google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksander Läte

Aleksander Läte (Sprenk-Läte; 12. jaanuar 1860 Aakre vald, Pikasilla küla – 8. september 1948 Tartu) oli eesti helilooja ja pedagoog.
Tema tuntumad koorilaulud on "Koju", "Kostke laulud", "Kuldrannake", "Külakõrtsis", "Laul rõõmule", "Malemäng", "Pilvedele", "Unenägu", "Ärka üles".
Tema eestvõttel moodustati esimene eesti sümfooniaorkester. Samuti asutas ta segakoori ja meeskoori.
Lätet võib pidada ka esimeseks eestlasest kutseliseks muusikakriitikuks.

Elulugu

Aleksander Lätte lapsepõlv möödus Rõngus, ta lõpetas Rõngu kihelkonnakooli. Aastatel 1876–1879 õppis ta Valgas Cimze seminaris.
Seminari lõpetamise järel töötas aastatel 1879–1883 Puhja kihelkonnakooli õpetajana, 1883. sai ta kösterorganisti koha Nõos ning sealt peale algas tema otsene muusikaline tegevus. Muusikaga oli Lättel kokkupuuteid juba Rõngu kihelkonnakoolis, kus sai ta õpetaja Rossmannilt esimesed tõuked muusikaharrastusele. Juba noore poisina hakkas tulevane helilooja tundma elavat huvi koorilaulu vastu ja hiljem Valga seminaris sai ta põhjalikuma muusikalise hariduse. Puhjas ja Nõos töötades käis ta järjekindlalt Tartus tuntumate muusikaõpetajate juures oma haridust täiendamas ja astus 1905. aastal Dresdeni konservatooriumi, kus õppis väikeste vaheaegadega peamiselt kompositsiooni.
Asudes täie jõuga kihelkonna muusikaelu korraldamisele, töötas Läte Nõos kuni 1900. aastani, mil kolis Tartusse, kus olid paremad võimalused muusikaliseks tegevuseks. Tema aktiivsel eestvõtmisel moodustati esimene eesti sümfooniaorkester , mis suutis ette kanda ka raskemaidki palasid. Selles sümfooniaorkestris mängisid mitmed hilisemad tuntud inimesed: näiteks dr Juhan Luiga, arstiteadlane professor Aleksander Rammul mängis viiulit, dr Anton Schulzenberg trombooni, kirikuõpetaja Arnold Laur kontrabassi, saadik Karl Menning oboed ja kirikuõpetaja Rudolf Hurt metsasarve.
Peale selle asutas ta segakoori ja meeskoori, mis suutsid ette kanda oratooriumeidki (Haydni "Loomine", Händeli "Judas Maccabäus" jt).
1908. oli ta sunnitud haiguse tõttu praktilisest muusikatööst tagasi tõmbuma, kuid jätkas tegutsemist heliloojana. Komponeerimise kõrval kirjutas ta mitmesuguseid teaduslikke artikleid, oli pikemat aega Postimehe muusikaarvustaja. Aleksander Lätet võib pidada esimeseks eestlasest kutseliseks muusikakriitikuks.
Ta oli ka Tartu taimetoitlaste seltsi esimees.
Ta on maetud Rõngu kalmistule. Tema haud on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Turis

Nimest

Turis on kõuejumal, kes sai nime Thori järgi. Temaga oli kokku sulanud rahvajuht Ots, kes eestlased Aasiast Eestisse tõi, nii et sellest tuli Turis-Ots.

Päritolu

Turis ei pruugi olla üldse Eestist pärit, sest meenutab soome mütoloogiast Turisast. Turisas on samuti Soome Tuuri Thorist alguse saanud. Tursa nime ollakse aga Eestis varem tuntud, sest sellesarnaseid kohanimesid on Eestist leida.

