google/wiki40b huggingface dataset:
Vicente Aleixandre

Vicente Pío Marcelino Cirilo Aleixandre y Merlo (26. aprill 1898 Sevilla – 14. detsember 1984 Madrid) oli hispaania luuletaja. 1977. aastal sai ta Nobeli kirjandusauhinna.

Elulugu

Vicente Aleixandre isa oli raudteeinsener. Vicente lapsepõlv möödus Málagas. Alates 1909. aastast elas ta Madridis, kus ta ka õppis õigusteadust ja majandusteadust. Ta tahtis hakata kaupmeheks, kuid pidi sellest tervislikel põhjustel loobuma. Alates 1925. aastast pühendus ta täielikult kirjandusele. 
Aastal 1922 tutvus ta Madridis Ateneos Rafael Albertiga, kes on Aleixandre kõrval üks tähtsamaid 1927. aasta põlvkonna esindajaid.  
Noil aastail oli tal kirglik suhe näitlejatar Carmen de Granadaga. Ta reisis läbi Portugali, Inglismaa, Šveitsi ja Prantsusmaa. Ta hakkas salamisi luuletama. Tema esimene luuletus oli "Ámbito".
Aastal 1934 sai ta teose "La destrucción o el amor" Hispaania rahvusliku kirjandusauhinna.  
Et tema töödel oli fašismivastane iseloom, oli ta aastatel 1936–1944 avaldamiskeelu all. Tema teosed ilmusid põranda all. 
Aastal 1950 sai ta Hispaania Kuningliku Akadeemia liikmeks.

Looming

Vicente Aleixandre teosed saab jaotada kolmeks perioodiks. 
Varajases loomingus oli ta sürrealismi mõju all. Tema teostele oli omane individualism, pessimism ja hermeetiline keel. See periood kulmineerus raamatuga "Sombra del paraíso" ("Paradiisi vari").
Hiljem muutus tema keel arusaadavamaks. Tolle perioodi peateosed on "Südame ajalugu" (Historia del corazón) ja "En un vasto dominio".
Hilisloomingus on üha enam juttu lähenevat surmast, millest ta kõneleb rahulikul ja traagilisel toonil. Selle perioodi luulekogud on "Poemas de la consumación", "Sonido de la guerra" ja "Diálogos del conocimiento".
Tropical Islands

Tropical Islands (saksa keeles Tropische Inseln; lühend TI) on maailma kõige suurem sisetingimustes olev veekeskus, mis asub Saksamaal Brandenburgis Brand-Brieseni lennuväljal. Veekeskus valmis aastal 2004 ja on ehitatud õhulaevadele mõeldud angaari.

Ajalugu

Brand-Brieseni lennuväli valmis 1938. aastal, kuid II maailmasõja ajal, 1945. aastal, okupeeris selle Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liit ja asutas oma sõjaväebaasi. Pärast Nõukogude Liidu lagunemist viidi väed Saksamaalt välja ning lennuvälja hakkas haldama Brandenburgi linn. 1998. aastal ostis lennuvälja õhulaevu tootev firma Cargolifter AG.
2002. aastal kuulutas Cargolifter AG välja pankroti ja uueks omanikuks sai Malaisia firma Tanjong, kes alustas Tropical Islandi ehitust vanasse õhulaevade angaari 11. juunil 2003. Veepark avati 19. detsembril 2004.

Probleemid

Algusaastatel oli veepargil suuri probleeme külastajate vähesusega. Eeldati, et külastajaid on aastas ligikaudu 1,25 miljonit, kuid tegelikult külastas veeparki poole vähem inimesi. Esimeses nelja aastaga jäi veepark 20 miljoni euroga kahjumisse. 2008. aastal lisati majutusvõimalused ning külastajate arv hakkas kohe kasvama.
Romed Baumann

