google/wiki40b huggingface dataset:
Jõgeva raudteejaam

Jõgeva raudteejaam on raudteejaam Jõgevamaal Jõgeval.
2012. aastal valmis Jõgeval uus 550 mm kõrgune ja 150 m pikkune ooteplatvorm. Jõgeval peatuvad Elroni reisirongid liinidel Tallinn–Tartu(–Valga) ja Jõgeva–Tartu. 2015. aasta seisuga peatus Jõgeval umbes 18 reisirongi päevas. Raudteejaama võib kasutada ka kauba rongidele või neilt maha laadimiseks.

Ajalugu

Jõgeva linna tekkimises on ajalooliselt tähtis osa Tapa–Tartu raudteeliini ehitamisel 1876. aastal. Kuna rong peatus ka Jõgeval, mis toona kandis nime Laisholm, ehitati selle tarbeks puidust jaamahoone, mille ees peatus rong esimest korda 21. augustil 1876. Ajutine liiklus algas 1876. aasta detsembris ning regulaarselt hakkasid rongid sõitma Tapa–Tartu liinil 1877. aasta suvel. Jaam jäi avamisel Laiuse kihelkonda Jõgeva mõisa maadele.
Jõgeva jaamahoone oli kirjelduste järgi kahekorruseline puitehitis. Alumisel korrusel paiknesid eraldi I ja II klassi reisijate ooteruumid ning nende vahel suur vaheruum. I klassi reisijate ooteruumi kuulusid köök, klosett ja puhvetipreili puhketuba. Vaheruumis asusid piletikassa piletiostuks ja kaubakontor kauba vormistamiseks. Lisaks kuulusid sinna veel jaamaülema tööruum, arhiiviruum ja lambikamber. Kelder asus ooteruumi all.
Teisele korrusele olid ehitatud korterid, mis kuulusid jaamaülemale ja jaama sandarmile. Jaamaülema korteri moodustasid köök ja kolm tuba ning sandarmi korteri köök ja tuba.
Aastal 1923 vajas jaamahoone remonti, mille käigus muutus oluliselt fassaadi välisilme.
Jaama juures töötasid teemeister ja tema tööbrigaad, kuhu võis kuuluda kuni kümme töölist. Jõgeva jaam oli majandustegevuselt Vene–Balti raudteel üks mahult suuremaid. Millalgi aastate 1919-1923 vahel avati Jõgeva jaamast Puurmanile suunduv kitsarööpmeline raudtee, mis oli mõeldud metsaveoks. Seda teed haldas Riigi Kütteainete Keskkomitee.
19. sajandi lõpus ja 20. sajandi alguses oli Jõgeva jaamahoone kujunenud kohalikule ja ka suurematele turgudele, näiteks Venemaale, oluliseks ekspordi kohaks. Läbi Jõgeva jaama veeti vilja, jahu, lina ja ka elusloomi. Kuna kaubavedu suurenes, sai sellest kasu ka linn ise. Ehitati 1903. aastal ju sellepärast praegusele peatänavale raudkivi killustikust kivitee.
Jõgeva kujunes paikkonna kaubamajanduslikuks keskuseks, mis mõjutas ka Jõgeva jaama tähtsust.
Tänaseks on säilinud kaks puidust raudteelaste elamut, mis on ühekorruselised. Ühes neist asub praegu Betti Alveri muuseum
1949. aastal valmis Jõgeval rõhutatult pseudoklassitsistlike detailidega kivihoone, mis on analoogne Jõhvi jaamahoonega. Tänaseks on hoone renoveeritud.
Viimane jaamahoone on ehitatud 1980. aastate lõpus ja kasutusel tänini.
XX sajandi viiekümnendate aastateni järgnes Jõgevale Söödi raudteepeatus, aastani 2001 aga Kalevi raudteepeatus.