Ohverdamine

Talle olevat ohverdatud veiseid, lambaid ja inimesi. Friedrich Reinhold Kreutzwaldi väitel peeti sügisese pööripäeva ajal suur pidu Turise auks, kus talle iseäralike tempudega sikk ohverdatud. Kreutzwaldi poolt Neusi Volksliederis avaldatud ohvrilaulusse on palju mõistmata, mõtteta sõnu kuhjatud, nagu neid ainult mõni jabur võis lausuda:
Turriselle tura andeks,

Tura andeks, kirve kilbaks,

Ahtavarre elpatilleks,

Mõggusa mõega mõrsjaks. 

Tappame sikko sarvilise, 

Ahmame sõrgala kuninga.

Õho, õho! Sarvilista

Sõmmer-ie sõstra poiga!

Turris-sikko sarve otsa

Sõlmisin muistse sõnumi,

Punusin pühha-ie pühkmed,

Ennemuistsed murrikud.

Turris-silma, Turris-kõrva

Kulutaja kulejalle!
Claire's Birthday

Claire's Birthday on Eesti ansambel, mis loodi 1998. aastal. 
Bändi algkoosseisus olid Vaiko Eplik, Margus Tohver, Siim Mäesalu ja Cät. Ansambel on tegutsenud vahelduva eduga tänaseni. 
Aastal 2003 esines nime Ruffuseks vahetanud bänd Eurovisiooni lauluvõistlusel looga "Eighties Coming Back".
Emilia Romagna

Suuremad linnad

Bologna (374 600; 2004), Modena (179 800), Parma (174 000), Reggio Emilia (154 900), Rimini (134 400), Ferrara (131 700), Forlì (111 400), Ravenna (142 000)
Piacenza (99 100), Cesena (93 400)

Majandus

Põllumajandus on Emilia-Romagna olulisim majandustegevus. Kasvatatakse teravilja, kartulit, tomatit, puuvilju ja muidugi viinamarju. Kõrgelt on arenenud ka veise- ja seakasvatus. Paljudes piirkondades on praegugi sigu rohkem kui inimesi.
Tööstusest on eriti tugeval järjel toiduainetetööstus (Emila-Romagna on maailmakuulus oma köögi poolest) ja turism (eriti Aadria mere kuurordid).

Ajalugu

Enne roomlasi asustasid siinset ala etruskid. Nende pealinna Felsina kohale rajati hiljem Bologna. 
Keskajal oli võim mõjukate aadlisuguvõsade käes. Ferraras ja Modenas valitsesid d'Ested, Bolognas Bentivogliod, Riminis Malatestad, Parmas ja Piacenzas Farnesed.

Emilia Romagna köök

Emilia Romagna regiooni peetakse Itaalia gastronoomiliseks keskpunktiks. Siit on pärit sellised "kuulsused" nagu parmesani juust (parmigiano-reggiano), Parma sink ja palsamiäädikas. 
Rohkem kui mujal Põhja-Itaalias süüakse siin pastat; eriti armastatud on kodusvalmistatud tortellinid ja lasanjed. Värsket pastat süüakse koos lihakastmega (ragù), koorekastmetega või riputatakse lihtsalt parmesaniga üle (alla parmigiana). Modena ja Parma spetsialiteediks on bollito misto ehk road keedetud lihast.
Romagna köök meenutab rohkem Lõuna-Itaalia oma. Emilias kasutatakse rohkelt võid, juustu, seeni ja sea- ja loomaliha. Romagna aga eelistab oliiviõli, sibulat ja küüslauku.
Julia Barysenka

Surm

Barysenka suri 23. juulil 2018. Esialgsete raportite järgi ta uppus.
Jan Hudec

Jan Hudec (sündinud 19. augustil 1981 Šumperkis, endises Tšehhoslovakkias) on Kanada mäesuusataja.
Hudec sai 2007. aasta maailmameistrivõistlustel Åres hõbemedali kiirlaskumises Aksel Lund Svindali järel. Ülisuurslaalomis on ta olnud kahel korral seitsmes, seda nii Åres kui kaneli aastat varem 2003. aasta MM-il Sankt Moritzis. 
Maailma karikavõistlustel osales Hudec esimest korda 2. veebruaril 2002 Sankt Moritzis kiirlaskumises, kus ta sai 56 startinu seas 49. koha. Esimest korda jõudis ta poodiumile ja samas oli ka kohe esimene 24. novembril 2007 Lake Louises kiirlaskumises.
Arnold Hasselblatt (farmakoloog)