Romed Baumann (sündinud 14. jaanuaril 1986 St. Johann in Tirolis) on Austria mäesuusataja.
Baumann tuli 2004. aasta juunioride maailmameistrivõistlustel Mariboris kiirlaskumises juunioride maailmameistriks. 2006. aasta juunioride MM-il Québecis sai ta hõbemedali kiirlaskumises ja slaalomis. Täiskasvanute arvestuses sai ta Alpi kahevõistluses 2007. aasta MM-il Åres 7. koha ja 2009. aasta MM-il Val-d'Isère'is 8. koha. 2010. aasta taliolümpiamängudel Vancouveris oli Baumann suurslaalomis viies.
2011. aasta MM-il Garmisch-Partenkirchenis võitis ta võistkonnavõistluses hõbemedali. 2013. aasta MM-il Schladmingis võitis ta Alpi kahevõistluses pronksmedali.
Maailma karikavõistlustel osales Baumann esimest korda 13. märtsil 2004 Sestrieres kiirlaskumises ja sai 26. koha. Esimest korda jõudis ta kolme parema hulka 10. detsembril 2006 Reiteralmis Alpi kahevõistluses, kui ta oli teine. Esimese võidu sai ta MK-võistlustel 22. veebruaril 2009 Sestrieres Alpi kahevõistluses.
Alvareze hüpotees

Alvareze hüpotees väidab, et dinosauruste ja paljude teiste liikide massilise väljasuremise Kriidi ajastu lõpul põhjustas kokkupõrge suure meteoroidiga. Hüpotees on oma nime saanud Luis ja Walter Alvareze järgi, kes esitasid esimestena selle väite 1980. aastal.

Eellugu

1970. aastate teisel poolel uuris geoloog Walter Alvarez Itaalias kivimeid, mille geoloogiline vanus oli umbes 66 miljonit aastat. Oli teada, et just sellel ajal (Kriidi ajastu lõpus) surid välja dinosaurused. 1977. aastal leidis ta Gubbio linna lähistelt Kriidi-Paleogeeni piirilt õhukese savikihi, millest allpool olevates kihtides leidus dinosauruste fossiile, ülevalpool aga mitte. Alvareze ette kerkis küsimus – kui kiiresti need olevused Maa pealt ära kadusid? Ta leidis, et vastus peitub selles õhukeses savikihis ning arvas, et selle kihi keemilise koostise analüüs võimaldab määrata kihi moodustumise kiiruse.
Selle küsimusega pöördus ta oma isa Luis Alvareze poole, kes samuti töötas Berkeleys. Vajalikud uuringud tehti Lawrence'i Berkeley kiirguslaboris. Tulemus üllatas neid mõlemaid. Uuritava savikihi iriidiumisisaldus oli kümneid kordi kõrgem kui tavalistes maakoore kivimites. Maakoores on iriidium küllaltki haruldane, küll aga leidub seda rohkelt komeetides ja asteroidides. Sai arusaadavaks, et meteoroidid ei lange Maa peale alalise sagedusega. Aeg-ajalt langevad Maale suuremad taevakehad. Alvarezed leidsid, et 66 miljonit aastat tagasi tabas Maad Kriidi-Paleogeeni vahetusel iriidiumi sisaldav meteoroid, mis põhjustas Kriidi ajastu lõpul toimunud suure väljasuremise. Hävis suur osa maa- ja meretaimestikust ning neist toituvad organismid.

Artikkel Science'is (1980)

1980. aastal ilmus Luis Alvaraze ja Walter Alvareze ning kahe Lawrence'i Berkeley labori tuumakeemiku Frank Asaro ja Helen V. Michaeli ühisartikkel Science'is "Extraterrestrial Cause for the Cretaceous-Tertiary Extinction: Experiment and Theory", milles nad esitasid oma uurimuste tulemused ja andsid teoreetilise tõlgenduse neile.
Luis Alvarez ja tema kolleegid esitasid ka väljasuremise võimaliku mehhanismi. Suure meteoroidi langemine tekitas plahvatuse, mille tulemusena õhku kerkinud tolmu- ja suitsupilved varjutasid taeva niivõrd pikaks ajaks, et suur osa taimestikust hävis. See aga põhjustas teiste elusorganismide hukkumise.
Valter Pärtelpoeg (arst)

Valter Pärtelpoeg (3. november 1900 Peterburi – 8. veebruar 1971 Tartu) oli eesti arst, anatoom ja seeneteadlane.

