google/wiki40b huggingface dataset:
Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager

Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager (saksa keeles Arbeits- und Erziehungslager) oli kinnipidamisasutus, mis tegutses Saksa okupatsiooni ajal Tallinnas.
Tallinna Töö- ja Kasvatuslaager tegutses Tallinna Keskvangla territooriumil. Vangla oli okupatsioonivõimude poolt üle võetud 1941. aasta sügisel ja nimetati ümber seoses määrusega töö- ja kasvatuslaagrite asutamise kohta suvel 1942. Selle nime all tegutses see kuni 1944. aasta septembrini. Laagrit nimetati ka Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagriks nr 1. Laager allus Julgeolekupolitseile ja SD-le.
Tallinna Töö- ja Kasvatuslaagril oli kaheksa välilaagrit, kus kinnipeetavaid tööle rakendati. Vanglas peeti kinni nii koonduslaagritesse edasi saadetavaid isikuid, poliitilise politsei uurimise all olijaid ja süüdimõistetuid kui ka kriminaalkurjategijaid.
Matthew Festing

Robert Matthew Festing (sündinud 30. novembril 1949) oli Malta ordu suurmeister 11. märtsist 2008 kuni 28. jaanuarini 2017.
Matthew Festing on Suurbritannia feldmarssali Sir Francis Festingi poeg. Ta kannab kuuldeaparaati.
Jaanuaris 2017 astus Festing vastuolude tõttu Vatikaniga ja pärast kohtumist paavst Franciscusega suurmeistri ametist tagasi.
Vello Puujalg

Vello Puujalg (6. märts 1962 Kuressaare – 7. aprill 1995 Rakvere) oli eesti harrastuskunstnik.

Elukäik

Vello Puujalg õppis kunsti kujutava kunsti kaugõppe kursusel Tartu kunstimuuseumi juures, Lembit Saartsi, Silvia Jõgeveri ja Indrek Hirve juures. Rakveres sai temast rühmituse R-Kunst üks loojaid ja organiseerijaid organiseerijaid. R-Kunsti käivitamisega julgustas ta kõiki teisigi kohalikke kunstnikke enam loomingule pühenduma. Koos Anne Kokkoviga korraldasid nad Kaurikoolis kunstiklassi tööd, mille kaugemaks eesmärgiks oli Rakvere laste kunstikooli loomine. Osales kõikidel rühmituse R-Kunsti näitustel – 1994 jõulunäitus, 1995 naistepäevanäitus ja kevadnäitus Rakvere teatris.
Vello Puujalg suri 1995. aastal ning on maetud Kudjape kalmistule.

Looming

Tema meelisteemaks oli linnakeskkond. Ta töötas eri materjalide ja tehnikatega, elu lõpuperioodil oli valdav õlimaal. Tema töid on eksponeeritud Lätis, Venemaal ja Saksamaal.

Isikunäitused olid Kuressaares 1984. ja 1986. ning Rakveres 1995. aastal. Kahel aastal – 1985 ja 1989 – sai ta oma tööde eest Kuressaare linna preemia. Osales Saaremaa Loominguliste Noorte Organisatsiooni ja Saaremaa Kunstiklubi (alates 1981) töös.

Mälestuse jäädvustamine

Et toetada Rakvere noori kunstnikke ja põlistada Vello Puujala nimi, loodi Vello Puujala nimeline stipendiumifond.
Kõpu kalmistu (Kõpu)

Kõpu kalmistu on kalmistu Kõpu kihelkonnas (kuni 1911. aastani Viljandi kihelkonnas) Viljandimaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Punaküla külas Põhja-Sakala vallas Viljandi maakonnas.
Esimene teadaolev kirjalik teade Kõpu kalmistust on 1889. aastast. Kalmistut kavatseti laiendada 1936. aastal, kuid see plaan jäi teostamata.
Kõpu kalmistu on alates 1997. aastast riiklik ajaloomälestis. Kalmistu on praegu kasutusel ning on üldiselt hästi hooldatud, selle pindala on 1,87 ha.

