google/wiki40b huggingface dataset:
Laagri–Harku tee

Laagri–Harku tee (registrinumbriga 11401) on kõrvalmaantee Saue ja Harku vallas. Tee pikkus on 6,3 km. Harkust kuni Laagrini on tee aadressiks Instituudi tee ja Laagri alevikus Veskitammi tänav.
Tee saab alguse Tallinn–Pärnu–Ikla maantee 14. kilomeetril Laagri alevikus. Tee kulgeb läbi Laagri ja Harku aleviku ning Alliku ja Hüüru küla. Tee lõpeb Tallinn–Paldiski maantee 13. kilomeetril Hüüru küla ja Harku aleviku piiril. 
Tee ületab ühe silla (Laagri sild üle Pääsküla jõe tee teisel kilomeetril) ja 10 truupi. Tee teise ja kolmanda kilomeetri vahel on ringristmik maanteega 11420. Teele jääb 7 bussipeatust: Rahnu, Metsa, Pilliroo, Alliku, Tammemäe, Rohtla ja Eri.
2017. aastal valmis maantee kõrval kulgev kergliiklustee.
Tee on asfaltkattega. Tee klass on V. Liiklussagedus teel on 1000–3000 autot ööpäevas, Harku alevikus 3000–6000 autot ööpäevas. Kiiruspiirang 50 km/h on Alliku külas ning Harku ja Laagri alevikus, ülejäänud teel on piirang 70 km/h. Teevalgustus on maantee põhilistel rismikel ja kergliiklustee ääres kogu tema pikkuses.
Owe Petersell

Owe Petersell (sündinud 11. aprillil 1972 Pärnus) on eesti ajakirjanik.

Hariduskäik

Ta lõpetas 1990. aastal hõbemedaliga Pärnu 4. Keskkooli, 1995. aastal cum laude Tartu Ülikooli filosoofiateaduskonna eripedagoogika erialal ning sai sotsiaalteaduskonnast 1997. aastal magistrikraadi eripedagoogika erialal.

Töökäik

Ta töötas 20 aastat, jaama esimesest päevast alates, raadiojaamas Elmar, olles aastail 2004–2017  Raadio Elmar peatoimetaja. 2017. aastal asus tööle Tallinna Botaanikaaeda. 2018. aastast on ta Vikerraadio ja ETV "Terevisiooni" saatejuht.￼￼
Lisaks raadiotööle on Petersell juhtinud telesaateid (uudistesaadet "A4" TV3-s, hommikusaadet "Värskelt õhus" Eesti Televisioonis, heategevussaadet "Jõulusoojus" Kanal 2-s jm), teinud modellitööd ja väikseid näitlejarolle ("Taarka", "Kelgukoerad"). Ta on osalenud "Eesti otsib lemmiklaulu" akadeemias ja korduvalt "Eurolaulu" žüriis.

Looming

Owe Petersell on kirjutanud laulusõnu (Anne Veskile "Ingleid ei...", "Ma saadan ta", "Ma tänan sind", "Ma ju tean", "Oled mulle vaid tuul" ja "Peatu hetkeks", Marju Länikule "On üks meil hing" ja "Süda silmades", Kaire Vilgatsile "Maailm hea", Vaike Hannustile "Veel hoolin", Brigita Murutarile "Hõbenuga" jpt). 
Laulusõnu on ta kirjutanud ka Mark Fallbergi varjunime all ("Põgenen" ja “Sinuga end elusana tunda võin”, muusika Mikk Targo, "Lõpp sellel lool", viis Grete Paia, "Sina loed, ei muu", muusika Rolf Roosalu).
Väimela Alajärv

Väimela Alajärv on eutroofne järv Eestis Võru maakonnas Võru vallas.
Järve kaldajoone pikkus on 1815 meetrit, suurim sügavus 2,5 meetrit.
Jevgeni Onegin (ooper)

