google/wiki40b huggingface dataset:
Minu Leninid

Sisu

Noor Eesti poliitik Aleksander Kesküla (näitleja Üllar Saaremäe) on 1908. aastal põgenenud tollase Tsaari-Venemaa osast Eestist Šveitsi. Ta tunneb suurt muret Vene impeeriumis toimuva rahvusliku rõhumise pärast. Neid vaateid jagab ka Vladimir Lenin (näitleja Viktor Suhhorukov), kes nimetab Tsaari-Venemaad "rahvaste vanglaks". 
Kesküla sooritab Berni Ülikoolis oma viimased eksamid. Kui puhkeb Esimene maailmasõda, näeb Kesküla selles oma ajaloolist võimalust ja plaanib Leninit kasutada revolutsiooni algatamiseks Venemaal. Ta loob lausa maniakaalselt suurejoonelised plaanid Venemaa hävitamiseks ja Vene impeeriumi varemetele Suur-Eesti (Gross-Estland) impeeriumi ehitamiseks. Impeerium koosneks kõigist endistest soome-ugri aladest, sealhulgas Peterburist. Alguses tegutseb ta vahendajana Lenini ja Saksa valitsuse vahel, plaanides kasutada Saksa raha revolutsiooni algatamiseks Venemaal. Kesküla ja Saksa välisministeerium sõlmivad kokkuleppe Lenini rahaliseks toetamiseks. Raha kasutatakse kommunistliku partei lendlehtede, brošüüride ja raamatute avaldamiseks. 
Sakslased määravad kogu operatsiooni koordineerima superspioon Mülleri (näitleja Andrus Vaarik). Kesküla ja Müller koolitavad viis meest Lenini teisikuteks, et nad saaksid ta vajadusel välja vahetada.

Ajalooline täpsus

Autorid ise (stsenaariumi kirjutas Toomas Kall, ideed arendasid edasi Hardi Volmer ja Ott Sandrak) on seda filmi nimetanud pseudoajalooliseks. Sellele vaatamata sisaldab film mitmeid ajaloolisi fakte. Saksa saadik Šveitsis, vabahärra Gisbert von Romberg (näitleja Linnar Priimägi) teavitas tõesti 1914. aasta sügisel oma valitsust "ühest eestlasest, Alexander Keskülast, kes tegi ettepaneku kasutada Leninit meie plaanides Venemaa vastu". Saksa luure uuris Kesküla minevikku ja leidis, et tal oli tõesti ligipääs bolševike siseringile ja Leninile endale (nagu ka filmis). Veelgi enam, Keskülal oli kogemusi mässude korraldamises Venemaal ja ta oli selleks välisabi kasutanud. Ta oli saanud rahalisi vahendeid Jaapani spioonilt Motohirto Akashilt ja korraldanud 1905. aastal mässe Tallinnas, Riias ja Tartus. 
Sakslaste esmareaktsioon oli skeptiline. Välisministeeriumi eksperdid pidasid bolševikke liiga marginaalseks jõuks, et Venemaa reaalseid olusid mõjutada (nagu ka filmis). Olud muutusid peagi ja 1914. aasta detsembris sai Kesküla sakslastelt 10 000 marka bolševike toetamiseks. 
Kuigi Kesküla informeeris Saksamaa valitsust Leninist, toimus suur osa revolutsiooni ettevalmistamisest tegelikult juudi ärimehe ja poliitiku Alexander Parvusi juhtimisel, kelle käsutuses oli juba miljoneid marku Saksa raha. Filmis Parvust isegi ei mainita ja Kesküla kujutatakse keskse tegelasena. Lenini teisikud ja kool nende õpetamiseks on samuti väljamõeldised.