Ehitised kalmistul

Kalmistu peavärav on Viljandi maantee ääres. Kalmistu idaosas on historitsistlik maa- ja telliskivist kabel. Kalmistule on 1915. aastal püstitatud hauakuju, mis 1999. aastast on riiklik kunstimälestis.
Teratogeenid

Haigustekitajad

Viirused võivad olla kõik teatud perioodil teratogeense mõjuga, kuid kindla teratogeense mõjuga on punetised, tsütomegaloviirus (kuulmisvaegused) ning Coxsackie viirus.
Bakterid pole tavaliselt teratogeensed, kuid erandiks on süüfilis.
Algloomad – läbi Platsenta liiguvad tavaliselt eosloomad, millest ohtlikuim on toksoplasmoosi põhjustav Toxoplasma gondii.

Ravimid

Kõik ravimid võivad olla teatud perioodidel teratogeense mõjuga. Selleks peab olema kõigil ravimitel teratogeensusaste kirjeldatud. Mitme ravimi koostoimel on aga tagajärjed ennustamatud.

Olmemürgid

Ohtlikud on lakid, lahustid ja värvid, näiteks kõik nitrovärvid, liimid, vaigud, formaldehüüd, putukamürgid, taimekaitsevahendid.

Alkohol

Alkohol on suuremates kogustes kindel kesknärvisüsteemi kahjustaja ning lootel võib välja kujuneda fetaalne alkoholisündroom.

Nikotiin

Nikotiin pole otsene teratogeen, kuid lootel on närvisüsteem alles arenemisjärgus ning suitsetavate rasedate vastsündinud võivad alakaalulised olla. Ka võib suureneda risk enneaegseks sünnituseks ja nurisünnituse oht.

Narkootiku]id

Kujuneb lootel sõltuvussündroom, millega tuleb hakata tegelema sünnihetkest. Vastasel juhul tekivad vastsündinul krambid ning hingamisseisak, mis lõpeb surmaga. Kokaiin võib põhjustada nurisünnitust, platsenta enneaegset irdumist ning pärsitud kasvu.
Mari Kodres

Mari Kodres on Eesti ajakirjanik.
Otto I (Saksi)

Perekond

Otto oli dünastia esiisa Saksi krahvi Liudolfi (suri 866) ja tema naise Oda (suri 913) noorem poeg. Tema vendade-õdede hulgas olid tema vanem vend Brun, nende isa valduste pärija, ja Liutgard, kes 876. aastal abiellus Karolingide kuninga Ludwig Nooremaga. Abielu väljendas Liudolfi domineerivat positsiooni Saksi maadel.
873. aasta paiku abiellus Otto ise Hedwigaga (suri 903), arvatavasti Babenbergide (Poppoonide) aadlisuguvõsast ja Frangi princeps militiae Heinrichi tütrega. Nad said kaks poega, Thankmari ja Liudolfi, kes surid enne neid, kuid nende kolmas poeg Heinrich Linnupüüdja järgnes talle Saksi hertsogina ja valiti hiljem kuningaks. Otto tütar Oda abiellus Karolingide Lotharingia kuninga Zwentiboldiga, keiser Arnulfi pojaga. Perekonda kutsuti isa järgi Liudolfingideks, peale tema pojapoja keiser Otto Suure troonile asumist hakati seda kutsuma Ottoonide dünastiaks.

