google/wiki40b huggingface dataset:
Ann Sophie

Ann Sophie Dürmeyer; lavanimi Ann Sophie (sündinud 1. septembril 1990 Londonis) on saksa laulja.
Ann Sophie esindas lauluga "Black Smoke" Saksamaad 2015. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel Viinis. Saksamaa eurolauluvõistluse riikliku võistluse võitjaks valiti Andreas Kümmert ja lugu "Heart of Stone", aga Kümmert loobus oma võidust teise koha saanud Ann Sophie kasuks. Finaalkontserdil jäi laul null punktiga viimaseks.
Õuna tänav (Tallinn)

Õuna tänav on tänav Tallinnas Nõmme linnaosas Hiiu asumis.
Tänav sai nime 17. märtsil 1922.
Walther Rathenau

Walther Rathenau (29. september 1867 Berliin – 24. juuni 1922 Berliin) oli juudi rahvusest Saksamaa tööstur ja poliitik.
Walther Rathenau oli juudi rahvusest suurtöösturi Emil Rathenau poeg. 1886–1889 õppis ta Berliinis ja Straßburgis füüsikat, keemiat ja filosoofiat. 1889–1990 õppis Rathenau Müncheni Tehnikaülikoolis masinaehitust ja keemiat. 1893–1898 töötas ta Bitterfeldis elektrokeemiatehase ärijuhina. Alates 1899. aastast tegutses ta oma isa asutatud firma AEG juhatuses, alates 1915. aastast oli selle president.
Walther Rathenau kuulus 1918. aastal asutatud Saksa Demokraatlikku Parteisse (Deutsche Demokratische Partei).
Alates 1921. aasta maist oli ta Saksamaa ülesehitusminister. Alates 31. jaanuarist 1922 oli ta välisminister. Genova konverentsil sõlmis ta 1922. aasta aprillis Nõukogude Venemaaga Rapallo lepingu.
1922. aasta 24. juuni hommikul mõrvati autoga tööle sõitnud Walther Rathenau paremäärmuslaste poolt.
Kõinastu tulepaak

Kõinastu tulepaak on tulepaak Saare maakonnas Saaremaa vallas Kõinastu laiu põhjatipul.
Tulepaagi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 46″ N, 23° 1′ 11″ E.
Terasest metallsõrestiktorni kõrgus jalamist on 13 meetrit ja tule kõrgus merepinnast on 19 meetrit.
Samara oblast

Rahvastik

2010. aasta rahvaloenduse andmetel elas oblastis 3 215 532 inimest, kellest 85,6% olid venelased, 4,1% tatarlased, 2,7% tšuvašid, 2,1% mordvalased ja 1,4% ukrainlased.
Linnades elas 80% rahvastikust. Oblastis on 11 linna, neist suuremad on Samara, Togliatti, Sõzran, Novokuibõševsk ja Tšapajevsk.

Haldusjaotus

Oblast on jaotatud 27 rajooniks ja 10 linnaringkonnaks.
Hilda

Hilda on skandinaavia päritolu naisenimi.
1. jaanuari 2018 seisuga oli Eestis eesnimi Hilda 486 naisel. Hilda oli Eestis populaarsuselt 311. naisenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Hilda vanuserühmas 85+, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 68,97 ning Viljandi maakonnas, kus neid oli 10 000 elaniku kohta 8,62. Hilda oli keskmiselt 82 aasta vanune (mediaanvanus oli 85).
Imbi Kose

Imbi Kose (10. märts 1934 – 19. veebruar 2016) oli eesti õpetaja.
Carphophis

Leviala

Selle perekonna liigid on endeemsed Ameerika Ühendriikides.
Mesa maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1883 Gunnisoni maakonna osast.
Texase revolutsioon