Küüditamine Jõgeva raudteejaamast

Jõgeva raudteejaam on olnud olulise tähtsusega paik mõlema nõukogudeaegse küüditamise ajal, olles üks suuremaid koondamispunkte Kesk- ja Lõuna-Eestis, kus komplekteeriti ešelonid küüditatutega. Tänapäeval asub Jõgeva jaama kõrval asuvas pargis küüditatute mälestuskivi, mis avati 1994. aasta märtsis. Mälestuskivi tahvlil on kiri: "Siit algas kannatuste tee 14.06.1941, 25.03.1949".
René Eespere

Elulugu

Eespere lõpetas aastal 1972 Valdur Rootsi õpilasena Tallinna Muusikakeskkooli klaveriklassi ja aastal 1977 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis Anatoli Garšneki kompositsiooniklassi. Aastail 1977–1979 täiendas end Moskva konservatooriumi assistentuur-stažuuris Aram Hatšaturjani ja Aleksei Nikolajevi juhendusel. Aastast 1979 on Eespere Eesti Muusikaakadeemia muusikateoreetiliste ainete õppejõud.
Oli Eesti Kongressi liige.

Looming

Eespere sai laiemalt tuntuks 1970. aastatel Vanemuises lavastatud allegooriliste lühiballettidega "Inimene ja öö" (1976), "Fuuriad" (1977) ja "Kodalased" (1978). 1980. aastatel kirjutas ta oma tekstidele rea tugeva eetilise sõnumiga vokaalsümfoonilisi teoseid (Fjodor Dostojevski teosest "Vennad Karamazovid" inspireeritud "Passioon" 1980/ 2001;"Müsteerium" 1981; "Mediteerium" 1985). Eesti lastemuusikasse tõi helilooja samal perioodil värskeid tuuli helges tundetoonis ning selges helikeeles instrumentaalsaatega lastelaulude ja laulutsüklitega. Tänaseni on kooride repertuaaris paljud teosed Eespere 80.–90. aastatel ja hiljem loodud vaimulikust ja isamaalisest kooriloomingust (koorilaul "Ärkamisaeg", 1990; kooripoeem "Lehekülgi Sakalamaa kroonikast", 1982; "2 jubilatsiooni" solistile, koorile ja orelile, 1986; "Vaikuse sümfoonia" solistidele, koorile ja sümfooniaorkestrile,1989; "Glorificatio" sopranile, tenorile, segakoorile ja kammerorkestrile, 1990 jpt.
Eespere on kirjutanud ka klaverikontserdi (1978), kaks viiulikontserti (1983,1988), flöödikontserdi (1995, Jean-Claude Gerard’i tellimus) ja vioolakontserdi (1997). 1980. aastatel pälvisid tähelepanu tema baroksest repetitsioonitehnikast inspireeritud teosed ("Mängutoosid I-IV tšelestale 1979–82; 8 ritornelli klaverile 1982; Concerto ritornello kahele viiulile ja orkestrile 1982). Parima osa Eespere kammermuusikast moodustavad teosed, milles on ühendatud impressionistlik detailipeenus ja mitmekesine, kuid delikaatne stilisatsioon ("Trivium" flöödile, viiulile ja kitarrile, 1991; Flöödikontsert; Keelpillikvartett, 1999).
Eespere uuemas loomingus on tugevnenud kõlalis-tämbriline mõtlemine ("In dies" klarnetile ja käsikellade ansamblile, 1999). Uudseks jooneks on kõlaplastikas väljendatud muusikaline huumor ("Skulptuuri hommik" viiulile, vibrafonile ja kitarrile, 2001). Eespere koorilooming ja instrumentaalteosed on kõlanud paljudes Skandinaavia ja Euroopa maades ning USA-s.

Stiil

Eespere muusika on enamasti rahulik, järskude murranguteta, toimuvat otsekui eemalt vaatlev. Muusikaline materjal on sageli napp ja teostes on palju korduste tehnikat. Heakõlalises, sageli minoorses muusikas on tihti tugev annus melanhooliat. Eespere ulatuslikust loomingust on laiemalt tähelepanu köitnud vokaalsümfoonilised suurvormid, siira tundetooniga lastemuusika ja peenekoeline kammermuusikastiil. Alates 70. aastate lõpust said tema helikeele püsijoonteks tonaalne laadikäsitlus, ostinato-tehnika ja variantsus, milles ilmnevad nii minimalismi, eesti rahvamuusika kui ka baroki mõjud. Tema suurvormide dramaturgiale on omane rituaalne sisendusjõud. Enamasti jäävad Eespere teostest kõlama eksistentsiaalsed teemad.
Lenin (1987)