Valitsemine

Kuningas Ludwig Noorema hartaga Gandersheimi kloostrile 26. jaanuarist 877 kirjeldatakse pago Suththuringat (Lõuna-Tüüringi piirkond) kui in comitatu Ottonis (Otto krahvkonnas). Ta järgnes oma vennale Brunile pärast viimase surma Lüneburgi nõmme lahingus (Ebsdorfis) 2. veebruaril 880, võideldes viikingitest sissetungijate vastu.
Valitsedes tohutute Saksi ja Tüüringi valduste üle on Ottot hilisemates allikates mainitud kui dux, samas kui 28. jaanuaril 897 ilmunud kaasaegses hartas kirjeldatakse Ottot, kui marchio, ja pago Eichesfelden (Eichsfeld) leidub nüüd tema krahvkonnas (mark). Ta oli 908. aastal ka Hersfeldi kloostri ilmikabt ja 50 aastat hiljem kirjeldati teda kroonik Widukindi Corveyst poolt kui magni ducis Oddonis (suurhertsog Otto), kui kirjeldati tema õe Liutgardi abiellumist kuningas Ludwigiga.
Vaatamata oma dünastilistele suhetele olid Ottol Karolingide õukonnaga ainult lõdvad sidemed ja ta lahkus harva Saksimaalt. Ta jäi piirkondlikuks Ida-Frangi vürstiks ning tema isandad Ludwig Noorem ja keiser Arnulf, kelle mõlemaga olid tal head suhted, sekkusid harva Saksi autonoomiasse. Oma maadel oli Otto tegelik vürst ja ta kehtestas end ka maksukogujana naabritelt slaavi hõimudelt idas, nagu dalemintsid.
Widukindi Corveyst sõnul pakkusid "saksi ja frangi inimesed" pärast viimase Karolingist monarhi Ludwig III Lapse surma 911. aastal Ottole Ida-Frangi kuningriiki. Ta ei nõustunud sellega siiski oma vanuse tõttu, vaid viitas selle asemel Frangimaa hertsog Konradile. Selle aruande õigsust peetakse kaheldavaks.
Otto suri järgmisel aastal Wallhauseni Königspfalzis. Ta maeti Gandersheimi kloostri kirikusse.
Klitteni vald

Vallaosad

Dürrbach (Dyrbach), Jahmen (Jamno), Jasua, Kaschel (Košla), Klein-Radisch (Radšowk), Klein-Oelsa (Wolešnica), Klitten (Klětno), Tauer (Turjo) ja Zimpel (Cympl).
Rõuge mõisa park

Rõuge mõisa park on kaitsealune park Võru maakonnas; see jääb Rõuge ürgoru servale. Pargi pindala on 6,5 ha.
Pargis leidub ka välismaalt sisse toodud puuliike: nt ginnala vaher (Acer ginnala) ja siberi nulg (Abies sibirica).
Esildis

Esildis on ametlik ja enamasti kirjalik pöördumine, mis sisaldab konkreetseid ettepanekuid mingi küsimuse kohta.
Marcel Deslauriers

Marcel Deslauriers [mars'el delorj'e] (22. juuli 1905 Montreal – detsember 1988) oli  Kanada kabetaja, suurmeister rahvusvahelises kabes. 
Ta võitis 1956. aastal kabe maailmameistrivõistluste olümpiaturniiri ning pälvis sellega ka maailmameistri nimetuse, kuid kaotas selle taas 1958. aastal maailmameistrimatšis Iser Kupermanile.
Deslauriers oli tippmängija ka Kanada kabes.
Pildiraamat

Pildiraamat on verbaalset ja visuaalset teksti kombineeriv raamat, milles juhtivaks elemendiks on pildid. Enamasti on pildiraamatu adressaadiks laps, kuid järjest enam ilmub ka kogupere- või üksnes täiskasvanutele loodud pildiraamatuid. Pildi ja sõna osakaal võib suurel määral varieeruda, kusjuures pildi-sõna kombinatsioonid võivad olla põhimõtteliselt lõputud. Pildiraamatuga on lähedalt seotud koomiks ja graafiline romaan.

