Celeron

Mudelid

Enne Celeroni väljalaskmist oli Intel sunnitud lahkuma low-end turult Cyrix 6x86, AMD k6 ja IDT WinChip protsessorite tõttu. Need protsessorid olid mõeldud juba vananenud Socket 7 platvormi jaoks. Nendega konkureeris ainult Pentium MMX, mis tol ajal oli juba low-end turu protsessor. Aga Pentiumi MMX jõudlus polnud enam piisav ja Intel otsustas teha Pentium II baasil soodsa protsessori. Nii õnnestus Intelil võita konkurentidelt suur turuosa.

Covington

Esimesed Celeroni pere protsessorid olid tehtud Сovington-tuumaga, mis oli tegelikult Deschutes tuum ilma L2-vahemäluta. L2-vahemälu puudumine viis selleni, et protsessor oli märgatavalt aeglasem. See tekitas olukorra, et uue arhitektuuriga uus protsessor oli vanast märgatavalt aeglasem. Enamik eksperte reageeris uuele protsessorile negatiivselt, andes Celeronile hüüdnimesid nagu Slugeron, Celery või Deceleron. See sundis Intelit hiljem uut tuuma tegema. Covingtoni tuumaga ilmus ainult kaks mudelit 266 ja 300 MHz sagedusega. Samal ajal, need protsessorid olid head ülekiirendamise jaoks, kuna enamikku neist võis ülekiirendada sagedustele 400 ja 450 MHz või rohkemgi. Ülekiirendatud protsessorite jõudlus 3D-mängudes ei olnud palju väiksem kui sama sagedusega Pentium II protsessoritel, kuid nad olid mitu korda odavamad.

Coppermine-128

Coppermine-128 Celeronid kuuluvad juba Pentium III perre. Coppermine-128 tuum on ehitatud Coppermine tuuma baasil ja nagu varemgi on L2-vahemälu 128 kB, ning FSB sagedus 66 MHz. Suurimaks uuenduseks oli SSE käsustiku tugi, mis oli Coppermine tuuma pärand. Coppermine Celeronide ja Pentium III ainsateks vahedeks oli Celeroni vähendatud L2-vahemälu ja esisiini sagedus 66 MHz. Peaaegu kõik tol ajal toodetud protsessorid, sealhulgas AMD omad, kasutasid juba esisiini sagedusega 100 ja isegi 133 MHz, mille tõttu Celeroni jõudlus oli väiksem kui teistel protsessoritel.
Kui AMD esitles Duron protsessoriseeriat, kui vastust Celeronile, siis 66 MHz esisiini tõttu Celeroni konkurentsivõime puudus. Intel ei tahtnud Celeroni esisiini sagedust 100 MHz peale tõsta, sest tol ajal toodeti veel Pentium II protsessoreid 100 MHz sagedusega, mida oli vaja realiseerida. Kuid 3. jaanuaril 2001 esitles Intel esimest Celeroni pere protsessorit, mis kasutas esisiini sagedusega 100 MHz, milleks oli Celeron 800.
Esimesed Celeron protsessorid Coppermine-128 tuumaga (stepping cA2 ja cB0, 533-600 MHz) töötasid 1,5 V tuuma pingel, Celeroni jaoks sagedusega 633–700 MHz oli pinge 1,65 V; hiljem tegi Intel protsessoreid, mis põhinesid uuel tuuma revisjonil ja kasutasid 1,7 (stepping cC0, 566–850 MHz) ja 1,75 V pinget (stepping cD0, 566 (OEM, Re-Celeron 850),733–1100 MHz). Erinevalt protsessoritest cB0 steppinguga olid uuendatud protsessorid stabiilsemad ja kergemini ülekiirendatavad.
Kõik Coppermine-128 Celeron protsessorid oli toodetud Socket 370 jaoks ja kasutasid FC-PGA tüüpi pakendit.

Mobile Pentium III Celeron

14. veebruaril 2000 esitles Intel, nagu varemgi, Celeroni mobiilseid versioone, mis olid mõeldud odavatele mobiilsetele arvutitele paigaldamiseks. Protsessoridel kasutati Coppermine-128 tuuma, mille esisiin töötas 100 MHz sagedusega. Hiljem lisandusid protsessorid, millel esisiini sagedus oli 133 MHz. Mobile Pentium III Celeron protsessorite seria ei toeta energiasäästmise tehnoloogiat SpeedStep. 21. mail 2001 esitleti Mobile Pentium III Celeron 600L ja 500L mudelid. Protsessoritel oli madalam toitepinge: 1,35 volti võrreldes 1,6 voldiga tavalisel Celeron Coppermine-128 mobiilsel versioonil. Maksimaalne TDP 600L versioonil on 14,4W erinevalt tavalisest mobiilsest Celeron 600 versioonist, millel TPD 20,0 W.
Välja töötati Mobile Pentium III Celeron protsessorid, millel oli väike energiatarve. 21. mail ja 30. jaanuaril 2001 esitleti Celeron 600U ja 500U protsessoreid. Nende toitepinge oli veelgi madalam (1,1 V) ja seetõttu olid ka madalama TDP väärtusega (600U mudelil – 9,7 W). Protsessorid olid ette nähtud paigaldamiseks kontori- ja sülearvutisse.
Mobile Pentium III Coppermine-128 tuumaga Celeron protsessorite seeria toodeti 495-kontaktse mPGA2 või BGA2 korpustega tüüpides või joodeti otse emaplaadile.