Vastuvõtt

Film ei olnud majanduslikult kuigi edukas, kuid seda näidati mitmel festivalil üle Euroopa ja see sai kriitikutelt positiivset tagasisidet.
Pinan

Pinan (kanjis 平安 'rahu, rahulik meel'; nt Shotokanis kasutatakse hääldust Heian) on üks tänapäeval enamikus karatestiilides harjutatavatest katade seeriatest.
Pinani/Heiani seeria koosneb viiest järjekorras õpetatavast katast (shodan, nidan, sandan, yodan, godan – jaapani keeles 'esimene aste', 'teine aste' jne). Kuigi Pinani ja Heiani katad on sama algupära, on need siiski üksikasjade osas küllaltki erinevad. Enamasti peetakse Pinani katade algupäraks Kushanku katat ja veel lisaks mõnda (nt Bassai, Gojushiho), aga on ka teistsuguseid arusaamu, näiteks osutatakse Channanile kui võimalikule algupärale.
Katade õpetamise järjekord stiiliti erineb, näiteks Shotokanis õpitakse esimesena Heiani katat, millele vastab Wado-ryu teine Pinani kata, seega vastab Shotokani Heian shodan hoopis Wado-ryu Pinan nidanile ja Wado Pinan shodan Shotokani Heian nidanile.

Pinani katad

Pinani katad töötas välja Itosu Anko vastukaaluks keerulisematele katadele, et oleks võimalik õpilastele jõukohaselt karatet õpetada. Pinaneid õpitakse tänapäeval Wado-ryus, Kyokushinkais, Shito-ryus.

Heiani katad

Heiani katad on Gichin Funakoshi poolt ümber nimetatud ja modifitseeritud Pinani katad ning neid õpitakse tänapäeval Shotokanis.
Kõpu jõgi

Kirjeldus

Kõpu jõgi asub Sakala kõrgustikul, jõe pikkus on 61 km (koos lisaharudega 75,2 km), valgla 399,2 km², langus 80,5 m ja lang 1,3 m/km.
Kõpu saab alguse 104 m kõrgusel Mulgi vallas Ärikülas ja suubub Põhja-Sakala vallas Vanaveski külas 23,5 m kõrgusel vasakult poolt Raudna jõkke 33,2 km kaugusel selle suudmest. Kõpu jõgi on Raudna jõe suurim lisajõgi ja selle valgla moodustab Raudna jõe valglast (1122,5 km²) 36%.
Kõpu jõgi läbib Ainja järve, Turva järve, Õisu järve ja Vanaveski järve. Enne Õisu järve suubuvat Kõpu jõge tuntakse ka Saviaru jõena, järvest lähtuvat Kõpu jõge Õisu või Rimmu jõena ning alamjooksu ka Osju jõena.
Kaitsealustest aladest läbib Kõpu jõgi Ainja maastikukaitseala ja Õisu maastikukaitseala. Jõgi kuulub Lääne-Eesti vesikonda ja Pärnu alamvesikonda.
Põhi- ja tugi maanteedest ületavad Kõpu jõge Valga–Uulu maantee (truup), Imavere – Viljandi – Karksi-Nuia maantee (Saviaru sild) ja Tartu – Viljandi – Kilingi-Nõmme maantee (Puna sild), kõrvalmaanteedest Karksi-Nuia – Anikatsi tee, Sultsi – Abja–Paluoja tee, Heimtali – Uue-Kariste – Abja-Paluoja tee ja Vastemõisa–Kõpu tee.
Regilluse järve lahing

Taust

Latiinide liitu kuuluvate Rooma endiste liitlaste poolse sissetungi oht tõi kaasa Aulus Postumius Albus Regillensise diktaatoriks määramise.
Lahingu toimumise täpne aasta ei ole selge ja seda juba antiikajast alates. Titus Livius paigutab lahingu aastasse 499 eKr, kuid mainib samas, et mõned tema allikad viitavad sellele, et lahing toimus Postumiuse konsuliks olemise ajal aastal 496 eKr.  Teine selle ajajärgu tähtsam allikas on Dionysios Halikarnassosest, kes paigutab lahingu samuti aastasse 496 eKr. Kaasaegsed autorid on pakkunud välja ka aastad 493 eKr ja 489 eKr.
Regilluse järv asus Rooma ja Tusculumi vahel asunud vulkaanikraatri jäänukis. 4. sajandiks eKr oli järv kuivendatud.
Titus Liviuse järgi oli latiinide naaberhõim volsci (elasid Latiumist lõunas) kogunud vägesid, et saata need latiinidele Rooma vastu appi, kuid kuna Rooma diktaator kiirustas lahingusse, ei jõudnud need abiväed õigel ajal kohale.