Pildiraamatu ajaloost

Esimeseks lasteraamatuks peetakse aastal 1658 ilmunud entsüklopeedilist pildiraamatut "Orbis sensualium pictus" ("Nähtav maailm piltides"), mille autoriks oli tšehhi pedagoog ja õpetlane Jan Amos Komenský.  Pildiraamatud hakkasid laiemalt levima alates 18. sajandi lõpust, mil hakati ülitama spetsiaalselt lastele mõeldud kirjandust. Pildiraamatu areng on tugevalt sõltunud trükitehniliste võimaluste arengust. Esialgu kasutati raamatute illustreerimiseks puu- ja vaselõikeid ning puugravüüre. Sellisel juhul oli piltide ja sõnalise teksti ühendamine leheküljepinnal suhteliselt keerukas. Esimesed värvipildid ilmusid raamatutesse 1830. aastatel. 1930. aastatel kasutusele võetud ofsettrükk andis olulise tõuke tänapäevaste pildiraamatute väljakujunemisele. 21. sajandil on pildiraamatud kasvav trend, ulatudes kommertseesmärgil masstiražeeritud väljaannetest kõrge kunstilise tasemega innovatiivsete trükisteni. Tuntumad pildiraamatute autorid läbi aegade on nt Heinrich Hoffmann, Wilhelm Busch, Beatrix Potter ja Maurice Sendak.

Pildiraamat eesti (laste)kirjanduses

19. sajandil kasutati nii eesti algupäraste kui tõlkeliste lasteraamatute illustratsioonidena trükikodades leiduvaid anonüümseid klišeesid. Esimeseks eesti lasteraamatute illustraatoriks peetakse Karl August Hindreyd, kellelt ilmus 1906 kolm pildiraamatut "Pambu Peedu", "Piripilli Liisu" ja "Seene Mikk". Sõjaeelses Eesti Vabariigis oli 75% lasteraamatutest illustreeritud, kõige viljakamaks illustraatoriks kujunes Richard Kivit. Illustraatoritena olid tuntud ka Hando Mugasto, Natalie Mei, Karl August Hindrey jt. Pärast sõjaaegset ning -järgset kiratsemist ilmus viiekümendatel ja kuuekümnendatel juba uus illustraatorite põlvkond: Asta Vender, Silvi Väljal, Edgar Valter, Heldur Laretei jt. Kitsamas mõttes pildiraamatuid ilmus nõukogude perioodil suhteliselt vähe, eredamaid näiteid on neist nt Silvi Väljali "Jussikese seitse sõpra" (1966) ning Jaan Tammsaare illustreeritud pildiraamatud.
Alates 20. sajandi lõpust ja 21. sajandi algusest on hulk autoreid keskendunud pildiraamatute loomisele või illustreerimisele, sh Edgar Valter, Henno Käo, Piret Raud, Katrin Ehrlich, Marja-Liisa Plats jpt. Rikkalikult on ilmunud pildiraamatuid väikelastele, aimeraamatuid, eksperimenteerivaid pildiraamatuid ning koguni Pilteepos Kalevipoeg.
Eesti Tuleviku-uuringute Instituut

Eesti Tuleviku-uuringute Instituut on aastal 1992 (teistel andmetel 1991) asutatud mittetulundusühing, mis aastast 2009 on Tallinna Ülikooli alluvuses (Tallinna Ülikooli Eesti Tuleviku-uuringute Instituut).
Instituudi tegevusvaldkonnad on nt tuleviku-uuringute metodoloogia ja metoodika, tulevikuseire, innovatsioon, loomemajandus, kusjuures neid vaadates keskendutakse Eestile.
Instituudi kauaaegne juht on olnud Erik Terk.
Aleksander Pulver

Aleksander Pulver (sündinud 5. jaanuaril 1956) on eesti psühholoog.
Ta lõpetas aastal 1980 Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia erialal.
Ta on Tallinna Ülikooli professor, psühholoogia instituudi direktor. Aastatel 2002–2007 oli ta Tallinna Ülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan.
Andi Hektor

Andi Hektor (sündinud 22. augustil 1975) on eesti füüsik ja teaduse populariseerija.