Willamette-128

15. mail 2002 esitles Intel uut Celeron protsessorit, mis oli ehitatud NetBurst arhitektuuri baasil ja millel oli Willamette tuum, mis on sarnane Pentium 4 omaga, erinevuseks on Celeroni 128 kB kärbitud L2-vahemälu. Jättes kõrvale asjaolu, et protsessoril olid kõik tavalise Willamette tuuma omadused, vähendas kärbitud L2-vahemälu oluliselt protsessori jõudlust. Aga reklaam mängis olulist rolli selle protsessori turundamisel, sest müügis pakuti arvuteid Pentium 4 protsessoriga, "C" tähega lõppus, mis tähendas, et tegelikult oli tegemist Celeron protsessoriga. Celeron Willamette-128 tuumaga ilmus kahes versioonis – 1,7 ja 1,8 GHz. Pärast Celeroni ilmumist Northwood-128 tuumaga võeti need protsessorid tootmisest maha.

Cedar Mill

Celeron D protsessorid Cedar Milli tuumaga ilmusid 2006. aasta teise kvartali alguses. Cedar Milli tuumast, mis oli kasutatud Pentium 4 protsessorites, nad erinesid, sest nende L2-vahemälu on 512 kB. Toodeti Celeron D 352 (3,2 GHz) ja Celeron D 356 (3,33 GHz) mudeleid. Seeria ei kestnud kaua, sest selleks ajaks otsustas Intel loobuda NetBurst arhitektuurist ja minna üle Core arhitektuurile.

Wolfdale

2008. ja 2009. aastal ilmusid Celeron Dual-Core protsessorid, mis põhinevad Wolfdale (45 nm) tuuma R0 steppingul. Nende L2-vahemälu maht on 1 MB ja esisiini sagedus on 800 MHz. Seeria oli esindatud kahe protsessoriga – E3200 (SLGU5) ja E3300 (SLGU4), vastavalt 2,4 ja 2,5 GHz sagedusega. 2010 aasa jaanuari algusel ilmus E3400 (SLGTZ) 2,6 GHz sagedusega. Peamine vahe Allendale Celeronidega on kaks korda suurem L2-vahemälu (seega parem jõudlus) ja Intel VT-x toetus.

Sandy Bridge

Teatanud plaanidest alustada Celeron protsessoride tootmisega Sandy Bridge arhitektuuriga. On teada ühest ühetuumalisest mudelist – Celeron G440 (1600 MHz, max TDP 35 W) ja kahest kahetuumalisest mudelist – G530 ja G540 (2400 MHz ja 2500 MHz, max TDP 65 W).
Väljaandmise tähtaeg oli 2011. aasta septembris.

Clarkdale

Kui Intel tutvustas oma i3 ja i5 protsessoreid koodnimega "Clarkdale" jaanuaris 2010, tutvustati ka uut Celeroni seeriat, mille esimeseks mudeliks sai Celeron G1101. See on esimene Celeroni protsessor integreeritud PCI Express siiniga ja integreeritud graafikaga. Vaatamata sellele, et ta kasutab sama kiipi nagu i5-6xx protsessorid, ei toeta ta Turbo Boost, Hyper Threading, VT-d, SMT, Trusted Execution Technology või AES käsustiku tehnoloogiaid ja kasutab ainult 2 MB L3-vahemälu.

Jasper Forest

Celeron P1053 on emaplaadile integreeritud protsessor Socket 1366 jaoks "Jasper Forest" perekonnast. Teised selle perekonna liikmed on Xeon C35xx ja C55xx märgistusega. Jasper Forest on tihedalt suguluses Lynnfield tuumaga, omades nelja tuuma, 8 MB L3-vahemälu, QPI liidest, kuid Celeroni puhul on enamus nendest asjadest keelatud.

Celeron M

Celeron M-i aluseks on Pentium M-i sarnased tuumad, mis olid mõeldud mobiilsete arvutite jaoks. Sellel protsessoril oli kärbitud L2-vahemälu ja see ei toetanud SpeedStep tehnoloogiat. SpeedStepi puudumise tõttu on akude kestvus oluliselt lühem, kuid kuna Celeron M TDP oli madalam kui Pentium M mudelitel, said nad üsnagi populaarseks.
Celeron M ei ole Intel Centrino platvormi osa, sest Intel pole dikteerinud emaplaadi kiibistiku tüüpi ja Wi-Fi olemasolu.