Ajalugu

Kiil pandi laevale tehasenumbriga 390 VEB Elbewerften Boizenburg/Roßlau laevatehases ning laev anti Gorkis asuvale Volga Laevakompaniile (ГП Волжское объединённое речное пароходство МРФ РСФСР) üle 1987. aastal. Riigiettevõte Volga ühendatud jõelaevandus, hiljem eraettevõte OAO Volga laevandus (ОАО Волжское пароходство) ja selle tütarettevõte Vodohod on kasutanud jõelaeva Lenin kruiisidel Volgal, Moskva jõel ja Neeval. 2012. aastal kasutatakse laeva välisturistide jaoks kruiisiliinil Moskva-Peterburi.
Laeva kapten (seisuga 2014) on Vladimir Andreev.
Tuhkatriinumees

Sisu

Ameerikas läks suure depressiooni ajal peategelasel James Braddockil ehk Tuhkatriinumehel halvasti nagu kogu riigil. Ta ei suutnud makse maksta, tema perekond oli ohus, ta oli sunnitud minema lihttööliseks. Braddock hakkas uuesti poksima. Keegi ei uskunud temasse, kuid Braddock võitis kõik vastased ja lõpuks ka maailmameistri Max Baeri, kes oli varem poksiringis tapnud kaks meest. Braddock sai ise maailmameistriks. Filmi lõputiitrid kirjeldavad tema edasist elu.
Saku vallaraamatukogu

Saku vallaraamatukogu on raamatukogu Harju maakonnas Saku vallas Saku asulas. Raamatukogu direktor on Ene Loddes.
Küte

Küte on eluruumide ja esemete temperatuuri tõstmine kõrgemale ümbritseva keskkonna temperatuurist ja hoidmine sellel tasemel. Külma kliimaga aladel tuleb kütta elamuid, kontoreid, koole, lasteaedu, tootmis-, loomapidamis-, kasvuhooneid jms. Kütmiseks kasutatakse erinevaid küttesüsteeme ja soojusallikaid.
Melissa Mathison

Melissa Marie Mathison (3. juuni 1950 Los Angeles – 4. november 2015 Los Angeles) oli USA filmistsenarist ja -produtsent.
Filmiga "E.T. the Extra-Terrestrial" kandideeris ta Oscarile, Kuldgloobusele ja BAFTA auhinnale.
Melissa Mathison oli aastail 1983–2004 abielus filminäitleja Harrison Fordiga, kellega tal on poeg Malcolm (sündinud 1987) ja tütar Georgia (sündinud 1990).
Murmansk

Ajalugu

Koola poolsaare alad olid ajaloolised saamide asualad. Keskajal laienes aladele Novgorodi vabariigi võim, hiljem liideti alad Moskva suurvürstiriigiga.
Venemaa keisririigis 1916–1917 kandis linn Romanovite dünastia auks nime Romanov-Murmanil (Романов-на-Мурмане). 
Esimene maailmasõja ajal toimetati Venemaa keisririigi Antanta-liitlaste poole Koola poolsaarele ja Murmanskisse üle miljoni tonni sõjavarustust keisririigi sõjaväele. Saksamaa keisririigi ja Nõukogude Venemaa vahel sõlmitud separaatrahulepingu sõlmimise ja rindejoone lähenemisel Petrogradile, 1918. aasta 6. märtsil maabusid Murmanskis lahingulaev "Glory"lt Suurbritannia sõjaväelased, kokkuleppel Nõukogude valitsusega linnas asuva varustuse kaitseks ning võimaliku saksa pealetungi eest. Alanud Vene kodusõjas kuulutas Murmanski Nõukogu 30. juunil end enesemääramisõiguse alusel iseseisvaks ja eraldunud Nõukogude Venemaast. Murmanski koalitsiooninõukogu toetas ka Suurbritannia, kelle toel moodustati piirkonnas Briti-Slaavi ja Prantsuse-Slaavi sõjaväeosad. 1918–1920 oli Murmansk okupeeritud lääneriikide poolt, kes toetasid Vene kodusõjas valgeid, Põhjarindel.
Sugutilukk

Sugutilukk ehk sugutipea (glans penis) on osade imetajate (sh meeste) välimise isassuguelundi osa. Sugutilukk on suguti käsnkeha paksenemus, mis moodustab elundi otsmise jämenenud osa ehk pea, millele järgneb sugutikeha.

