Philip Zimbardo

Philip George Zimbardo (sündinud 31. märtsil 1933 New Yorgis) on Ameerika Ühendriikide psühholoog, Stanfordi Ülikooli emeriitprofessor. Tuntuks sai ta  eelkõige Stanfordi vanglaeksperimendi autorina.
Zimbardo on kirjutanud teadusartikleid, raamatuid ja psühholoogiaõpikuid. Tema peamiseks uurimisvaldkonnaks on sotsiaalpsühholoogia, mille raames on käsitlenud aega, häbelikkust, terrorismi, kurjust ja headust ning inimeste käitumise muutust erinevates situatsioonides. Lisaks teadusele on Zimbardo olnud alati pühendunud õpetamisele. Alates 1957. aastast on ta õpetanud mitmeid psühholoogiaaineid erinevates USA ülikoolides.
Aastal 2002 oli Zimbardo APA (American Psychological Association) president. Ta on saanud oma teoste, tööde, õpetamise ja uurimistööde eest mitmeid auhindu ja preemiaid.

Haridus ja töökäik

1954. aastal sai Zimbardo bakalaureusekraadi psühholoogias, sotsioloogias ja antropoloogias Brooklyn College'is. Edasi suundus ta õppima Yale'i Ülikooli, kust juba aasta hiljem sai magistrikraadi (1955) ning 4 aastat hiljem ka doktorikraadi psühholoogias (1959). Pärast PhD omandamist õpetas ta aastatel 1959–1960 Yale'i Ülikoolis, aastatel 1960–1967 NYU-s ning 1967.–1968. aastal Columbia Ülikoolis. Õpetamise algusaastatel oli Zimbardo koormus äärmiselt suur: ta andis korraga kuni 13 kursust aastas. Selle kõrvalt osales ta ka erinevates uurimisprojektides. Tänu oma aktiivsusele nii õpetamise kui ka teaduse vallas kogus ta tuntust ning sai professori koha Stanfordi Ülikoolis, kus ta aastal 1968 tööle asus ning töötab siiani. Lisaks on ta hiljem teistes ülikoolides lugenud erinevaid aineid külalisõppejõuna.

Panus psühholoogiasse

2011. aastal Stanfordi vanglaeksperimendi 40. aastapäeva puhul tehtud intervjuus toob Zimbardo välja 4 teemat, mille üle ta ise kõige uhkem on ning mida enda suurimaks panuseks peab: "Discovering Psychology", Häbelikkuse Kliinik, Stanfordi vanglaeksperiment ja "The Heroic Imagination Project".

"Discovering Psychology"

"Discovering Psychology" on psühholoogiat tutvustav telesaatesari. Sarjas on 26 pooletunnist osa, mille jooksul jagab Zimbardo teadmisi psühholoogiast demonstratsioonide, eksperimentide ja teadustööde tutvustamise ning läbiviimise abil. Sari on võetud kasutusele õppematerjalina nii gümnaasiumide kui ka ülikoolide psühholoogiat sissejuhatavates ainetes.

Häbelikkuse Kliinik

Pärast Stanfordi vanglaeksperimenti suurenes Zimbardo huvi häbelikkuse vastu, mida tol ajal poldud teadusmaailmas eriti uuritud. Koos oma juhendavatega hakati uurima häbelikkuse põhjuseid, korrelaate ja tagajärgi nii täiskasvanutel kui lastel. Saadud tulemused häbelikkuse negatiivsusest tekitasid idee asutada häbelikkuse kliinik, mis ka teostati. Kliinikus uuriti häbelikkust ja katsetati erinevaid sekkumisi selle raviks. Kliinik oli edukas mitmeid aastaid.

"The Heroic Imagination Project"

Kui varem uuris Zimbardo seda, mis paneb inimesi halvasti käituma, siis nüüd keskendub ta uuringutes eelkõige sellele, kuidas saaksid inimesed igapäevaelus paremad olla. Seda nimetab ta heroismiks. Heroism on Zimbardo sõnul inimeste sotsiaalne käitumine (ja mitte sisemine voorus), mis on tekkinud kaastundest.
"Heroic Imagination Project" on organisatsioon, mis uurib erinevaid viise, kuidas õpetada tavainimestele igapäevaelus arukamaks ja efektiivsemaks kangelaseks olemist. Organisatsiooni raames pakutakse inimestele võimalust õppida, kuidas erinevates keerulistes sotsiaalsetes situatsioonides toime tulla. Programmid põhinevad psühholoogilistel teadmistel ja teadusuuringutel.

Deindividuatsioon

NYU-aastatel oli Zimbardo seotud deindividuatsiooni uurimisega. Ta üritas tõestada, et kui inimesed tunnevad end anonüümsena, siis on neil lihtsam käituda oma moraalinormidele vastuoluliselt. Korraldatud eksperimendis leitigi, et katse vältel anonüümseks jäänud naised, kellel oli luba tekitada teistele valu, tekitasid seda kaks korda pikemalt kui naised, kes katses anonüümseks jääda ei saanud.

"The Lucifer Effect"

Aastal 2007 avaldas Zimbardo raamatu, mis võtab kokku 30 aasta jooksul tehtud uuringud, alustades kurikuulsa Stanfordi vanglaeksperimendiga. Teoses keskendub ta eelkõige teguritele, mis tekitavad olukorra, kus head inimesed käituvad halvasti. Sellist inimese iseloomu muutumist kutsub Zimbardo Luciferi efektiks.