"Jevgeni Onegin" op. 24 (vene keeles "Евгений Онегин") on Pjotr Tšaikovski ooper kolmes vaatuses, seitsmes pildis, mis valmis 1878. aastal. Ooperi libreto on koostatud koostöös Konstantin Šilovskiga Aleksandr Puškini samanimelise värssromaani põhjal. Libreto kirjutamisel on kasutatud Puškini romaani algupäraseid värsse ja on valitud just need stseenid, mis kajastavad kangelaste tundemaailma. Lisaks kirjutas Tšaikovski ise teksti Lenski arioosole esimese vaatuse esimeses stseenis ja suure osa vürst Gremini aaria sõnadest kolmanda vaatuse esimeses stseenis. Lugu ise jutustab isekast kangelasest Jevgeni Oneginist, kes lükkab kahetsuseta tagasi noore naise armastuse ja oma kergemeelsusest duellile sattudes tapab oma sõbra Lenski.
Ooper on episoodiline, selles puudub järjepidev süžee, tegemist on valitud paladega Onegini elust. Seetõttu pani helilooja ooperi alapealkirjaks "lüürilised stseenid". Et algupärane lugu oli väga tuntud, siis eeldas Tšaikovski, et publik täidab ise lüngad. Ooper esietendus 1879. aasta märtsis Moskva Väikeses Teatris ja kanti ette Moskva konservatooriumi üliõpilaste poolt. Laiemale publikule tutvustati ooperit juba jaanuaris 1881 Moskva Suures Teatris Enrico Modesto Bevignani dirigeerimisel ning seda lavastust saatis suur menu. Esiettekanne Peterburi Maria Teatris oktoobris 1884 Eduard Napravniku juhatusel, tõi juba lõpliku läbilöögi kõigepealt vene ja hiljem ka rahvusvahelisel laval.

Sisukokkuvõte

Tegevus toimub maal Larinite mõisas ja Peterburis 1820. aasta paiku.
I vaatus
Larinite mõisa saabuvad ilusal augustiõhtul külalised, naabermõisnik Lenski koos sõber Jevgeni Oneginiga. Lenski, lüürilise hingelaadiga noor poeet, on armunud rõõmsameelsesse peretütresse Olgasse. Onegin viibib mõisas esmakordselt ja avaldab romantilise hingega nooremale peretütrele Tatjanale sügavalt sentimentaalset mõju. Tatjana armub Oneginisse ja otsustab talle kirjutada ning kõneleda avameelselt oma tunnetest. Saades Tatjana kirja, ei oska Onegin hinnata neiu siiraid tundeid. Ta näitab välja huvipuudust noore naise vastu ja soovitab Tatjanal varjata oma hingeelamusi. See tähendab Tatjanale tema tütarlapseideaalide kokkuvarisemist,
II vaatus
25. jaanuar - Tatjana tähistab nimepäeva peoga. Lenski on jälle kaasa kutsunud Onegini, kes on juba tüdinenud provintslikust mõisaseltskonnast. Igavuse peletamiseks hakkab ta provotseerima Lenskit, tehes komplimente Olgale. Sõprade vahel tekib tüli, mis päädib duellikutsega Lenski poolt. Duell lõpeb Lenski surmaga.
III vaatus
Möödunud on mõned aastad. Tatjana on abiellunud jõuka aristokraadi, hallipäise Vürst Greminiga. Onegin on veetnud vahepealsed aastad välismaal. Nüüd kohtuvad nad Gremini majas korraldataval ballil. Nähes naist suursuguse seltskonnadaamina, tärkab Oneginis armastus. Pärast balli kirjutab Onegin Tatjanale hulga armastuskirju, rääkides kirglikult oma armastusest. Ka Tatjana südames pole kirg kustunud, kuid tal jätkub jõudu endast võitu saada ja Onegini armastusavaldused tagasi lükata.
Toomas Voll

