google/wiki40b huggingface dataset:
Eduard Toman

Eduard Toman (sündinud 25. mail 1960 Harkivis) on Eesti näitleja, lavastaja ja laulja.

Haridus

Toman lõpetas 1978. aastal Harkivis keskkooli ning astus 1979. aastal Moskva B. V. Štšukini nimelisse Kõrgemasse Teatrikooli, mille lõpetas 1983. aastal.

Töökäik

Alates 1983. aastast on ta töötanud näitleja ja lavastajana Tallinna Vene Teatris. 1993–2005 oli ta teatri kunstiline juht. 
Ta on kirjutanud muusikat mitmele teatrilavastusele, osalenud muusikaprogrammides ja kirjandussaadete salvestustel raadios. Tal on mänginud mitmes eesti filmis, näiteks "Need vanad armastuskirjad" ja "Tulivesi". Ta on teinud kaasa televisiooni draamasarjades "Salmonid" (1993–1995), "Kelgukoerad" (2006–2007), "Tuulepealne maa" (2008), "Kättemakskontor" (2013), "Viimane võmm" (2015) ja muusikalis "Oliver!" (2003). Lauljana on ta üles astunud nii kontsertidel kui ka telesaadetes.

Liikmesus

2009. aastast on ta Keskerakonna ja Tallinna linnavolikogu liige.

Isiklikku

Eduard Toman oli üle 30 aasta abielus teatrikunstnik Marianne Kuurmega, neil on kaks last ja neli lapselast. 2016. aastal sündis Eduard Tomanil uue elukaaslasega tütar.
Alexander Andreas Ernst von Baer

Alexander Andreas Ernst von Baer (10/22. aprill 1826 Königsberg – 25. veebruar/10. märts 1914 Repniku) oli Eestimaa maanõunik, Kihlevere ja Piibe mõisnik.
Ta oli Karl Ernst von Baeri poeg.
Alexander von Baer abiellus 9/21. veebruaril 1854 Cäcilie von Stackelbergiga (18/30. oktoober 1833 Haapsalu – 9/21. juuli 1881 Tartu).
Kostivere vald

Kostivere vald (saksa keeles Kostifer) oli vald Harjumaal Jõelähtme kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1891 ja siis liideti see vald Jõelähtme vallaga.
Hõbekoger

Alamliigid

Hõbekogrel on kaks alamliiki: harilik hõbekoger (Carassius auratus gibelio) ja hiina hõbekoger (Carassius auratus auratus). Mõningad autorid peavad neid eraldi liikideks.
Rahivere soo

Rahivere soo on soo Jõgeva maakonnas Jõgeva vallas.
Soo turbakihi paksus on kuni 3,7 m.
Émile Cartailhac

Édouard-Philippe-Émile Cartailhac (15. veebruar 1845 Marseille – 25. november 1921 Genf) oli prantsuse arheoloog.
Émile Cartailhac oli pärit vanast Aveyroni alamaadlisuguvõsast. 
Tema isa oli Lyonis tolliametnik ning Émile lõpetas seal keskkooli. 
Ta õppis Toulouse'i ülikoolis õigusteadust ning 1868 sai temast advokaat. Ta oli oma kutsealast vähe huvitatud ja suurelt jaolt oma onu Armand de Quatrefages de Bréau, tolleaegse Toulouse'i ülikooli zooloogia õppejõu ja hilisema Loodusloomuuseumi professori mõjutusel tekkis Émile'il kirg loodusloo vastu.
1864 korrastas Cartailhac koos Eugène Trutat'ga Édouard Filholi poolt rajatud Toulouse'i Loodusloomuuseumi inimese paleontoloogia kollektsioone. Pariisi maailmanäituse ajal 1867 võttis ta Gabriel de Mortillat' ja Édouard Lartet kõrval osa antropoloogiagalerii rajamisest. Aastast 1884 korraldas ta Saint-Raymond'i muuseumi ekspositsiooni Saint-Serninis. 1887 oli ta Toulouse'i põhikorraldaja. Viimaste asutuste ekspositsioon pärines suurelt jaolt Cartailhaci väljakaevamisest. 
Cartailhac oli 1867. aastast Kesk-Prantsusmaa Arheoloogiaseltsi liige ning 1914-1921 seltsi president. 
Aastast 1899 oli võistluse Jeux Floraux korraldajate seas.
1910 pidas loenguid Toulouse'i ülikoolis.
Wilhelm Anderson

Wilhelm Robert Karl Anderson (16/28. oktoober 1880 Minsk – 26. märts 1940 Meseritz) oli Eesti astrofüüsik.
1936–1939 Tartu Ülikooli dotsent.

