Ērgļi vasallilinnus

Linnuse algusaegadest Liivi sõjani

Erglis Ogre jõe ääras asus muinasajal üks suurimatest latgalite linnustest.
1211 läks piirkond Mõõgavendade ordule ja hiljem Riia Peapiiskopkonnale.
1322 on siin piirkonnas kanda kinnitanud juba Tiesenhausenite perekond. Tegemist on ühe varaseima Tiesenhausenite valdusega Vana-Liivimaal.
1341. aastat olevat ajaloolane Arndt 1753. aastal pakkunud linnuse ehitamisdaatumiks, kuid dokumentaalset kinnitust selle kohta pole. Siiski on seda aastat mainitud asutamisaastana 1397. aasta ürikus ja rajajana on nimetatud Engelbrecht Tiesenhausenit. On arvatud, et 1341. aastal alustatud linnus ehitati puidust ja alles 1397. aastal lubati kivilinnusega jätkata.
1382 on esimest korda mainitud dokumentides Ergli vakust, kui 16. oktoobril toimus päranduse jagamine Bartholomaeus Tiesenhauseni ja tema venna/õepoja Johanni vahel. Pärandiobjektid olid Ergli ja Berzaune vasallilinnused.
1397. aasta 4. juulil on ürikus kirjutatud linnusest, kui Bartolomaeus ja Johann Tiesenhausen said peapiiskop Johann von Wallenrodelt loa kindlus segamatult lõpuni ehitada. Samas jäid nad läänitruuduse murdmise tõttu ilma 1396 peapiiskopi poolt neilt ära võetud Koknese linnusest, kuid säilitasid õiguse Berzaunele ja väiksematele maamõisatele.
1452 kuulusid Erlas (Ergli) resideerivale Engelbert Tiesenhausenile ka Jummerdeni ja Sausseni vakused ja Festeni ja Tolckenhofi mõisad. Viimased kaks olid varem Heinrich Tolcke omanduses. Samuti oli Fehtelni mõis Kalsnava (Calzenau) kihelkonnas Engelberti oma. 1455 kuulus kogu kihelkond Tiesenhausenitele. 1457 kinnitas ka peapiiskop Sylvester Tiesenhausenite õigused Erglile ja Jummurdele.
1500 oli ka Zirsten Tiesenhausenite pärusmõisana Ergli linnusevalduste hulgas, hiljem läks see Vana-Pebalgi linnuselääni koosseisu, kuna viimase omanik Mathias Dembinsky pantis Zirsteni Claus Paykullile.
1510 toimus päranduse jagamine vendade Engelberti, Theodori, Johanni ja Bertrami vahel, millega Ergli jäi esimesele. Linnus kaotas ümberkaudsed mõisad, mis jäid teistele vendadele.
1555 on mainitud Ergli kihelkonda.