Toomas Voll (sündinud 17. juunil 1958 Kilingi-Nõmmes) on eesti helilooja, pedagoog ja koorijuht. 
Voll on lõpetanud Pärnu Lastemuusikakooli, õppinud Tallinna Riiklikus Konservatooriumis muusikapedagoogika-koorijuhtimise erialal. Omab koorijuhi V kvalifikatsiooni kutsetunnistust. 
Töötab Pärnu Muusikakoolis koorimuusika ja hääleseade õpetajana.
Juhatanud Pärnu segakoori Endla, neidudekoori Argentum Vox, üle-eestilise neidudekoori Leelo vilistlaskoori Leelo vol.2.
Ta oli 1997., 2002. ja 2007. aasta noorte laulupeo ning 1999. aasta üldlaulupeo üldjuht, 2009. aasta üldlaulupeol juhatas segakooride esituses põimikut Raimond Valgre lauludest. X noorte laulupeol 2011 juhatas neidudekoore. XXVI üldpeol (2014) oli lastekooride ja naiskooride liigidirigent.
Voll on koostanud ja avaldanud laulukogumikud "Laulud" (2002) ja "Laula või ise" (2007).
Nuga (film)

"Nuga" on 2007. aasta veebruaris esilinastunud Eesti film. Filmi režissöör ja stsenarist on Marko Raat.

Süžee

Intiimne ja valulik filmilugu puudutab kaasaegse suhetekolmnurga kõige tumedamaid pooli. Elupinge kaotanud kinnisvaramaakler Ekke (Mait Malmsten) provotseerib ja lõhub… kuni talle jääb nuga kätte kinni…
Laulasmaa pank

Laulasmaa pank (ka: Tornimäe pank) on pank Põhja-Eesti klindi Lääne-Harju klindilõigus Laulasmaa klindipoolsaarel; halduslikult Harju maakonnas.
Pank ääristab 2,5 km pikkust Laulasmaa klindipoolsaart; panga kõrgus on 30–35 m üle merepinna. Panga kirdenõlvalt langeb Keila juga. Tegemist on Pakri tüüpi astanguga, mille jalamiks on Kambriumi liivakivid. Panga jalamil asuv mets on ebatüüpiliselt männik.
Laulasmaa panga serval paikneb ohvrikivina kasutusel olnud Aidakivi.
Eesti Konservaatorite Ühing

Eesti Konservaatorite Ühing (lühend EKÜ; varem Tartu Restauraatorite Klubi) on mittetulundusühinguna tegutsev erialaühendus, mis koondab muuseumides, arhiivides, raamatukogudes ja eraettevõtetes töötavaid konservaatoreid, restauraatoreid, säilitusspetsialiste ja nende erialade õppejõude.
Ühing registreeriti 2. veebruaril 1999.
EKÜ liikmed järgivad Euroopa Konservaatorite-Restauraatorite Organisatsioonide Konföderatsiooni (E.C.C.O.) kehtestatud konservaatorite kutse-eetika põhimõtteid.
Olimpi Korzjukov

Olimpi Korzjukov (15. detsember 1928 – 12. aprill 1971 Tallinn) oli Eesti ajaloolane.
Ta oli Eesti Vabaõhumuuseumi üks asutajaid ja ühtlasi muuseumi esimene direktor (1957–1971).
Olimpi Korzjukov maeti 16. aprillil 1971 Metsakalmistule.
St. Tammany vald

Ajalugu

Vald moodustati 1810. aastal.
La Garita mäed

La Garita mäed on mäestik Ameerika Ühendriikides Colorados. Geograafiliselt paikneb ta San Juani mägedes.
La Garita mäed on ala, kus umbes 27 miljonit aastat tagasi toimus La Garita supervulkaanipurse.
Mäestiku kõrgemad mäed on San Luis Peak ja Stewart Peak.
La Garita mäed jäävad La Garita ürgloodusala territooriumile. Mägedes, Creede'i lähedal, asub Wheeleri geomaastikuala.
Tamara Soone

