google/wiki40b huggingface dataset:
Toomas Vara

Toomas Vara (sündinud 25. septembril 1967) on eesti ärijuht.
Ta lõpetas 1985. aastal Kingissepa 1. Keskkooli.
Ta on töötanud TV3 tegevjuhi ja saatejuhina. 27. märtsil 2012 asus ta tööle Eesti Jalgpalli Liidu kommertsdirektorina.

Isiklikku

Ta oli aastani 2014 abielus Kadri Adamsoniga ning neil on kaks last: Miira (sündinud 2006) ja Voldemar (sündinud 2007).
Jonas Blue

Karjäär

Aastal 2015 avaldas Blue tropical house'i stiilis kaveri Tracy Chapmani 1988 aasta singlist "Fast Car". See oli tema debüütsingel, laulu laulis Dakota. Jonas Blue versioon jõudis Ühendkuningriigi singlite edetabelis 2. kohale, aga ei suutnud ületada esikohal olnud laulu Zayn Malik "Pillowtalk". See laul jõudis edetabelis Chapmani originaalist kõrgemale. Tema versioon jõudis 5. kohale samas edetabelis mais 1988 ja koha võrra kõrgemale pärast taasavaldamist aprillis 2011. See jäi esikümnesse püsima 11 nädalaks. Jonas Blue versioon sai samuti esikohale Saksamaal, Rootsis, Austraalias ja Uus-Meremaal ning USA viral chart'is Spotifys. Singel sertifitseeriti plaatinaks Itaalias ning UKs, 2x plaatinaks Uus-Meremaal ja 3x plaatinaks Austraalias. Laulu on kuulatud üle 300 miljoni korra Spotifys ja saanud üle 200 miljoni vaatamise VEVO-s. 
3. juunil 2016 avaldas ta uue singli "Perfect Strangers" koos JP Cooperiga Virgin EMI Recordsi kaudu. Tänaseks on tema teine singel saanud plaatinaplaadi staatuse Suurbritannias, kahekordseks plaatinaplaadiks Austraalias ja kuldplaadiks Uus-Meremaal. Tänu laulule jõudis Blue ühe miljardi vaatamiseni ning kuulamiseni oma laulude ja videotega. 28. oktoober 2016 nägi ilmavalgust tema kolmas singel "By Your Side" koos briti laulja Rayega, jälle Virgin EMI Recordsi kaudu. 5. mail 2017 avaldas ta laulu "Mama", mis oli tehtud koos Austraalia laulja William Singega.
Pascal Couchepin

Pascal Couchepin (sündinud 5. aprillil 1942 Martignys Valais' kantonis) on Šveitsi jurist ja poliitik, liberaalse Vaba Demokraatliku Partei liige. Ta oli Šveitsi liidupresident aastatel 2003 ja 2008.

Elulugu

Couchepin sündis juristi perekonnas ja valis ka endale isa eeskujul juristi eriala. Ta õppis Lausanne'i Ülikoolis, mille lõpetas 1966. aastal õigusteaduse litsentsiaadina. Aastal 1968 tegi advokaadieksami.
Samal, 1968. aastal hakkas Couchepin aktiivselt osalema ka poliitilises elus – ta valiti Martigny linnanõukogu liikmeks. Aastatel 1984–1998 oli ta Martigny linnapea.
Üleriigilises poliitikas osales Pascal Couchepin alates 1979. aastast Rahvusnõukogu liikmena. Ühtlasi oli ta aastatel 1989–1996 Vaba Demokraatliku Partei parlamendifraktsiooni esimees.
Alates 11. märtsist 1998 on ta olnud Šveitsi valitsuse ehk Liidunõukogu liige. Aastatel 1998–2002 vastutas ta rahvamajanduse ja alates 2003. aastast siseasjade eest. Couchepini ametiajal liitus Šveits Maailma Kaubandusorganisatsiooniga.
Ühena vähestest Šveitsi poliitikutest osaleb Couchepin transatlantilise Bilderbergi grupi konverentsidel, mida vandenõuteoreetikud seostavad vabamüürluse ja maailmavalitsemise plaanidega.
1. jaanuarist 31. detsembrini 2003 oli ta Šveitsi liidupresident. Ühtlasi on Couchepin olnud 2002. ja 2007. aastal liidupresidendi asetäitja.
12. detsembril 2007 valis Šveitsi parlament ta 2008. aastaks taas liidupresidendiks. 1. jaanuaril 2008 võttis ta ameti üle oma eelkäijalt, sotsiaaldemokraat Micheline Calmy-Reylt.
1. jaanuaril 2009 andis ta ameti üle Hans-Rudolf Merzile.
12. juunil 2009 teatas Pascal Couchepin, et astub 31. oktoobril 2009 tagasi oma kohalt Liidunõukogu liikmena.