Lahing

Rooma jalaväge juhtis diktaator Postumius ja Rooma ratsaväe eest vastutas Titus Aebutius Elva. Latiinide liidu poolelt saatis kuningas Lucius Tarquinius Superbust tema vanim ja viimane sel hetkel elus olnud poeg Titus. Lahingu kohta on kirjutatud, et just tagandatud Tarquiniuste kohalolu pani roomlasi võitlema kirglikumalt kui üheski varasemas lahingus.
Juba lahingu varajases staadiumis sai kuningas Tarquinius Superbus diktaator Postumiust rünnates vigastada. Titus Aebutius Elva ründas latiinide Mamiliust ja mõlemad said haavata – esimene kätte ja latiinide diktaator rinda. Aebutius pidi seejärel lahinguväljalt taanduma ja oma vägesid distantsilt juhtima. Latiine juhtinud kuninga sõdurid, kelle hulka kuulusid paljud Roomast välja saadetud roomlased, hakkasid vabariigi vägede üle domineerima. Roomlastele langes osaks ka tagasilöök kui Marcus Valerius Volusus (konsul aastal 505 eKr) tapeti Titus Tarquiniuse ründamise ajal odaga. Ent Postumius tõi ihukaitseväest lahingusse värskeid vägesid ja peatas linnast pagendatute edenemise.
Vahepeal ründas Titus Herminius Aquilinus, kes oli kogunud kuulsust vanima teadaoleva Rooma silla Pons Sublicius kaitsel ohvitser Horatius Coclese kõrval võideldes ja kes oli olnud konsul aastal 506 eKr, latiinide Mamiliust ja tappis ta. Kuid püüdes langenud vaenlaselt röövsaaki koguda, tapeti Herminius viskodaga. Kuna lahingu tulemus oli kahtluse all, käskis Postumius ratsameestel hobustelt maha tulla ja jalgsi rünnata, sundides seeläbi latiinid taganema ja vallutades nende laagri. Tarquinius ja latiinide armee hülgasid sõjavälja ja tulemuseks oli roomlaste kindel võit. Postumius naasis ühes armeega Rooma, kus diktaator oma triumfi ka tähistas.
Levinud legendi järgi võitlesid roomlaste kõrval ka dioskuurid Kastor ja Polydeukes, kes oli end muundanud kaheks nooreks ratsaväelaseks. Postumius andis käsu ehitada Rooma foorumisse nende auks tempel kohta, kus nad olid oma hobuseid jootnud.
19. sajandil ülistas lahingut oma poeemis Suurbritannia ajaloolane ja poliitik Thomas Macaulay. Tegemist oli ühe osaga teosest "Lays of Ancient Rome".
Adbusters

Adbusters, alapealkirjaga "Vaimse keskkonna ajakiri", on kommertsiaalsuse ja tarbimisühiskonna vastane ajakiri.
Selle asutajaks on Kalle Lasn. Ajakirja peakorter on Kanadas Vancouveris.
Lexingtoni maakond

Lexingtoni maakond (Lexington County) on maakond USA-s Lõuna-Carolina osariigis. Geograafilised koordinaadid on 33°90' N, 81°27' W.
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Lexington.
Maakonna pindala on 1963 km², millest 153 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 262 391. Aastal 2000 oli elanike arv 216 014.

Ajalugu

Lexingtoni maakond moodustati 1804. aastal.
Alarahu

Alarahu on Lääne maakonnas Haapsalu linna halduspiirkonnas Väinameres asuv väike saar (rahu).
Rahu koordinaadid on 58° 51′ N, 23° 29′ E. Rahu pindala on 0,33 hektarit ja rannajoone pikkus on 280 meetrit.
Seljauim

Seljauim ehk dorsaaluim on paaritu uim kalade ja mõnede teiste vees elavate selgroogsete selja keskosas. See aitab tasakaalu säilitada.