Arnold Hasselblatt (sündinud 20. juunil 1929 Tallinnas) on baltisaksa päritolu Saksa farmakoloog.
Ta õppis arstiteadust Göttingeni ülikoolis, kus kaitses 1957 doktorikraadi Ludwig Lendle juhendamisel. 1970–1997 oli ta Göttingeni ülikooli farmakoloogia- ja toksikoloogiainstituudi direktor. Ta on mitme farmakoloogia- ja toksikoloogiaõpiku kaasautor.
Hasselblatt on suhkurtõve uuringute pioneere Saksamaal.
Hasselblatti algatusel sõlmiti koostööleping Tartu Ülikooli ja Göttingeni ülikooli vahel. 1996 sai ta Tartu Ülikooli audoktoriks.

Isiklikku

Tema isa Meinhard Eduard Nathanael Hasselblatt (1888–1966) oli keemik, onu Werner Hasselblatt oli Eesti poliitik, vanaisa Arnold Hasselblatt oli Eesti ajakirjanik ja ajaloolane, vanavanaisa Carl Jacob Eduard Hasselblatt oli Kambja koguduse õpetaja.
31. Eesti Politseipataljon

288. Kaitsepataljon ja 31. Eesti Politseipataljon olid Teise maailmasõja ajal Saksa okupatsioonivõimude poolt moodustatud Eesti väeosa, mis tegeles saksa vägede tagalajulgeoleku tagamisega.

31. Kaitsepataljon II

1943. aasta veebruaris anti 288. Kaitsepataljonile laialisaadetud vabatahtlike 31. Kaitsepataljoni number ja nimi. Ülesannetelt jäi uus moodustatud pataljon aga vahipataljoniks.

31. Eesti Politseipataljon

1943. aasta detsembris muudeti pataljoni nimi  31. Eesti Politseipataljoniks (Estnische Polizei Bataillon 31) ja pataljonis kehtinud Wehrmachti auastmed asendati Saksa Korrapolitsei auastmetega.
31. Eesti Politseipataljoni kasutati vahiteenistuses ja Virumaal rannakaitses.

Pataljoni likvideerimine

31. Eesti Politseipataljon likvideerit 1944. aasta suvel, pataljoni isikkoosseis anti 37., 38. ja 40. Eesti Politseipataljoni täienduseks.
Kanonenjagdpanzer

Ajalugu

Esimesed prototüübid ehitasid 1960. aastal Hanomag ja Henschel. Aastatel 1966 ja 1967 ehitati Bundeswehrile 770 masinat, neist 375 Hanomagi ja 375 Henscheli poolt. Kaheksakümmend masinat müüdi ka Belgiale, nende kättetoimetamist alustati 1975. aasta aprillis.
Kui Nõukogude Liit hakkas kasutusele võtma T-64 ja T-72 tüüpi tanke, siis muutus 90 mm kahur vananenuks. Lisaks juhtisid Teise maailmasõja kogemusega tankijahtijad tähelepanu kasematti paigutatud relva puudustele: horisontaalne laskesektor oli piiratud 15 kraadiga kummaski suunas. Kuigi tootjad väitsid, et masinad võiks ümber relvastada 105 mm kahuritega, muudeti aastatel 1983–1985 163 masinat rakette kandvateks tankitõrjesoomukiteks (Raketenjagdpanzer) Jaguar 2. Kahur asendati katusel paikneva raketiseadeldisega TOW/HOT ja lisati soomust. Teistel masinatel eemaldati kahur ja need muudeti luure- ja tulejuhtimissoomukiteks suurtüki- ja miinipildujaüksuste jaoks. Mõned Kanonenjagdpanzerid jäid kasutusele kuni 1990. aastani.