Texase revolutsioon ehk Texase iseseisvussõda oli 1835.–1836. aastal Mehhiko ja Texase Vabariigi vahel toimunud sõda, mille tulemusena Texase Vabariik iseseisvus. Mehhiko seda siiski ei tunnustanud ning konfliktid jätkusid ka 1840. aastatel. 1845. aastal annekteerisid Texase Vabariigi Ameerika Ühendriigid, kus Texasest sai 28. osariik; anneksiooni tagajärjel algas Mehhiko-Ameerika sõda.
Sõda algas 2. oktoobril 1835 ning lõppes 21. aprillil 1836. Texase vägesid juhtis Sam Houston, Mehhiko armeed president Antonio López de Santa Anna. Ehkki sõda algas Texase pealetungiga oktoobrist detsembrini, oli valdava osa vältel sõjast initsiatiiv Mehhiko armee käes, kuid pärast Santa Anna vangistamist 21. aprillil 1836 taandusid Mehhiko väed lõuna poole riikide piiriks saanud Rio Grande jõge.
Mehhiko poolel osales sõjas umbes 6500 meest, Texase poolel umbes 2000. Mehhiklastest sai surma umbes 1000 ja haavata 500, teksaslastest suri umbes 700 ja haavata sai 100. Sõja lõpetas Velasco rahuleping, mis sõlmiti Texases Velascos (tänapäeval Surfside Beach) 14. mail 1836. Lepingule kirjutas Mehhiko poolt alla vangistatud president Santa Anna, mistõttu Mehhiko valitsus lepingut ei ratifitseerinud. Lepingu sõlmimise tõttu kaotas Santa Anna oma ametikoha.
Mehhiko võimud süüdistasid Texase kaotuses USA sõjalist sekkumist. Ehkki Ühendriigid jäid formaalselt neutraalseks, tuli 40 protsenti 1. oktoobrist 21. aprillini Texase armeesse astunud meestest USAst pärast sõjategevuse algust. Üle 200 neist olid USA sõjaväelased, kellest ühtki ei karistatud, kui nad oma teenistuskohale naasid. Teksaslastest astus armeesse alla viie protsendi, mis on ajalooliselt üsna madal osakaal.
Sõja järel kehtestati Texases senisest karmimad reeglid orjapidamise toetuseks, vabastatud orjadel kästi Texasest lahkuda ning kaotati naiste õigused majanduslikule iseseisvusele.

Alamo lahing

Üks tuntumaid sõjalisi kokkupõrkeid Texase revolutsiooni vältel oli Alamo lahing, milles Mehhiko väed tapsid peaaegu kõik Alamo kindluse kaitsjad (eri hinnangul 182–257) Béxaris, mehhiklasi hukkus 400–600. Lahing oli sõjaliselt tähtsusetu, kuid sel olid ulatuslikud poliitilised tagajärjed.
Alamo lahingust on tehtud arvukalt filme ja raamatuid, neist tuntumate seas on 1960. aastal režissöör John Wayne'i filmitud "The Alamo". Kuni 1970. aastateni kujutati Alamo lahingut ingliskeelsetes raamatutes ja filmides peamiselt heade teksaslaste ja kurjade mehhiklaste kokkupõrkena, võrreldes seda Termopüülide lahinguga antiikajaloos ning kajastamata Texase põlisasukate perspektiivi ja Texase revolutsiooni seoseid orjapidamisega.
Pacific Northwest

Pacific Northwest (inglise keeles Pacific Northwest, lühendina PNW, harvem Cascadia) on geograafiline regioon Põhja-Ameerika mandri läänerannikul, mida piiritleb Vaikne ookean läänekaares ja Kaskaadide mäestik põhjaloode-lõunakagu suunal. Kuigi ühtegi piiritlust ei ole kokku lepitud, moodustavad kõige sagedasema kontseptsiooni Kanada provints Briti Columbia ja Ameerika Ühendriikide osariigid Idaho, Oregon ja Washington. Laiemalt võib sinna hulka lugeda veel Kagu-Alaska, Edela-Yukoni ja Põhja-California territooriumeid ning Põhja-Nevada ja mandrilahkmest ida poole jäävad Lääne-Montana ja Lääne-Wyomingi osasid.