Anatoomia

Seljauim võib olla üksik uim uimekiirtega või ilma nendeta või hoopis koosneda kahest seotud või sidumata osast – teravatest ogakiirtest ja lülinenud kiirtest ning pehmetest hargnenud kiirtest. Seljauim toetub uimekiirte tugiluudele ehk basaalidele, mis on luised alusplaadid. Tugiluid on kaladel sama palju kui uimekiiri.
Enamasti on seljauimi üks või kaks, kuid kaladel võib olla neid kuni kolm. Haidel on enamasti 2 seljauime. Seljauimede arv ja ehitus varieerub liigiti ja taksoniti. Näiteks luukalad jagunevad sagaruimsete ja kiiruimsete klassiks ning kummalgi on seljauime ehitus (nagu ka teiste uimede ehitus) erinev.

Seljauime kollaps

Mõõkvaaladel võib seljauim küljele ära vajuda. Üldiselt juhtub see vangistuses elavatel loomadel, kuid pole välistatud ka looduslikes tingimustes. Samuti on see rohkem levinum isaste puhul, sest nende seljauim kasvab suuremaks. Looduslikult mõõkvaalad ujuvad pikki vahemaid, ujudes kiirelt ja sügaval. Sel moel avaldab vesi suurt survet seljauimele ning aitab seda püstisena hoida. Kuid vangistuses veedavad nad palju aega veepinnal ning ei uju pikki vahemaid, seetõttu on surve väiksem ning uim vajub küljele. Teisteks põhjusteks võivad olla ka uime koe ülekuumenemine tänu soojale veele ja temperatuurile, vangistusest tingitud stress, muutus toitumises, vähenenud aktiivsus, mis põhjustab madalat vererõhku.
Drepanoides

Levila

Need maod elavad Colombias, Ecuadoris, Peruus, Boliivias, Brasiilias ja Prantsuse Guajaanas.
Intel 8086

Intel 8086 ehk 8086 oli Inteli mikroprotsessor, mida hakati tootma 1978. 
See oli esimene x86-protsessor.
Burgos

Ajalugu

Vanimad märgid inimasustusest linna maa-alal pärinevad neoliitikumist (4000–2500 eKr).
Linn asutati rekonkista ajal 884. aastal, kui krahv Diego Rodríguez Porcelos rajas Leóni kuninga Alfonso III korraldusel mäele Arlanzóni jõekäänu lähedal kindluse, mis oli mõeldud mauride võimaliku edasitungi takistamiseks. 930. aastal valis Fernan González linna Kastiilia krahvkonna pealinnaks. Kastiilia kuningate residentsiks oli linn 11.–13. sajandil, 11. sajandil sai ta piiskopi residentsiks. Neil sajanditel rajati rida märkimisväärseid ehitisi: 11. sajandil klooster Las Huelgas Reales, 12. sajandil alustati linnamüüri ehitust, 13. sajandil ehitati gooti stiilis katedraal.
Linn osales comunero'de ülestõusus 1520–1522. Majanduslik õitseng oli 15.–16. sajandil, kui Burgos sai monopoolse õiguse Kastiilia villaga kauplemiseks ja kujunes villa väljaveokeskuseks Inglismaale ja Madalmaadesse. Järgnesid majandusliku allakäigu sajandid.
Burgos oli Napoleoni sõdade ajal okupeeritud Prantsuse vägede poolt. Hispaania kodusõja ajal (1936–1939) paiknes linnas mässuliste, kindral Francisco Franco poolehoidjate valitsus.

Tänapäeva Burgos

Burgos on tähtis liiklussõlm. Ta paikneb kommunikatsioonitelgedel Madrid – põhjasuund – Baskimaa sadamad ja Porto–Irun – Euroopa suund.
Linna läbib Santiago de Compostela palverännutee Prantsuse haru Camino Francés.
Majanduskoostöös on linn osa Ebro teljest: Kataloonia–Aragón–Navarra, eriti autotööstuse osas (toodetakse tarvikuid).
Burgoses on märkimisväärne toiduainetetööstus (näiteks üks San Migueli õlle tehastest). autotööstuse tarvikute tootmine.
Tähtis majandusharu on ka turism.
Burgose Ülikool asutati 1994. aastal.
Linna hoonestus on inimmõõtmes. Huviväärsusteni on vabalt võimalik jõuda jalgsi.
Kesklinna põhiline hoonestus on pärit 19. sajandist.
Kindluse ümbruses ja piki Arlanzóni jõe kallast on ulatuslikud pargialad.

