google/wiki40b huggingface dataset:
Polis

Ajalugu

Tavaliselt paiknes polis kõrgeimale kaljule rajatud kindluse ehk akropoli jalamil. Linna südameks oli aga koosoleku- ja turuplats agoraa. Samuti oli polises kindlasti vähemalt üks tempel, tavaliselt rohkem.
Linn ise koosnes valdavalt kivivundamendile rajatud ühe- või kahekorruselistest põletamata tellistest elamutest. Tänavad olid enamasti väga kitsad, välja arvatud mõnedes kreeka kolooniates, kus tänavatevõrk oli algusest peale planeeritud. Tihti kattis tänavaid sillutis. Linna kaitsesid müürid.
Kreeka ühiskond oli linnadekeskne, sellest hoolimata, et enamik inimesi elas maal. Linnad olid majanduslikud, poliitilised ja religioossed keskused. Kuna poliste äärealad ei ulatunud kunagi polistest väga kaugele, olid ka maaelanikud linnaga tihedalt seotud.

Valitsemine

Koos poliste tekkimisega tekkis ka kodakondsuse mõiste. Kodanikkonna moodustasid täiskasvanud (relvakandmisvõimelised) mehed, kellel oli õigus omada maad ja osa võtta rahvakoosolekutest (umbes 10% elanikkonnast). Kodakondsuseta olid võõramaalased, orjad ja naised. Mitmetes polistes ei loetud kodanike hulka ka kõiki mehi, vaid ainult neid, kes olid piisavalt rikkad, et endale sõjavarustust osta.
Valitsusvormilt jagunesid polised kaheks: aristokraatlikeks ja demokraatlikeks. Demokraatlike poliste seas on parim näide Ateena. Aristokraatlik riigivorm oli aga levinuim. Aristokraatia üks erivorme oli ka oligarhia – valitsemisviis, kus võim kuulus vähestele väga rikastele aristokraatidele (Korintose polises). Vahel esines ka türanniat (valitses ainuvalitseja ehk türann), aga türannia ei püsinud kunagi eriti kaua.
Riigivõimu kõrgeim organ oli rahvakoosolek, millel osalesid kõik kodanikud. Rahvakoosolekutel valiti igal aastal ka riigiametnikud, kelle kohuseks oli juhtida sõjaväge ja korraldada igapäevaelu. Rahvakoosolekute kõrval eksisteeris ka valdavalt rikastest ja suursugustest kodanikest koosnev nõukogu, mis sageli täitis kõrgeima kohtuorgani ülesannet ja mitmetes polistes oli ka rahvakoosolekust tähtsam.
Aafrika-Malgaši Liit

Aafrika-Malgaši liit (Union Africaine et Malgache, lühend UAM) oli 1961 loodud rahvusvaheline organisatsioon, kuhu kuulus mitu Aafrika riiki.
Organisatsiooni rajasid 12. septembril 1961 Antananarivos Prantsuskeelsete Riikide Brazzaville'i Grupi 12 liikmesriiki Antananarivo hartaga. Lepiti kokku hoida tihedaid sidemeid nii omavahel kui ka Prantsusmaaga. Eesmärgiks oli koordineerida seisukohti rahvusvahelistes küsimustes, edendada koostööd majanduse ja kultuuri alal ning pidada ülal ühist kaitseorganisatsiooni.
Organisatsiooni töötas kolme allorganisatsiooni näol: need olid Aafrika-Malgaši Majanduskoostöö Organisatsioon, Aafrika-Malgaši Posti- ja Telekommunikatsiooni Liit ja Aafrika-Malgaši Kaitseliit. Kuni 1963. aastani töötas UAM-i grupp ÜRO juures.
Koostöö tegi raskeks riikide suur omavaheline erinevus.
Pärast Aafrika Ühtsuse Organisatsiooni loomist otsustati märtsis 1964 otsustati jätta poliitilised küsimused selle hooleks ning kujundada organisatsiooniliselt ühtne Aafrika-Malgaši Majanduskoostöö Liit (UAMCE).
Veebruaris 1965 otsustati asendada see organisatsioon Aafrika-Malagassi Ühisorganisatsiooniga.
Võnsi männik