Isiklikku

Ta isa Nikolai Anderson oli keeleteadlane.
Tema vend Walter Anderson oli folklorist.
Tema vana-vanaisa Gustav Emmanuel Stockenberg oli eesti vaimulik.
Separatiivne määrus

Separatiivne määrus on lauses lähtekohta väljendav määrus.
Sulustvere ohvrikivi

Sulustvere ohvrikivi on ohvrikivi Viljandimaal Põltsamaa kihelkonna Sulustvere külas.
Võsu-liivsibul

Kirjeldus

Taime kõrgus 10–25 cm. Juurmine lehekodarik tihe, sibulakujuline, koosneb äraspidimunajatest lihakatest lehtedest. Taim paljuneb vegetatiivselt rohkete noorte lehekodarike moodustumise teel. Õisikuvars näärmekarvadega ja süstjate lehtedega. Kroonlehed näärmekarvadega, ripsmelise servaga, andurjalt väljaulatuva ripsmelise keskrooga.

Kasvukoht

Eestis levinud peamiselt Kagu-Eesti liivastes männikutes ja nõlvadel.
Metasüsteem

Metasüsteem ehk süsteemide süsteem on süsteemiteoorias süsteem, mille abil analüüsida, kirjeldada, üldistada ja modelleerida teisi süsteeme. Metasüsteemi kirjeldavat mudelit nimetatakse metamudeliks.
Matemaatikas kasutatakse metasüsteemi mõistet domeeni D jaoks kehtiva matemaatilise modelleerimise reeglite süsteemi tähenduses. 
Kultuuriuurimuses ja sotsioloogias mõistetakse metasüsteemi all konteksti, miljööd, situatsiooni, ökosüsteemi, looduskeskkonda ning bioloogilisi protsesse, mis ümbritsevad inimese poolt loodud süsteeme ning on nendega vastastikuses käitumuslikus suhtes. 
Küberneetikas mõistetakse metasüsteemi juhtsüsteemi või kontrollisüsteemi tähenduses. Juhtimisküberneetika (management cybernetics) ning selleg seoses elavate süsteemide mudeli (Viable System Model) looja Stafford Beer räägib metasüsteemist kui metakeelest, mis toimib laiema kontekstina ning omab suuremat variatiivsust (variety).
Majandusteaduses mõistetakse metasüsteemi all üldist (globaalset) majandust vastandina piiratud majandussüsteemidele. Arshad Naim oma raamatus "Komplementaarsus" ("Complementarity") defineerib metasüsteemi millenagi, mis asub väljaspool süsteemi.
Ants Viires

Ants Viires (kuni 28.02.1938 Veber; 23. detsember 1918 Tartu – 18. märts 2015) oli eesti etnoloog ja kultuuriloolane.

Elulugu

Viires lõpetas 1937. aastal Hugo Treffneri gümnaasiumi. Õppis Tartu Ülikoolis esialgu filoloogiat, alates 1940. aastast etnograafiat. Samal ajal alustas ta töötamist Eesti Rahva Muuseumis, kus tegutses kuni 1946. aastani, sõja ajal tegeles ta muuseumikogude päästmise ja säilitamisega. Saksa okupatsiooni ajal mobiliseeriti Viires sõjaväe politseipataljoni tõlgiks, see seik sai hiljem tema karjäärile saatuslikuks. 1946–1949 oli Viires Tartu Ülikoolis aspirantuuris, lugedes samaaegselt ka loenguid etnograafiast. 1950. aastal algas aga äge "kodanlike natsionalistide" vastu suunatud kampaania, mistõttu äsja aspirantuuri lõpetanud Viires ei leidnud enda haridusele vastavat tööd ning pidi end elatama juhutöödest planeerija, maadeparandaja ja kooliõpetajana (1952–1956). Samaaegselt valmis Viiresel aga oluline uurimus eesti puitarhitektuurist, mille kaitsmisel sai ta 1955. aastal ajalookandidaadi kraadi. 
1956. aastal õnnestus Viiresel leevendunud oludes saada tööd Ajaloo Instituudis, kus ta töötas koos Harri Mooraga arheoloogiasektoris, alates 1968. aastast juhtis aga etnograafide rühma tööd. 1977. aastal moodustati eraldi etnograafiasektor, ent Viirest selle juhiks ei jäetud, sest taas meenutati tema sõjaaegseid "patte", pealegi ei astunud Viires NLKP-sse. Alles 1983. aastal õnnestus tal saada vastmoodustatud etnoloogiasektori juhiks, kelleks ta jäi 1988. aastani. Aastatel 1992–1997 oli ta Ajaloo Instituudi etnoloogia ja kunstiajaloo osakonna etnoloogia sektori kohusetäitja. 1996. aastal sai ta Eesti etnoloogia edendamise eest Riigivapi IV klassi teenetemärgi. 
Viirese viljakas teadlasetöö jätkus ka edaspidi, viimastelgi aastatel ilmus tema artikleid eesti kultuuriajaloo kohta.

