitnud kolm medalit: hõbemedali (2015) ja kaks pronksmedalit (2011, 2013). 2017. aastal Riias võistles ta Euroopa naiste meistrivõistlustel, kus sai 24. koha.
Ta esines Poola naiskonna koosseisus neljal naiste maleolümpial (2012–2018; 2016. aastal Bakuus võitis  hõbemedali). Euroopa naiste võistkondlikel meistrivõistlustel sai Cyfka hõbemedali (2011) ja pronksmedali (2013). Ta mängis kolmedel naiste võistkondlikel maailmameistrivõistlustel (2007, 2009, 2015).
Cyfka sai FIDE-lt 2006. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2010. aastal naiste suurmeistri ja 2016. aastal  rahvusvahelise meistri nimetuse.