Tamara Soone (sünninimi Tamara Koptelkov; aastatel 1974–1979 Tamara Lekko; 19. märts 1940 Tallinn – 4. veebruar 1983 Tallinn) oli Eesti baleriin.
1959. aastal lõpetas ta Tallinna Koreograafiakooli. Aastatel 1959–1980 oli ta Estonia balletisolist. 1980–1983 oli Eduard Vilde nimelise Tallinna Pedagoogilise Instituudi õppejõud.
Tema balletirollidest on film "Tantsib Tamara Soone" (režissöör Mai Murdmaa).
Ta on maetud Tallinna Metsakalmistule.
Ai (riideosa)

Ai (murdes ka aiapael, kördipael) on seeliku alläärde õmmeldav, enamasti punasest villasest lõngast palmitsetud või punutud kitsas (0,5–1 cm) äärispael. See oli seeliku kaunistuseks ning ääre kaitseks kulumise vastu. 
Haualeidude järgi oli ai Eestis tuntud juba 14. sajandil.
Toivo Raidmets

Toivo Raidmets (sündinud 15. veebruaril 1955 Põltsamaal) on eesti diplomeeritud sisearhitekt.

Elulugu

Toivo Raidmets on õppinud aastatel 1963–1974 Põltsamaa Keskkoolis, kuid lõpetas aastal 1975 Tallinna Kaugõppekeskkooli. Aastal 1982 lõpetas ta ERKI ruumi- ja mööblikujunduse osakonna (praegune Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri eriala).
Suhe mööblitööstusega algas juba enne kõrgkooli mööblivabrikus Standard ja jätkus pärast kooli Tartu mööblivabrikus Tarmeko peadisaineri ametis.
1980. aastate lõpus, olles asunud elama Tallinna ja töötades Tallinna kunstitoodete kombinaadis ARS, sai põhitööks näituste kujundamine – Ruum ja Vorm, ACTA, kunstnike isiku- ja ülevaatenäitused.
Näituse kujundamisele lisandus peagi neis ise osalemine – põhiliselt neoontorudest valgusinstallatsioonidega Tallinnas, Helsingis, Raumas ja Vilniuses.
Nendega paralleelselt valmisid mitme tuntud klubi ja restorani – Eeslitall, Flamingo, Bonnie & Clyde, Flamingo, Carl Friedrich – kujundused.
1992. aastal lõi Toivo Raidmets oma firma – TOIVO OÜ – mis tegeleb tema disainitud mööbliesemete tootmisega.
Toivo Raidmetsal on ka pikk õpetajakarjäär – aastatel 1995–2013 professor ja osakonnajuhataja Eesti Kunstiakadeemia sisearhitektuuri osakonnas, nüüd külalisõppejõud Tallinna Tehnikaülikooli Arhitektuuriinstituudis.
Toivo Raidmets on Eesti Kunstnike Liidu, Eesti Disainerite Liidu ja Eesti Sisearhitektide Liidu liige.

Looming

Toolil on eriline koht Toivo Raidmetsa disainerikarjääri esemeloomes. Toivo arvates on inimese esmane, kõige vahetum kokkupuude ehitatud keskkonnaga. Tool on väljakutse – keeruline, kõige huvitavam ristsõna. Neid aspekte, mida teda luues tuleb arvestada, polegi tegelikult nii palju – istemugavus, valmistamise ratsionaalsus, materjalipärane mõistlikkus ja esteetiline külg. Viimane tekib tihti iseenesest, kui on täidetud eelnevad. Tänu vahetule kontaktile on inimesel tooliga eriline suhe. Ikka maandume temale tänuga oma väsinud jalgu puhkama. Ta on suurepärane õppeülesanne igale tulevasele disainerile. Alus, millel läbi mängida füüsiliste jõudude jagunemist, lihvida kompositsioonitaju ning tunnetada erinevate materjalide murdumise piire.