Liivi sõjast tänapäevani

1577. aasta juunis tungis tsaar Ivan Groznõi 50 000 mehega Pihkvast Lutsi ja Räisaku kaudu Vana-Liivimaale ja hõivas pärast Krustpilsi langemist raskusteta ka mitmed Tiesenhausenite linnused, nagu Laudona, Berzaune ja Ergli. Ivan Groznõi kätte langesid kõik Ida-Läti ja Keskmaa linnused kuni Väinani jõeni välja. Ergli staarostiks oli sellal Maciej Dembiński. Ergli vallutati 28. augusti paiku, suurvürsti väed tulid Koknesest (Kokenhusen) ja suundusid Jaunpilsi (Jürgensburg) ja Araiši (Arrasch) kaudu Võndu (Cesis, Wenden)
1578 vallutasid poolakad selle venelastelt tagasi.
1585–1589 elas linnuses staarost Woitcheh Dembinski. 1589 anti Ergli Tiesenhausenitele tagasi.
1599 oli Ergli Detlev Tiesenhauseni omand.
1601 üritas tulevane Rootsi kuningas hertsog Karl Põhja-Lätit vallutada. Pärast Võnnu ja Volmari vallutamist jaanuaris suundub ta vägede eesotsas Rauna kaudu Koknesesse. Tee peal vallutab ta veebruaris ka Vana-Pebalgi ja Ergli. Lühikeseks ajaks jääb linnus rootslaste valdusesse. Märtsist alates piirasid rootslased Kokneset ja vallutasid linna, kuid mitte linnust. Piiratuile jõudsid appi poola väed suurhetman Krzysztof Mikołai Radziwiłłi ja Jan Karol Chodkiewiczi juhtimisel. Piirajad piirati linnas sisse. Vahepeal üritab Berzaune pärushärra Johann Tiesenhausen 100 ratsamehe ja 500 jalaväelasega piiratuile appi minna, kuid lüüakse tee peal poolakate poolt puruks. Siis läks Karl Gyllenhielm hertsog Karli käsul 4000 ratsa- ja 800 jalamehega piiratuid päästma. 23. mail toimus Ergli all kokkupõrge, milles 300 rootslast langes ja ülejäänud põgenesid. Viimaks tehti rootslaste poolt veel kolmas katse Koknese piiratuid vabastada, kuid juunikuus Koknese all toimunud lahingu rootslased kaotasid ja siis alistusid ka linnas olijad. On teateid, et linnus rüüstati – ilmselt siis poolakate poolt. Ergli all hukkus poolakate käe läbi ka Fabian von Tiesenhausen.
1624 kinnitas Rootsi kuningas Gustav II Adolf Ergli ja Akenhofi leitnant Hans Heinrich von Tiesenhauseni omandusse. Hiljem sai Hans kindralmajoriks, Eestimaa maanõunikuks ja võis kasutada tiitleid Ergli vabahärra (Freiherr zu Erla) ning Herr auf Borchholm (Porkuni), Neuenhof und Pernigel. Tema poeg Hans Heinrich kutsus end 1672 Ergli ja Rakvere vabahärraks (Freiherr zu Erla und Wesenberg).
1734. aasta 22. veebruaril müüs rüütelkonna peamees Hans Heinrich Freiherr zu Tiesenhausen pärandi jagamisel saadud Ergli mõisa võla katteks maanõunik Gotthard Wilhelm von Bergile.
1776 teatas pastor Bergmann oma ajalooraamatus, et lossist on säilinud veel ainult kõrge torn.
1782. aasta 26. aprillil müüs maanõunik Friedrich Reinhold von Berg mõisa ülemleitnant Otto Johann von Transehele.
1829. aasta paiku joonistas Ergli linnust markiis Paulucchi. Linnusest polnud palju alles – vaid varemetes seinad ja kõrge väravatorn.
XX sajandi I poolel oli veel säilinud linnuse võimas tellistest peatorn ja osaliselt ka ringmüüri.
1944 osutus Ergli olevana keset rindejoont ja allesjäänud varemed, sealhulgas ka torn, purustati lahingutes vundamentideni.

Ehitus

Plaanil meenutab linnus ruutu küljepikkustega 44*44 meetrit, linnuse edelanurgas asus elukorpus mõõtudega 10*12 meetrit. Keset linnuse lõunakülge seisis võimas värav – valdustorn, mis kaitses ka sissekäiku lossi ja mille sisekorruste küljepikkused olid u 7*8 meetrit. Linnus oli arvatavasti varustatud ka idaküljel asuva eeslinnusega, mis meenutas kolmnurka küljepikkusega 30 meetrit.
Ehitustüübilt on tegemist tornlinnusega, mille suure telliskivitorni müüridega külgnes nelinurkne müüriga ümbritsetud majandusruumidega linnusehoov. See põhjaliku tellisetehnikaga ehitatud torn järgis XIV sajandi Liivimaa linnuseväljapääsude ehitustraditsioone; ka ürikud viitavad samale ehitusajale: nii on teada, et juba Engelbrecht Tiesenhausen alustas linnuse ehitust ja tema poeg Johann jätkas töid 1397. aastal. Võrreldes tavapäraste vasallilinnuste tornidega on selle ehitus laiem; torni mass läheneb neile tornidele, mida rajas XIV sajandi lõpus ordu Lutsi (Ludza, Ludsen). Ergli torni ülemine osa valmis lõplikult XV sajandil; sellest ajast pärinevad ka ümmargused petiknišid ja tulirelvade jaoks määratud võtmeaugu kujulised laskeavad. Torni ülemist osa oli laotud ka maakividega. Müür oli väljastpoolt pikitud väikeste õhutusavadega.