Isiklikku

Graafik Evi Tihemets oli Ants Viirese abikaasa.
Sangla tuulik

Sangla tuulik on tuulik Eestis, mis asub Tartu maakonnas  Elva vallas Puhja alevikus.
Sangla tuulik rajati 2007. aastal Puhja aleviku servale Tartu–Viljandi maantee lähedale. Selle võimsus on 0,3 MW, see kuulus Sangla Turvas AS-ile. 
Elektrituuliku tootja ja tarnija oli Taani tootja Vestas. Tuuliku kõrgus on 54 meetrit, labad on 17 meetrit pikad.
Pere ja Kodu

Pere ja Kodu on aastast 1993 ilmuv kodundusteemaline Eesti ajakiri. 
Aastatel 1994–1997 andis ajakirja välja AS Impressum, 1997–2000 AS Eesti Ajakirjade Kirjastus ja seejärel AS Ajakirjade Kirjastus. Ajakiri ilmub üks kord kuus.
Ajakiri hakkas ilmuma 1993 nimega Noore Pere Leht, aastast 1994 ilmub nimega Pere ja Kodu.
Ajakirja peatoimetaja on Heidit Kaio.
Pärnu Saalemi kirik

EEKBKL Pärnu Saalemi kirik (ka Evangeeliumi Kristlaste Pärnu Saalemi vabakoguduse palvela) on kirik Pärnus aadressil Suur-Posti 18a.
Kirik ehitati 1933.
Lai tänav (Tartu)

Lai tänav (Breitstraße) on tänav Tartus.
Tänav algab Toomemäelt, suundub üldjoones kirdesse ning lõpeb Emajõe ääres, ristudes Vabaduse puiesteega. See on ligikaudu 610 m pikk ning vanalinna tänavale omaselt kurviline. Tänav asub tervikuna Tartu muinsuskaitsealas.
Lai tänav ristub Jakobi ja Kloostri tänavaga vasakult ning Jaani, Rüütli ja Magasini tänavaga paremalt. Alates Jakobi tänavast on see peatee.
Nimest hoolimata ei ole Lai tänav tänapäeva mõistes kuigi lai.

Liiklus

Lai tänav kulgeb veidi allamäge. Tänav on kahesuunaline. Juulini 2011 oli see ühesuunaline: seda mööda tohtis sõita ainult mäest alla Emajõe suunas. Kes tahtis sõita vastupidises suunas, pidi seda tegema Kroonuaia tänava kaudu, mis kulgeb Laia tänavaga enam-vähem rööbiti sellest loodes ja on ühesuunaline. 30. juulil 2011 muudeti tänav kahesuunaliseks.
Lai tänav on tänapäeval oluline transiittänav, sest seda mööda saabuvad Tartusse Tallinna poolt tulevad sõidukid Jakobi tänava kaudu.

Ümbruskond ja hooned

Tänava ühes otsas on Vabadussild, teises Toomemägi.
Toomemäe nõlval olev maja Lai 1 on tuntud kui Ado Grenzsteini maja. Laia tänava ääres asuvad Tartu vanim puitehitis (nr 24), Tartu vanim elumaja (Jaani ja Laia tänava nurgal – kus tegutseb ka Korporatsioon Fraternitas Tartuensis), korporatsiooni Vironia Tartu konvendihoone (nr 30) ning Tartu botaanikaaed (nr 38). Lai tänav 35 ehk Magasini 12 hoones elas 1918–1921 skulptor Jaan Koort, õue on paigaldatud ka tema bareljeef. Laia tänava jõepoolses otsas on ainsana maapealse rajatisena säilinud Tartu keskaegse linnamüüri katked.