Võnsi männik on kaitsealune männik Harju maakonnas Kuusalu vallas Kuusalu külas. 
Männik võeti kaitse alla 1981. aastal (Võnsi männiku kaitseala; pindala 8 ha).
Virelindlased

Levila

Virelindlased on levinud Kanadast Argentina põhjaosani . Enamus liike asustavad Kesk-Ameerikat ja Lõuna-Ameerika põhjaosa. Mõned paiksed liigid elavad ka Lääne-India saarestikus ja üks liik Brasiilias Fernando de Noronha saarestikus. Parasvöötme virelindlased on rändlinnud, nad talvitavad Mehhikos ja Kesk-Ameerikas. Hallkiird-virelind (Vireo olivaceus), kuldkurk-virelind (Vireo flavifrons) ja kanada virelind (Vireo philadelphicus) on vähestel kordadel sattunud ka Euroopasse.

Välimus

Virelindlased on umbes 10–17 cm pikkused laululinnud. Välimuselt meenutavad ühed liigid lehelinde ja põõsalinde, teised liigid väikeseid õgijaid. Virelindlaste sulestik on üldiselt tagasihoidlik tuhm ja rohekas, vähesed liigid (perekondadest Vireolanius, Cyclarhis) on värvikama sulestikuga. Sugupooled on sarnased. Kõigil virelindudel on konksja tipuga nokk. Virelindlaste laul on tavaliselt üsna lihtne ja mõnedel liikidel monotoonne.

Elupaik, pesitsemine ja toit

Virelindlased asustavad põõsastikke, metsi ja mangroove. Rippuva kausikujulise pesa ehitavad nad puude ja põõsaste oksaharule. Põhjapoolsete liikide kurnas on 3-4, troopikaliikidel 2-3 muna. Söövad putukaid ja vahel ka marju.

Kaitse

Kuus liiki (Vireo atricapilla, Vireo bellii, Vireo caribaeus, Vireo gracilirostris, Vireo masteri, Vireo osburni) on ohustatud .
Grayia ornata

Levila

Neid madusid võib roomamas kohata Angolas, Kamerunis, Gabonis, Ekvatoriaal-Guineas, Kesk-Aafrika Vabariigis, Kongo Vabariigis, Kongo Demokraatlikus Vabariigis ja Sambias.
Kaarma Kool

Kaarma Kool (varem Kaarma Põhikool) oli põhikool Saare maakonnas Kaarma vallas Nõmme külas. 2011 ühendati Kaarma kool Aste Põhikooliga.
Koolis oli Kaarma Koolide Muuseum.
Lisa Gelius

Rekordid

15. juulil 1928 osales ta Berliinis naiste 4×100 m teatejooksu maailmarekordi 49,8 püstitamisel. 
30. juunil 1929 kordas ta Mannheimis mitteametlikult mitteametlikku naiste 100 m jooksu maailmarekordit 12,1. See oli ühtlasi Euroopa rekord. 
21. juulil 1929 osales ta Frankfurdis naiste 4×100 m teatejooksu maailmarekordi 49,0 püstitamisel.
Aastal 1929 püstitas ta ka Baieri rekordi odaviskes (32.48). 
20. juulil 1930 osales ta Nürnbergis naiste 4×100 m teatejooksu maailmarekordi 49,0 püstitamisel.
9. septembril 1934 püstitas ta Münchenis maailmarekordi 62.43 odaviskes mõlema käega. 
14. juunil 1936 püstitas ta naiste odaviskes Saksamaa rekordi 45.22. 
30. juulil 1938 kordas ta Breslaus (praegu Wrocław) kolmanda sportlasena Ruth Engelhardi maailmarekordit 80 m tõkkejooksus 11,6.
11. septembril 1938 püstitas ta naiste odaviskes uue Saksamaa rekordi 45.74.