Isiklikku

Pascal Couchepin elab oma sünnilinnas Martignys. Tema abikaasa nimi on Brigitte Rendu ja koos on neil kolm last – kaks tütart ja poeg.
Hackerspace

Muusika

Music Hackspace (London), Music Hackspace Dublin, CPH Music Maker Space (Copenhagen), Ljudmila (Ljubljana), Radona (Zagreb).
Suurima kaaluga bitt

Suurima kaaluga bitt (ka vanim bitt, kõrgeim bitt; inglise keeles most significant bit (MSB)) on bitt, mis esitab positsiooni, kus asub kahendarvu suurima väärtusega bitt.
Kahendsüsteemis reastatakse kõik bitid kaalu järgi, tavaliselt kaalu vähenemise järjekorras. Vasakpoolseima ehk suurima kaaluga biti kaal on 2ⁿ⁻¹ (kus n on kahendarvu kohtade arv). Vähima kaaluga biti kaal on 2⁰ ehk 1. Näiteks kahendarvu 10010101₂ väärtus kümnendsüsteemis on: 2⁷+0+0+2⁴+0+2²+0+2⁰ = 149₁₀. Suurima kaaluga biti kaal on siin 2⁸⁻¹ = 2⁷ = 128 (kahendarvus on 8 positsiooni).
Tavaliselt kirjutatakse kahendarv nii, et MSB on kahendarvu vasakpoolseim bitt. Mõnede arvutite arhitektuuris ja krüptograafia rakendustes kasutatakse ka esitlusviisi, kus MSB on parempoolseim bitt.
Inglise keeles  püütakse vahet teha kahel lühendil: msb ja MSB – vastavalt most significant bit ja teine Most Significant Byte. Viimasel juhul viidatakse mitmebaidilise sõna kõige suuremat kaalu omavale baidile.
Avispea ohvrikivi

Avispea ohvrikivi on ohvrikivi Virumaal Väike-Maarja kihelkonna Avispea külas.
Albert Paap

Albert Paap (15. juuni 1903 Alatskivi vald – 12. detsember 1987) oli eesti karikaturist ja kunstnik.
Sündis Alatskivi vallas talupidaja perekonnas. Õppis Alatskivi külakoolis, seejärel läks õppima Treffneri gümnaasiumi. Selle lõpetamise järel õppis 1922–1926 kõrgemas kunstikoolis Pallas. Pärast üld- ja maaliklassi lõpetamist oli Konrad Mäe õpilane. Konrad Mäe surma järel jätkas Ado Vabbe õpilasena. Samaaegselt õppis Eduard Wiiralti ateljees graafikat kuni tema Pariisi siirdumiseni. Nikolai Triigi ja Ado Vabbe juhendamisel õppis kompositsiooni. Õppetöö kõrvalt joonistas ka karikatuure. Albert Paabu karikatuurid ilmusid mitmes tolleaegses ajalehes Jorsa pseudonüümi all. 
1936. aastal oli ta Kaitseliidu Tartumaa Maleva Alatskivi malevkonna gaasikaitse pealik. Selle eest pidi ta kaheksa ja pool aastat viibima Komi ANSV Vorkuta vangilaagris, kus tegeles samuti kunstiga. Pärast vanglast vabanemist 1956. aastal tegeles kunstiga põhitöö kõrvalt, peamiselt viljeles akvarelli ja õlimaali. Esines näitustel. Tema isikunäitusi on olnud Tartus, Tallinnas, Jõgeval ja Alatskivil.