Haridus

Ta lõpetas 1919 Tartu Linna Saksa Ühishumanitaargümnaasiumi ja 1926 Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Vabadussõjas võitles koolipoiste pataljonis.

Teadustöö

Uuris lülide välis- ja siseehituse seost nende funktsiooniga ning leeprahaigete settereaktsiooni. 
Oli ka tuntud mükoloog, eriti hästi tundis ta šampinjone.
Täiendas end Prantsusmaal (1938) ja Ungaris (1939).
1930. aastate lõpul valminud doktoriväitekiri "Lülide sisestruktuuri sõltuvus välisteguritest" hävis Teise maailmasõja käigus.

Curiosa

Dotsent Pärtelpoja hüüdnimi oli Roosamanna või lihtsalt Manna.

Raamat

2010. aasta sügisel ilmus tema 110. sünniaastapäevaks elulooraamat "Üks ja ainus härra "Manna"" (ISBN 978-9949-2-1328-3), mille koostas Ago Pärtelpoeg. Raamatu tutvustus Apollo kodulehel
Ca' Foscari Veneetsia ülikool

Ca' Foscari Veneetsia ülikool (itaalia keeles Università Ca' Foscari Venezia) on ülikool Itaalias Veneetsias. Ülikool asub Foscari aadliperekonna lossis, mida nimetatakse Ca' Foscariks. Asukoha järgi on ülikool ka nime saanud.
Ülikool asutati 1968.
Ülikoolis õpib üle 21 000 üliõpilase.
Colubroelaps

Levila

Need maod on endeemsed Vietnamis Bình Phướci ja Lâm Đồngi provintsis.
Ülo Altermanni salk

Ülo Altermanni salk oli Eesti metsavendade salk, mis tegutses 1948-1954 varem Eesti Leegioni kuulunud Ülo Altermanni juhtimisel.
Lisaks Altermannile kuulusid salka Voldemar ja Aime Juga, Heinrich ja Evi Mihkelson, Elmar ja Johanna Martins, Hans Sapp ja Erich Teor. Kõik nad varjusid mobilisatsiooni, küüditamise või arreteerimise eest 1948-50.
Salgale sai saatuslikuks Nõukogude julgeoleku surve. 17. aprillil 1954 langes Ülo Altermann varitsuses, mille korraldasid salga varustaja, julgeoleku poolt 30. septembril 1953 värvatud Lembit Markus, ning salga liige, Markuse ämm Johanna Martins.
Pärast seda jäid metsa vaid Hans Sapp ja Evi Mihkelson, kes varjasid end üksi. Mihkelson legaliseerus 30. detsembril 1955. Viimasena andis Nõukogude võimule alla Hans Sapp, kes legaliseerus alles 7. septembril 1958.
Akademija Navuki metroojaam

Akademija Navuki metroojaam (vene keeles Академия наук (Akademija nauki metroojaam), valgevene Акадэмія навук, tõlkes Teaduste akadeemia metroojaam) on üks Minski metroo jaamadest Maskoŭskaja liinil Pieršamajski rajooni ja Saviecki rajooni piiril.
Jaam avati 26. juunil 1984; see oli üks Minski metroo algsetest jaamadest.
Jaama perroon on 10 meetri laiune ja 100 meetri pikkune.
Jaam asub Valgevene Teaduste Akadeemia hoone juures, selle üks väljapääsudest viibki Teaduste Akadeemia maja juurde.
Aastal 2015 oli jaam Minski metroojaamade seas reisijate arvult viies. Seda kasutas päevas keskmiselt 40,4 tuhat reisijat.
Jaama on rajatud raudbetoontarinditest. Seda toestavaid sambaid katab hall, seinu aga valge marmor. Jaama põrand on kaetud hallide graniitplaatidega, mida läbivad labradoriidist ribad.
Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool

Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi Algkool oli Tallinna Mustamäe Gümnaasiumi allasutus asukohaga Akadeemia tee 30, milles toimus Mustamäe Gümnaasiumi algklasside õpe. Õppetöö lõpetati seal 2010. aastal.
Hoones asus varem vene õppekeelega Tallinna Mustamäe Üldhariduskool, endise nimega Tallinna 50. Keskkool, mis kokku tegutses aastatel 1963–2004.
Agali järv

Agali järv (ka: Mäksa Agali järv) on Mäksa küla külje all orus asuv 13 hektari suurune ja 19,5 meetri sügavune järv.
Agali järves leidub särge, ahvenat, haugi, latikat, linaskit, kiiska, roosärge, lutsu, säinast ja angerjat.
Marge Nelk

Marge Nelk (sündinud 6. mail1975) on eesti kunstnik ja raamatukujundaja.
Ta on õppinud Tartu ülikoolis teoloogiat ja Tartu Kõrgemas Kunstikoolis fotograafiat.
Tartus Supilinnas elav Nelk on kujundanud raamatuid ja teinud segatehnikas fotokunsti. Tartu Kunstimaja galeristi Indrek Grigori sõnul saavad Nelgi digitaalsed kompositsioonid "oma efektsuse pinna graafilisest mitmekihilisusest, mis muudab kujutatud ruumi erakordselt sügavaks ja dünaamiliseks".
Nelgi näitusi on korraldatud Tartu loomemajanduskeskuses ja Viljandis Kondase Keskuses. Tema teoseid on olnud müügil Tartu noore kunsti oksjoneil.
Marge Nelk on illustreerinud Kätlin Kaldmaa lasteraamatu "Lugu Keegi Eikellegitütre isast" (Tallinn: Ajakirjade Kirjastus, 2012), kujundanud Jaan Kaplinski teose "Santorini. Teekond Ayia Triadasse" (Tartu: Võluri Tagasitulek, 2012) ja Rein Rannapi CD "Hingelinnud" (Haabneeme: Klaveripoeg, 2011), samuti Mehis Heinsaare raamatu "Unistuste tappev kasvamine" (Tallinn: Menu Kirjastus, 2016).
Heinsaare raamatut arvustades kirjutas kriitik Põim Kama: "Kunstnik Marge Nelgi kirkad ja fantaasiaküllased illustratsioonid on elamus omaette. Olles nii Heinsaare kui ka Nelgi loominguga varem tuttav, on vaid üllatav, et kuidas need kaks talenti varem kokku ei saanud. Raske oleks nimetada kunstnikku, kes Heinsaare kummalisi ja kujundirohkeid maastikke paremini visualiseerida suudaks." 
Marge Nelki on käsitletud Leelo Lauritsa 2014. aastal ilmunud raamatus "Kütioru tillukesed asjad" (lk 59).
Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikool

Venemaa Rahvaste Sõpruse Ülikool (vene keeles Российский университет дружбы народов, lühend РУДН) on kõrgem õppeasutus Venemaal Moskvas.
Rahvaste Sõpruse Ülikool asutati 1960. aastal. 1961–1992 oli kooli nimeks Patrice Lumumba nimeline Rahvaste Sõpruse Ülikool.
Armin Zöggeler

Isiklikku

Armin Zöggeler on 181 cm pikk ja kaalub 84 kg.
Rasmus Haugasmägi

Isiklikku

Kaksikvend Hannes Haugasmägi on samuti veemotosportlane, saanud 2009 EM-il juunioride arvestuses võistlusklassis JT-250 hõbeda.
Johann Hornung

Johann Hornung (umbes 1660 Tallinn – 1715 Venemaa) oli baltisaksa keeleteadlane, vaimulik ja literaat.
1692-1698 oli ta pastor Põltsamaal, hiljem ka Karulas, Otepääl jt Eestimaa ja Liivimaa kohtades.
Hornungil oli oluline roll põhjaeesti keele arendamises. 
Koos Adrian Virginiusega tõlkis ta esimest korda põhjaeesti keelde Uue Testamendi (ilmus 1715).
Albert Seppel