Eeskujud

Toivo Raidmetsale meeldib modernism. Eriti 1950ndate rõivamood, elegantsed pikad limusiinid, nurgeline ja selge joonega arhitektuur. Peab lugu arhitektidest, kes on võimelised ja võtavad vaevaks objekti detailideni ning lõpuni lahendada. Eeskujudeks on Alvar Aalto, Arne Jacobsen, Le Corbusier, Alvaro Siza, Frank Loyd Wright, Eliel ja Eero Saarinen.
Heinrich Aasamaa

Heinrich Aasamaa (kuni 1935 Hendrikson; 27. jaanuar 1909 Lipstu, Rapla vald, Harjumaa – 9. august 2008) oli eesti botaanik ja harrastuskunstnik.
Heinrich Aasamaa lõpetas 1930. aastal Tallinna Õpetajate Seminari viimase lennu. Temalt ja tema organiseerimisel on Eesti Pedagoogika Arhiivmuuseumi antud mahukas mitmetahuline mälestustekogu, mis puudutab õpinguid Tallinna Õpetajate Seminaris ning seal õppinuid ja nende hilisemat käekäiku.
1933. aastal astus ta Tartu Ülikooli, mille lõpetas 1940 botaanikuna. Samast aastast töötas Botaanika Instituudi assistendina, seejärel botaanikaõppejõuna Tartu Ülikoolis 1956. aastani ning hiljem teadurina Eesti Maaviljeluse Instituudis. Töötas ka kaunite kunstide ja kehakultuuri õpetajana koolides. 
Tegeles kogu elu kahe suure harrastusega – maalimise ja taimede kogumisega. Tema maale on näitustel eksponeeritud alates 1920. aastatest. Tema isikupärases maalimisstiilis võib märgata 20. sajandi alguskümnendi Euroopa moodsate kunstivoolude ja Pallase koolkonna mõjusid. Aasamaa algatas Lipstu nõmme looduskaitse alla võtmise (kaitseala kinnitati 1937) ning temalt pärineb tänapäeva suurim üksikisiku herbaarlehtede kogu. Kogu asub Eesti Loodusmuuseumis. Aasamaa oli Eestimaa taimkatte kaardistajaid. Ta oli ka Jalase küla teadusnõukogu liige. Temalt on ilmunud "Väike luuleraamat".
Grobiņa foogt

Grobiņa foogt (saksa keeles Vogt von Grobin) oli Liivi ordu käsknik, kes valitses Grobiņa foogtkonda.
Esimene teadaolev foogt on teada aastast 1428. Viimane foogt pidi 1560. aastal oma kohast loobuma, kui foogtkond Preisimaa hertsog Albrecht von Hohenzollernile panditi.
Grobiņa foogt polnud kuigi tähtis orduametnik ega kuulunud ordut juhtinud kõrgemasse nõukokku.
Pantainos

Pantainos Aleksandriast (Πάνταινος; ladinapäraselt Pantaenus; suri umbes 200) oli kristlik teoloog, Aleksandria katehheetide kooli juht, katoliku kiriku ja kopti kiriku pühak.
Pantainose kuulsaim õpilane Aleksandria Klemens nimetab teda Sitsiilia mesilaseks, mistõttu arvatakse, et ta pärines Sitsiiliast. Eusebiose tunnistuse järgi tegutses stoitsistliku ettevalmistusega õpetlane Pantainos misjonärina ning jõudis välja Indiasse. Hieronymuse sõnul läks ta Indiasse Aleksandria piiskopi Demetriose õnnistusel (Kuulsatest meestest, 36). Seal oleva ta avastanud Matteuse evangeeliumi heebreakeelse algkuju, mille apostel Bartolomeus oli usaldanud enda rajatud kogudustele (Kirikulugu, V, 10); tänapäeval arvatakse, et tegu oli tõlkega heebrea keelde.
Pantainos oli Aleksandria katehheetide kooli esimene teadaolev juht. Väikesearvulise õpilaskonnaga koolis õpetati filosoofiat ja Piibli teoloogiat. See oli üks esimesi katehheetide koole ja avaldas kristliku teoloogia arengule suurt mõju. Aleksandria Klemensi sõnul oskas Pantainos prohvetite ja apostlite aasalt õisi korjata ning vahendas oma õpilastele puhast tunnetust. Origenese jaoks oli Pantainos eeskujuks, kuidas suhtuda paganlikku teadusesse ja filosoofiasse. Tema järglane kooli juhina oli Aleksandria Klemens.