Isiklikku

Albert Paabu tütar on nahakunstnik Ülle Paap.
Mihhail Bernatski

Mihhail Vladimirovitš Bernatski (Михаил Владимирович Бернацкий; 8. juuli 1876 Kiiev – 16. juuli 1943 Pariis) oli majandusteadlane ja Venemaa rahandusminister.
Bernatski sündis Kiievis. Tema isa suri varakult ning Mihhail oli sunnitud juba gümnasistina teenima elatist eratundide andmisega. Ta lõpetas kõigepealt Kiievi Ülikooli õigusteaduskonna ja õppis seejärel poliitökonoomiat, kuulates loenguid ka Berliini Ülikoolis. 1911. aastal kaitstud magistritöö teema oli "Теоретики государственного социализма в Германии и социально-политические воззрения князя Бисмарка".
1904. aastast alates pidas Bernatski loenguid õppeasutustes ja avaldas artikleid legaalsetes marksistlikes väljaannetes, kuid erinevalt paljudest teistest marksistidest oli ta maa riigistamise vastu ning peagi eemaldus ta marksismist sootuks, asudes oma magistritöös kritiseerima sotsialistide vaateid.
Bernatski leidis, et üksikisiku suurima vabaduse võib tagada sotsiaalne kapitalism ning rahvaste sõbraliku kooseksisteerimiseni võib viia üleilmse kullastandardil põhineva raha kasutuselevõtmine. Ta pooldas selliseid sotsiaalseid reforme, mis ei takista erainitsiatiivi.
Pärast 1917. aasta veebruarirevolutsiooni kuulus Venemaa Radikaaldemokraatliku Partei asutajate hulka ning töötas erinevatel ametikohtadel Ajutise Valitsuse aparaadis, viimased kuud rahandusministrina.
Oktoobrirevolutsiooni käigus vahistati, kuid lasti hiljem vabaks ja sõitis Doni-äärsesse Rostovi, kus ühines valgekaartlastega, töötades nende rahandusministrina 1920. aasta sügiseni, mil valgete väed Krimmist evakueerusid.
Eksiilis jätkas poliitilist tegevust vene emigrantlikes ringkondades ja keskendus teadustööle, töötades Pariisi Ülikooli juures ja avaldades mitmeid erialaseid raamatuid.
Bernatski on maetud Bagneux surnuaeda Pariisis, kõrvuti oma abikaasa Olgaga.
Kohtla-Järve Tammiku Põhikool

Kohtla-Järve Tammiku Põhikool on Ahtme linnaosas Kohtla-Järvel asuv põhikool. Enne põhikooliks ümberorganiseerumist oli see gümnaasium (Kohtla-Järve Tammiku Gümnaasium, lühemalt Tammiku Gümnaasium).
Voldemar Engelhardt Rosenstein

Voldemar Engelhardt Rosenstein (22. september 1865 Aruküla – 11. detsember 1946 Freising) oli baltisaksa päritolu Eesti arst.
Ta õppis aastatel 1876–1878 Tallinna Linna Algkoolis, aastatel 1879–1881 Tallinna Kreiskoolis ja aastatel 1883–1887 Tallinna Kubermangugümnaasiumis. Astus aastal 1887 Tartu Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1896 arsti astme väärilisena.
Ta töötas aastatel 1897–1900 Odessa evangeeliumi luteri koguduse haiglas ülemarst Fickneri juures arstina. Aastatel 1900–1908 oli ta erapraktiseeriv arst Lõuna-Venemaal. Aastatel 1909–1914 oli ta Vene Punase Risti teenistuses Kišinjovis ja aastatel 1914–1918 sõjaväelaatsareti ülemarstiks. Aastatel 1919–1936 oli ta Järva-Jaanis jaoskonnaarstiks ja Kaitseliidu Järva malevkonna arstiks. Järva-Jaani jaoskonnaarstiks jäi ta aastani 1940. Ta kuulus ka aastast 1920 Eesti Jaoskonnaarstide Seltsi ja Järva-Jaani Vabatahtlikku Tuletõrje Ühingusse.
Ta lahkus aastal 1940 sakslaste järelrepatrieerumise käigus Saksamaale. Ta suri aastal 1946 Freisingis Baieris.