Nimi

Tänava nimi oli aastail 1950–1987 Ivan Mitšurini tänav, vene sordiaretaja Ivan Mitšurini auks.
NELF

NELF (lühend ingliskeelsest nimetusest New European Left Forum, eesti keeles Uus Euroopa Vasakfoorum) on 1991. aasta novembris loodud vasakparteide ühendus. Eestist kuulub NELFi Eesti Vasakpartei, kes liitus 1995. aastal.
NELFi põhiliseks töövormiks on kaks korda aastas toimuvad koosolekud, millest põhiliselt võtavad osa liikmesparteide välissekretärid. Traditsiooniks on saanud, et talvine koosolek toimub Lõuna-Euroopas ja suvine Põhja-Euroopas.
Barcelonas 1993. aastal toimunud koosolekul võeti vastu ühine deklaratsioon "Uus Euroopa uues maailmas", milles on fikseeritud NELFi põhilised poliitilised seisukohad.
Dublinis 1996. aasta mais toimunud koosolekul alustas tööd NELFi naistefoorum.
1996. aasta oktoobris pandi Helsingi koosolekul paika Maastrichti lepingut käsitlevad ühised seisukohad.
6.–8. juunil 2003 toimus NELFi koosolek Helsingis ja Tallinnas, mille raames toimus ka tollase Tallinna linnapea vastuvõtt raekojas.
2004. aastal loodi NELFi baasil kaks üle-euroopalist parteid Euroopa Vasakpartei ja Põhjala Vasak-Roheline Allianss.
2006. aasta suvine koosolek toimus Kopenhaagenis.
Richard Hausmann

Richard Gustav Gotthard Hausmann (10. detsember (vana kalendri järgi 28. november) 1842 Võrus – 19. detsember 1918 Tartus) oli silmapaistev baltisaksa ajaloolane ja arheoloog.
Hausmann sündis Tartust pärit kullassepa Franz Hausmanni ja Amalie Cordesi perekonnas. 1862. aastal asus ta Tartu Ülikool keemiat õppima, kuid esimese semestri järel leidis ta, et tema tõeliseks kutsumuseks on siiski ajalugu ning pühendus sellele. Tartus õppis ta ajalugu kuni 1868. aastani, siirdudes seejärel edasi Göttingeni, kus õppis Georg Waitzi käe all, tutvudes õigusajalooga ning omandas väga heal tasemel allikakriitilised oskused. Ühe semestri veetis Hausmann ka Viini ülikoolis, kus täiendas end ajaloo abiteaduste alal. 1870. aastal lõpetas ta oma õpingud magistritööga "Das Ringen der Deutschen und Dänen um den Besitz Estlands bis 1227" ning naasis Tartu Ülikooli, sedakorda juba õppejõuna. 1880. aastal kaitses ta ka doktoritöö teemal "Studien zur geschichte Königs Stephan v. Polen". Seega sai temast hea üldajaloo ekspert.
Tartu Ülikoolis töötas Hausmann kuni 1898. aastani, täites dotsendi, professori ja prorektori ametikohuseid. Lisaks üldajaloole luges Hausmann ka Baltikumi keskaja, allikaõpetuse ning arheoloogia loenguid, olles neis valdkondades kõrgel tasemel. Lisaks sellele oli Hausmann aastatel 1882–1890 ka Tartu Ülikooli raamatukogu direktor. Samuti oli ta üks Õpetatud Eesti Seltsi aktiivsemaid liikmeid.
Hausmann uuris küllaltki erinevaid valdkondi, alustades Liivimaa ajaloo allikate tuvastamisest välisarhiivides ning lõpetades arheoloogiliste kaevamiste teostamisega, uurides eriti rauaaegseid kivikalmeid Lõuna-Eestis ja Põhja-Lätis, saavutades kõikjal oma aja kohta silmapaistvaid saavutusi. Kestvaimad saavutused olid tal siiski eestkätt Liivimaa keskaja uurimises, aga ka arheoloogia populariseerimisel, samuti ka Tartu varasema ehitusajaloo uurimisel, viimases valdkonnas oli ta juhtiv jõud kuni surmani. Tema tugeval allikakriitikal ning põhjalikul arhiivitööl baseeruv uurimistegevus sai eeskujuks paljudele hilisematele baltisaksa ajaloolastele, nii et välja kujunes koguni Hausmanni koolkond, kuhu kuuluvateks võiks lugeda Hermann von Bruiningki, Otto Harnacki, Friedrich Bienemann nooremat, Arnold Feuereisenit, Ernst Seraphimi, Johannes Hallerit, Otto Greiffenhagenit, Leonid Arbusow nooremat ja paljusid teisi.
Eesti rahvusliku ajalooteaduse kujunemise seisukohalt oli Hausmannil emeriitprofessorina 20. sajandi alguses oluline roll eestlastest ajaloohuviliste juhendamisel, kelle seas olid näiteks Martin Lipp, Villem Reiman ja Johan Kõpp.
Igor Severjanini preemia