Rahvastik

Regiooni rahvastatuimad suurlinnapiirkonnad on Suur-Seattle 3,7 miljoni inimesega, Suur-Vancouver 2,5 miljoni inimesega ning Suur-Portland 2,4 miljoni inimesega.

Rannikuhõimud

Tlingit, Nisga'a, Haida, Tsimshian, Gitxsan, Haisla, Heiltsuk, Nuxalk, Wuikinuxv, Kwakwaka'wakw, Nuu-chah-nulth, Makah, Ranniku-Salish, Chimakum, Quileute, Willapa, Chinook ja Tillamook

Loodus

Regioon on tuntud enda saarte, lahtede, fjordide, mägede, lopsakate ja ulatuslike metsade (kus on laialt levinud maailma kõrguselt teine igihaljas okaspuu Oregoni mänd) ning harva silmatud sasquatchide poolest.
Baldassare Castiglione

Krahv Baldassare Castiglione (6. detsember 1478 Marcaria, praegune Mantova provints – 2. veebruar 1529 Toledo) oli itaalia kirjanik ja humanist.
Castiglione oli pärit vanast aadlisuguvõsast. Tema perekonnal oli Mantova lähedal Casaticos suursugune loss. Baldassare Castiglione samanimelisele esivanemale oli selle piirkonna 1445 hallata andnud tema sõber, Mantova markii Ludovico II Gonzaga. Hilisem Baldassare Castiglione oli oma ema Luigia Gonzaga kaudu Mantova markii sugulane.
1494 alustas Castiglione õpinguid Milanos, aga pärast isa surma 1499 ta katkestas need ja tuli koju, et võtta üle perekonnapea kohused. Ühtlasi täitis ta Mantova õukonnas esindusülesandeid, näiteks Louis XII külaskäigu korral Milanosse. Markii esindajana reisis ta üsna palju. Ühel oma missioonidest kohtus ta Urbino hertsogi Guidobaldo da Montefeltroga ning 1504 lubas Mantova markii Francesco II Gonzaga tal enda teenistusest lahkuda ja Urbino hertsogi teenistusse asuda.
Urbino õukonda peeti sel ajal kõige moodsamaks ja elegantsemaks Itaalia õukondade seas. See oli ka kultuuritegelaste kohtumispaik. Õukonda juhtisid hertsoginna Elisabetta Gonzaga ja tema abikaasa õde või vennanaine Maria Emilia Pia. Õukonna sagedaste külaliste hulka kuulusid õpetlane ja kardinal Pietro Bembo, Giuliano di Lorenzo de' Medici, kardinal Bernardo Dovizi, Ottaviano ja Federigo Fregoso ning Cesare Gonzaga, kes oli nii Castiglione kui hertsogi lähisugulane. Nii pererahvas kui külalised organiseerisid intellektuaalseid võistlusi, mistõttu õukonnas oli aktiivne kirjandustegevus ja ka muidu huvitav kultuurielu.
1516 abiellus ta vanast aadlisuguvõsast pärit Ippolita Torelliga. Säilinud on kaks kirglikku kirja, mille Castiglione talle kirjutas. Kuid Ippolita suri juba 1520. Sel ajal oli Castiglione Mantova markii saadikuna Roomas ja pühendas end sestpeale vaimuliku karjäärile.
Ta oli Urbino hertsogi diplomaat Londonis, Pariisis ja Roomas. Aastast 1525 oli ta paavsti nuntsius Hispaanias.
Oma peateoses "Il Cortegiano" ("Õukondlane"; 1528) visandas ta renessansiaja ideaalile vastava harmoonilise inimese (homo universale).
1527 toimus Sacco di Roma, mille käigus Hispaaniale alluvad palgasõdurid vallutasid ja rüüstasid Rooma. Paavst Clemens VII kahtlustas Castiglionet töökohustuste hooletus täitmises, kui mitte kokkumängus hispaanlastega, sest tema töökohustuste hulka kuulus Püha Tooli teavitamine Hispaania kavatsustest. Seevastu Hispaania juhtide väitel oli Rooma rüüstamine karistus vaimulikkonna rohkete pattude pärast.
Castiglione kirjutas kaks kirja, saates ühe neist hispaanlastele ja teise paavstile. Esimeses neist mõistis ta Rooma rüüstamise hukka, teises aga rääkis, et paavsti poliitika ebajärjekindlus ja vastuolulisus oli hispaanlasi ärritanud. Mõningase üllatusena andestas paavst talle ja ta jäi oma ametisse edasi, aga Karl V autasustas teda.
Roman Timotheus