Konstruktsioon

Kanonenjagdpanzer oli kergelt soomustatud kiire ja mobiilne tornita soomusmasin. Meeskond koosnes neljast mehest (komandör, juht, sihtur ja laadija). Masina kere oli terasest kokku keevitatud ja soomuse maksimaalne paksus oli ainult 50 mm. Kanonenjagdpanzeri kahur paiknes kasematis, nagu paljudel Teise maailmasõja aegsetel tankitõrjesoomukitel. Kahur paiknes keskjoonest veidi paremal, seda sai pöörata kummalegi poole vaid 15° ja −8° kuni +15° üles-alla liigutada. Lahingvarustusse kuulus kuni 51 80 mm mürsku ja 4000 padrunit kahele 7,62 mm MG3 kuulipildujale. Kanonenjagdpanzeril oli ABK kaitse ja seadmed öiste lahingute pidamiseks.
Bruno Platter

Bruno Platter (sündinud 21. märtsil 1944) on Saksa Ordu kõrgmeister alates 26. augustist 2000.
Mantova

Ajalugu

Mantova kohal asus algselt etruski (6. sajand eKr), seejärel Vana-Rooma asula.
Linn kuulus 12. sajandil Lombardia Liigasse.
Mantova õitseaeg oli Gonzagade (üks renessansiaegse Itaalia rikkamaid ja võimsamaid suguvõsasid) valitsusajal (1328–1627).
Aastateks 1628–1631 läks linn pärilussõja tagajärjel Neversi hertsogite kätte. Aastal 1708 läks Mantova Austria valdusse, 1797 vallutas selle Napoleon I ja linn liideti Tsisalpiini vabariigiga, 1815 taastati Austria võim.
Alates 1866 on Mantova ühendatud Itaalia riigi koosseisus.

Kultuur

Mantova mälestusmärkides ja tänavanimedes kajastuvad arvukad kultuuriloolised seosed. See on poeet Vergiliuse sünnilinn (Mantua me genuit). Samuti on Mantovast pärit kunstnik Andrea Mantegna. Mantovasse saatis Shakespeare maapakku Romeo ja seal on Verdi "Rigoletto" tegevuspaik.
Via Accademial asub 18. sajandist pärinev Teatro Scientifico Bibiena. Seal andis 13-aastane Wolfgang Amadeus Mozart oma debüütkontserdi.
Martsa pank

Martsa pank on pank Ida-Viru maakonnas Toila vallas Martsa külas.
Isolaatkeel

Isolaatkeel ehk isoleeritud keel on keel, mis ei paista ühegi maailma keelega suguluses olevat. 
Isolaatkeeltel saab siiski täheldada keelekontaktidest tingitud mõjutusi teistelt keeltelt.
Üheks tuntumaks isolaatkeeleks on Põhja-Hispaanias ja Lõuna-Prantsusmaal kõneldav baski keel. Selle kohta on arvatud, et baskid olid Edela-Euroopa põliselanikud enne, kui sinna saabusid indoeurooplased. Samuti on tuntud isolaatkeel Põhja-Pakistanis ja Põhja-Indias kõneldav burušaski keel, ajaloolistest isolaatkeeltest üks tuntumaid on aga sumeri keel.
Oletatakse, et sellised keeled on säilinud eelajaloolisest ajast enne suurte keelkondade levimist ja nende rahvaste rändamist vastavale alale.
Siiski ei ole isolaatkeeled täiesti omamoodi, sest nad on kõik olnud kontaktis neid ümbritsevate keeltega. Võib kindlalt väita, et maailmas ei ole ühtegi keelt, mis ei ole mõne teise keelega seotud: iga keel on saanud teiselt mõjutusi. Nii näiteks on baski keeles palju ladina, hispaania ja prantsuse laene, samuti mõned keldi ja araabia laenud. Baski keelest on laenatud näiteks hispaania sõnad izquierdo 'vasak' ja chatarra 'vanaraud, koli' ning võib-olla prantsuse sõna bizarre 'veider, pentsik' (baski bizar 'habe'; siit ka eesti bisarne).
Natalja Vihljantseva

