google/wiki40b huggingface dataset:
Kaja Noodla

Kaja Noodla (aastani 1936 Hilda Helene Negfeld, kuni 9. märtsini 1944 Hilda-Helene Noodla; 11. jaanuar 1915 (vkj 29. detsember 1914), Väinjärve vald, Järvamaa – 1. mai 2009, Tartu) oli eesti raamatuteadlane.
Noodla oli renditalupidaja tütar.
Lõpetas 1933 Tallinna Linna 1. Tütarlastegümnaasiumi, 1941 Tartu ülikooli filosoofiateaduskonna klassikalise filoloogia ja bibliograafia erialal. EYS Veljesto liige. 
Oli 1939–42 gümnaasiumiõpetaja, 1941–45 Eesti Kirjandusmuuseumi ja Õpetatud Eesti Seltsi raamatukoguhoidja, 1944–49 TÜ bibliograafiakateedri assistent, 1949–51 TRÜ Teadusliku Raamatukogu direktori kohusetäitja, 1951–63 osakonnajuhataja, 1963–65 teadusala asedirektor, 1965–71 TRÜ Teadusliku Raamatukogu käsikirjade ja haruldaste raamatute osakonna juhataja. Pidanud õppeülesande täitjana Tartu ülikoolis loenguid raamatu, raamatukogude ja bibliograafia ajaloost.
Uurinud isiklike raamatukogude ajalugu, eesti raamatu lugejaid, Tartu Ülikooli raamatukogu ajalugu ning tsensuuri. Eesti nõukogude entsüklopeedia kaasautor. Mitmete bibliograafiaväljaannete toimetaja, kirjastuse Valgus ladina keele (õpiku ja sõnaraamatu) eritoimetaja. Umbes 30 teadustrükist, 70 aimeartiklit.
Ta oli Eesti Raamatukoguhoidjate Ühingu auliige
Enno Penno

Enno Penno (22. aprill 1930 Tallinn – 16. november 2016 Stockholm) oli Eesti poliitik, Vabariigi Valitsuse eksiilis liige.

Elukäik

Penno sündis 22. aprillil 1930 Tallinnas. 1944. aastal põgenes ta koos vanematega Soome ja sealt edasi Rootsi, kus lõpetas ülikooli tehnikateadlasena. Ta töötas külalislektorina USAs Illinoisi Ülikoolis, samuti Stockholmis Kooperatiivide Liidus, kinnisvara- ja linnaehitusametis.
Penno oli aastatel 1955–1994 ka Eesti Demokraatliku Uniooni liige, peasekretär, Rootsi osakonna esimees ja keskjuhatuse esimees. Samuti oli ta tegev Eesti Rahvusnõukogus, Eesti Laenu-Hoiu Ühisuses, ajalehe Teataja ühingus, Eesti Skautide Malevas Rootsis ja Eesti Üliõpilaskonnas Rootsis. Aastast 1953 kuulus ta Eesti Üliõpilaste Seltsi.
Penno oli Aleksander Warma valitsuses 1. jaanuarist 1962 kuni 1. märtsini 1963 teedeminister ja haridusministri kohusetäitja. 1. märtsil 1990 nimetas Heinrich Mark ta enda järglasena peaministri asetäitjaks. Valitsuse koosseisu ümberkujundamine 20. juunil 1990 loeti uue valitsuse nimetamiseks, kuigi formaalselt uut valitsuse koosseisu ametisse ei nimetatud.
Penno oli Eesti Rahvusfondi juhatuse liige. Aastail 1981–1986 oli ta Eesti Teadusliku Seltsi Rootsis esimees.
Penno valiti 1966., 1968. ja 1970. aastal Eesti Komitee Asemike Kogusse.

Isiklikku

Ta oli Rudolf Penno ja Alma Penno (sündinud Trubok) poeg.
Fultoni maakond (Arkansas)

Ajalugu

Maakond moodustati 1842. aastal.
Džengiš

Džengiš (kirgiisi Жеңиш чокусу, hiina 托木尔峰 'võidu mäetipp') on mägi Kesk-Aasias, Kõrgõzstani ja Tian Shani kõrgeim tipp. Kõrgus 7439 meetrit. Asub Kõrgõzstani ja Hiina piiril Džengiši mäemassiivis.
Mägi on eesti keeles tuntud ka venekeelse nimega Pobeda (Пик Победы 'Võidu mäetipp'). Mäe uiguurikeelne nimi on Tömür ("raudmägi") või Galibiyat Qokkisi, hiina keeles 托木尔峰 Tuōmù'ěr Fēng või 胜利峯 Shengli Fēng.