Isastena sündinutel

Isastel imetajatel on, sõltuvalt loomaliigist, lukk väga erineva kujuga ja moodustab suguti tipu.
Eristatakse lukikrooni (corona glandis) ja lukikaela (collum glandis).

Meestena sündinutel

Poisslastel on sugutilukk tuvastatav sünnijärgselt.
Sugutilukil avaneb välimine kusitisuue.
Sugutilukk on kaetud mitmekihilise epiteeliga, mille all tunderetseptorid.
Sugutilukki kaitseb eesnahk, mis suguti lõtvunud olekus katab tervet sugutilukki või osa sellest.
Sugutilukki ja eesnahka ühendab eesnahakida.

Patoloogia

Lukipõletik on balaniit, luki-eesnaha põletik on balanopostiit.
Põletikujärgse liigpigmentumuse korral võivad sugutipähe ilmuda tumedamad pigmendilaigud, mida seostatakse melaniiniga.
Sugutilukil võib välja kujuneda peenisevähk, melanoom jmt soovimatud proliferatiivsed haiguslikud seisundid.

Terminoloogia

Sugutilukk on mehekusiti osa.
Sugutilukk on kantud rahvusvahelisse inimese anatoomia standardisse Terminologia Anatomica ja loomaanatoomia standardisse Nomina Anatomica Veterinaria.
Uiema alumine päevamärk

Uiema sihi alumine päevamärk on endine päevamärk Muhu saare kirdeosas Kautliku panga juures.
Märk asub Vahtraste külas 400 meetrit Uiema ülemisest päevamärgist kirdes. Mereni on 50 meetrit. Päevamärgi geograafilised koordinaadid on 58° 38′ 58″ N, 23° 19′ 17″ E.
Terve siht, seega ka ülemine ja alumine päevamärk, on Veeteede Ameti poolt tühistatud ja kaartidelt kustutatud.
Märgi number Veeteede Ameti andmebaasis oli 811; kõrguseks jalamist märgiti 10,0 meetrit.
Nõukogude ajal oli päevamärgi tipus tuli, mis lülitati sisse ainult Baltimere Laevastiku ülema korraldusel. Uiema sihi märgid rajati Kumari kanali lõunapoolseima lõigu tähistamiseks.
Peedu linnus

Peedu linnus (ka Peedu Kerikmägi) on endine linnus Peedu linnaosa piiril Tartu maakonnas Vapramäel.

Kirjeldus

Linnuseks on seljaku kõige kõrgem ja järsunõlvalisem osa. Mõlemas otsas olev kraav eraldab linnuseala ülejäänud seljakust. Peedu linnus on üks väiksemaid linnuseid Eestis: 48 meetrit pikk ja kuni 17 meetrit lai ning siseõue pindala kõigest 650 m². Järskude 25-kraadiste nõlvade kõrgus on loodes 11–12 meetrit ja kagunõlvas on kõrguseks 15–16 m. Linnuse äärtel olnud vallid on aja jooksul tasandamistöödega hävitatud.
Vapramäe ja linnusekoha kaitseks on loodud Vapramäe kaitseala.
Fäärikeelne Vikipeedia

Fäärikeelne Vikipeedia (fääri keeles Føroysk Wikipedia) on Vikipeedia fäärikeelne versioon.
Esimene fäärikeelse Vikipeedia artikkel kirjutati 30. mail 2004, ametlikult sai fäärikeelne Vikipeedia alguse 20. juunil 2004.
Seal on 13199 artiklit, millega see on artiklite arvult 131. keeleversioon.
29. mail 2014 ületas fäärikeelse Vikipeedia artiklite arv 10 000 piiri.
Ida-Poola