Natalja Konstantinovna Vihljantseva (sündinud 16. veebruaril 1997 Volgogradis) on Venemaa tennisist.
2017. aasta Ricoh Openi finaalis võitis Anett Kontaveit teda 6:2, 6:3.
Kõinastu lee

Kõinastu lee on leetseljak Väinameres Kõinastu laiu ja Sääre poolsaare vahel. Lee pikkus on umbes 2 km. Madala veetaseme korral ühendab lee maismaana Kõinastu laidu ja Sääre poolsaart.
Kohatu mõis

Ajalugu

Kohatu mõis tekkis samanimelise põlisküla kõrvale.
Kohatu mõisa esmamainiti 1475. aastal. 17. sajandi alguses oli mõis Neukirchide suguvõsa omanduses. Aastal 1637 eraldati mõisa veskikoht iseseisvaks Uue-Kohatu ehk Kernu mõisaks. 1639 omandas Kohatu mõisa Gustav von Wrangell. 1741 läks Kohatu Kernu mõisniku Friedrich Johann Wartmanni valdusse ning jäi kuni mõisate võõrandamiseni Kernu kõrvalmõisaks.
1920. aastatel tekkis nii Kohatu kui Kernu mõisasüdame ümber asundus. Kohatu asundus kasvas 1930-ndate lõpuks Kohatu külaga kokku. Kernu asundust nimetati alates 1937 sealse Lümandu jõe järgi Jõekülaks. 1977 liideti Jõekülagi Kohatu külaga.
Francesco Patrizi da Cherso

Francesco Patrizi da Cherso (ladina keeles Franciscus Patricius, horvaadi keeles Frane Petrić; 25. aprill 1529, Cresi saar, Veneetsia vabariik – 6. veebruar 1597) oli Veneetsia vabariigist, nüüdsest Horvaatiast pärit Itaalia renessansiaegne filosoof, teadlane, vaimulik ja luuletaja. Ta pooldas platonismi ja oli aristotelismi vastane. Horvaatias nimetatakse teda Frane Petrićiks (vahel ka Franjo Petrić, Petriš, Petris või Petrišević). Cresi saarel oli tema perekonnanimeks Petris.
Patrizi da Cherso perekond pärines Bosnia aadlist, kuid põgenes Cresi saarele Ottomanide vallutuse eest. Ta õppis Veneetsias majandust ning Padova Ülikoolis meditsiini ja filosoofiat. Hiljem elas ta mitmel pool Itaalias (Ancona, Rooma, Bologna, Ferrara, Veneetsia, Genova), Küprosel ja Barcelonas. Francesco Patrizi oli filosoofiaprofessor Ferrara Ülikoolis ja Roomas ning oli Paavstliku Püha Hieronymuse Horvaatia Kolleegiumi õppejõud. Tema patroonide hulka kuulusid ta nõbu Matthias Flacius, Ferrara hertsog Alfonso II ja paavst Clemens VIII. Ta maeti Sant'Onofrio kirikusse luuletaja Torquato Tasso hauda.