Albert Seppel (30. august 1899 Emmaste vald, Läänemaa – 19. detsember 1978 Tallinn) oli eesti õpetaja.
1923–1940 Leisi algkooli juhataja.
Kaitseliidu Leisi malevkonna asutaja ja pealik. Kodu-uurija, esperantist, mesinik.
1949–1956 asumisel Venemaal.
Mihhail Preobraženski

Mihhail Timofejevitš Preobraženski (vene keeles Михаил Тимофеевич Преображенский; 17. oktoober (vana kalendri järgi 4. oktoober) 1854 Vabalninkas – 25. september 1930 Leningrad) oli vene arhitekt ja arhitektuuriõppejõud, alates 1887. aastast akadeemik.
Preobraženski on eelkõige tuntud oma sakraalehitiste poolest, mille silmapaistvaimad näidised Eestis on tema 1892. aasta projekti järgi rajatud Pühtitsa kloostrikompleks Ida-Virumaal ja aastatel 1894–1900 tema projekti järgi ehitatud Aleksander Nevski katedraal.
Sign Systems Studies

Sign Systems Studies (vene keeles Труды по знаковым системам Trudõ po znakovõm sistemam, eesti keeles 'Töid märgisüsteemide alalt', kreeka keeles Semeiotike) on Tartu Ülikooli Kirjastuse väljaantav rahvusvaheline mitmekeelne semiootikaajakiri. Ajakiri asutati 1964. aastal Juri Lotmani algatusel. See on üks maailma vanemaid semiootikaajakirju. Kuni 1992. aastani oli ta põhiliselt venekeelne, alates 1998. aastast on artiklite peamiseks keeleks inglise keel (ent on ka vene- ja prantsuskeelseid artikleid), artiklite lühikokkuvõtted on eesti-, vene- ja ingliskeelsed.

Kolleegium

Ajakirja toimetuskolleegiumi kuuluvad Myrdene Anderson (Purdue Ülikool, USA), Paul Cobley (London, Inglismaa), Marcel Danesi (Toronto Ülikool, Kanada), Gunther Kress (London, Inglismaa), Julia Kristeva (Pariis, Prantsusmaa), Jesper Hoffmeyer (Kopenhaageni Ülikool, Taani), Roland Posner (Berliini Tehnikaülikool, Saksamaa), Frederik Stjernfelt (Aarhusi Ülikool, Taani), Eero Tarasti (Helsingi Ülikool, Soome), Winfried Nöth (Kasseli Ülikool, Saksamaa, ja Sao Paulo, Brasiilia), Boris Uspenskij (Napoli Ülikool, Itaalia) ja Jaan Valsiner (Aalborgi Ülikool, Taani).
Kolleegiumi välisliikmed olid veel (aastast 1998 või hiljem) Thomas A. Sebeok, Bloomingtoni Ülikool, USA), Alexander Piatigorsky (London, Inglismaa), Thure von Uexküll (Freiburg, Saksamaa), Umberto Eco (Bologna Ülikool, Itaalia), John Deely (St. Thomase Ülikool, Houston, USA), Vyacheslav V. Ivanov (California Ülikool Los Angeleses, USA ja Moskva, Venemaa).
Vilen

Eestis

2018. aasta 1. jaanuari seisuga on eesnimi Vilen Eestis 10 mehel.
Vana-Kariste vald

Vana-Kariste vald (saksa keeles Alt-Karrishof) oli vald Pärnumaal Halliste kihelkonnas. Valla pindala oli 145 km² ja elanikke oli 1930 (1934. aasta seisuga). Vald eksisteeris 1866–1939.
Vallas oli 285 talundit ja elamut ning need kasutasid 8669 ha maad (1929. aasta seisuga).
Vallas asus Vana-Kariste mõis.
Viktor Veskimäe