Provints

Burgose provints kuulub Hispaania pindalalt suurima, Castilla y Leóni autonoomse piirkonna koosseisu. Provintsi pindala on 14 292 km², elanikke on 375 000.
De la Gardie loss

De la Gardie loss on ehitis Lääne maakonnas Haapsalus aadressil Vaba tänav 4. Hoone on tunnistatud kultuurimälestiseks.
Loss kuulus krahv Pontus Brevern de la Gardiele. Lossis elasid 1852. aastal oma kuuenädalase Haapsalus viibimise ajal troonipärija Aleksander Nikolajevitši (tulevane Aleksander II) abikaasa Maria Aleksandrova ja tema pojad suurvürst Nikolai Aleksandrovitš, suurvürst Aleksander Aleksandrovitš, suurvürst Vladimir Aleksandrovitš ja suurvürst Aleksei Aleksandrovitš. 20. ja 25. juunil 1852 külastas Haapsalut ka troonipärija Aleksander Nikolajevitš isiklikult.
2011. aastal kavandati Vaba tänaval asuva muinsuskaitse all olevate hoonete, kus asub Läänemaa haigla peahoone, restaureerimine.
Boriss Godunov (ooper)

Süžee

Ooperi süžee põhineb Venamaa ajaloos tegelikult aset leidnud sündmustel. Vene riiki valitses tsaar Ivan IV, kes oli tuntud ka nime all „Ivan Julm“. Ta oli kohutav türann ning hirmuäratav valitseja, kelle võimu all vene rahvas kannatas nälga, piinamist ja hukkamist. Tsaari surma järel tõusis troonile tema poeg, kes kahjuks oli vaimse alaarenguga. Situatsiooni ära kasutades haaras tegeliku võimu grupp mõjukaid inimesi, sealhulgas Boriss Godunov.  Tsaar Ivanil oli ka teine poeg, kuid see kadus saladuslikult. Kahtlustati mõrva ja seda, et mõrva tellija oli Boriss Godunov ise, kes tahtis iga hinna eest võimule pääseda. Tema eelduseks oli, et vene rahvas valib ta uueks tsaariks.
Mõned aastad hiljem põgenes noor munk kloostrist ja teeskles, et on Ivan Julma kadunud poeg. Ta sai liitlaseks Poola armee, et võidelda Boriss Godunovi vastu. Boriss Godunov tundis endal mõrva pärast tohutut süükoormat ja suri selle raskuse all. Noor munk saabus Moskvasse ja kuulutas ennast tsaariks (Vale-Dmitri I). Vene rahvas jäi ikka haletsusväärselt vaeseks ning tundub, et see ongi nende saatus, kannatada julmade türannide valitsuse all.
Vassili Lõtkin