Teadustöö

Francesco Patrizi avaldas arvukalt teoseid teaduse (sh 15-köiteline traktaat "Uus geomeetria" 1587. aastal), ajaloo, retoorika ja sõjakunsti vallast. Ta uuris antiikaegseid muusikateooriaid ning olevat leiutanud 13-silbilise värsi, mida hiljem tunti nime all versi martelliani.
Tema põhiteosed, millest ta kaitses platonismi ja ründas aristotellust, on "Discussionum peripateticorum libri XV" (Basel, 1571) ja "Nova de universis philosophia" ("Uus universumite filosoofia", Basel, 1591). Neis väitis ta, et aristotellus on kristlusega vastuolus, samas kui Platon ennustas kristlikku ilmutust. Esimeses traktaadid ründas Patrizi Aristotelese elu ja isiksust, seadis kahtluse alla pea kõigi ta teoste autentsuse ning püüdis kummutada Aristotelese seisukohti teoloogia vaatenurgast. Teises teoses naasis Patrizi Joonia koolkonna ja teiste presokraatikute teooriate ja meetodite juurde.
Hylarie Kochirase hinnangul pärines just Patrizilt Isaac Newtoni seisukoht, et ruum pole ei substants ega aktsidents. Patrizi pidas ruumi kehadest täiesti eraldiseisvaks ning mateeria olemasolu eeltingimuseks, tema arvates oli see muutumatu, jagamatu ja liikumatu. Edward Granti järgi  tulenes Patrizi vaadetest ka Newtoni kommentaar väitele, et ruumil on eristatavad osad, mille ühiseid piire võib nimetada pindadeks. Newton jätkas nimelt selgitusega, et ruumis on "kõikjal kõiksugused vormid, sfäärid, kuubid, kolmnurgad, sirgjooned, ringikujulised, elliptilised, paraboolsed ja kõiksugu muud laadi vormid, kõigis kujudes ja suurustes, ehkki need on silmale nähtamatud... nii et mis oli varem ruumis tajumatuna, ilmub nüüd meelte ette... Me usume kindlalt, et ruum oli sfääriline juba enne, kui selle hõivas kera, nii et see võis sisaldada kera... Ja sama käib teiste vormide kohta."
Paehalle linnus

Paehalle linnus on Henriku Liivimaa kroonikas mainitud linnus Läänemaal.
Kroonika kohaselt saatis paavsti legaat Modena Wilhelm 1226. aastal, pärast Läänemaa minekut paavsti võimu alla, sinna ristima preester Petrus Kaikewalde oma kaasvennaga. Nad ristisid Soontaganas, Maianpatas ja Paehalles, viimastes ristiusku pööramata Eestimaa piirkondades.
Linnuse asukoht on ebaselge. Oletatud on selle paiknemist Lääneranna vallas Vatla maalinna kohal.
Kuna mõnes kroonikavariandis esineb linnuse nimi kujul Pnekalle ja mõlemad nimekujud sarnanevad kroonikas "küla" tähistava nimeosaga -culle, siis on arvatud, et nime lõpuosis -halle (või -kalle) võib samuti tähendada "küla".
Kõikide kurbade rõõm

Kõikide kurbade rõõm (kirikuslaavi keeles Всех скорбящих Радость) on Jumalaema ikoon, sellenimelisi ja sama kompositsiooniga imettegevaid ikoone on tuntud vähemalt kolm. Nimetatakse ka Kõigi kurbade rõõm, Kõikide kurbade rõõmu Jumalaema või Jumalaema Kõikide kurbade rõõmu pühakuju.
Ikoonitüüp on pärit 17. sajandist ning on seotud 1688. aastal Moskvas toimunud imega. Tegemist on puhtalt Venemaa ikoonitüübiga, millel pole analoogiaid kunagise Bütsantsi territooriumi maade ega ka Lääne-Euroopa religioosses kunstis.

Pärimus

Tuntuim kolmest on Moskva Kõikide kurbade rõõmu ikoon, mille mälestuspäeva tähistatakse 24. oktoobril. Moskva patriarhi Joakimi (1621–1690) õde Jevfimija tervenes imepärasel viisil paranematust haavast küljel pärast seda, kui ta oli, kuuletudes häälele, otsinud Issanda Muutmise kirikust Ordõnkal üles selle ikooni ja lasknud pidada preestril selle ees palvuse koos veepühitsusega. Alates toimumisest 1688. aastal on see päev Moskva ikooni järgi  ja esimese ime järgi ikooni tähtsaim mälestuspäev.
Tuntud on ka Peterburi Kõikide kurbade rõõmu ikoon, mille mälestuspäev on 23. juulil. Ikoon sai kuulsaks imepärase pääsemisega, kui 1888. aastal tabas Peterburi klaasitehase Tihvini jumalaema ikoonile pühendatud kabelit välgulöök, mis süütas kabeli ja Kõikide kurbade rõõmu ikoon jäi ainsana tulest puutumata. Pärast tulekahju leiti ikooni külge jäänuna kaksteist korjanduskarbi münti. Peterburi ikoonist pärineb tava kujutada või kinnitada Kõikide kurbade rõõmu Jumalaema ikoonile münte.
Kolmanda imettegeva Kõikide kurbade rõõmu ikooni mälestuspäev on 19. november.