Roman Julius Timotheus (27. detsember 1895 – 9. juuni 1983 Tartu) oli eesti kunstnik ja kunstipedagoog.
Ta sündis Harjumaal Sausti mõisas teenistuja perekonna kolmeteistkümnenda lapsena. 1904. aastal kolis perekond Pihkva lähedale. Timotheus õppis aastatel 1907–1910 Pihkva Algkoolis ja aastatel 1910–1917 Pihkva Kommertskoolis. Juba kooli ajal äratasid tema joonistused ja maalikatsed tähelepanu. Vanemate kavatsuste järgi pidi ta saama kõrgema hariduse kaubanduse alal, kuid pärast keskkooli lõpetamist mobiliseeriti Timotheus tegevväkke.
1921. aastal astus ta kunstikooli Pallas, kus püüdis õppida õhtuti pärast tööpäeva vabrikus. See sai kesta vaid ühe semestri. Timotheus jätkas joonistamist harrastusena vabal ajal. 1928. aastal astus ta uuesti Pallasesse. Tema õpetaja oli Voldemar Mellik, aastatel 1930–1931 Villem Ormisson, Nikolai Triik ja Ado Vabbe. 1932–1938 õppis ta Anton Starkopfi juures skulptuuri.
Ta töötas skulptorina Tartus ning võttis osa kunstinäitustest. 1945–1952 töötas ta õppejõuna Tartu Riikliku Kunstiinstituudis, pärast seda Tartu Kujutava Kunsti Koolis.
Toamasina provints

Toamasina provints [tuamas'iina] (ametlikult Toamasina autonoomne provints) oli Madagaskari 1. järgu haldusüksus, üks kuuest provintsist.
See paiknes Madagaskari idaranniku põhja- ja keskosas. Toamasina provints piirnes kõigi teiste provintsidega peale Toliara provintsi. Põhjas piirnes see Antsiranana provintsi, loodes Mahajanga provintsi, edelas Antananarivo provintsi ja lõunas Fianarantsoa provintsiga.
Oktoobris 2009 provintsid kaotati, 1. järgu haldusüksusteks said 2004. aastal provintside jagamisel tekkinud piirkonnad.
Provintsi pindala on 71 911 km² ja elanike arv 2 593 063 (rahvaloendus juulis 2001). Rahvastikutihedus on 36,05 in/km².
Provintsi keskus on Toamasina, Madagaskari tähtsaim sadamalinn.
Traat

Traat on pikk, peen ja painduv, enamasti planksooneline metalltoode, mida saab kerida hasplile, pooile või trumlile.
Tavaliselt toodetakse ümmarguse, nelinurkse, kuusnurkse, ovaalse, kolmnurkse vms ristlõikega traati, mille läbimõõt on kuni 12 mm.

Tootmine

Traati läbimõõduga üle 8,0 mm toodetakse kuumvaltsimise teel. 0,002–8,0 mm läbimõõduga traadid tõmmatakse enamasti tõmbepingis külmtõmbamise teel kuumvaltsitud suurema läbimõõduga traadist. Alla 0,002 mm läbimõõduga traat ümbritsetakse tõmbamisel (katkemise vältimiseks ja libisemise parandamiseks) poolsula klaasikihiga. 
Traati toodetakse terasest, vasest, alumiiniumist ja muudest metallidest või nende sulamitest.
Mingist metallist valmistatud traat võib olla kaetud teise metalli kihiga. Sellist traati nimetatakse bimetalltraadiks.