Igor Severjanini preemia on aastast 1996 Riigikogu Ühendatud vene fraktsiooni algatusel igal aastal välja antav auhind vene kultuuri populariseerijale Eestis.
Moskva barokk

Moskva barokk, ka Narõškinite barokk või Narõškinite stiil on omapärane vanavene ehitustraditsiooni ja barokkarhitektuuri sünteesiv segastiil, mis valitses Kesk-Venemaal 17. sajandi teisel poolel ja 18. sajandi alguses. Stiili nimetati 1920. aastatel Narõškinite perekonna järgi, kes püstitasid Venemaal esimesed kirikud selles stiilis.

Ajalugu

Barokkstiili mõjud jõudsid Venemaale Poolast Ukraina kaudu. Esimesed kirikud uues barokkstiilis ehitati rikkale vene kaupmehesuguvõsale Narõškinitele (kelle hulgast oli pärit ka Peeter I ema Natalja Kirillovna Narõškina) kuuluvates maavaldustes. Need olid ehitatud punasest tellisest ja kaunistatud valgest lubjakivist detailidega. Kiriku kellatorn oli integreeritud fassaadi sisse, mitte ei asetsenud eraldi nagu varasemas Venemaa arhitektuuris enne 17. sajandit. Tavaliselt oli kellatorn kõrgem kui tsentraalehitise põhiplaaniga kiriku kaheksanurkne kesktorn. Moskva ümbrusest levis stiil Venemaal laiemalt.
Teatud sarnaseid jooni Moskva barokiga omab kitsalt regionaalne Stroganovide stiil, mis ühendab rühma Uurali piirkonna kirikuhooneid.
18. sajandi algul asendub Narõškinite barokk läänelikuma Peetri barokiga (Петровское барокко), 1730. aastatel Jelisaveta barokiga (Елизаветинское барокко, tuntuim esindaja Bartolomeo Rastrelli).
Palsamipappel

Kirjeldus

Palsamipappel on Põhja-Ameerika üks põhjapoolsema levikuga lehtpuid. Kasvab boreaalse vööndi mäestikes kui ka tasandikel kogu kontinendi ulatuses.
Palsamipappel on vastupidav, kiirekasvuline ja lühiealaine puu, elades harva vanemaks kui 200 aastat. Lehed on ümara alusega ja pikalt ahenevad, pealt tumerohelised, alt rohekasvalged ja veidi kleepuvad.

Paljunemine

Paljuneb seemnetega, kuid enamasti vegetatiivselt. Palsamipappel on kahekojaline puu, see tähendab, et ühel puul on ainult emasõied ja teisel ainult isasõied. Palsamipappel kasvab üksikult või väikeste saludena. Ühe salu puud on tavaliselt ühest soost, kuna on hakanud kasvama ühe ja sama algpuu juurevõsudest.

Levik

Levinud Põhja-Ameerika põhjaosas, Eestis introdutseerituna parkides, metsakultuurides, hajusalt metsistunult.

Ökoloogia

Paljud loomad kasutavad palsamipapli oksi toiduks. Lehtedest toituvad mitmete liblikaliste röövikud.

Kasutamine

Pehmet heledat puitu kasutatakse ehituses.
2. Bundesliga

Ajalugu

Liiga käivitus 1974. aastal põhja- ja lõunatsooni jagatuna. Alates 1981. aastast on liiga üleriigiline.
Maksim Saat

Maksim Saat (sündinud 29. veebruaril 1944 Moskvas) on Eesti majandusteadlane.

