Wnt signaalirada

Avastamine

1982. aastal avastasid Roel Nusse ja Harold Vamus Int1 (Integrase I) geeni, esimese Wnt signaaliraja geeni. Nad leidsid, et selle geeni tehislik aktiveerimine hiire rinnatuumori viiruse (MMTV) abil hiires põhjustab nende mudelorganismis rinnavähi teket. Umbes samal ajal avastas Christiane Nüsslein-Volhard, keda hiljem tunnustati Nobeli auhinnaga, et äädikakärbsel Drosophila melanogaster ei arenenud Wingless (Wg) geeni puudumisel tiibu. Lõpuks tuli välja, et Nusse avastatud hiirte rinnavähi onkogeen Int1 on identne Drosophila geeniga Wingless. Sellest johtuvalt pakkus Nusse välja uue nomenklatuuri, kombineerides Wingless ja Int1, moodustades nimetuse Wnt. Sellest ajast saati on teadlased avastanud rohkem kui 100 lisageeni, mis mängivad rolli Wnt signaalirajas.

WNT geeniperekond

Wnt-1 geeni identifitseerimisest saati on genoomide sekveneerimine paljastanud veel 18 Wnt geeni olemasolu imetajates, mida saab järjestuste sarnasuse alusel jagada 12-sse tugevalt konserveerunud alamperekonda. Varases arengustaadiumis mitmerakulistes organismides on paljud nendesse alamperekondadesse kuuluvad geenid tugevalt konserveerunud, mis tõstab esile Wnt raja ülitähtsa rolli kehamustri kujunemises kogu loomariigis. Kõigil Wnt valkudel on ühised omadused, mis on vajalikud nende talitlemiseks, sealhulgas sekretsiooniks tarvilik signaalpeptiid, paljud potentsiaalsed glükosüleerimise saidid ja arvuliselt tsüsteiinijääke, mis vastutavad valkude õige kokkupakkimise ja sekretsiooni eest. Mõningate eranditega (Wg, Wnt3/5, Wnt4) on Wnt valgud üldiselt umbes 350 aminohapet pikad ja nende ligikaudne molekulaarne kaal jääb 40 kDa piirimaile.

Kanooniline Wnt rada

Wnt siglaaniradu rühmitatakse kanoonilisteks ehk β-kateniinist sõltuvateks ja mittekanoonilisteks ehk β-kateniinist sõltumatuteks Wnt radadeks. Kanoonilise Wnt raja lihtsustatud mudel (hematoloogilise vähkkasvaja näitel) on välja toodud joonisel 1. Wnt on grupp tsüsteiinirikkaid sekreteeritavaid glükoproteiine, mille liikmeid on avastatud väga mitmesugustes liikides, alates ümarussidest ja putukatest kuni inimeseni välja.
Kui Wnt ligandi kinnitumist tema retseptorile ei toimu (joonis 1, a), degradeerib "hävitaja-kompleks" tsütoplasmaatilise β-kateniini. Selles kompleksis käitub aksiin kui "tapalava" valk, millele kinnituvad kooloni adenomatoosne polüpoos (APC), glükogeeni süntaasi kinaas 3β (GSK-3β) ja kaseiini kinaas 1α (CK1α). Selline kompleks hõlbustab β-kateniini järjestikulist fosforüleerimist (kinaas CK1α fosforüleerib 45' seriini ja 41' treoniini, GSK-3β fosforüleerib 37', 33' seriini). Sellele järgnevalt tunneb β-trandutsiini kordusi sisaldav valk (β-TrCP) fosforüleeritud β-kateniini ära ja ubikvitiin-proteasoomi raja kaudu toimub tema pidev lagundamine.
Wnt signaliseerimine aktiveeritakse Wnt-ide ligatsiooni kaudu (joonis 1, b) oma vastavatele dimeersetele raku pinnaretseptoritele, mis koosnevad seitsmest transmembraansest käharakujulisest Fz (frizzled) valgust ja madalmolekulaarse lipoproteiini retseptoriga seotud valgust 5/6 (LRP5/6). Pärast retseptoritele ligeerumist kaasatakse kompleksi tsütoplasmaatiline säbruline valk Dvl (dishevelled), mis fosforüleerimise kaudu aktiveeritakse. Dvl aktivatsioon indutseerib GSK-3β dissotsiatsiooni aksiinilt, mille kaudu GSK-3β inhibeeritakse. "Hävitaja-kompleksi" inaktivatsiooni tulemusel takistatakse ka β-kateniini fosforüleerimine ja degradeerimine. Seejärel transporditakse stabiliseeritud β-kateniin tuuma. Nukleaarne β-kateniin on lõplik efektor, mis seostub Tcf/Lef (T-raku faktor ja lümfoide tugevdav faktor) transkriptsioonifaktoritele. Selle tulemusel muudetakse mitmete märklaud-geenide ekspressiooni, mis reguleerivad rakkude jagunemist, diferentseerumist ja ellujäämist, raku polaarsust ja isegi angiogeneesi.