Haridus- ja töökäik

Andi Hektor lõpetas 1993. aastal C. R. Jakobsoni nimelise Viljandi I Keskkooli ja 1998. aastal Tartu Ülikooli bakalaureusekraadiga teoreetilise füüsika erialal. Aastatel 1998–2000 jätkas ta õpinguid Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika magistriõppes; vahepeal, 1999. aastal, oli lühikest aega Århusi Ülikooli külalismagistrant. 2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikooli teoreetilise füüsika instituudis magistrikraadi magistritööga "Discrete Symmetries and Group Extensions in Quantum Physics" ("Diskreetsed sümmeetriad ja rühmade laiendamine kvantfüüsikas"; juhendaja TÜ väljateooria õppetooli dotsent Rein Saar).
2008. aastal kaitses Andi Hektor Tartu Ülikooli juures doktoritöö teemal "Neutrino physics beyond the Standard Model" ("Standardmudeli järgne neutriinofüüsika"; juhendaja Martti Raidal).
Koos Mait Münteliga töötas 2010–2013 CERNis. Lühemalt on töötanud ka Uppsala Ülikoolis, Helsingi Ülikoolis, Soome Kiirguskaitse Keskuses (STUK) ja Cambridge'i Ülikoolis.
Praegu töötab vanemteadurina Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis (KBFI) ning on külalislektor Tartu ja Helsingi Ülikoolis.

Teadustöö

Tema teadustöö põhisuunad on osakestefüüsika, astroosakestefüüsika, kosmoloogia, kosmilised kiired ja andmeteadus.
Andi Hektor on koos Els Heinsaluga üks ürituse Teadusmarss eestvedaja ja surverühma Teaduskoda algatusrühma liige.

Teaduse populariseerija

Andi Hektor on füüsika populariseerija. Koos Kristjan Kannikesega on ta avaldanud raamatu "Higgsi bosoni lugu", mille eest pälvisid autorid 2013. aastal teaduse populariseerimise auhinna II preemia kategoorias teaduse populariseerimine trükisõna abil. Samuti oli Hektor üks seitsmest teaduse populariseerimise auhinna III preemia laureaadist 2008. aastal.

Teoseid

Ta on rohkem kui 170 teadusartikli ja paljude populaarteaduslike kirjutiste kaasautor.
Käru valla vapp

Käru valla vapp on Rapla maakonnas asunud endise Eesti haldusüksuse Käru valla vapp.
Vapp kinnitati 20. mail 1992.

Vapi kirjeldus

Pikuti poolitatud kuld-sinisel kilbil vastandvärvides kaheksakodaraline ratas.

Põhjendus

Vapivärvid viitavad Käru ajaloolisele kuuluvusele Järva- ja Pärnumaa koosseisu, ratas- valla nimele. Ühtlasi tähistab ratas arengut ja liikumist.
Millsi maakond

Ajalugu

Millsi maakond moodustati 1851. aastal. Maakond sai nime major Frederick Millsi järgi, kes hukkus Ameerika-Mehhiko sõja Churubusco lahingus.
Tsiatsungõlmaa harjutusala

Tsiatsungõlmaa harjutusala  (võru keeles tsiatsungõlmaa 'seasongermaa') on Kaitseväe harjutusala Võrumaal, Võru valla Juba külas. Tsiatsungõlmaa harjutusala kuulub eraldiseisva harjutusalana Nursipalu harjutusvälja koosseisu.
Harjutusalal asub 300-meetrise laskerajaga poolkinnine lasketiir ja kaks õppevälja taktikalisteks lähiharjutusteks.
Harjutusala pindala on 32 ha. Harjutusala valitseja on Kaitseväe logistikakeskus.
Tsiatsungõlmaa harjutusala rajati 1993. aastal.
2013. aasta veebruaris avati Tsiatsungõlmaa harjutusalal elektroonilise sihtmärgisüsteemiga lasketiir, mida peetakse Balti riikide moodsaimaks.
Jakob Palk

Jakob Palk (28. märts 1908 Halinga, Pärnumaa – 15. detsember 1991 Abja-Paluoja, Viljandimaa) oli Eesti puuviljandusteadlane ja sordiaretaja.