Hilisem sportlaskarjäär

Berliini olümpiamängudel 1936 ei saanud ta vigastuse tõttu võistelda. 
Lisa Gelius jätkas võistlemist ka pärast Teist maailmasõda kuni 1952. aastani. Aastal 1950 tuli ta Saksamaa meistrivõistlustel viiendaks.

Pärast sportlaskarjääri

Elisabeth Gelius töötas mitmes Müncheni koolis kehalise kasvatuse õpetajana. 56-aastaselt tegi ta ära ladina keele eksami großes Latinum. Ta töötas umbes 30 aastat Baieri liidumaa spordiliidu ametnikuna. 
Elu lõpus elas ta Tegernsee ääres. Ta mängis kirglikult börsil.

Spordiklubid

Algul (1926–1931) kuulus ta spordiühingusse TSV München 1860, kus oli loodud esimene naistesektsioon Saksamaal, alates 1932. aastast ühingusse Turnerschaft Jahn München. Pärast sõda kuulus ta alates 1. jaanuarist 1948 klubisse MTV 1879 München.

Isiklikku

Lisa Geliuse kasv oli 168 cm ja võistluskaal 62 kg.
Raimu Hanson

Raimu Hanson (sündinud 25. märtsil 1957 Tartus) on eesti ajakirjanik.
Lõpetas 1975 Tartu 1. Keskkooli ja 1980 Tartu Riikliku Ülikooli filoloogiateaduskonna.
Töötab Tartu Postimehes reporterina ja toimetab kultuurilehekülge.
Ta oli Tartu Linnavalitsuse 2011. aasta aunimetuse Kultuurikandja komisjoni koosseisus ja sama komisjon nimetas ta 2011. aasta kultuurikajastajaks. 2006. aasta kultuurikajastaja aunimetuse pälvis ta komisjoni kuulumata.
Avaldanud luulet, kirjandus-, teatri- ja muusikaarvustusi, vesteid, humoreske, portreesid, intervjuusid, reportaaže jms perioodikas ning luulet raamatutes "Noori autoreid '77" (Eesti Raamat, 1979), "Seilates sadamata" (Varrak, 2012) ja "Ma olen Jüri Üdi" (Eesti Keele Sihtasutus, 2013), .
Alan Ball

Alan Ball (sündinud 13. mail 1957 Atlantas Georgias) on filmiauhinnaga Oscar pärjatud USA stsenarist, filmilavastaja ja produtsent. 
Ta on tuntud eeskätt filmi "Tabamatu ilu" stsenaristi ja teleseriaali "Mulla all" loojana.
Argel Fucks

Koondisekarjäär

1991. aastal tuli ta Brasiilia noorte koondisega Lõuna-Ameerika alla 17-aastaste meistriks. 1992. aastal tuli ta Lõuna-Ameerika noorte meistriks ja 1993. aastal noorte maailmameistriks.
Brasiilia rahvuskoondises tegi ta ainult ühe mängu – 29. märtsil 1995 sõprusmängus Hondurase vastu.
Kärevere–Kärkna maantee

Kärevere–Kärkna maantee (registrinumbriga 41) on üks Eesti tugimaanteedest. 
See saab alguse Tallinna–Tartu–Võru–Luhamaa maantee 170. kilomeetril Kärevere külas. Tee pikkus on 12,9 km. Tee lõpeb Tartu–Jõgeva–Aravete maantee 7. kilomeetril Võibla ja Erala külade piiril.