Traadi kasutamine

Terastraati kasutatakse trosside, võrkude, kinnitusvahendite tootmisel, ehitussarruste sidumisvahendina, niisamuti paljude teiste toodete valmistamisel lähtematerjalina.
Vasest, alumiiniumist, volframist ja niklisulameist valmistatud traati kasutatakse elektrijuhtmete ja -mähiste valmistamiseks elektrotehnikatööstuses ja mujal.
Kullast, hõbedast, plaatinast ja teistest väärismetallidest traati kasutatakse elektroonikatööstuses, laborites, ehtetööstuses jm.
Saksa mark

Münditähised

Saksamaa kasutab viit münditehast (rahapaja):
A – Berliin, D – München, F – Stuttgart, G – Karlsruhe, J – Hamburg.
Estlink

Estlink on 106 km pikkune elektrikaabel Eesti ja Soome vahel
. Sellest 74 km kulgeb kaabel Soome lahe põhjas. 
Estlinki omanik on ettevõte Nordic Energy Link, mille omanikeks on Eesti Energia (39,9%), Latvenergo (25%), Lietuvos Energija (25%) ning Pohjolan Voima ja Helsingin Energia (kokku 10,1%).
Kaabli ülekandevõimsus on 350 MW. Selle maksumus oli 110 miljonit eurot.
Estlink avati pidulikult 4. detsembril 2006. 6. märtsil 2014 avati ka Estlink 2.
Juhan Libe

Juhan Libe (26. aprill 1904 Põltsamaa – 16. oktoober 1947 Stensbek) oli eesti ajaloolane ja ajakirjanik. 
Õppis Tartu Ülikoolis 1921–1931 ja 1939–1940 (lõpetas cum laude). Korp! Sakala vilistlane.
Juhan Libe avaldas suurel hulgal ajaloo ja kirjanduse alaseid artikleid. Oli tegev vabadussõjalaste liikumise häälekandja Võitlus toimetajana. Üks vabadussõjalaste põhiideolooge. Detsembrist 1935 kuni oktoobrini 1938 elas ta välismaal.
Asus aastal 1940 (kuna oli abiellunud baltisakslasega) ümberasujana Saksamaale. Teise maailmasõja ajal oli Haridusdirektooriumi rahvakasvatuse talituse juhataja ja töötas ajalehe Eesti Sõna toimetuses.
Aastal 1944 lahkus Saksamaale. Andis Danzigis välja ajalehte Teateleht Eestlastele. Arreteeriti mõneks kuuks liitlaste poolt, pärast vabanemist siirdus ta Taani, kus ta aastal 1947 suri.
Geoffrey Rudolph Elton

Sir Geoffrey Rudolph Elton (sünninimega Gottfried Rudolf Ehrenberg; 17. august 1921 – 3. detsember 1994) oli saksa päritolu Suurbritannia ajaloolane.
Elton uuris põhiliselt Tudorite ajastu Inglismaa ajalugu, saades tuntuks äärmiselt konservatiivsete vaadete poolest. Ta toetas Leopold von Ranke printsiipe, olles üks neorankistide/neofrankistide väljapaistvamaid esindajaid. Vastusena Edward Hallett Carri ajaloolist empiritsismi vastustavale teosele "What is history?" kirjutas ta seda kaitsva ning rõhutava raamatu "The Practice of History". Mõlemad teosed on jäänud ühtedeks ajalooteaduse enimloetud analüüsideks.
Voltherilased

Nomenklatuur

Taksoni autor on Pierre André Latreille (1802). 
Nimi "voltherilased" tuleb sellest, et rahuolekus voldivad nad oma eestiivad pikuti kokku.