Isiklikku

Tema vend Heinrich Arved Rosenstein oli Järva-Jaani Ristija Johannese koguduse õpetaja.
Eunice Sanborn

Eunice Sanborn (20. juuli 1896 – 31. jaanuar 2011) oli Ameerika Ühendriikide ülipikaealine.
Ta oli üks maailma vanimaid inimesi kuni oma surmani. Ta suri 114 aasta ja 195 päeva vanusena.
Kihelkonnakool

Kihelkonnakool (luteri usu kihelkonnakool, rahvapärase nimetusega köstrikool) oli teise (kõrgema) astme talurahvakool, kuhu võeti õppima vallakooli lõpetanuid või muul viisil esimese astme hariduse omandanuid.
1920. aasta "Avalikkude algkoolide seadusega" muudeti luteri usu kihelkonnakoolid algkoolideks.

Kihelkonnakoolide asutamine

Esimesed kihelkonnakoolid loodi Liivimaal Liivimaa kindralkuberner George Browne 1765. aasta koolipatendi alusel, esimeseks kihelkonnakooliks oli Kanepis aastatel 1804–1818 tegutsenud Kanepi kihelkonnakool.
Liivimaa 1819. aasta talurahvaseaduse järgi pidi iga kihelkond, kus oli vähemalt 2000 meeshinge, asutama kihelkonnakooli ja seda kogukondade poolt ülal pidama. Põhja-Eestis hakkasid luteri usu kihelkonnakoolid levima 1870. aastatel, nende asutamine muudeti Eestimaa kubermangus kohustuslikuks 1875. aastal.

Koolide juhtimisorganid

Kihelkonnakoolide üle teostasid järelevalvet esialgu kirikueestseisja ja kirikuõpetaja, alates 1840. aastast kreisi maakoolivalitsused Liivimaal ja provintsi koolikolleegium Saaremaal. Eestimaal kuulusid kihelkonnakoolid alates 1875. aastast kreisi koolikomisjonide ja alates 1887. aastast rahvakoolide inspektorite järelevalve alla.

Koolide arv

1852. aastal tegutses Lõuna-Eestis 39 luteri usu kihelkonnakooli. Põhja-Eestis Eestimaa kubermangu alal oli samal ajal ainult neli kihelkonnakooli (Simuna jt). Esimene tütarlastele määratud kihelkonnakool avati Eestis 1857. aastal Põlvas.
1870. aastaks olid kihelkonnakoolid asutatud ka Jõhvis, Iisakus ja Vaivaras. 1871. aastal avati Viru-Nigula kihelkonnakool Pikaristil, 1873. aastal Väike-Maarjas ja Koerus, 1874. aastal Viru-Jaagupis, Amblas, Türil, Harju-Jaanis ja Kose kihelkonnakool.
1887. aastal oli Põhja- ja Lõuna-Eestis kokku 77 luteri usu kihelkonnakooli. 1911. aasta ülevenemaalise algkoolide loenduse andmeil oli Eestis 56 luteri usu kihelkonnakooli 3445 õpilasega.

Õppeained

1819. aasta talurahvaseaduse järgi oli Liivimaa kihelkonnakoolides kohustuslik õpetada kirjutamist, rehkendamist, kirikulaulu ja katekismust. Eestimaa kubermangu Simuna kihelkonnakoolis õpetati näiteks 1840. aastail "ristiusu õpetust piiblilooga, "maailma maade õpetust", õigekirja, rehkendamist, oreli- ja viiulimängu ning laulmist".
1874. aastast alates tuli Liivimaa kihelkonnakoolides õpetada usuõpetust, emakeelt, saksa keelt, vene keelt, arvutamist, ajalugu, geograafiat, loodusõpetust, joonistamist, laulmist, võimlemist ja aiatööd. Samu õppeaineid õpetati ka Eestimaa kihelkonnakoolides.
Kihelkonnakooli haridusega võis töötada vallakooliõpetajana, vallakirjutaja ja mõne muu vallataseme ametnikuna.
Õppekeeleks kihelkonnakoolides oli üldiselt eesti keel, mõnel pool mindi järk-järgult üle saksa keelele. Venestamisreformidega aastail 1887–1892 muudeti õppetöö venekeelseks. Alates 1917. aasta sügisest toimus õppetöö eesti keeles.