Asulad Tartu–Jõgeva–Aravete maanteel

Kärevere küla, Kämara küla, Õvi küla, Nõela küla, Lammiku küla, Kärkna küla, Võibla küla.
Vāckalni mõis

Vāckalni mõis (saksa keeles Teutschenbergen) oli rüütlimõis (fideikomiss), hiljem Cirsti kõrvalmõis Liivimaal Võnnu kreisis Vecpiebalga kihelkonnas.
Vecpiebalga kihelkond
Kirik: Vecpiebalga kirik
Mõisad: Vecpiebalga kirikumõis | Briņģi mõis | Grotūži mõis | Leimaņi mõis | Vāckalni mõis | Vecpiebalga mõis | Veļķi mõis
Christina Milian

Isiklikku

2009 abiellus ta The-Dreamiga. Neil sündis 26. veebruaril 2010 tütar Violet. Tänapäeval Christina Milian ei ole abiellus. Ajakirjanduses on palju spekuleeritud Christina Milian ja M. Pokora (fr) võimaliku intiimsuhte üle.
Kõo vald

Ajalugu

Kõo vald kuulus Pilistvere kihelkonda. 1897. aastal liideti Kõo vallaga Loopre, Pilistvere ja Arussaare vald. 1934. aastal elas vallas 3523 inimest. Valda kuulus ka Võhma alevik. 1950 loodi valla territooriumil Mõisaküla, Venevere ja Soomevere külanõukogud, mis 1950–1958 kuulusid Suure-Jaani rajooni. Mõisaküla külanõukogu nimetati 1960 Kõo külanõukoguks. 1959–1962 kuulus see Põltsamaa rajooni ja 1963–1987 Viljandi rajooni. Valla staatus ennistati 7. mail 1992.

Haldusjaotus

Kõo vallas oli 15 küla: Arjassaare, Arussaare, Kangrussaare, Kirivere, Koksvere, Kõo, Loopre, Maalasti, Paaksima, Paenasti, Pilistvere, Saviaugu, Soomevere, Unakvere ja Venevere.

Vallavanemad

1992–1992 oli Kõo vallavanem Ain Vahtra, 1992. aastast on vallavanem Tarmo Riisk.
Ungari mütoloogia

Ungari mütoloogia hõlmab ungarlaste ehk madjarite müüte, legende, rahvajutte, muinasjutte ja jumalusi.

Mütoloogiline kosmoloogia

Ungarlaste müütide järgi jagunes maailm kolmeks sfääriks: esimene oli jumalate kodu ehk ülailm (Felső világ), teine oli inimeste maailm ehk keskilm (Középső világ) ja kolmas oli allilm (Alsó világ). Maailma keskkohas seisis kõrge puu: kas Ilmapuu või ka "Elupuu " (Világfa/Életfa). Puu lehestik oli ülailm, mille otsas elas lind nimega turul. Keskilm asus puu tüves ja allilm puu juurte ümber. Mõnes jutus kannab puu ka vilju: kuldseid õunu.

Ülailm

Ungarlaste uskumuste järgi elasid ülailmas jumalad ja head hinged. Kuigi jumalad olid omavahel võrdsed, oli neist kõige olulisem tegelane Isten (ungari keeles "jumal"). Ta valitses maailma, kujundas inimeste saatust, jälgis taevast keskilma ja andis mõnikord välgu abil edasi hoiatusi (mennykő). Isten lõi maailma kurjust esindava "kuradi" (Ördög) abiga. Teiste jumalate hulka kuulusid ka Istenanya ("emajumal"), keda teatakse ka nimega Boldogasszony ("õnnis proua", sõna-sõnalt "õnnelik/rõõmus naine"; hiljem samastati ta katoliku usust tuntud neitsi Maarjaga) ja Hadúr ("sõjapealik" või "väejuht").
Ülailmas asusid ka suuremad taevakehad (Päike ja Kuu). Taevast peeti suureks telgiks, mida hoiab üleval elupuu. Pannoonia madaliku hõivamise aegsete ungarlaste hauapanuste hulgast on teada päikese, kuu ja muu kosmosega seonduva kujutamist.