Iseloomustus

Rahuolekus voldivad nad eestiivad pikuti kokku. Tagakeha on sageli kollase-mustatriibuline.
Voltherilaste seas on nii üksikelulisi kui ka ühiselulisi liike. Ühiselulised voltherilased elavad peredes, neil on viljakas emane ehk emaherilane ja rohkem või vähem viljatud emased ehk töölised, nad ehitavad paberitaolisest massist (läbimälutud ja süljega immutatud puidust) pesi. Parasvöötmes elab  ühiseluliste herilaste koloonia tavaliselt talve alguseni. Uued emaherilased ja isaherilased sigitatakse suve lõpupoole; pärast kopulatsiooni emaherilased talvituvad pragudes või muudes varjulistes kohtades.  Voltherilaste sugukonda kuuluvad peaaegu kõik ühiselulised herilased (sealhulgas kärjeherilased Polistes fuscatus ja Polistes annularis) ning täpik-maaherilane). Alamsugukonnad Polistinae ja ühisherilased koosnevad ühiselulistest liikidest; alamsugukonnad saviherilased, Euparagiinae  ja Masarinae on üksikelulised; sugukonnas Stenogastrinae on mitmesugused vahepealse  eluviisiga liigid. Enamik liike on saviherilased, kes ehitavad vastsetele savist haudekambrikese.
Voltherilased on kiskjad või toituvad õietolmust ja toidavad sellega vastseid (Masarinae). Kiskjad toituvad tavaliselt tapetud putukatest ja toidavad sellega vastseid, mõned liigid söövad ka väikseid närilisi, gekosid ja väikseid linde (tõenäoliselt raibet). 
Alamsugukonna Polistinae herilased ja ühisherilased ei söö saaki otse, vaid mäluvad seda ja annavad vastsetele, kes toodavad aminohapperikast selget vedelikku, millest valmikud toituvad. Selle koostis on liigiti erinev.

Tähtsus

Paljud liigid on tolmeldajad, teised jälle kahjurputukate hävitajad.
Kooli tänav (Pärnu)

Kooli tänav on tänav Pärnu kesklinna piirkonnas.
Kooli tänaval asub Pärnu Loodus- ja Tehnikamaja.
Samuti asuvad Kooli tänaval kaitsealused põlistammed.
Sühbaatarõn Batbold

Sühbaatarõn Batbold (mongoli keeles Сүхбаатарын Батболд; sündinud 24. juunil 1963 Ulaanbaataris) on Mongoolia poliitik, kes oli 29. oktoobrist 2009 kuni 10. augustini 2012 Mongoolia peaminister.
Ta õppis aastatel 1980–1986 Moskva välissuhete instituudis, hiljem ka London Business Schoolis ja Moskva diplomaatide koolis. Enne poliitikasse siirdumist tegutses ta ettevõtja ja tippjuhina.
Aastatel 2004–2006 oli ta kaubandus- ja tööstusminister ning alates 2008. aastast kuni peaministriks saamiseni välisminister.
Ta on 2009. aastast Mongoolia Rahvapartei peasekretär.
Kaibaldi nõmm

Kaibaldi nõmm on maa-ala Hiiumaal Kõrgessaare vallas. See koosneb peamiselt nõmmemetsast, mille keskel asub Kaibaldi liivik. Suurem osa Kaibaldi nõmme asub Pihla-Kaibaldi looduskaitseala Kaibaldi sihtkaitsevööndis.
Heinrich von der Brüggen