Vassili Lõtkin (Василий Ильич Лыткин, kirjanduslik pseudonüüm Illja Vas; komi Илля Вась; 27. detsember (vkj 15. detsember) 1895 Tentjukovo küla, Ust-Sõssolski maakond, Vologda kubermang (tänapäeval Komi Vabariik) – 27. august 1981 Moskva) oli komi keeleteadlane ja luuletaja.
Vassili Lõtkin õppis Ust-Sõssolski linnakoolis ja seejärel Totma õpetajate seminaris. Mobiliseeriti sõjaväkke, osales Esimeses maailmasõjas ja Vene kodusõjas. 1925. aastal lõpetas ta Moskva Ülikooli keeleteaduskonna ja hiljem samas aspirantuuri. Vassili Lõtkin oli kaks aastat teaduslikus komandeeringus Soomes, Saksamaal ja Ungaris. 1927. aastal sai ta Budapesti Ülikoolis filosoofiadoktori kraadi. 1930–1933 oli ta Moskva Riikliku Ülikooli dotsent ja alates 1932. aastast ka Komi Pedagoogilise Instituudi õppejõud. 1933. aastal Vassili Lõtkin arreteeriti ja teda karistati viieaastase vabaduskaotusega vangilaagris. 1956. aastal ta rehabiliteeriti täielikult.
Vangistusest vabastamise järel pöördus Vassili Lõtkin teadusliku tegevuse juurde tagasi 1939. aastal. Ta töötas Tškalovis (tänapäeval Orenburg) pedagoogilises instituudis keeleteaduse kateedri juhatajana ja Rjazanis pedagoogilise instituudi vene keele kateedri juhatajana. Alates 1959. aastast elas ja töötas ta Moskvas.
1946. aastal sai ta uurimistöö "Древнепермский язык и историческая грамматика" ('Muinaspermi keel ja ajalooline grammatika') eest filoloogiadoktori kraadi. Vassili Lõtkin juhatas kümme aastat NSV Liidu Teaduste Akadeemia Keeleteaduse Instituudi soome-ugri keelte sektorit. Ta avaldas 11 monograafiat ja üle 300 teadusliku artikli. Alates 1956. aastast oli ta NSV Liidu Kirjanike Liidu liige.
Esimese Vassili Lõtkini luuletus avaldati 1918. aastal. Ta kirjutas poeeme, värssmuinasjutte ja lasteluulet. Tema kõige olulisemaks teoseks peetakse 1927. aastal ilmunud kodusõja-teemalist poeemi "Мунöны" ('Lähevad').
Uhuru Kenyatta

Uhuru Muigai Kenyatta (sündinud 26. oktoobril 1961 Nairobis) on Keenia poliitik, alates 9. aprillist 2013 Keenia president.
Uhuru Kenyatta on Keenia esimese presidendi Jomo Kenyatta poeg. Ta on päritolult kikuju. Tema eesnimi tähendab suahiili keeles 'vabadus'.
Ta õppis Nairobi katoliku koolis ning seejärel politoloogiat Ameerika Ühendriikides Amhersti kolledžis. 
Ta on erakonna The National Alliance esimees.
Aastal 2001 valiti ta esmakordselt parlamenti. Aastatel 2001–2002 oli ta haldusminister, seejärel 2003–2007 opositsiooniliider, aastal 2008 uuesti haldusminister, seejärel kaubandusminster ja aastatel 2009–2012 rahandusminister.
Katrin Merisalu

Katrin Merisalu (sündinud 23. juunil 1968) on eesti alpinist.
Ta on üks vähestest eesti naisalpinistidest, kes on tõusnud seitsmetuhandelise mäe tippu.

Mägironimine

2015. aasta veebruaris käis eesti alpinistide grupp järjekordselt Lõuna-Ameerika mandri kõrgeimat mäge vallutamas. Ligi 7000 meetri kõrgusele Andides asuvale Aconcagua tippu tõusis Katrin Merisalu koos kuue kaaslasega.
Sama aasta juulis ronis ta eestlaste grupiga Alpides eesmärgiga tõusta Matterhorni (4477 m) tippu. Teel tippu sattus grupp kivivaringu alla. Suuremad kivid lendasid neist üle, kuid väiksemad põhjustasid kivitabamusi. Grupp jätkas küll tõusu, kuid Carelli hütis Merisalu enesetunne halvenes. Otsustati ta evakueerida. Nelja tunni pärast viis kopter ta alla.
2016. aastal võttis ta osa  ekspeditsioonist Pamiiri Lenini mäetipule, mille käigus 9 eesti alpinisti tõusid 24. juulil tippu, teiste seas ka Katrin Merisalu.
Kelaadid

Kelaadid ehk kelaatühendid on tsüklilised orgaanilised kompleksühendid, mis on tekkinud kelaatumise tagajärjel.
Kelaatide tsentraalioon (tavaliselt metalliioon) on koordinatiivse sidemega ühenduses orgaanilise kõrvalrühmaga (ligandiga).
Kelaadid on paljud organismides esinevad biomolekulid, nt klorofüll, hemoglobiin.
Apoptoosi indutseeriv faktor