Keskilm

Keskilma jagasid inimesed mitmete sageli üleloomulike võimetega mütoloogiliste olenditega. Leidus metsade ja veekogude vaime, kellele oli antud käsk inimesi hirmutada. Neil olenditel olid erinevates piirkondades erinevad nimed. Nende seas oli ka naisi; näiteks sellő (näkk), kes elas vees ning kel oli inimese ülakeha ja kala saba. Tuult juhtis vana naine nimega Szélanya ("tuuleema") või Szélkirály ("tuulekuningas").
Sárkány (lohe) oli hirmuäratav elajas: ta on mitmete muinasjutukangelaste vaenlane, kes sümboliseerib ka kangelase vaimset sisemist võitlust; lohel Sárkány oli tavaliselt üks kuni seitse pead. Olend nimega lidérc oli kummituslik ja müstiline olevus, kellel oli mitu erinevat välimust ja kelle teod olid alati pahatahtlikud. Metsas või maa all elasid ka kavalad olendid: haldjad/goblinid (manók) ja pöialpoisid (törpék). Mägedes elasid hiiglased (óriások) ja nii neil kui eelmainitud olenditel oli nii häid kui halbu omadusi.
Mütoloogia lemmiktegelased olid aga haldjad (tündérek) – kaunid noored neitsid või naissoost olendid, keda kujutati sageli kas kehastunud puhtuse või süütusena või mänguliste ja kavalatena. Nad aitasid inimesi, kes vahel võisid neilt ka kolm soovi küsida. Neile haldjatele vastandusid õelate vanade nõidadega samastatud olendid (bábák). Bába tähendab tänapäevases ungari keeles ämmaemandat: algselt olidki ämmaemandad just targad vanemad naised, keda peale ristiusu laiemat levimist hakati samastama nõidadega.

Allilm

Allilm oli halbade hingede (sealhulgas kurjad vaimud ja nende surnute hinged, kes olid olnud julmad ja kurjad) asukoht ja Ördög'i ehk kõige inimeste jaoks halva looja kodu: näiteks tüütud elusolendid nagu kirbud, täid ja kärbsed.
AS Sangla Turvas

AS Sangla Turvas on aastast 1987 Tartu maakonnas Puhjas tegutsev turba kaevandamis- ja töötlemisettevõte.
Ettevõtte eelkäija oli 1923. aastal asutatud Ulila Elektrijaam.
Ettevõte peamised tegevusalad on turbabriketi ja sellest energia tootmine, samuti toodetakse kasvuturvast.
Ettevõte kaevandab turvast Sangla turbamaardlast. Aastane turbatoodang on üle 400 000 m³, millest 80% läheb ekspordiks.
2015. aasta kevadest on ettevõte pankrotis.
Ehitus- ja energeetikafirma KMG Inseneriehitus AS-i tütarfirma Peat Mill ostis 2016. aasta juuni alguses 2,8 miljoni euroga pankrotistunud AS-i Sangla Turvas varad ning tehas pandi jälle tööle.
Galvaaniline eraldus

Galvaaniline eraldus tähendab elektrotehnikas kahe elektriahela niisugust eraldust, mis katkestab nende ahelate vahel otsese vooluraja (nt juhtmeid mööda); seega pole võimalik elektrilaengute vahetu liikumine ühest ahelast teise. Samal ajal saab nende ahelate vahel toimuda elektrienergia ja informatsioonisignaalide edastamine induktiivse ning mahtuvusliku sidestuse kaudu ja elektromagnetvälja ning optilise kiirguse vahendusel.
Kuna galvaaniliselt eraldatud ahelate potentsiaalid on samuti teineteisest eraldatud, kõneldakse näiteks mõõtetrafode puhul ka potentsiaalivabast ühendusest.
Galvaaniliselt eraldamata ahelate vahel kulgeb vool, mille tugevus on määratud nende ahelate vahelise aktiivtakistusega. Samuti võib see vool põhjustada mitmesuguseid häireid signaaliahelates, kahjustada ahelate komponente ja ohustada neid puudutavaid inimesi.
Kõige levinum galvaaniline eraldaja on trafo, elektroonikalülitustes ka optron, milles informatsiooni edastatakse infrapunakiirgusega.
Tallinna Tehnikaülikooli arhitektuuri ja urbanistika akadeemia