Kompositsioon

Ikooni keskel seisab mandorlaga ümbritsetud Jumalaema. Vahel on ta kujutatud tõstetud kätega palvetavana või õnnistavana (nagu Peterburi ikoonil), vahel Jeesuslapsega süles ja üht kätt žestiks tõstes (nagu Moskva ikoonil). Mõnikord on Jumalaema kujutatud krooniga nagu valitseja. Jumalaema pea kohal ikooni ülaosas on kõigeväeline Kristus (Moskva ikoonil Kolmainsus, ikonograafia, mis 17. sajandist alates kirikukogu poolt keelati), Jumalaemast kahel pool on hõljumas inglid. Ikooni alumises pooles ümbritsevad Jumalaema abipalujad, kes on kujutatud koos erinevate esemetega, mis viitavad nende hädale – kepp tähistab vigast või lombakat, side silmadel pimedat.

Tekstid

Kõikide kurbade rõõmu ikooni auks on 1863. aastal kirjutataud akatist.
Dino Buzzati

Dino Buzzati (kodanikunimega Dino Buzzati-Traverso; 16. oktoober 1906 – 28. jaanuar 1972) oli itaalia romaani- ja novellikirjanik. 
Samas oli ta ka kunstnik ja poeet ning ajalehe Corriere della Sera ajakirjanik. 
Tema kuulsaim teos on romaan "Il deserto dei Tartari" (eesti keeles "Tatarlaste kõrb"). Buzzatit on mõjutanud sellised kirjanikud nagu Albert Camus ja Jean-Paul Sartre.

Elu

Buzzati sündis Itaalia linna Belluno San Pellegrino linnaosas oma perekonna villas. Buzzati veterinaarist ema oli päritolult veneetslanna ning isa, kes oli ametilt rahvusvahelise õiguse professor, oli pärit põlisest Belluno perekonnast. Buzzati sündis pere neljast lapsest teisena, üks tema vendi oli tuntud Itaalia geneetik Adriano Buzzati-Traverso. 
Aastal 1924 astus ta Milano Ülikooli õigusteaduskonda, kus tema isa oli kunagi õpetanud. 22-aastaselt oli ta just juuraõpinguid lõpetamas, kui Milano ajaleht Corriere della Sera võttis ta tööle ning sinna jäi ta surmani. Ta alustas seal tööd korrektuuriosakonnas, kuid hiljem töötas juba reporteri, erikorrespondendi, esseisti, toimetaja ja kunstikriitikuna. Tihti on öeldud, et tema ajakirjanduslik taust mõjutas tema kirjutisi, andes isegi kõige fantastilisematele lugudele realistliku õhustiku.
Teise maailmasõja ajal teenis Buzzati Aafrikas, olles Itaalia kuningliku laevastikuga (Regia Marina) seotud ajakirjanik. Pärast sõja lõppu avaldati Itaalias tema romaan "Tatarlaste kõrb", mis tõi autorile kiiresti kriitikute poolse tunnustuse ja kuulsuse. Aastal 1964 abiellus ta Almeria Antoniazziga ning samasse aega langeb ka tema viimase romaani "Un amore" ilmumine. Aastal 1972 suri Buzzati pärast pikaajalist haigust vähki.
Ta oli ateist.