Planaarse raku polaarsuse rada

Planaarse raku polaarsuse (PCP) Wnt signaalirada (joonis 2) mängib olulist rolli embrüonaalsete kudede moodustumises, raku polaarsuses, migratsioonis ja morfogeneesis. PCP rada ühes Wnt/Ca²⁺ rajaga kuuluvad mittekanooniliste Wnt signaaliradade hulka, mis tähendab, et need rajad on β-kateniinist sõltumatud. PCP rada on vähem mõistetud ja iseloomustatud, kuid tõestusmaterjali hulk koguneb kiirelt. PCP rajas on olulisel kohal Fz (frizzled) retseptorid ja intratsellulaarne Dvl (dishevelled) valk, mis kujutavad endast ka kanoonilise ja mittekanoonilise raja hargnemispunkti. Wnt ligandide olemasolu nõue on põhjustanud vasturääkivusi, kuid mõned neist, nagu Wnt5, Wnt7 ja Wnt11, näivad vähemalt selgroogsetes mängivat olulist rolli. Tuumikkomponentide hulka kuuluvad veel rakumembraanivalgud Vangl2 (Strabismus/Van Gogh valkude homoloog) ja Celsr1 (Flamingo valgu homoloog) ning tsütoplasmaatiline Prickle. Lisaks kuuluvad selgroogsete PCP signaaliratta veel Ptk7, Scrib ja allavoolu (downstream) asuvate geenide efektor Daam1. PCP raja komponentide asümmeetriline ja polaarne membraaniga seotus on avastatud Drosophilas. Analoogne mudel on leitud ka imetajates.
Scrib interakteerumine Vangl2-ga mängib rolli Vangl2 asümmeetrilises positsioneerimises. Celsr1 panustab samuti Vangl2 asümmeetrilisse lokaliseerumisse. Ka Ptk7 näib interakteeruvat Vangl2-ga, kuid interakteerumise täpset mehhanismi veel ei teata. Vangl valk seostab enda külge Pricle'i, mis seejärel saab seostuda ja seega takistada Dvl kompleksi Fz-ga. Fz aktivatsiooni ja Dvl värbamise kaudu aktiveeritakse Rho perekonda kuuluv väike monomeerne G-valk RhoA. Seda tänu interakteerumisele Daam1 ja Rac-iga ning järgnevale Rho/Rac/Cdc42 ja C-Jun N-terminaalse kinaasi (JNK) radade valla pääsemisele. Esimene neist radadest kontrollib tsütoskeleti ümberkorraldusi ja organisatsiooni ning teine mõjutab geeniekspressiooni. PCP-raja alaregulatsioon on inimestel seotud mitmete haigustega, kaasa arvatud vähiga.

Wnt/Ca2+ rada

Mittekanoonilist Wnt/Ca²⁺ rada (joonis 3) on kindlasti vähem kirjeldatud kui kanoonilist Wnt/β-kateniini rada. Wnt/Ca²⁺ signaalirada iseloomustatakse kui väga olulist vahendajat arenguprotsessides. On tõestatud, et see signaalirada on seotud paljude erinevate molekulaarsete fenomenidega, kuigi paljud aspektid on siiski veel tundmatud.
Wnt ligandi ja Fz retsptori interaktsiooni (kaasatud ka koretseptor Ror1/2) tulemusel toodetakse membraaniseoselisest fosfolipiid fosfatidüül-inositool-4,5-bisfosfaadist (tänu aktsioonile membraanseoselise ensüümi PLC-ga) IP3-e ja DAG-i. Moodustub kolmevalguline kompleks Dvl-aksiin-GSK, kus GSK vahendab Ror-koretseptori fosforüleerimist. IP3 põhjustab Ca²⁺ vabanemise endoplasmaatilisest retiikulumist; aktiveeritakse kaltsineuriin(Cn) ja CamKII, mis omakorda aktiveerivad aktiivsete T-rakkude tuumafaktorit (NFAT) ja tuumafaktorit κB (NFκB). Vabanenud kaltsiumi tulemusel aktiveerub DAG, mis aktiveerib PKC. PKC aktiveerib NFκB ja CREB-i. NFAT, NFκB ja CREB translokeeruvad tuuma ja trasnkribeerivad allavoolu asuvaid regulaatorseid geene. Wnt/Fz retseptor-ligand interaktsioon võib kaltsiumist sõltuvalt aktiveerida fosfodiesteraas-6-te (PDE6), vähendades tsüklilise guanosiinmonofosfaadi (cGMP) hulka. Wnt5a/Ror signaaliraja aktivatsiooni tõttu toimub Siah2, calpain ja CDX2 produktsioon. Siah2 alareguleerib β-kateniini taset. Calpaini aktivatsioon (kaltsiumist sõltuval viisil) lõhustab tsütoskeleti valke filamiini ja spektriini. CDX2 võib käituda kui transkriptsioonifaktor, ekspresseerides allavoolu asuvaid geene.