Tallinna Tehnikaülikooli arhitektuuri ja urbanistika akadeemia on Tallinna Tehnikaülikooli inseneriteaduskonna ehituse ja arhitektuuri instituudi akadeemiline struktuuriüksus. Asub Tallinnas aadressil Tõnismägi 14.   
Akadeemia, toonase nimega arhitektuuri ja -urbanistikainstituut, moodustati 2013. aasta aprillis TTÜ ehitusteaduskonna akadeemilise allüksusena. Instituudi tegevusvaldkondadeks said arhitektuur, visuaalkunst, insenerigraafika ning kunsti- ja arhitektuuriajalugu.
Pärast ehitusteaduskonna reorganiseerimist inseneriteaduskonnaks ja selle koosseisus ehituse ja arhitektuuri instituudi loomist  1. jaanuaril 2017 kuulub akadeemia Tallinna Tehnikaülikooli ehituse ja arhitektuuri instituudi koosseisu.

Ajalugu

2011. aasta novembris teatas Tallinna Tehnikaülikooli nõukogu oma otsusest luua arhitektuuriprofessori ning urbanistikaprofessori ametikohad. Selle ajendiks oli kavatsus avada arhitektuuri magistriõpe, teha erialast uurimistööd ning viia läbi täiendkoolitust. Professuuride loomisega taasalustati Tehnikaülikoolis arhitektuuriõpe. Tallinna Tehnikaülikooli rektor Andres Keevallik teatas ka, et tehnikaülikoolil on plaanis luua esmalt arhitektuuri ja urbanistika instituut, tulevikus aga ka arhitektuuri ja urbanistika akadeemia.

Õppejõud

Akadeemia juht on Kimmo Sakari Lylykangas (Helsingis asuva omanimelise arhitektibüroo osanik). Akadeemias töötavad lektoritena mitmed arhitektuurimaastikul tuntud arhitektid nagu Jaan Kuusemets, Üllar Ambos, Ioannis Lykouras, Irina Raud ja Emil Urbel. 
Dotsentidena visuaalkunsti õppejõud Raoul Kurvits ja insenerigraafika õppejõud Sergei Letunovitš. Visuaalkunsti vanemlektorina töötab akadeemias Anu Juurak ja arhitektuuriajaloo vanemlektorina Epi Tohvri.
Distsipliin koolis

Paikapanemine

Üheks viisiks, kuidas klassikultuuri kujundada on nt paikapanemine. See tähendab, et reeglid on kõigile teada ning nendest üleastumise korral järgneb karistus. See on tegelikult väga raske süsteem kõigile, kuna sageli on klassis üks patuoinas, kelle tõttu võib kannatada kogu klass ja alata koolikiusamine. See on küll lihtne süsteem – vanemad saavad tagasiside, et kas laps on halb või hea, küll aga puudub toimiv koostöö.

Kujundamine

Teine variant on kujundamine. Antud klassi eesmärk on moodustada toimiv kollektiiv, kus inimesed arvestavad üksteisega. Sellise klassikultuuri kujundamine on väga keeruline, see nõuab suurt tööd ning klassi tundma õppimist. Küll aga on see väga õpilasesõbralik, kuna arvestab ning tunnustab õpilast.
Pole teada, milline nendest klassikultuuridest oleks parim, kuid siiski on kindel see, et klassikultuur tuleb teha, kuna muidu puudub kord.
Jan Gehl

Jan Gehl (sündinud 17. septembril 1936 Kopenhaagenis) on taani arhitekt,   linnaplaneerija ja urbanist.
Ta on endine Kuningliku Taani Kunstiakadeemia linnaplaneerimise professor. Õppejõu ja linnaplaneerimise alaste raamatute autorina on Gehl aastakümneid olnud jalakäija- ja jalgratturisõbraliku linnaplaneerimise eestkõneleja. Tema linnaarendusprojektid hõlmavad selliseid linnu nagu Kopenhaagen, Stockholm, Rotterdam, London, Amman, Masqaţ, Melbourne, Sydney, San Francisco, Seattle ja New York.
Ta on 2000. aastal Kopenhaagenis loodud linnaelu kvaliteedi konsultantsioonifirma Gehl Architects asutajaid.
2017. aasta oktoobris osales Jan Gehl Tallinnas Kanuti Gildi SAAL-is oma elutööd kajastava näituse avamisel.