Ida-Poola on kõige laiemas mõistes Poola rangelt piiritlemata idaosa.
Teise maailmasõja kontekstis on selle nimega teiste keelte eeskujul nimetatud ka Poola riigi alasid, mis okupeeriti Nõukogude Liidu poolt 1939. aastal ning inkorporeeriti Leedu NSV, Valgevene NSV ja Ukraina NSV koosseisu – Lääne-Ukrainat, Lääne-Valgevenet ja Vilniuse piirkonda.
Pāmbani saar

Pāmban (ka Rāmeswaram) on saar Mannari lahe ja Palki väina vahel, osa Aadama Sillast.
Saare pindala on umbes 60 ruutkilomeetrit. Saar on madal, kõrgus umbes 10 meetrit. Kuulub Indiale. Saar on püha, seal asub Ramanathaswamy tempel.
Tähtsamad asulad on Pāmban ja Rāmeswaram.
Alfred Röding

Alfred Röding (31. august 1916 Tallinn – 3. aprill 1996 Tallinn) oli eesti poksija. Ta poksis aastatel 1931–1944 Tallinna Spordis, kus tema treenerid oli vanem vend Voldemar, Karl Mänd ja Konstantin Gern ning aastatel 1944–1950 Tallinna Spartakis.
Röding sai Eesti meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) kaks korda II koha (1937 ja 1938) ja ühe korra III koha (1943).
Röding oli kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) kolmekordne Eesti NSV meister (1946–1948). Ta sai Eesti NSV meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) kaks korda II koha (1945 ja 1949).
Röding sai NSV Liidu meistrivõistlustel kergekeskkaalus (kuni 66,7 kg) kaks korda V koha (1946 ja 1947). Ta sai Spartaki üleliidulistel meistrivõistlustel esikoha (1948).
Röding tegutses hiljem ka poksikohtunikuna.

Isiklikku

Alfred Rödingu vend oli poksija Voldemar Röding.
Talurahvakool

Talurahvakool ehk rahvakool on 17. sajandi keskpaigast kuni 20. sajandi alguseni tegutsenud talurahvale mõeldud seisuslike haridusasutuste üldnimetus.
18. sajandil moodustasid Venemaa keisririigi Eesti alade Balti kubermangude talurahvakoolide süsteemi 1. astme, vallakool ja 2. astme, kihelkonnakool.
19. sajandil, pärast  1885. aasta keisri ukaasi, kui Liivi-, Eesti- ja Kuramaa rahvakoolid ning õpetajate seminarid allutati Rahvahariduse Ministeeriumile, jaotati talurahvakoolid jaotati õppeaja ja õpetajate arvu järgi ühe- ja kaheklassilisteks. Esimest koolitüüpi hakati ametlikult nimetama vallakooliks ja teist ministeeriumikooliks.
Ministeeriumikooli üheklassilises õppes käidi kolm ja kaheklassilises koolis, viis talve. Uue määruse alusel lubati emakeeles õpetada neis koolides ainult kahel esimesel õppeaastal, kuid hiljemgi jäid emakeelseteks eesti keele, usuõpetuse- ja kirikulaulutunnid.
Joachim Löw

Joachim Löw (sündinud 3. veebruaril 1960 Schönaus Lääne-Saksamaal) on endine Saksamaa jalgpallur (ründav poolkaitsja) ja praegune Saksamaa jalgpallikoondise peatreener.
Ta on Saksamaa koondise peatreener alates 2006. aastast. Aastatel 2004–2006 koondise abitreener. Enne seda oli ta mitme Saksamaa, Austria ja Türgi jalgpalliklubi peatreener.
Ta juhendamisel tuli Saksamaa koondis 2014. aastal maailmameistriks. Samal aastal valiti ta Saksamaa aasta jalgpallitreeneriks.
Gustav Jallajas