Isiklikku

Tema isa oli Tartu Immaanueli koguduse (baptisti kogudus) jutlustaja Karl Mühlberg. Ta oli aastast 1936 abielus hilisema kirjastuse Orto korrektori Helene Veskimäega (neiuna Saabel; 1911–1966).
Carl Sigismund Walther

Isiklikku

Tema poeg Carl Friedrich Sigismund Walther (1824–1870) oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja.
Qashqadaryo

Qashqadaryo (varem ka Kaškadarjo ja Kaškadarja) on jõgi Kesk-Aasias Usbekistanis. Jõe pikkus on 378 km, valgala 6800 km².
Jõe ääres asub Qarshi linn, mis on Qashqadaryo vilajeti halduskeskus.
Vett kasutatakse ulatuslikult põllumajanduses, seetõttu jääb jõesäng Qarshi lähedal kuivaks.
Paide linnapea

Paide linnapead (1991–2017)

Aastail 2005–2011 oli linnapea Kersti Sarapuu, 2011–2013 Kaido Ivask, 2013–2014 Alo Aasma, 2014–2015 Priit Värk ja 2015–2017 Siret Pihelgas.

Paide linnapead (2017–)

Alates 6. novembrist 2017 on Paide linnapea Priit Värk.
Geomeetriline modelleerimine

Geomeetriline modelleerimine on matemaatika haru, milles tegeldakse geomeetriliste kujundite matemaatilise kirjeldamise meetodite ja algoritmide uurimisega.
Kuigi geomeetriliselt modelleeritavad vormid on enamasti kahe- või kolmemõõtmelised, võib samu meetodeid ja algoritme kasutada ka paljumõõtmeliste objektide modelleerimiseks.
Reduktsioon (filosoofia)

Ajalugu

Reduktsiooni võib ära tunda juba Vana-Kreeka filosoofiast.
Reduktsionistide vaadete suurimad rivaalid on olnud dualistid ja metafüüsikud. Nende vahel on olnud klassikaline vaidlus materialismi ja keha ja vaimu dualismi osas. Dualismis on arusaam, et keha ja vaim on eraldatud ning vaimunähtused ei ole füüsilised ega suhestu omavahel. Kumbki ei redutseeri teisesse, nad mõlemad on lahus ja reaalsed.
Mõned reduktsionistid on olnud täielikult vastu materialismi ja füsikalismi. George Berkeley fenomenaalne idealism redutseeris tavalised lauad ja toolid ideedeks ja eitas mateeria olemasolu. Berkeley redutseeriv vaade kõigele reaalsele redutseerides kõik vaimseks ideeks. 
Johann Gottlieb Fichte idealismi võib ka vaadata kui reduktsiooni praktiseerimist. Fichte vaade oli, et kõik mittementaalne ei eksisteeri üle vaimse võimalikkuse. Kõike mittementaalset saab täielikult defineerida mõtteliselt. Selles vaates kõik on mõtteline. Need idealistid on reduktsiooni kasutanud, kelle reduktsiooni baas on vaimne.

Thomas Nageli mudel

Nageli reduktsioon on interpreeritud kui otsest reduktsiooni, kontrastiks kaudsele reduktsioonile. Nageli reduktsiooni seletus on, kui palju saab tõde redutseerida teiste tõdede järgi, kasutades seejuures ka seadusi. Näiteks kui seletada kukkuva keha kiirendust, saab selle redutseerida otseselt Newtoni teooriale. 
Nageli mudel on saanud kriitikat, kuna on liiga teooriapõhine ja kitsas.
Dmitri Šostakovitš

Elulugu

Dmitri Šostakovitši isa oli keemik, ema pianist. Ta lõpetas Leningradi Konservatooriumi pianisti ja heliloojana (1925). Olnud lisaks viljakale heliloomele 1937. aastast peale tegev ka muusikaõppejõuna, aga sattus 1948 lõplikult Stalini põlu alla, misjärel sai elatist teenida vaid filmimuusikat kirjutades. Teda süüdistati eeskätt formalismis. Põlu alt vabanes alles 1960. aastaiks. Tema poeg Maksim Šostakovitš on tuntud dirigent ja pianist.