Apoptoosi indutseeriv faktor  (apoptosis inducing factor; lüh AIF) on mitokondriaalne flavoproteiin, mis reguleerib tänapäeva imetajate mitmete rakutüüpide ainevahetust ja kutsub esile apoptoosi.
Apoptoosi indutseeriva faktori täpsed funktsioonid pole tänapäeval selged.
AIF võib toimida mitokondris antioksüdandina, reguleerib reaktiivseid hapnikuühendeid, saades apoptootilise signaali kandub rakutuuma (mitochondrial outer membrane permeabilization (MOMP)) ja seondub DNA-ga ning võib põhjustada DNA lagundamist, osaleda perifeersete T-rakkude apoptoosi radades.
AIFi ekspresseerivad enamik rakke peaajus, pankreases, tüümuses, südames, nahas, immuunsüsteemis, maksas.
AIFi seostatakse ka neuronite programmeeritud surmaga.
Pankreases reguleerib AIF ka Langerhansi saarte β-rakkude normaaslet programmeeritud rakusurma. Apoptoosi hoogustusmit (üleküllus) seostatakse I ja II tüübi diabeediga.
AIF osaleb tümotsüütide arengus.
Aif-puudulikkus võib mõjutada T-raku populatsioonide arengut tüümuses (Harlequin mouse tüümuses).
AIFi peetakse imetajate arengus oluliseks, AIFi 'välja jätmine' hiirtel enne sündi on surmav.
Peaajus reguleerib AIF neurodegeneratsiooni.
AIF mängib olulist rolli ka teatud tüüpi vähirakkude kasvus.
AIF tuvastati 1990. aastate lõpus.
Ninaesine kilbis

Ninaesine kilbis (ladina scutum praenasale;praenasale; lüh prn) on osadel roomajatel pead katva naha soomus. Ninaesine kilbis on liigiti erineva kuju ning laiuse ja kõrgusega, seetõttu kasutatakse seda ka roomajate teaduslikul süstematiseerimisel.

Madudel

Madudel, kellel on paariline ninakilbis, nimetatakse eesmist ninaesiseks kilbiseks ja tagumist ninataguseks kilbiseks. Ninaesist kilbist (olemasolul) kasutatakse maoliste klassifikatsioonil.
Selles artiklis on kasutatud ingliskeelset artiklit en:Nasal scale seisuga 14.01.2014.
Ruslan Stefantšuk

Ruslan Stefantšuk (ukraina keeles Руслан Олексійович Стефанчук; sündinud 29. oktoobril 1975 Ternopolis Ukraina NSV-s) on ukraina õigusteadlane ja poliitik. Ta on Ukraina presidendi esindaja Ukraina Ülemraadas.
Endla turbamaardla

Endla turbamaardla on üleriigilise tähtsusega turbamaardla, mis jääb mitme maakonna territooriumile: Järva maakonnas (Järva vallas), Jõgeva maakonnas (Jõgeva ja Põltsamaa vallas) ja Lääne-Viru maakonnas (Väike-Maarja vallas). Maardla pindala on 18 075 ha.
Tootsa kihi moodustab nii hästilagunenud kui ka vähelagunenud turbast.
Maardla hästilagunenud turvast saab kasutada nt kütteks, vähelagunenud turvast nt aiandusturbaks.
Vektor

Vektorite liitmine ja lahutamine

Selleks, et liita mitut vektorit, tuleb esimese (I) vektori lõpust tõmmata teine vektor (II), II vektori lõpust kolmas (III) vektor jne. Liitmise tulemuseks on vektor, mis on tõmmatud I vektori algusest viimase vektori lõppu.

Vektorite korrutamine arvuga

Selleks, et lahutada ühte vektorit teisest, tuleb teisele vektorile liita esimese vastandvektor. Antud vektori vastandvektoriks nimetatakse vektorit, millel on antud vektoriga sama siht ja võrdne pikkus, kuid vastupidine suund.

Vektori pikkus

Vektori \vec{a} pikkust tähistatakse \left| \vec{a} \right|.
Julius Kuperjanovi mälestussammas

Julius Kuperjanovi Vabadussõja mälestussammas on Tartu maakonnas Tartu Maarja kalmistul asuv Vabadussõjas langenud eesti väejuhile Julius Kuperjanovile püstitatud mälestusmärk. Sealsamas on ka Kuperjanovi haud.
Mälestussammas avati 11. oktoobril 1925.