Gustav Jallajas (29. detsember 1875 Kastre-Võnnu vald, Tartumaa – 11. veebruar 1944 Nõmme) oli Eesti postiametkonna juht 3. septembrist 1924 kuni 1940. aastani ja 1941. aastast kuni 16. maini 1942.
Ta lõpetas 1903. aastal Peterburi elektrotehnika instituudi.
Gustav Jallajas teenis alates 1896. aastast Vene riigiteenistuses posti, telegraafi ja telefoni alal Vilnos, Kurskis ja Turkestanis. 1920. aastal saabus ta Eestisse ja nimetati sama aasta 30. septembril Postivalitsuse direktori abiks. 20. juunil 1934 määras Vabariigi Valitsus ta Riigi Ringhäälingu juhataja ajutiseks kohustetäitjaks. Sellel ametikohal oli ta kuni 10. septembrini 1934, mil Riigivanem määras Riigi Ringhäälingu juhatajaks Friedrich Olbrei.
Gustav Jallajas oli abielus Franziska-Isabella Jallajasega (1887 – 23. jaanuar 1932).
Meelis Milder

Meelis Milder (sündinud 5. aprillil 1958) on eesti tippjuht ja ettevõtja.

Haridus

Lõpetanud 1976. aastal Pärnu 2. keskkooli (nüüdne Pärnu Koidula Gümnaasium) matemaatika-füüsika eriklassi. 1976. aastal asus õppima Tartu Riikliku Ülikooli (nüüd Tartu Ülikool) majandusküberneetika erialale, mille lõpetas 1981. aastal.

Töökäik

1981. aastal asus tööle konsultatsioonibüroo Mainor juhtimiskonsultandiks. Aastatel 1984 kuni 1987 oli tootmiskoondise Baltika Valga õmblusvabriku direktor. 1987. aastal sai Meelis Milderist toonase õmblustootmiskoondise Baltika peadirektor ning pärast erastamist 1991. aasta septembris AS Baltika juhatuse esimees ja tegevjuht. Sellelt ametikohalt lahkus ta 26. juunil 2019, jäädes edaspidi ettevõttega seotuks Baltika Grupi nõukogu nõunikuna.
Baltika juhina on Meelis Milderi maine vastuoluline. Ühest küljest on Milder tuntud Eesti ühe tunnustatuma juhi ja autoriteedina, teisalt aga on pidanud Baltika üleilmse finantskriisi järel pidanud kehvade majandustulemuste tõttu korduvalt investorite käest lisaraha küsima. Alates 2009. aastast on Baltika investoritelt kaasanud kokku 14 miljonit eurot ning 2019. aasta märtsis teatas, et küsib veel viis miljonit eurot lisaraha. 
2019. aasta 27. juunil lahkus Meelis Milder Baltika tegevjuhi kohalt.

Isiklikku

Abikaasa Maire Milder, tütar Maria Johanna Milder.
Sean Astin

Sean Patrick Astin (sündinud Duke; 25. veebruar 1971) on Ameerika Ühendriikide näitleja, režissöör ja filmiprodutsent.
Astini kuulsaim roll on olnud Tobajuss Mängla "Sõrmuste isanda" filmitriloogias (2001–2003). Samuti on ta muuhulgas mänginud filmides "The Goonies" (1985), "Rudy" (1993) ja "Veidrate asjade" teises ja kolmandas hooajas (2017–2019).
Reimo Sildvee

Reimo Sildvee (sündinud 23. juunil 1981) on eesti raadio- ja teleajakirjanik. 
Ta töötab Eesti Rahvusringhäälingus, juhtides (ühe saatejuhina mitmest) ja toimetades eeskätt Eesti Televisiooni saadet "Terevisioon". 
Varem on ta olnud Raadio 2 saatejuht ja ETV saate "Ringvaade" toimetaja.
Leedu meedia

Leedu meedia on meedia Leedus.
Pärast iseseisvuse taastamist on Leedus meedia kontrolliks olnud väga liberaalne süsteem. 1996. aastal võeti vastu seadus, mis keelas monopoliseerumise, tsensuuri ja riigi sekkumise meediasse. See põhines eneseregulatsioonisüsteemil ja riigi meediapoliitikal, mille eest hoolitseb kultuuriministeerium. Leedus on kaks põhilist meedia regulatsiooni organit: eetikainspektor ehk ombudsman ja vastav eetikakomisjon. Leedu eneseregulatsiooni mehhanismi võib pidada ebatõhusaks, kuna puudub kriitiline arutelu tagasiside kohta ning meedial pole kohustust avalikkusele aru anda.