Kujutamine kunstiteostes

Palamuse kihelkonnakooli õppetööd ja olustikku on kujutatud Oskar Lutsu jutustuses "Kevade" (ilm. 1912–1913) ja samanimelises filmis aastast 1969.
Lilla mütsnarmik

Lilla mütsnarmik ehk violett-kampernarmik (Bankera violascens) on seeneliik. 
Ta on Eestis arvatud III kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis on teda leitud ainult Saaremaalt.
Moussa Sow

Klubikarjäär

Sow alustas oma klubikarjääri 2004. aastal Prantsusmaa jalgpalliklubis Rennes'i Stade. 5. novembril 2005 tegi ta debüüdi Euroopa Liigas, kui alagripimängus mängiti Rapid Bucureștiga. 2007. aastal laenati ta Sedanisse. 2010. aasta suvel tema leping Rennes'iga lõppes ja sama aasta juunis sõlmis ta kolmeaastase lepingu Lille'iga. Sow tegi debüüdi Lille'i meeskonnas mängus oma eelmise klubi Rennes'iga ja lõi seal kohe oma esimese värava. Esimese kübaratriki sai ta kirja 13. novembril 2010, kui mängiti SM Caeniga. Hooajal 2010/2011 lõi ta klubi meeskonnas 25 väravat ja oli sellega liiga suurim väravakütt. Samal ajal tuli ta klubiga Prantsusmaa meistriks. See oli 57-aastase vaheaja järel Lille'i esimene meistritiitel.
2012. aasta jaanuaris liitus ta Türgi klubiga Fenerbahçe, kellega sõlmis lepingu 4,5 aastaks. Klubidebüüdi tegi ta 5. veebruaril 2012 mängus Beşiktaşiga ja lõi teisel üleaja minutil värava. Hooajal 2011/2012 tuli ta klubiga Türgi karikavõitjaks. Hooajal 2012/2013 mängis Sow 22 liigamängus ja lõi neis 13 väravat, lisaks 3 väravat Euroopa liigas. 2012. aastal aitas ta klubil tulla teist korda järjest Türgi karikavõitjaks, lüües finaalis Trabzonsporiga võiduvärava.
2015. aastal liitus Sow Araabia Ühendemiraatide klubiga Al-Ahli. Üleminekusumma oli 16 miljonit eurot.
2016. aasta augustis läks ta üheks hooajaks tagasi Fenerbahçesse. Euroopa liiga hooaja 2016–2017 neljandas alagrupimängus 3. novembril lõi ta värava Manchester Unitedile ning viimases alagrupimängus 8. detsembril Hollandi klubile Feyenoord.

Koondisekarjäär

Debüüdi Senegali rahvuskoondises tegi 5. septembril 2009 mängus Angolaga. Esimese värava lõi ta koondises täpselt aasta hiljem, 5. septembril 2010 mängus Kongo DV vastu.
2012. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta alagrupimängus värava Ekvatoriaal-Guineale.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlustel lõi ta alagrupimängus värava Ghanale.
2017. aasta Aafrika rahvaste karikavõistluste viimases alagrupimängus 23. jaanuaril lõi ta värava Alžeeriale.
Sow on mänginud viis mängu ka Prantsusmaa U-19 ja kaks mängu Prantsusmaa U-21 jalgpallikoondises. 2005. aastal tuli ta U-19 meeskonnaga Euroopa meistriks.
Gro Harlem Brundtland

Biograafia

Aastal 1963 lõpetas ta doktorikraadiga Oslo Ülikooli, 1965 Harvardi Ülikooli magistrikraadiga.
Aastail 1974–1979 oli ta Norra keskkonnakaitseminister ning 1981. aasta oktoobrist sai temast esimene Norra naispeaminister.
Brundtland oli Norra peaminister ka 9. maist 1989 – 16. oktoobrini 1989 ning 3. novembrist 1990 – 25. oktoobrini 1996, mil uueks peaministriks sai Thorbjørn Jagland.
Aastal 1992 loobus Brundtland Norra Töölispartei juhtimisest.