Looming

Dmitri Šostakovitš on kirjutanud 15 sümfooniat, millest kõige tuntum on arvatavasti 5. sümfoonia, 2 ooperit ning suurtsükkel "24 prelüüdi ja fuugat".

Tsitaat

Te ju mõistate, et mina olen vanglas, kardan oma pere ja iseenda pärast, kuid tema (Pablo Picasso) on vabaduses ega tarvitse valetada!... Kes teda keelest sikutas? Nad kõik – Hewlett Johnson, Frédéric Joliot-Curie ja Pablo Picasso on tõprad. Elavad maailmas, kus vahest polegi nii hõlbus põli, aga kus saab tõtt rääkida ja tööd teha, tegelda sellega, mida sa vajalikuks pead. Picassost, näe, sai rahutuvi!
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

Ajalugu

Hümni viisi lõi 1848. aastal saksa päritolu Soome helilooja Friedrich Pacius. Ta viisistas sellega Johan Ludvig Runebergi luuletuse "Vårt land" ('Meie maa'). Laul muutus Soomes rahvuslauluks. Eestikeelsed sõnad kirjutas laulule 1869. aasta alguses Johann Voldemar Jannsen. Temale tegid laulu tuntuks Helsingi Ülikooli teadlased Julius Krohn ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen, kes külastasid Tartut 1867. aastal. Krohn õpetas tollal laulu viisi ja värsked soomekeelsed sõnad Lydia Koidulale ning Yrjö-Koskinen saatis hiljem tema isale I. J. Inbergi lauluvihiku "Moniäänisiä lauluja Nuorisolle", mis sisaldas laulust meeskoorile seatud neljahäälsed noodid. Jannsenile oli ka eeskujuks Hiiumaa Reigi koguduse õpetaja Gustav Felix Rinne 1868. aastal ilmunud laul "Hioma - ehk issamaa laul".
Jannseni sõnadega laulu lauldi esimesel üldlaulupeol, mis toimus 18.–20. juunil 1869. aastal. Kui 1884. aastal Otepääl Eesti rahvuslippu õnnistati, jäi ainsa isamaalise lauluna kõlama "Mu isamaa, mu 
õnn ja rõõm". Koos rahvusliku liikumise ja rahvusteadvuse kasvuga Eestis sai 19. sajandi lõpul "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" väga populaarseks. Niisama tuntud ja armastatud oli algselt üliõpilastele kirjutatud laul ka Soomes. Kui Eesti ja Soome end pärast bolševike riigipööret Venemaal iseseisvateks riikideks kuulutasid, sai Paciuse meloodia, mida Eestis ja Soomes lauldi erinevate sõnadega ja ka erinevas tempos, mõlema maa riigihümniks, Soomes riigihümnina "Maamme"-laul. Tsaarivalitsus keelas laulu 1913. aastal. 1917. aastal poliitiliste sündmuste teravnedes kõlas "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" hümnina ja väljendas selgelt eesti rahva poliitilisi tundeid. Kui 1918. aastal 23. veebruaril kuulutati Pärnus Endla teatri rõdult välja Eesti Vabariik, järgnes sellele spontaanne "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" ühislaulmine.
6. juunil 1935 kuulutas Peaministri asetäitja Kaarel Eenpalu välja võistluse uue riigihümni saamiseks, sõnade tähtajaga 1. septembril ja viisi tähtajaga 31. detsembril 1935. Sõnad pidid käsitama üldjoontes: rahva kangelasmeelt ja kangelaslikku võitlust ajaloo kestes; kindlat ja lootusrikast usku rahva tulevikku ja igavikku; armastust ja kiindumust kodumaa kauni looduse, eesti keele ja rahvuslikkude tõuvooruste vastu; eestluse üldaateid, mille kaudu kõvendatakse sidet ka väliseestlastega; hõimuaadet; rahva töö- ja kodukultust, rahva võimsat tungi vaimse eneseteostamise poole.
Nõukogude Liidu okupatsiooni ajal oli "Mu isamaa, mu õnn ja rõõm" keelatud. Hümni avalikult laulmine tõi kaasa repressioonid, kuid laul ei ununenud. Igal õhtul hilja võis seda meloodiat kuulda ka Soome raadiost pärast saadete lõppu. Soome ametlike delegatsioonide külaskäikude puhul olid Nõukogude Eesti parteijuhid ja ametnikud sunnitud seda püsti seistes kuulama. Eesti Vabariigi taastamisega 1991. aastal võeti uuesti kasutusele ka Eesti riigihümn.
Loit Jõekalda