Leedu Rahvusringhääling (LRT – Lietuvos Nacionalinis radias ir televizija)

Leedu Rahvusringhäälingu (LRT) alla kuulub nii avalik-õiguslik televisioon kui ka raadio. Alates 1926. aastast on LRT pakkunud Leedu rahvale regulaarselt raadiosaateid ning alates 1957. aastast on LRT teinud teleülekandeid. Hetkel on LRT all kolm raadiokanalit ning kaks telekanalit. LRT rahastamine toimub u 75% ulatuses riigi toetusel ning selle tegevust reguleerib LRT nõukogu.

Telekommunikatsioon

Leedus on 1,333 miljonit internetikasutajat. Tavatelefone on kasutuses 799 400 ja mobiiltelefone 4,912 miljonit.
Elmar Peäske

Elmar Peäske (14. november 1907 Pärnu – 16. märts 1995 Tallinn) oli eesti flötist, dirigent ja pedagoog.
Ta lõpetas aastal 1938 flöödi erialal Tallinna Konservatooriumi (Anton Schutinski ja Evald Braueri klassis). Ta täiendas end Leningradis Boriss Trizno ja Nikolai Platonovi ning aastatel 1972–1973 Moskvas Juli Jagudini juhendamisel.
Ta oli aastatel 1932–1940 Tallinna koolides muusikaõpetaja ja juhatas Riigi Tööstuskooli orkestrit. Aastatel 1942–1944 juhatas ta Eesti Laskurkorpuse puhkpilliorkestrit. Aastatel 1946–1962 mängis ta Estonia teatri orkestris (olles aastast 1956 flöödirühma kontsertmeistriks).
Ta oli aastal 1941 ja aastatel 1944–1995 Tallinna Riiklikus Konservatooriumis flöödi- ja 1962–1995 ka dirigeerimisõppejõud (aastast 1966 dotsent) ning 1961–1989 ühtlasi flöödiõpetaja. Tema õpilased on Kaljo West, Samuel Saulus, Kuldar Sink, Riho Joonase, Sigrid Orusaar, Aare Pehka, Jaan Õun, Raivo Peäske, Neeme Punder, Vello Loogna, Riho Mägi, Jaak Joala ja Olari Elts.
Ta juhatas aastatel 1951–1985 Tallinna Polütehnilise Instituudi ja 1975–1990 sõjaveteranide puhkpilliorkestrit.

Isiklikku

Tema poeg Toivo Peäske on pianist ja muusikapedagoog, teine poeg Raivo Peäske on flötist ja muusikapedagoog.
Adam Henrique

Adam Henrique (sündinud 6. veebruaril 1990 Brantfordis, Ontarios) on Kanada jäähokimängija, kes mängib keskründajana NHL-i klubis Anaheim Ducks.
2008. aastal valiti ta NHL-i draft '​is New Jersey Devilsi poolt 82. valikuna. Enne seda oli ta mänginud Ontario Hockey League'i (OHL) klubis Windsor Spitfires. Aastatel 2009 ja 2010 võitis ta Spitfiresiga Memorial Cup'i võitjaks. 2010. aastal pälvis Henrique OHL-i väljalangemismängude kõige väärtuslikuma mängija auhinna Wayne Gretzky 99 Award.
NHL-is tegi ta Devilsi meeskonnas debüüdi 11. aprillil 2011. See oli tema ainus mäng NHL-is hooajal 2010–11; ülejäänud hooajal oli ta mänginud Devilsi noorteklubis Albany Devils AHL-is. Hooajal 2011–12 kuulus ta juba New Jersey Devilsi põhikoosseisu. Hooajal 2011–12 viskas ta NHL-i põhihooajal 16 väravat ja kogus 51 punkti ning valiti liiga hooaja uustulnukate sümboolsesse koosseisu. Devils jõudis hooajal 2011–12 Stanley karika finaali, kus kaotati Los Angeles Kingsile mängudega 2:4.
Anaheim Ducksiga liitus Henrique 2017. aasta novembris.
Hašiš

Ajalugu

Hašiši suitsetamise kombe tõid Euroopasse tõenäoliselt Napoleoni sõdurid ja Indias töötanud briti arstid.