Tööde kokkuvõte

Buzzati alustas ilukirjanduse kirjutamist aastal 1933. Tema ilukirjanduslikud teosed koosnevad viiest romaanist, näite- ja kuuldemängudest, libretodest, arvukatest novellikogudest ja luulest. Tema libretode hulka kuulub neli Luciano Chailly ooperit ja Giulio Viozzi ooper "La giacca dannata". Ta kirjutas ka lasteraamatu "La famosa invasione degli orsi in Sicilia" ("Karude kuulus sissetung Sitsiiliasse").
Tunnustatud ja näitustel eksponeeritud kunstnikuna kombineeris Buzzati oma loomingus ka kunsti ja kirjandust, luues Orpheuse müüdil põhineva koomiks "Poema a fumetti" (1969).
Tema kõige kuulsam romaan "Tatarlaste kõrb" räägib loo sõjaväe eelpostist, mis ootab tatarlaste sissetungi. Arvamustes ja kokkuvõtetes on romaani võrreldud eksistentsialistlike töödega, eriti Albert Camus' teosega "Sisyphose müüt".
Buzzati kirjutamisviisi on tihti määratletud kui maagilist realismi või sotsiaalset võõrandumist ning tema raamatutest leiab läbivate teemadena ümbritseva keskkonna saatuse ja kujutlusvõime saatuse ohjeldamatu tehnoloogilise progressi valguses. Buzzati loomingust leiab ka valiku lühijutte, mille tegelasteks on muinasjutulised tegelased, nagu koletised ja tema enda väljamõeldis il colombre (eesti keeles "merekoll").
Džonki

Džonki on lamedapõhjaline, madala keskosaga pukspriidita rannasõidu- ja jõepurjelaev Kagu-Aasias ja Indoneesias. Pikkus on harilikult kuni 60 meetrit, kandevõime umbes 600 tonni. Purjeka sisemus oli juba keskajal jaotatud veetihedate vaheseintega ruumideks. Enamasti 2–3 mastis on nelinurksed horisontaalsete tugevusliistudega pilliroost või niinest punutud rasked purjed. Viimastel aastakümnetel on paljudel džonkidel mootor. Vaikse ilmaga kasutatakse  aere. Laeva vööriparrastele olid maalitud silmad.
Domingos Simões Pereira

Domingos Simões Pereira (sündinud 1964) on Guinea-Bissau poliitik, kes oli 3. juulist 2014 kuni 20. augustini 2015 Guinea-Bissau peaminister.
Ta on Guinea ja Roheneeme Sõltumatuse Aafrika Partei esimees.
Mari Kinsigo

Mari Kinsigo (aastani 1980 Sammul; 12. juuli 1946 Viljandi – 10. mai 2014) oli eesti maletaja ja maletreener. 
Ta võitis Eesti meistrivõistlustel 3 kulda (1968, 1974, 1976), 5 hõbedat (1967, 1969, 1972, 1978, 1982) ja 2 pronksi (1965, 1973).

Pere

Ta oli aastast 1980 abielus Olev Kinsigoga, nende tütar on Triin Kruus. Maletaja Iivo Neiga on tal tütar Tiina Sarapuu.
Wang Ximeng

Wang Ximeng (hiina keeles 王希孟; pinyinis Wáng Xīmèng; Wade'i-Giles'i transkriptsioonis Wang Hsi-meng; 1096–1119) oli Songi dünastia aegne Hiina maalikunstnik. Ta oli imelaps, tema õpetaja oli Põhja-Song'i dünastia viimane keiser Huizong isiklikult. Wang oli üks kuulsamaid Põhja-Songi õukonnakunstnikke. Ta suri 23-aastaselt.

"Tuhat liid jõgesid ja mägesid"

Wangi ainus säilinud töö on 11,9 meetri pikkune pildirull pealkirjaga "Tuhat liid jõgesid ja mägesid" (《千里江山图》). Teos valmis 1113. aastal, kui Wang oli vaid 18-aastane. Maal on suurimaid Hiina ajaloos ja seda peetakse üheks parimaks hiina kunsti teoseks. "Tuhat liid jõgesid ja mägesid" asub Paleemuuseumi püsikogus Pekingis Keelatud Linnas.