Austamine

Pantainose mälestuspäev katoliku kirikus on 7. juuli, kopti kirikus 22. juuni.
Eesti Spordigümnaasium

Eesti Spordigümnaasium, algse nimega Tallinna Spordiinternaatkool (lühend TSIK), oli Tallinnas keskeriharidust andnud riiklik kool, mis tegutses aastail 1967–2000. Alates 2000. aastast jätkab spordialase hariduse andmist eraõppeasutus Audentese Spordigümnaasium.
TSIK-i asupaigaks sai Tallinnas Tondi 84/88 asuv territoorium, omaaegne Tondi mõis. Mõisaaegadest on säilinud iidsed pargipuud ja kaks väikest tiiki. Pargipuude keskele ehitati 1960.–1961. aastal hoonetekompleks Tallinna II Internaatkoolile, mille baasil alustas tööd ka Spordiinternaatkool. II Internaatkoolilt päranduseks saadud hoonetekompleksile (peahoone, magalad, söökla ja katlamaja) on lisandunud spordihall (kilehall 1973–200?), staadion, tennisekeskus ning võimlakompleks koos meditsiinikeskuse ruumidega (1978. a.)
1. septembril 1972 loodi Tallinna Spordiinternaatkooli juurde suusatamise osakond TSIK-i Otepää filiaalina. Esimesel õppeaastal komplekteeriti 7. klass. Kool tegutses Otepää Internaatkooli baasil ja osakonna õppe- ja sporditöö juhendamine pandi Otepää Internaatkooli direktorile.
Malka Silberstein

Malka Silberstein (sünnilt Malka Schli(e)fstein; 15. november 1903 Vilnius – 1941) oli juudi päritolu Eesti advokaat ja Eesti NSV Siseasjade Rahvakomissariaadi ametnik.
Õppis Tartu Ülikoolis meditsiini aastatel 1922–1923, hiljem aga õigusteadust, mille lõpetas 1926. aastal cum laude.
Aastatel 1926–1931 töötas abina vandeadvokaadi Mihkel Punga juures, alates 1931. aastast oli vandeadvokaat.
1928. aastal protesteeris ta seoses uue Kriminaalseadustiku eelnõuga "kõige kategoorilisemalt surmanuhtluse kui vabariiki alandava, ebainimliku instituudi elluviimise vastu".
Abiellus aastal 1935 ja võttis uueks perekonnanimeks Abram (ka Schlifstein-Abram), 1939. aasta sügisel abiellus Tartus Leopold Adolf Silbersteiniga ja sai uueks perekonnanimeks Silberstein. Sellest abielust sündis tal laps 1941. aasta juunis. Tol ajal elas ta Tartus aadressil Kuperjanovi tänav 32–1. 12. juulil 1941 oli ta Horni söökla varjendis. Samal päeval võeti  koos mõnenädalase lapsega Punase Risti hoole alla eesmärgiga Tartust evakueerida. 
Hukati 1941. aastal.

Isiklikku

Tal oli kaks õde. Üks neist, Sterna Schliefstein, jäi lastehalvatuse tõttu invaliidiks. 1930. aastal oli ta ajakirja Russki Magazin ("Русский магазин") kaastoimetaja (ilmus vaid üks number).
Uno Plank

Uno Aleksander Andreas Plank (aastani 1936 Uno Aleksander Andreas Blank; 22. juuni 1902 Rõngu vald, Rõngu kihelkond – 21. aprill 2001 Rockville, Maryland) oli eesti vaimulik.