Elulugu

Lõpetas 1961 Tallinna 2. Keskkooli, 1967 Tallinna Polütehnilise Instituudi (TPI) majandusteaduskonna, 1973 Eesti NSV TA Majanduse Instituudis (MI) aspirantuuri, majanduskandidaat (1977, Eesti NSV Teaduste Akadeemia), väitekiri "Проблемы повышения коэффициента сменности в промышленности (на примере промышленности Эстонской ССР)". Täiendas end 1991 ja 1994 Saksamaal Paderborni Ülikoolis, 1993 USA-s Bentley Kolledžis, 1995 Kanadas Dalhousie Ülikoolis jm. 
Oli 1970–1988 Teaduste Akadeemia MI teadur ja vanemteadur, 1988–1991 TPI dotsent, 1992– TTÜ ärikorralduse instituudi tootmis- ja teeninduskorralduse õppetooli juhataja, professor. Lugenud rahvusvahelise ärikorralduse, innovatsiooni juhtimise ja tootearenduse, projektijuhtimise, tootmiskorralduse jt kursusi; koostanud õppevahendeid.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: rahvusvaheline ärikorraldus, ärieetika, innovaatika. International Association for Energy Economicsi (1990), European Business Ethics Networki (1998), International Society for Business Educationi, European Association of International Educationi, European International Business Academy liige. Üle 70 teadustrükise.

Isiklikku

Maksim Saat on Joosep Saadi poeg, Luule Saadi ja Mari Meele vend.
Coali maakond

Coali maakond (Coal County) on maakond USA-s Oklahoma osariigis. Geograafilised koordinaadid on 34° 36′ N, 96° 18′ W
Maakonna halduskeskus on Coalgate.
Maakonna pindala on 1350 km², millest 8 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 5925. Aastal 2000 oli elanike arv 6031.

Ajalugu

Coali maakond moodustati 16. juuli 1907. aastal.
Kalju vald

Kalju vald (saksa keeles Gross-Kaljo) oli vald Läänemaal Kullamaa kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1930.
Valla alal asus Kalju, Leila ja Maidla.
Roela vald (Palamuse kihelkond)

Roela vald (saksa keeles Rojel) oli vald Tartumaal Palamuse kihelkonnas. Vald eksisteeris 1866–1893 ja siis liideti see vald Tarakvere vallaga.
Rein Põllumaa

Rein Põllumaa (30. juuli 1930 Tartu – 25. detsember 1990 Tallinn) oli eesti arst ja poliitik.
Ta sündis aastal 1930 Tartus teadlaste perekonnas, kuid kaotas varakult vanemad ja kasvas üles günekoloogist onu Arnold Põllumaa perekonnas. Ta õppis Jakob Westholmi Gümnaasiumis ja kui kasuisa aastal 1942 Saksa okupatsioonivõimude poolt Tallinnast Viljandisse saadeti, jätkas ta õpinguid Viljandi Maakonna Poeglaste Gümnaasiumis (hilisemas Viljandi 2. Keskkoolis).
Tema keskkooliaegse lektüüri hulka kuulus Schopenhauer. Ta võttis osa koolipoiste Nõukogude okupatsioonivõimu vastase organisatsiooni tegevusest ja arreteeriti 16. aprillil 1949 Viljandis. 24. juunil 1949 mõistis tribunal talle § 58-1a ja § 58-11 järgi 25+5 aastat. Karistust kandis ta Karagandõ oblastis Karlagis. Vangilaagrist vabanes 25. novembril 1955.
Aastal 1956 lõpetas ta Viljandi Töölisnoorte Keskkooli ja asus seejärel õppima Tartu Riikliku Ülikooli arstiteaduskonda, mille lõpetas aastal 1962 arstina. Üliõpilasena võttis ta osa Üliõpilaste Teadusliku Ühingu neuroloogiaringi tööst ja pälvis üleliidulistel üliõpilaste teadustööde võistlusel tööga "Kusepõie reflektoorse talituse muutused ja selle tsüstomeetriline uurimine pea- ja seljaaju traumadega haigetel" kuldmedali.
Aastatel 1962–1964 töötas ta neuroloogina Põlva Rajooni Keskhaiglas. Aastatel 1964–1983 oli ta Tartu Linna Polikliiniku neuroloogiaosakonna juhataja ja aastast 1980 ka Tartu linna peaneuroloog. Aastal 1969 kaitses ta meditsiinikandidaadi kraadi väitekirjaga "Цистометрические исследования моторики и тонуса мочевого пузыря у больных с повреждением спинного и головного мозга" ("Kusepõie motoorika ja toonuse tsüstomeetrilised uuringud pea- ja seljaaju  haigetel"). Seejärel tutvus ta põhjalikult Idamaade kultuuri ja  hiina nõelravitehnikaga; tema initsiatiivil avati aastal 1977 Tartu Linna Polikliinikus nõelravi kabinet. Aastast 1983 töötas ta Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudis vanemteadurina ja aastast 1987 Tallinnas hilisemas Eesti Südamekeskuses neuroloogi, teaduri ja vanemteadurina.
Ta oli Eesti Looduseuurijate Seltsi, Eesti Akadeemilise Orientaalseltsi ning Eesti Neuroloogide, Neurokirurgide ja Psühhiaatrite Seltsi liige. Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale. Ta osales aktiivselt fosforiidisõjas. Tallinnas olles astus ta õigusvastaselt represseeritute ühingu Memento liikmeks. Samuti astus ta ERSP liikmeks ja valiti Eesti Kongressi saadikuks.
Rein Põllumaa suri 25. detsembril 1990 Tallinnas ja ta maeti 4. jaanuaril 1991 Metsakalmistule.
Mullaviljakus