Heinrich von der Brüggen (surnud 1501. aasta hilissügisel) oli Liivi ordu maamarssal.
Heinrichi vanemad olid Philipp von der Brüggen ja Margarete von Beeck. Ta sündis Bockumi kihelkonnas Krefeldi lähedal Reinimaal. Brüggenite suguvõsa juured olid Marki krahvkonnas, kuid 14. sajandil olid nad Kölni peapiiskopi vasallidena Reinimaale ümber kolinud. Heinrichi kaks nooremat venda, Eberthard ja Gerhard, tulid samuti Liivimaale, neist esimesest sai orduvasall ja teisest Liivi ordu liige.
Heinrich astus ordusse tõenäoliselt väga noorelt, kuid paraku pole teada, millal see aset leidis. Võimalik, et ta oli enam-vähem üheealine Wolter von Plettenbergiga, kuid võis olla ka temast vanem. 1478. aastal on teda mainitud Sigulda linnusekomtuur (Hauskomtur). 1486. aastal oli ta Grobiņa foogt, 1490. aastal sai aga Kuldīga komtuuriks. 1495. aastal nimetas uus ordumeister Wolter von Plettenberg ta maamarssaliks. Seda ametit pidas ta kuni oma surmani 1501. aasta sügisel.
1501. aasta novembris tungisid Liivimaa-Moskva sõja tõttu Liivimaale venelased, kes rüüstasid rängalt idapoolseid alasid. Et Plettenberg oli sel ajal raskelt haige, oli ordu sõjaline juhtimine täielikult maamarssali vastutada. Ent ordu tõsisemat vastupanu ei organiseerinud ning passiivsuses hakatigi süüdistama maamarssalit. Ta suri aga vahetult pärast venelaste esimesi sõjaretki, seega on võimalik, et ka teda tabas mõni nakkushaigus.
Trimorphodon

Levila

Levinud Ameerika Ühendriikides, Mehhikos ja Kesk-Ameerikas.
Bražciems

Bražciems (ka Bražas) on Läti linna Jūrmala osa.
Asub Priedainest läänes, Lielupe jõe vasakul kaldal. 179 elanikku (2008). Linnaosa territooriumil asub Babīte linnamägi.
Aastal 1827 ehitas Firkside suguvõsa Melluži aladele rannamaja, selle ümber kujuneva asustusega peeti alguses sidet hobustega. Bražciemsi aladele tekkis toona hobuste vahetuspunkt. Aastast 1959 Jūrmala koosseisus.
Tove Jansson

Tove Marika Jansson (9. august 1914 Helsingi – 27. juuni 2001 Helsingi) oli soomerootsi kirjanik ja kunstnik. 
Ta illustreeris ka raamatuid ja oli paljude koomiksite autor. Tema loodud on kuulsad muumitrollid.

Elukäik

Tove Jansson sündis ja ka suri Soomes Helsingis. 
Ta oli skulptor Viktor Janssoni ja illustraator Signe Hammarsten-Janssoni tütar. Ka tema vennad olid kunstnikud: Per Olof Jansson oli fotograaf ja Lars Jansson koomiksite autor. 
Soomerootslasena kirjutas Jansson kõik oma raamatud rootsi keeles.
Meri andis kirjanikule kõige enam inspiratsiooni. Lapsena veetis ta oma perega kõik suved Soome väikestel saartel. Hiljem oli tal küll ateljee Helsingis, kuid ta eelistas suurema osa ajast veeta siiski väikesel Klovharu saarel. See on üks Pellinki saarestiku saar, mis asub Porvoo linna lähistel. Seal elas Tove Jansson koos oma elukaaslase graafik Tuulikki Pietiläga.
Tema raamat "Bildhuggarens dotter" (1968) (eesti keeles "Kujuri tütar") on autobiograafiline teos tema nooruspõlvest.
Jansson on maetud Helsingi Hietaniemi kalmistule.