Elulugu

Õppis Tartu Reaalkoolis. Oli 1919–1920 Vabadussõjas. 
Õppis Tartu Ülikoolis 1922–1923 matemaatikat, 1923–1937 (vaheaegadega) usuteadust, töötas samal ajal Tartu linnavalitsuses. Oli prooviaastal Kambja koguduses. Ordineeriti 5. juunil 1938 pastoriks.
Oli 1938–1939 vikaarõpetaja Suure-Jaanis ja Jõhvis (sellel ajal, mil praost Jaak Varik oli kiriku hooldaja). 1939–1944 oli Vastseliina Katariina koguduse õpetaja. 16. juunil 1940 valiti ta Vastseliina koguduse õpetajaks (enne oli olnud õpetaja kohustetäitja) .
Lahkus 1944 Saksamaale. Pidas (koos Karl Lippinguga) Abwehrgruppe 326-s leeriteenistust (Poseni ümbruses). 1950 lahkus USA-sse. Oli 1951–1952 Ameerika Calhani evangeelse luterliku koguduse õpetaja. 1953–1971 EELK Baltimore'i ja EELK Washingtoni Markuse koguduse õpetaja. Aastast 1972 emeriitõpetaja.
São Paulo ülikool

São Paulo ülikool (portugali keeles Universidade de São Paulo) on ülikool Brasiilias São Paulos; ühtlasi riigi suurim ülikool ja üldse riigi prestiižseim õppeasutus.
Ülikool asutati 1934.
Ülikoolis õpib üle 90 000 üliõpilase (2010).
Polükroomia

Polükroomia ehk polükroomsus ehk mitmevärvilisus (kreeka polukhrōmos, sõnadest polu- 'palju' ja khrōma 'värv'), kunstiteose või arhitektuurielemendi katmine mitme värviga ja kullaga. Kasutusel skulptuuris, arhitektuuris, keraamikas ning kunstkäsitöös.
Männiku raudteepeatus

Männiku raudteepeatus (vene Рoмaнoвскaя) on raudteepeatus Harjumaal Saku vallas Männikul.
Männiku raudteepeatuses asub üks madal perroon. Rong sõidab Balti jaamast Männikule umbes 20 minutit. Peatuses peatub alates 1. jaanuarist 2014 päevas 4 Viljandi rongi (pooled Tallinna ja pooled Viljandi poole), 10 Türi rongi (pooled Türi ja pooled Tallinna poole), 8 Rapla rongi (pooled Tallinna ja pooled Rapla poole). Piletihinnalt kuulub peatus II tsooni.
11. detsembril 2009 avati Männikul uus 550 mm kõrgune pikk perroon.

Ajalugu

Männiku jaam rajati aastal 1916 Pärnu–Tallinna juurdeveoraudteele seoses Tallinna merekindluse pealadude ehitamisega selle lähedusse.
1960. aastate lõpus ehitati senine kitsarööpmeline raudtee ümber laiarööpmeliseks.
Kuni 2004. aastani oli Männiku raudteejaam. Jaamas oli lisaks peateele kaks kõrvalteed. Endine jaam on nüüd Elroni rongide peatuskoht.

Jaamahoone

Raudkivist jaamahoone valmis 1916. aastal Peeter Suure Merekindluse raudtee tüüpprojekti järgi. Ehitis oli kasutusel jaamahoonena kuni selle sulgemiseni. Praegu on endine jaamahoone eraomanduses ja kasutusel elamuna.

Õnnetused

Männiku ja Tammemäe jaamade vahelisel ülesõidul toimus õnnetus juunis 1931. Sama ülesõit viib ka tänapäeval endisele polügoonile ja liivakarjääri. Sõjaväe veoauto sõitis rongile ette ja rong rebis selle tükkideks, lohistades mootori mitusada meetrit edasi. Autojuht hukkus.
Narvik

Kliima

Golfi hoovuse tõttu on kliima suhteliselt leebe. Kuigi linn paikneb põhjalaiusel 68°25', on külmima kuu jaanuari keskmine temperatuur –4,5 °C ja aasta keskmine temperatuur 3,7 °C.