Mullaviljakus on mulla spetsiifiline kvalitatiivne omadus. Selle võime on varustada taimi toiteelementide, vee ja hapnikuga. Mulla viljakus tuleneb huumuse- ja saviosakeste sialdusest, huumushorisondi tüsedusest, aktiivveemahutavusest ja mulla reaktsioonist. Viljakus on tunnus, mis eristab mulda pinnasest ja kivimist. Viljakaks peetakse mulda, mis suudab rahuldada kultuurtaimede vajadusi ja tagab nende suure saagi. Seega lähtutakse mulla viljakuse hindamisel bioproduktsiooni funktsioonist ning see moodustab olulise, ent siiski ainult ühe komponendi mulla ja maa kvaliteedist.
Eristada saab looduslikku ja kunstlikku mullaviljakust. Loodusliku mullaviljakuse määravad mulla omadused koos väliskeskkonna teguritega olukorras, kus inimtegevuse mõju taime kasvu tingimustele puudu. Kunstlik mullaviljakus kujuneb loodusliku viljakuse baasil, mille saagi suurendamise eesmärgil lisandub inimtegevuse mõju maaharimise, väetamise, niisutamise, kuivendamise, taimekaitse jms. kujul. Mulla potentsiaalne viljakus on kvalitatiivne tunnus, mille määravad mula koostis, režiimid ja omadused. Mulla efektiivne viljakus väljendub kvantitatiivselt taime saagikuses ning see avaldub taimede võimes toota sellel mullal teatud kogus fütomassi ning seda väljendatakse kvantitatiivselt saagi suurusena pinnaühiku kohta.
Haritava mulla viljakust hinnatakse Eestis boniteedi 100-punktilise hindeskaalaga. Mulla boniteet näitab mulla omadustest sõltuva viljakuse suhtelist taset selle hindamisaegses seisundis. Maa boniteet on maa tootlikust iseloomustav lõppnäitaja, mille leidmisel lähtutakse mulla boniteedist ja teistest maatüki omadustest, mis võivad mõjutada põllukultuuride kasvamist. Boniteet väljenda mulla ja maa kvaliteeti eelkõige viljakuse ja põllumajanduse tootlikkuse seisukohast.
Üüste allikad

Üüste allikad (ka: Mustallikad) on allikad Rapla maakonnas Märjamaa vallas.
Allikad moodustavad kuus allikarühma, mille vesi suubub Üüste ojja. Allikatest suurim on Mustallikas.
Fennougristika

Fennougristika on keeleteaduse haru, mis tegeleb soome-ugri keelte uurimisega.
Eklektitsism (kunst)

Eklektitsism (kreeka keeles eklektikos = väljavaliv) ehk eklektika on kunstistiil, 
arhitektuuri- ja sisekujunduslaad, mis kujutab endast erinevate ajalooliste stiilielementide segamist ja täiendamist originaalitsevate detailidega. 
Tuntumaid eklektiliselt mitmekesiseid kunstisuundi oli historitsism. Eklektitsism hakkas 19. sajandi teisel poolel peamiselt fassaadikujunduses ajaloolisi stiile välja tõrjuma.