Rahvusvaheline karjäär

Gro Harlem Brundtland oli Maailma Keskkonna- ja Arengukomisjoni (WCED) eesistuja; seda komisjoni kutsutaksegi tihti Brundtlandi komisjoniks. Ametis olles arendas tema juhitud kabinet jõudsasti edasi maailma jätkusuutlikku arengukontseptsiooni. Aastal 1987 avaldas kabinet raporti teemal Our Common Future ("Meie üldine tulevik"). Brundtlandi kabinet aitas läbi viia ka 1992. aastal Rio de Janeiros toimunud ÜRO Keskkonna- ja Arengukonverentsi.
Mais 1998 valiti Brundtland Maailma Tervishoiuorganisatsiooni direktoriks. Sel alal seadis ta pikaajalised eesmärgid ning asutas Commission on Macroeconomics and Healthi, mille juhiks valiti Jeffrey Sachs – komisjon tegeles peamiselt vägivallaga kui ühe suurima tervishoiuprobleemiga. Populaarteaduslik ajakiri Scientific American nimetas Brundtlandi 2003. aastal aasta poliitikuks, kuna tema kiire ja koordineeritud tegevus aitas vältida ülemaailmset SARS-i epideemiat. 21. juulil 2003 sai uueks Maailma Tervishoiuorganisatsiooni juhiks Jong-Wook Lee.
2006. aastal kuulus ta ühendusse Panel of Eminent Persons, kes kontrollisid UNCTAD-i tööd.
Tema poliitikukarjääri tegevusest on kronoloogia kirjutanud Brundtlandi abikaasa Arne Olav Brundtland. Bestsellerid kannavad nimesid "Married to Gro" ja selle järg "Still married to Gro".
Püha Siena Katariina kloostri kabel

Püha Siena Katariina kloostri kabel on Katoliku Kiriku Dominikaani Vendade Ordule kuuluv kabel, mis asub Tallinnas (Müürivahe tänav 33).
Kabelis viiakse läbi eesti-, poola- ja ladinakeelseid jumalateenistusi.
Maximilian Maksolly

Elulugu

Sündis 1884. aastal Tallinnas ungarlasest isa ja eestlannast ema perekonnas. Üldhariduse omandas Tallinnas Peetri Reaalkoolis ja kunstihariduse Alexander von Stieglitzi kunsttööstuskoolis Peterburis, mille lõpetas 1909. aastal. Töötas seejärel kunstnikuna Venemaal ning aastatel 1910–1911 Saksamaal. Abiellus 1912. aastal Peterburis Klikeria Taigatšovaga. Elas aastatel 1917–1923 Venemaal, restaureeris seinamaalinguid ja maalis portreid.
1923. aastal naasis Maksolly Poola kaudu Eestisse, kus hakkas 1926. aastal tegelema batalistikaga, kuna Kultuurkapitali kaudu anti kunstnikkonnale ulatuslik temaatiline tellimus muinasmütoloogiast muistse vabadusvõitluse ja Eesti Vabadussõjani. Maksolly maaliski Vabadussõda ja selle silmapaistvaid tegelasi, samuti Eesti riigitegelasi, osaledes oma maalide ja portreedega aastatel 1924–1929 mitmetel näitustel. Ta maalid kaunistasid sõjaväe- ja riigiasutusi, väeosi ja Vabadussõja muuseumi; nende maalide reproduktsioone levitati piltpostkaartidel, ajakirjanduses ja raamatutes.
Maksolly tuntuimad maalid on "Paju lahing 31. jaanuaril 1919. a." ja "Need, kes vabastasid isamaa". Maksolly maale on kiidetud nende dünaamilise ülesehituse, efektsuse, detailide ja situatsioonide tõepära pärast, kuid laidetud nende pealiskaudsuse, värvivahekordade robustsuse ja fotolikkuse pärast. Enamik Maksolly sõjamaale hävitati Nõukogude Liidu poolt okupeeritud Eestis.
Maksolly lahkus 1929. aastal Eestist Prahasse, töötas kunstnikuna mitmel pool Euroopa riikides ja USA-s ning asus pärast Teist maailmasõda 1948. aastal elama Brasiiliasse.
Maximilian Maksolly suri 9. septembril 1968 Rio de Janeiros, ta on maetud sealsele São João Batista kalmistule.
Kose-Uuemõisa külakeskus