Majandus

Narvikis on tähtis sadam, mis Golfi hoovuse tõttu on aasta ringi jäävaba. Selle kaudu eksporditakse Rootsi Kiruna piirkonna rauamaaki.

Raudteeühendus

Narviki raudteejaam on Euroopa põhjapoolseim raudteejaam (pisut lõunapoolsem on Murmanski raudteejaam. Lõuna-Rootsist saab sinna Kiruna kaudu sõita ilma ümberistumisteta. Ülejäänud Norra raudteevõrguga (mille põhjapoolseim jaam on Bodø raudteejaam) ühendus puudub.

Lennuühendus

Linna lähedal on Narviki Framnesi lennujaam, mis teenindab ainult väiksemaid lennukeid. Umbes 80 km kaugusel Evenesi vallas on suurem lennujaam – Harstad/Narviki lennujaam.

Ajalugu

Asula tekkis pärast seda, kui rajati raudtee Malmbanan Kiruna rauamaagimaardla paremaks kasutamiseks.

Teine maailmasõda

Teise maailmasõja ajal oli Narvik Saksamaa sõjatööstusele eriti tähtis, sest sealtkaudu toodi Saksa okupatsiooni ajal Norras Saksamaale Rootsi rauamaaki. Seda veeti sealt eriti Emdenisse, mis oli peaaegu kogu 20. sajandi jooksul põhiline sadamalinn, kust rauamaak Ruhri piirkonda saabus.
9./10. aprillil algas Narviki lahing linna vallutamiseks. Lahingu käigus purustasid Saksamaa pommituslennukid Heinkel He 111 suure osa linnast.
Sadam ja linn jäid peaaegu sõja lõpuni sakslaste kätte.

Pärast sõda

Pärast sõda taastati linn peaaegu täielikult.

Tuntud narviklasi

Narvikis on sündinud kahevõistleja Kristian Hammer ja džässlaulja Kjersti Stubø.
Korjodi vald

Korjodi vald (saksa keeles Korjoth) oli vald Virumaal Rakvere kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1876 ja siis liideti see vald arvatavasti Arkna vallaga.
Veiveriai

Ajalugu

Asula rajati XVIII sajandi esimesel poolel, kirjalikes allikates mainitakse seda esmakordselt aastal 1744. Aastal 1782 püstitati sinna kabel, aga aastal 1818 ehitas Aukštoji Freda mõisa omanik Józef Godlewski sinna esimese kiriku, ühtlasi hakkas seal tegutsema ka kihelkonnakool. Umbkaudu samal ajal rajati sinna ka hobupostijaam. Algselt oli sealne kirik Zapyškise kiriku abikirikuks, Veiveriaisse rajati omaette kihelkond alles aastal 1846.
Pärast Peterburist Königsbergi viiva raudtee valmimist kaotas sealne hobupostijaam oma tähtsuse ja aastal 1866 hakkas selle ruumides tegutsema õpetajate seminar (aastani 1872 olid need küll ametlikult vaid õpetajate kursused). Aastal 1905 toimusid selle juures miitingud, kus nõuti, et õppetöö hakkaks toimuma leedu keeles. Aastal 1915 seminar suleti, tänapäeval tegutseb samas hoones kohalik muusikakool.
Aastal 1935 osalesid asula elanikud suures Suvalkijat haaranud streigis, streigi mälestuseks on asulas mälestussammas. Teise maailmasõja järel tegutsesid alevi ümbruskonnas Leedu metsavennad, ka nende mälestuseks on Veiveriai lähistele Skausmase künkale püstitatud mälestusmärk. Nõukogude ajal oli Veiveriai kohaliku kolhoosi keskasulaks.