Loit Jõekalda (sündinud 16. septembril 1951) on eesti graafik.
Ta õppis Eesti Kunstiakadeemias 1980–1986.
2007. aastal kujundas ta Wiiralti auhinna näituse.
Jõekalda on kujundanud mitmeid õpperaamatuid, kogumikke ja ilukirjandusteoseid.
Ta on erakonna Isamaa ja Res Publica Liit liige.
Ta on Eesti Vabagraafikute Ühenduse esimees, Eesti Muinastaideseltsi (1987), Eesti–Saami Ühenduse (1988) ja Soome Muinastaideseltsi (1990) liige.

Tunnustus

Kristjan Raua nimeline kunstipreemia 2012
Suur Vanker (ansambel)

Praegune koosseis

Rasmus Rammo - vokaal, basskitarr
Jasper Käänik - kitarr
Joonas Jõgi - trummid

Endised liikmed

Ralf Raaper - trummid (2017-2018)
Hugo Jõks - basskitarr (2018)
Vadim Jurusov - basskitarr (2018)
 
Alfred Košljak - trummid (2018)
Janusz Gortat

Poola meistrivõistlustel

Ta oli kokku kuuekordne Poola meister poolraskekaalus (kuni 81 kg) aastatel 1973–1976, 1978 ja 1980.

Kaasaegsetel olümpiamängudel

Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) pronksmedali 1972. aasta Müncheni olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Mate Parlovile (Jugoslaavia) ning 1976. aasta Montréali olümpiamängude poksivõistlustel, kaotades poolfinaalis samuti hilisemale kuldmedali- ja olümpiavõitjale Leon Spinksile (USA).

Maailmameistrivõistlustel

Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 2. maailmameistrivõistlustel (Belgrad, 1978), kuid kaotas 2. ringis oma kohtumise ja jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Euroopa meistrivõistlustel

Ta sai poolraskekaalus (kuni 81 kg) 20. Euroopa meistrivõistlustel (Belgrad, 1973) hõbemedali, kaotades finaalis kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Mate Parlovile (Jugoslaavia). 
Ta osales II keskkaalus (kuni 75 kg) 18. Euroopa meistrivõistlustel (Bukarest, 1969), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale hõbemedalivõitjale Mate Parlovile (Jugoslaavia) ja jäi edasisest medaliheitlusest välja, poolraskekaalus (kuni 81 kg) 19. Euroopa meistrivõistlustel (Madrid, 1971), kuid kaotas veerandfinaalis jällegi hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Mate Parlovile (Jugoslaavia) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja. ning poolraskekaalus (kuni 81 kg) 21. Euroopa meistrivõistlustel (Katowice, 1975), kuid kaotas veerandfinaalis hilisemale kuldmedalivõitjale ja Euroopa meistrile Anatoli Klimanovile (Nõukogude Liit) ning jäi edasisest medaliheitlusest välja.

Treenerina

Pärast sportlaskarjääri lõppu töötas ta aastatel 1982–1994 Varssavis poksitreenerina. Tema tuntumaid õpilasi on Andrzej Gołota ja Tomasz Adamek.

Isiklikku

Tema pojad on poksija Robert Gortat ja korvpallur Marcin Gortat.