Baieri hertsogkond

Baieri hertsogkond (Herzogtum Baiern) (907–1623) oli ainus hõimuhertsogkond Ida-Frangi riigi ja Saksa-Rooma riigi alguspäevadest, mis säilitas nii oma nime kui ka enamuse oma territoriaalsest ulatusest.
Saksa-Rooma keisrite reas oli ainult Ludwig IV (1328–1347) seotud hertsogkonnaga; Baieri oli enamasti opositsiooni tugipunkt, eriti Welfid aastatel 1070–1180. Viimases vastasseisus hertsog Heinrich Lõvi ja Hohenstaufenist keisri Friedrich I vahel oli Friedrich võidukas ja vabastas Heinrichi tema läänidest. Baieri läks siis Wittelsbachidele, kes hoidsid seda aastani 1918.

Welfi dünastia

Viimane Saksi dünastiast Baieri hertsogi, Heinrich II Riiaka poeg Heinrich III, valiti roomlaste kuningaks aastal 1002. Erinevatel aegadel valitseti hertsogkonda Saksa kuningate poolt personaalunioonis, täideviivate sõltuvate hertsogite poolt või isegi keisri poegade poolt, Heinrichi Saali järglaste poolt säilitatud traditsioon. See periood nägi paljude aristokraatlike perekondade tõusu, nagu Andechsi krahvid või Wittelsbachid. Aastal 1061 läänistas leskkeisrinna Agnes hertsogkonna Saksi krahvile Otto von Northeimile (Otto II). Sellele vaatamata hõivas tema poegkuningas Heinrich IV taas hertsogkonna petlikel põhjustel, andes hertsogkonna Welf I-le, mis viis lõpuks 1073. aasta Saksi mässuni.
Heinrich andis Baieri Verona markkrahvliku Este dünastia ja Welfide eelkäija võsu Welfi hoolde. Welf I läks seejärel kuningas Heinrichiga tülli ja jäeti hertsogkonnast 19 aastaks ilma, sel ajal haldas seda Saksa kroon otse. Welf I taastas hertsogkonna aastal 1096, ja tema järglased olid tema pojad Welf II ja Heinrich Must (1120–1126) – viimase järglane oli tema poeg Heinrich Uhke (1126–1138), kellest sai ka Saksimaa hertsog. dünastia valitses hertsogkonda vahelduvalt järgmised 110 aastat. Alles Welfide hertsogivõimu loomisega aastast 1070 Heinrich IV poolt oli seal Baieri hertsogite taasteke. Seda perioodi iseloomustab investituuritüli keisri ja paavsti vahel. See tugevdas Welfide võimu paavsti seisukoha toetamise poolel olles.
Konflikt Švaabi Hohenstaufeni dünastiaga kuninga valimisel viis Hohenstaufeni Konrad III kuningaks valimiseni, kuid Baieri anti aastal 1139 Babenbergidele.
Hohenstaufenist Friedrich I Barbarossa püüdis Welfidega leppida ja andis aastal 1156 Welfide Saksimaa hertsogile Heinrich Lõvile tagasi Baieri, ilma Marcha Orientaliseta. Lahutatud Marcha Orientalis oli Babenbergide uus eriõigustega hertsogkond hilisema Austria (Ostarrichi) tuumikuks. Heinrich Lõvi asutas arvukalt linnu, sealhulgas Müncheni aastal 1158. Münchenist sai Baieri hertsogi residents 1255. Oma tugeva seisundi kaudu kahe hertsogkonna, Saksimaa ja Baieri valitsejana läks ta konflikti Friedrich I Barbarossaga.
Aastal 1173 läänistas Hohenstaufenist keiser Friedrich I Barbarossa Istria marki Baieri Andechsi aadliperekonnale, kes liitis selle oma Merania hertsogkonnaga. Aquileia sai Istria tagasi aastal 1209, kui Andechsi markkrahvid pandi riigivande alla väidetava osavõtu tõttu Saksa kuninga, Friedrich Barbarossa poja, Švaabi Philippi mõrvamisest.
Heinrich Lõvi keeldus abistamast keisrit Itaalia sõjakäigus. Selle ja Heinrich Lõvi soovi tõttu saada ka Saksa-Rooma riigi kuninga- ja keisrikrooni tekkis Heinrich Lõvil konflikt Saksa-Rooma riigi keiser Friedrich Barbarossaga, aastatel 1178–1180 toimus tema vastu protsess, milles aga Heinrich Lõvi kohtu ette ei ilmunud, mistõttu ta pandi riigivande alla ja 1180. aastal kuulutas keiser Friedrich Barbarossa ta lindpriiks ning võttis temalt Baieri, Braunschweigi ja Saksimaa valitsemisõiguse. Aastatel 1180–1181 toimus kodusõda Heinrich Lõvi ja keisri Friedrich Barbarossa vahel. Heinrich Lõvi alistus Friedrich I Barbarossale, kes tagastas talle Braunschweigi valdused. Aastal 1181 tükeldati vana Saksimaa hertsogkond Gelnhauseni riigipäeval paljudeks väikesteks osadeks. Baieri hertsogkonna ja territooriumi andis Friedrich I Barbarossa Wittelsbachi dünastiast Otto I-le, Steiermargi eraldamisega eraldi Steiermargi hertsogkonnaks aastal 1180 jõudis noorem hõimuhertsogkond lõpule.