Elulugu

Jakob Palk oli talupidaja poeg.
Lõpetas 1927 Vana-Vigala Põllunduskooli, 1930 Jäneda Põllutöökeskkooli, 1944 Kehtna Aianduse Instituudi, põllumajanduskandidaat (1963, EMMI), väitekiri "Õuna- ja ploomipuu pookealused Eesti NSV-s". Oli 1931–1936 Eesti Seemnevilja Ühisuse Jõgeva ja Luunja seemnekasvandustes aedvilja seemnekasvanduse abijuhataja ja aastast 1938 juhataja. 1936–1938 puukoolipraktikal Lätis ja Saksamaal. 1944–1945 Riikliku Seemnevilja Trusti agronoom, 1945–1964 EMMI Polli katsebaasi teadur, 1964–1972 vanemteadur.

Teadustöö

Uurinud viljapuude agrotehnikat, aretanud õunapuu vegetatiivaluseid (E53, E56, E75 jt, kokku 10 alusetüüpi). Avaldanud töid viljapuude pookealustest, võrakujundamisest ja agrotehnikast. Nõukogude Eesti preemia (1967, kollektiivis). Üle 80 teadustrükisse, sh mitu monograafiat.
Xenophanes

Xenophanes (Ξενοφάνης, 570-480 eKr) oli Vana-Kreeka filosoof, poeet, ja ühiskonna ning religiooni kritiseerija.

Elu

Xenophanes oli pärit Kolofonist, Jooniast. Ta filosofeeris erinevates Vahemerepiirkondades, eriti lõuna-Itaalia ja Sitsiilia Kreeka kolooniates, liikudes ühest linnast teise. Ta olevat olnud Archelaose õpilane ning Parmenidese õpetaja. Varem arvati ka et ta oli ka Elea Zenoni, Parmenidese kolleegi õpetaja ning seega ka lähedane Elea koolkonnale. Tänapäeval seda aga tõeks enam ei peata.

Filosoofia

Xenophanese filosoofiast teame eelkõige tema luule kaudu, mida on aga säilinud ainult hilisemate kreeka autorite kirjanduslikes laenudes. Oma luules ta kritiseerib ja heidab nalja paljude kaasaegsete nähtuste ja ideede üle, nagu näiteks kreeka mütoloogia inimesekujuliste jumalate üle, ning pilab ka kreeklaste suurt austust sportlaste vastu. 

Xenophanes hülgas, nagu ka Herakleitos, usu jumalatesse ning sellesse, et jumalad on inimesesarnased. Ta ütles, et Homeros teenis raha sellega, et valetas jumalate ja nende omaduste kohta. Inimese-sarnaste jumalate kohta ütles ta: 
 
„"Kui härgadel ja hobustel ja lõvidel oleksid käed ja nad oskaksid kätega maalida ja teha asju nagu inimesed, siis hobused teeksid üllaste ratsude sarnaseid, härjad uljate härgade sarnaseid jumalakujusid ning iga liik kujusid oma kujutise järgi"“
 – Xenophanes: Fragment 15
 