Haridustee ja töökäik

Gehl lõpetas 1960. aastal Kopenhaagenis Kuningliku Taani Kunstiakadeemia magistrikraadiga arhitektuuris. Aastatel 1960–1966 töötas ta arhitektina. 1966. aastast töötab ta Kuningliku Taani Kunstiakadeemias. Külalisprofessorina on ta töötanud Kanadas, USA-s, Uus-Meremaal, Mehhikos, Austraalias, Belgias, Saksamaal, Poolas ja Norras.
Ruba (Valgevene)

Ajalugu

Rubat mainitakse esimest korda alles XIX sajandil kui Piskunovidele kuulunud mõisa keskust. Mõisa lähedal asus ka koht, kus üle Lääne-Dvina käis parv. Aastast 1924 Valgevene NSV osa. Aastal 1931 rajati Rubasse lubjatehas, selle juurde tekkis aga tööstusasula.  Ametlikult sai asulast alev aastal 1970.
Gregorio Hernández

Gregorio Hernández ehk Gregorio Fernández (1576 Sarria – 22. jaanuar 1636 Valladolid) oli Hispaania skulptor. Ta kuulub Kastiilia barokkskulptuurikoolkonda.
Alates 1605. aastast tegutses Hernández Valladolidis, kuhu ta asus elama sellepärast, et see oli tollal Hispaania pealinn. Pärast töötamist teiste meistrite töökodades asutas ta enese oma, kus tal oli palju õpipoisse ja kaastöölisi ning palju kliente. Pärast surma oli tal palju endisi õpilasi, kes tema stiili järgisid, aga ühtki silmapaistvat jüngrit nende seas ei olnud. Sellegipoolest oli tema kunst omal ajal väga kuulus, mida kinnitab ka asjaolu, et tema hauale Carmen Calzado kloostris paigutati tema portree, mille autor oli tema sõber Diego Valentin Diaz ja millel oli tema loomingut kiitev tekst.
Hernández lõi värvilisi väga realistlikke puuskulptuure ning retaableid. Tema ulatuslikud teadmised inimese anatoomiast võimaldasid tal edasi anda luude kõvadust, lihaste pinget, liha õrnust ja naha siledust. Võrreldes keha suure väljendusrikkusega on skulptuuridel rõivad rasked, nagu papist ning hoiduvad teravatesse ja jäikadesse voltidesse, mis tekitavad valguse ja varju teravaid kontraste. Tema teostele on omane lihtne ülesehitus, rahulikud poosid ja vaoshoitud žestid, mis jätavad kõige suurema väljendusrikkuse näole ja kätele.
Tema teoste kvaliteeti tõstis koostöö kunstnikega, kes muutsid tema skulptuurid mitmevärvilisteks. Selleks kasutati peamiselt tuhme ja lihtsaid värve, ainult väikesed detailid olid värvikamad. Realismi suurendas võltsdetailide kasutamine, mis suurendasid ehtsuse tunnet, näiteks klaasist silmad, elevandiluust küüned ja hambad, korgist vereplekid ning vaigust piisad ja pisarad.
Kunstiajaloolased on esile tõstnud tema tööde emotsionaalsust, spirituaalsust ja dramaatilist tõsidust.
Voldemar Vaga järgi taotleb ta oma skulptuurides "suurt maalilisust ja realismi, siiski mitte täiesti hüljates renessansi plastika traditsioone".
Harry Patch