Valmistamine

Viljastamata emastaimedelt korjatakse nõret eritavad osad, need pressitakse koogitaoliseks massiks ning kuivatatakse. Nii saadakse kanepivaik, mille värv varieerub mustast hallikaspruunini.
Tavaliselt on hašiš pressitud kookideks, nende kuju võib tootmispiirkonniti olla erinev, kusjuures mõnikord on need ka kaubamärgiga tähistatud.
Pulbriline hašiš on vähelevinud. Hašišipulbrit kas neelatakse otse, segatakse joogi sisse või ka suitsetatakse.

Eestis

India kanepi kasvatamine (välja arvatud eriloal) ja selle saaduste (seaduse sõnastuses: narkootiline ja psühhotroopne aine) müümine, edastamine ja tarvitamine (välja arvatud eriloal) on Eestis mistahes kogustes ebaseaduslik ja karistatav kui rahvatervisevastane süütegu.

Toodang ja konfiskeerimine

Kanepivaigu ülemaailmne toodang oli 2004. aastal 7500 tonni ja 2006. aastal hinnanguliselt 6000 tonni. Kanepivaiku toodetakse Afganistanis, Pakistanis, Indias, Nepalis ja Kesk-Aasias ning mitmes SRÜ riigis, kuid suurimaks tootjaks peetakse Marokot.
2006. aastal konfiskeeriti (valdavalt Lääne- ja Kesk-Euroopas) 1025 tonni kanepivaiku.
Supp

Supp on üldiselt soe soolane vedel toit. Seda valmistatakse tavaliselt koostisosi (liha, köögiviljad vm) vedelikus keetes.
Leidub ka külmi või magusaid suppe.
5. aprillil tähistatakse Rahvusvaheline supipäev.
Rosen (valge)

Ajalugu

Suguvõsa esimene esindaja Eestimaal oli Pommerist pärit kaupmees Bogislaus Rosen (kuni aadeldamiseni kandis nime Rose) (1572–1658), kes sai 1603. aastal Tallinna kodanikuks. Bogislaus von Rosen, kes oli väga rikas, laenas sageli raha Rootsi riigile ja sai võlgade katteks mitmeid maavaldusi. Talle kuulusid Eestimaal 26 küla, mille kogusuuruseks oli umbes 338 adramaad. 1617. aastal tõstis Gustav II Adolf ta von Roseni nime all aadliseisusse.  1620–1636 oli ta Koporje ja Jamburgi asehaldur.
Suguvõsa vapil kujutati lõvi ja valgeid (hõbedasi) roose. Et teha vahet põlise Liivimaa Rosenite suguvõsaga, kutsuti uue suguvõsa esindajaid valgeteks Roseniteks.
1802. aastal omandas Väinjärve mõisnik Andreas Ludwig von Rosen (1729–1805) Viinis Püha Rooma keisrilt vabahärra tiitli.

Mõisad

Rosenitele kuulusid erinevatel aegadel: Roosna-Alliku mõis, Lehmja mõis, Jõepere mõis, Ramma mõis, Karinu mõis, Viisu mõis, Väinjärve mõis, Mäo mõis, Vodja mõis, Prandi mõis, Äntu mõis, Koordi mõis, Purdi mõis, Silmsi mõis, Kiltsi mõis, Paslepa mõis, Tolka mõis (Liivimaa kubermangus), Domassova mõis (Ingerimaal), Lipkani mõis (Bessaraabia kubermangus), Tonjamini mõis (Vitebski kubermangus), Salessi mõis (Vitebski kubermangus).