Kose-Uuemõisa külakeskus on kultuurikeskus Harju maakonnas Kose vallas Kose-Uuemõisa asulas. Külakeskuse tegevjuht on Sirje Bärg.
Külakeskus asutati 2010.
Loomastik

Loomastik ehk fauna on mingil territooriumil elav loomaliikide kogum.

Süstemaatilised alljaotused

Süstemaatika alusel saab rääkida spetsiifilisest faunast: näiteks mingi ala linnud moodustavad linnustiku ehk ornitofauna, kalad ihtüofauna.
Adsorbent

Adsorbent ehk adsorbeeriv aine on suure eripindalaga, vees lahustumatu aine, mis koondab oma pinnale teist ainet (adsorbaati).
Tuntud adsorbendid on nt bentoniit, alumiiniumoksiid, silikageel, aktiivsüsi.
Artjom Sergejev

Artjom Fjodorovitš Sergejev (vene keeles Артём Фёдорович Сергеев; 5. märts 1921 – 15. jaanuar 2008) oli Nõukogude Liidu sõjaväelane (kindralmajor). Ta oli tuntud revolutsionääri Fjodor Sergejevi poeg ja Nõukogude Liidu kauaaegse riigijuhi Jossif Stalini kasupoeg.
Ta sündis Jelizaveta ja Fjodor Sergejevi perekonnas. Tema isa, kelle parteiline varjunimi oli ka "Artjom", oli Stalini lähedane sõber ja võitluskaaslane. Ta hukkus viis kuud pärast poja sündi toimunud lennuõnnetuses.
Oma sõbra surma järel võttis Stalin väikese Artjomi oma perekonda kasvatada ja too kasvas üles koos Stalini poja, temaga ühevanuse Vassiliga. Paraku oli Stalin kogu aeg hõivatud ja aastatel 1923–1927 kasvasid mõlemad poisid peamiselt lastekodu personali hoole all. Tõsi küll, Artjomi ema ja Stalini abikaasa Nadežda olid selle lastekodu juhid. Artjom veetis Staliniga koos aega peamiselt Stalini puhkuste ajal lõunas.
Lisaks Vassili Stalinile lävis ta ka mitmete teiste parteitegelaste ja sõjaväelaste poegadega. Tema üks lähemaid sõpru oli Mihhail Frunze poeg Timur Frunze, kes hukkus 1941. aastal.
Artjom Sergejev jäi Stalini perekonda kuni 16. eluaastani, pärast seda astus suurtükiväekooli, mille lõpetamise järel 1940. aastal alustas tegevteenistust Punaarmees. Osales Teises maailmasõjas, langes sakslaste kätte sõjavangi ja põgenes. Oli seejärel seotud ka partisaniliikumisega.
Sergejev juhatas pärast sõda õhutõrjevägede 9. diviisi. Ta erustus 1981. aastal
Sergejevi sõjaväeline karjäär on võrdlemisi tavaline, oluliseks peetakse just tema mälestusi, mis kajastavad elu Stalini perekonnas. Tema mälestusi on kasutanud oma teostes mitmed kaasaegsed vene ja  teiste riikide ajaloolased, nende seas ka Briti ajaloolane Simon Sebag Montefiore.
Tallinna sõjasadam

Tallinna sõjasadam oli Peeter I poolt Tallinnas Tallinna lahes asutatud sõjaline kaitserajatis, mis tegutses kuni 1857. aastani, kui Tallinn kaotas sõjalise tähtsuse meresadamana.
Tallinna sõjasadama ehitust alustati 28. jaanuaril 1714 Venemaa tsaari Peeter I käsul kaitserajatisena Põhjasõjas, mille käigus Venemaa oli juba vallutanud Eesti- ja Liivimaa, kuid sõjategevus jätkus veel Venemaal ja Ukrainas.