Henry John Patch ehk Harry Patch (17. juuni 1898 – 25. juuli 2009) oli viimane Esimese maailmasõja veteran, kes osales otseses lahingutegevuses. Enne oma surma oli ta lühikest aega Euroopa vanim mees ja vanuselt kolmas mees maailmas.
Patch sündis Combe Downis Inglismaal müüriladuja perekonnas ning alustas 1913. aastal töömehekarjääri torumehena. 1916. aastal värvati ta Briti armeesse ning 1917. aasta juunis saadeti ta rindele. Ta võitles Passchendaele lahingus (tuntud ka kolmanda Ypres'i lahinguna). 22. septembril sai Patch haavata, kui mürsk plahvatas tema kaeviku ees ning tappis kolm tema kaaslast. Seejärel saadeti ta tagasi Inglismaale, kus taastus pikka aega Wighti saare haiglas. Rohkem ta sõjategevuses ei osalenud.
Pärast sõda jätkas Patch torumehekarjääri kuni pensionileminekuni 1963. aastal. Teise maailmasõja ajal tegutses ta ka tuletõrjujana, kustutades Saksa pommitajate põhjustatud tulekhajusid.
Patch oli kolm korda abielus. Esimest korda abiellus ta 1918. aastal Ada Billingotniga, kes suri 1976. aastal. Teist korda abiellus ta 1979. aastal, kuid tema naine suri juba 1984. aastal. Tema kolmas naine suri 2007. aastal. 
Patch ei rääkinud oma sõjakogemustest enne, kui 1998. aastal, mil ta sai 100-aastaseks. Seejärel võttis ta tihti sõna sõja teemal, rõhutades selle ebainimlikkust. 2007. aastal avaldas ta autobiograafia "The Last Fighting Tommy". Ta osales 2008. aastal ka Esimese maailmasõja lõpu 90. aastapäeva tähistamisel koos teiste Briti veteranide Henry Allinghami ja William Stone'iga. Kui Allingham 2009. aasta 18. juulil suri, sai Patchist viimane Inglismaal elav Esimese maailmasõja veteran ja viimane lahingutegevuses osalenu, samuti Euroopa vanim elusolev mees. Kuid ta suri juba 7 päeva pärast Allinghami Somersetis Fletcher House'i hooldekodus. Patch maeti 6. augustil.
Songi dünastia

Song dünastia  (hiina keeles Sòng Cháo; Wade-Giles'i transkriptsioonis Sung Ch'ao) oli Hiina keisririigi dünastia, mis valitses 960–1279. Songi dünastia tuli võimule pärast Viie dünastia ja Kümne Kuningriigi ajastut, sellele järgnes Yuani dünastia.
Songi valitsus oli maailmas ajaloos esimene, mis andis välja paberraha. Samuti oli see esimene Hiina valitsus, mis rajas püsiva laevastiku. Sellal võeti esmakordselt kasutusele püssirohi ning hakati määrama põhja-lõunasuunda kompassi abil.
Songi dünastia valitsusaeg jaguneb kaheks: Põhja-Song ja Lõuna-Song. Põhja-Songi (hiina keeles 北宋, 960–1127) pealinn oli Bianjing (tänapäeval Kaifeng) Põhja-Hiinas ning dünastia võimu alla jäi enamik Sise-Hiinast. Lõuna-Songi (hiina keeles 南宋, 1127–1279) ajastuks kaotas Songi dünastia Põhja-Hiina Jini dünastiale (1115–1234). Songi õukond taandus Jangtse jõest lõunasse ning viis pealinna Lin'ani (tänapäeval Hangzhou). Ehkki Songi dünastia oli kaotanud kontrolli Hiina tsivilisatsiooni sünnikoha üle Kollase jõe ääres, ei varisenud Songi majandus kokku, kuna Lõuna-Songi riiki kuulus 60 protsenti Hiina rahvastikust ja enamus viljakamast põllumaast. Lõuna-Songi dünastia tugevdas oluliselt oma laevastikku, et kaitsta oma maismaavaldusi ja merepiiri ning korraldada mereretki.