Selle asemel rääkis Xenophanes ühest jumalast, kes on abstraktne, universaalne, muutumatu, liikumatu ja ka alati ning kõikjal kohalolev. See jumal ei olnud inimesekujuline ega tal ei olnud ka mingeid inimlikke iseloomuomadusi ega nõrkusi. Jumal oli piirideta. Xenophanese mõtlemist peetakse panteistlikuks, ka peetakse teda esimeseks monoteistiks lääne filosoofia ajaloos.
Xenophanes kirjutas ka, et poeedid peaksid rääkima jumalatest ainult selliseid lugusid, mida saab ka ühiskondlikult rakendada. Hiljem võttis Platon sellesama idee omaks. Xenophanes uuris ka fossiile, ning jõudis nende põhjal järeldusele, et kunagi kattis vesi kogu maapinda. Tema epistemoloogiline arusaam oli, et on olemas absoluutne tõde, aga inimesed surelikena ei ole võimelised seda mõistma. Seetõttu saavad inimesed toetuda vaid hüpoteesidele. Võime käituda, nagu teame tõde, aga peame teadvustama endale, et on väga ebatõenäoline, et see, mida me teame, on ka tegelikult tõde. Selle idee võttis hiljem omaks Karl Popper ning see on ka kriitilise ratsionalismi alus.
Užgorod

Ajalugu

8.–9. sajandil piirkonda jõudnud slaavlased ehitasid Užgorodi kohale linnuse. 9. sajandil oli Užgorod Kiievi-Vene edelapoolseks piirilinnaks. Kirjalikes allikates on linnust mainitud 903. aastal, kui linna vallutasid ungarlased vürst Árpádi juhtimisel.
1241. aastal põletasid tatarlased Batu-khaani juhtimisel linna maha.
1320. aastal läks linn 360 aastaks itaalia Drugethi aadlisuguvõsa kätte. Reformatsiooni ajal sai linnast protestantide keskus.
1707. aastal oli linnas ungari vabadusvõitluse juhi Ferenc II Rákóczi staap. 1775. aastast on linnas kreekakatoliku piiskopi residents.
1919–1938 kuulus Tšehhoslovakkiale, 1938–1944 Ungarile, 1945. aastast alates Ukrainale (Nõukogude Liidu koosseisus 1944–1991). 1945. aastal avati linnas ülikool.

Rahvastik

Linn on läbi aegade olnud paljurahvuseline, seal elab ukrainlasi ja russiine (kokku umbes 89 900), venelasi (11 100), ungarlasi (8000), slovakke (2500) ja juute.

Transport

Užgorodis on raudteejaam ja lennujaam.
SU-152

Eellugu

Detsembris 1942 saadud luureandmed näitasid, et sakslased kavatsevad 1943. aasta suvekampaanias kasutusele võtta uued soomusmasinad (Panther ja Elefant). Selle vastukaaluks otsustati välja töötada raske liikursuurtükk. Uue masinaga hakkasid tegelema Tšeljabinski tehase nr 100 konstruktorid ning projekt sai koondnimeks "Objekt 236" (vene Объект 236). Katsemasinat hakati ehitama 31. detsembril 1942 ning juba 25. jaanuaril 1943 oli uus masin valmis, seega valmis masin kõigest 25 ööpäevaga. Edasi läks masin koodnimega KV-14 katsetustele. 14. veebruaril 1943 võeti liikursuurtükk Punaarmee relvastusse nimega SU-152 ja 1. märtsil algas Tšeljabinskis masina seeriatootmine.