Raamatud

Tove Jansson kirjutas oma esimese muumiraamatu "Väikesed trollid ja suur veeuputus" Teise maailmasõja ajal 1945. aastal. Ise ütles ta, et sõda viis teda suurde masendusse ning seetõttu tahtis ta kirjutada midagi süütut ja naiivset. 
Kirjastaja keeldus esialgu muumide nimetust kasutamast, kuna arvas, et see võiks lugejaid segadusse ajada ning kasutas selle asemel sõnaühendit "Väikesed trollid". Esimene raamat erilist tähelepanu ei pälvinud, kuid juba järgmised muumiraamatud "Sabatäht" (1946) ja "Võlukübar" (1948) tõid autorile kuulsuse.
Muumilugude stiil on aja jooksul muutunud. Esimesed raamatud kuni "Trollitalveni" (1957) olid seiklusliku sisuga, kus tuli ette uputusi, komeete ja üleloomulikke nähtusi. 
"Sabatäht" on lugu sellest, kuidas üks komeet oleks äärepealt Muumioru hävitanud (mõnede kriitikute arvates on see allegooria tuumasõjale). 
"Võlukübar" on kogumik suvejutte. 
"Muumipapa memuaarid" (1950) räägib lugusid Muumipapa seiklusterohkest noorusest ning on ühtlasi humoorikas paroodia memuaaride kirjutamise stiilile. 
"Ohtlik jaanipäev" (1954) näitab teatrimaailma veidrusi: muumitrollid leiavad mahajäetud teatri ning etendavad seal suurejoonelise etenduse, mille on heksameetris kokku kirjutanud Muumipapa. Nendes raamatutes ei toimu tegelastes mingeid psühholoogilisi muutusi.
"Trollitalv" on murdepunkt, millest alates muutuvad raamatud realistlikumaks (seda eelkõige Muumimaailma kontekstis) ning tegelased hakkavad omandama omanäolist psühholoogilist sügavust, eemaldudes seeläbi aina enam esimeste raamatute kergest südamlikkusest ja lapselikust rõõmust. 
Pärast raamatut "Hilja novembris" loobus Tove Jansson muumilugude loomisest ning asus kirjutama täiskasvanutele.
Muumilugude ja -lühijuttude kõrval on Tove Jansson kirjutanud ja illustreerinud ka neli populaarset muumide pildiraamatut: "Mis juhtus siis?" (1952, eesti keeles 2011, Tiritamm), "Kes trööstib Tillut?" (1960); "Ohtlik reis" (1977) ja "Kutsumata külaline" (1980).
Subjektiivsus

Subjektiivsus on mõiste, mida negatiivse hinnanguna kasutatakse avalduste või tegevuste kohta, mis teostatakse juhusliku isiku (subjekti) poolt, kes ei hooli üldisest arvamusest ja tegutsemise aktsepteeritud kriteeriumitest. Positiivse hinnanguna tähistab subjektiivsus vaimse, emotsionaalse ja tahteakti mina- ja enesekesksust.
Teaduses, eriti just reaalteadustes, kus kesksel kohal on ratsionaalne vaade, püütakse vältida subjektiivseid hoiakuid, et tagada teadmiste, teooriate võimalikult suur objektiivsus, universaalsus. Sellise sõltumatu arvamuse juurde juhatab katse, matemaatika ja täpselt, rangelt defineeritud teadusliku terminoloogia, teaduskeele kasutamine. Samuti teadusliku kogukonna üldise arvamuse, falsifitseeritavuse aktsepteerimine.
Subjektiivne vaade võib olla ka positiivse sisuga. Isiklik, omapärane vaatenurk, arvamus, nägemus, hinnang on kesksel kohal, tihti määrava tähtsusega inimkultuuri humanitaarses osas. Eriti näiteks kunstis, kirjanduses, muusikas jne. Siin tuleb hästi esile subjektiivsele vaatele sisemiselt omane emotsioonaalne külg.
Uusajal kujunenud filosoofiast alates mõisteti subjektiivsuse all üldiselt igasuguse inimliku tegevuse eripärasust.
Lihtsalt lisakujundina: objektiivsuse ja subjektiivsuse vastandpaar on hiina ja jaapani keeles edasi antud kui külalise vaade ja peremehe vaade. Esimene pole sedavõrd palju isiklikult vaatlusobjektiga seotud ja suudab seetõttu maailma rohkem kõrvalt, neutraalsest vaatepunktist vaadata. Teine on mõjutatud oma emotsionaalselt seotud, individuaalsest, isiklikult seotud vaatepunktist.