Peeter Suure Sõjasadam

Tallinnas toimus 12. juulil 1912 Peeter Suure Sõjasadama nurgakivipaneku pidulik tseremoonia, kus osales ka keiser Nikolai II kaaskonnaga. Siis alustati sõjasadama ehitamist, mis hõlmas praeguse Miinisadama, Hundipea sadama, Paljassaare sadama ja Katariina kai.

Tallinna sõjasadam Eesti Vabariigis

1. aprillil 1927 moodustati Merejõudude Baas ja Sõjasadam iseseisvate üksustena, kuid alles 1934. aastaks suudeti lõpetada kõige olulisemad tööd sõjasadama väljaehitamisel: ehitati lõplikult välja sadamakaid, ehitistesse toodi aurutorustik, veemagistraal ja elekter, ehitati kaks raudteeliini, remonditi ehitused ja sisustati, sh laevaremonditöökoda, torpeedode ja akude töökoda, laod, suurtüki-, miini- ja mehaanika õppeklassid, spordisaal ja pesumaja. 1940 koosnes Eesti Mereväe Merejõudude Baas üld-, miini-, torpeedo-, suurtüki-, tehnika- ja majandusjaoskonnast ning sõjasadamast koos abilaevastikuga.
17. juunil 1940 kell 7.40 vallutas Punalipulise Balti Laevastiku valvevalitsuse koondpataljon Miinisadama ja laevastiku kasarmud Tallinnas. 25. juunil võttis Balti Laevastik Tallinna Sõjasadama ametlikult üle. Tallinna sõjasadama baasil moodustati Balti laevastiku Tallinna sõjamerebaasi Tallinna Peabaas.
Miinisadamast lahkus viimane Venemaa Föderatsiooni sõjalaev 31. augustil 1994. Eesti merevägi võttis seejärel sadama täielikult üle.
Rennenkampff

Rennenkampff on Vestfaalist pärit Liivimaa, Eestimaa, Kuramaa ja Saaremaa aadlisuguvõsa.
Esimene suguvõsa esindaja Liivimaal oli 1575 Riias elanud kodanik Georg (Jürgen), kelle järeltulija Franz von Rennenkampff (1678–1727) oli Palupera mõisnik ja 1719. aastast Tartu õuekohtunik.
20. detsembril 1728 tõsteti Helme mõisa pärija, assessor ja Valga raehärra Georg Rennenkampff (1690–1742) riigirüütliseisusse õigusega kasutada nime Edler von Rennenkampff.
Rennenkampffide aadlisuguvõsa immatrikuleeriti 1747 Liivimaa (nr 160), 1752 Eestimaa (nr 273), 1801 Kuramaa (nr 251) ja 1845 Saaremaa (nr 73) rüütelkonna aadlimatriklisse.
Perekonnale kuulusid teiste hulgas Vao, Vinni, Päärdu, Konuvere, Suure-Rõude, Tuudi, Palupera ja Helme mõis.
Salaspils

Ajalugu

XII sajandil elasid asula kohal liivlased. Sakslaste rajatud Holmi linnus (saksa Kirchholm) oli Salaspilsis juba aastal 1186. Keskajal oli Salaspils alev.
1452 sõlmiti linnas Kirchholmi leping. Salaspils oli Salaspilsi kihelkonna keskus. Aastal 1597 rajas Tycho Brahe sinna observatooriumi.
Et Salaspils asub Riia lähedal, on selle linna lähistel peetud ridamisi lahinguid. Näiteks Salaspilsi lahing 17. septembril 1605 rootslaste ja poolakate vahel, mis oli osa Rootsi-Poola sõjast. Esimese maailmasõja ajal kasutati Salaspilsi all mürkgaase.
Aastal 1861 valmis Riia–Daugavpilsi raudtee. Teise maailmasõja ajal oli Salaspilsis sakslaste rajatud koonduslaager (surmalaager), mille alal asub praegu memoriaalkompleks. Aastal 1975 valmis Riia hüdroelektrijaam. Aastail 1961–1998 tegutses seal Läti Teaduste Akadeemia füüsikainstituudile kuulunud väike tuumareaktor.