SU-152 tehniline lahendus

Liikursuurtükki SU-152 hakati tootma tanki KV-1S šassiile, mis tol ajal oli samuti seeriatootmises. 
SU-152 pearelvaks sai pilusuudmepiduriga 152 mm haubits ML-20S, mille raua pikkuseks oli 26,8 kaliibrit. Selle haubitsa soomust läbistava mürsu algkiiruseks oli 600 m/s ning 2000 meetri pealt läbistas see 100 mm soomust. Soomustläbistava mürsu kaal oli 48,78 ja kild-fugassmürsul 43,5 kg ning selle algkiiruseks oli 655 m/s. Kuna haubits ML-20S oli liiga suur, ei olnud võimalik paigutada seda liikuvasse torni nagu tankil KV-2, vaid selle jaoks oli vaja ehitada korpusele kinnine liikumatu soomustorn nagu näiteks sakslaste StuG III-l. Kahurit oli võimalik liigutada horisontaalselt mõlemale küljele 6° (kokku 12°), vertikaalselt aga −5° kuni +18°. Kahuri laskekiirus oli aga väga väike, 2 lasku minutis. Liikur oli varustatud panoraamsihikuga kaugete märkide tulistamiseks ning otsesihtimisega laskmisel teleskoopsihikuga ST-10. Otsesihtimise laskekauguseks oli 700 m. Masina torni lael oli viis prisma vaatepilu, peale nende oli torni esiseinas veel ka juht-mehaaniku tripleksklaasiga kaetud vaatepilu. Tootmise käigus projekteeriti masinale turell 12,7 mm õhutõrjekuulipilduja DŠK (vene ДШК) jaoks.
Soomuse paksus suurtükimaskil oli 120, korpuse esiküljel 70 ja külgedel 60 mm.
Liikursuurtükid varustati raadiojaamadega 10-RK-26 ning sisemiseks sidepidamiseks deadmega TPU-3. 
KV-1S tootmise lõpetamisega lõppes ka 1943. aasta lõpus SU-152 tootmine, mida selleks ajaks oli valminud 704 masinat.
Narva Keskraamatukogu

Narva Keskraamatukogu on keskraamatukogu Narvas aadressil Malmi tänav 8. Raamatukogu direktor on Maritsa Ort.
Raamatukogu ajalugu algab 1897, kui Narvas avati Narva Maksuta Raamatukogu-Lugemistuba.
Raamatukogu kolis praegusse asukohta (Malmi tänav 8) 1987.
Väegrupp B

Ajalugu

Moodustati 3. oktoobril 1939 väegrupi Nord ümbernimetamisega väegrupiks B. Prantsusmaa kampaania alguses asus väegrupp Saksa vägede paremal tiival ja ründas Belgiat ja Hollandit. Kampaania teises osas liikus väegrupp üle Somme jõe Saksa armee paremal tiival. Peale Prantsusmaa alistumist jäi väegupp Prantsusmaale Pariisi ümbrusesse ja rannikule. 16. augustil 1940 algas armeegrupi üleviimine Ida-Preisimaale. Enne Nõukogude Liidule kallaletungi nimetati väegrupp ümber väegrupp Mitteks.
Uuesti moodustati väegrupp 9. juulil 1942 väegrupi Süd põhjapoolsematest vägedest. Väegrupi koosseisu läks ka väegrupi Süd staap. 1942. aasta suvise suurrünnaku käigus oli väegrupi B eesmärgiks Volga ja Stalingrad. 21. novembril 1942. piirati väegrupi B 6. armee, osa 4. tankiarmeest ja 4. Rumeenia armee Stalingradi all ümber ning hävitati. 9. veebruaril 1943. saadeti väegrupp laiali ja järelejäänud väeosad jaotati väegrupi Mitte ning väegrupi Süd vahel ära.
Väegrupp formeeriti uuesti 19. juulil 1943 Münchenis, vägesid talle ei allutatud. Väegrupp viidi üle Ülem-Itaaliasse ja 26. novembril ehitati selle baasile armeegrupi Süd staap. 
Samaaegselt alustati väegrupi formeerimist Inglise kanali rannikul. Peale liitlaste invasiooni Prantsusmaale võitles väegrupp B läänerinde põhjatiival. Sakslaste Ardennide operatsiooni ajal asus väegrupp Saksa vägede tsentneris. Väegrupp kapituleerus 17. aprillil 1945 Ruhri kotis.
Juhkentali tänav

Ajalugu

Ajalooline Suur-Juhkentali tänav liideti 1936. aastal Liivalaia tänavaga, varasem Juhkentali tänava nimi ennistati 1990. aastal.