Avastamis- ja vallutamislugu

1938. aastal juhtis Augusts Lietavietis ekspeditsiooni, mille eesmärgiks oli aasta varem Karpinski tipult vaadeldud Han-Tengrist lõunasse jääva nimeta mäetipu juurde pääsemine ja tipputõusu üritamine. Augusti alguses jõuti mäe jalamile. Tipu vallutasid ekspeditsiooni liikmed Leonid Gutman, Aleksandr Sidorenko ja Jevgeni Ivanov. Sellele anti nimi XX Let Komsomola (XX лет комсомола). Altimeetriga mõõdeti tipu kõrguseks alla 7000 meetri:  6930 meetrit.
1943. aastal töötas Lõuna-Engiltšeki liustikul rühm sõjatopograafe. Saadud andmete läbitöötamisel kameraaltööde käigus 1944. aasta märtsis ilmus kaardile 7439-meetrine mäetipp, mis esialgselt nimetati Pik Vojennõh Topografov. Teistest Nõukogude Liidu territooriumile jäävatest mägedest jäi see tipp kõrguselt alla vaid Stalini mäetipule (7495 m). 1946. aastal sai tipp Suures Isamaasõjas saavutatud võidu auks teise nime – Pobeda mäetipp.
1956. aastal, pärast Vitali Abalakovi juhitud alpinistide grupi edukat esmatõusu Pobedale (7439 m), võrreldi Abalakovi grupi 1956. aastal ja Lietavietise grupi 1938. aastal tehtud fotosid ning leiti, et XX Let Komsomola ja Pobeda on üks ja seesama mäetipp.

Tipputõusud

Esimene kindlalt tõendatud tipu vallutamine toimus 1956. aasta suvel Vitali Abalakovi juhitud alpinistide rühma poolt. Hiina poolelt kaguharjalt tõusti tippu esmakordselt 1977. aastal, esimese talvise tipuretke tegid veebruaris 1990 vene alpinistid. Tipp kuulus teisena ka NSV Liidu nelja seitsmetuhandese ehk "lumeleopardi" tipu hulka. 
1973. aasta lõpuks oli tipus käinud 144 mägironijat.

Instruktorite tõus Pobedale (1983)

1983. aasta augusti alguses, pärast hooaja lõppemist Pamiiri rahvusvahelises alpilaagris, komplekteeriti 17-st alpinismiinstruktorist koosnev grupp ekspeditsiooniks Pobedale. Võeti neid, kes vähemalt viis aastat laagris olid töötanud. Treenituse tase oli kõigil kõrge. Džomolungma vallutajatest (1982) kaasati gruppi Vladimir Putškov ja Juri Golodov. Eestlastest pääses gruppi Ilmar Priimets.
10. augustil sõitis grupp Lenini tipu jalamilt Atšik-Taši orust Kirgiisia oblastikeskusesse Ošši. Sealt edasi lennukiga Prževalskisse ja edasi kopteriga baaslaagrisse Engiltšeki ja Diiki liustike puutepunktis. Grupp läks tõusule 14. augustil ja 19. augustil olid esimesed tipus, Ilmar Priimets oma telkkonnaga 20. augustil. 
Valitud tõusumarsruut läks üle tipuharjal oleva Važa-Phšavela tipu (6918 m). Peatipuni jõudmiseks jäi veel mäeharjapidi 4–5 kilomeetrit käiku. Pobeda tipp kujutab endast kilomeetripikkust suhteliselt tasast lagendikku. Tuli aga leida selle lagendiku kõrgeim, tippu ennast tähistav punkt. Poole tunni pärast Priimetsa telkkond selle leidiski. 21. augusti õhtuks oldi juba baaslaagris tagasi. Retk oli edukalt lõppenud.
1930. aasta jalgpalli maailmameistrivõistlused

Ajalugu

28. mail 1928 Amsterdamis tegi FIFA ajaloolise otsuse, et esimesed MM-võistlused peetakse Uruguays. Sellele Lõuna-Ameerika riigile MM-võistluste korraldamise õiguse andmine oli põhjendatud. Uruguay jalgpallurid olid kahekordsed olümpiavõitjad (1924, 1928) ja olümpiamängud olid enne MM-i mainekamad suurvõistlused jalgpallis. Lisaks Uruguayle taotlesid esimest turniiri endale ka viis Euroopa riiki: Itaalia, Ungari, Holland, Hispaania ja Rootsi.
FIFA otsus anda I MM-võistluste korraldamine Uruguayle kutsus jalgpalliringkondades esile vastakaid seisukohti. Euroopa meeskondadele oli Atlandi ookeani ületamine seotud suurte kulutustega. Kuna tollal veel lennuühendust polnud, tuli reisida laevaga. Paljud jalgpalliföderatsioonid ei riskinud nii kulukat reisi ette võtta, kuna viimaste olümpiamängude tulemuste põhjal polnud neil kõrgeid kohti loota. 
Osavõtukutse said kõik FIFA liikmed, kuid registreerimisi tuli oodatust vähem. Euroopast avaldasid soovi kaasa lüüa vaid Belgia, Rumeenia, Jugoslaavia ja Prantsusmaa. 21. juunil asusid Euroopa meeskonnad Prantsuse sadamast Villefranche-sur-Mer'ist Lõuna-Ameerika poole teele. Ookean ületati kahe nädalaga.
13. juulil 1930 alustasid võistlust 13 meeskonda: Argentina, Brasiilia, Boliivia, Tšiili, Paraguay, Peruu, Uruguay, USA, Mehhiko ja neli eelmainitud Euroopa koondist.
Eduard Mõslovski

Eduard Vikentjevitš Mõslovski (vene keeles Эдуард Викентьевич Мысловский; sündinud 29. mail 1937 Moskvas) on vene alpinist ja tehnikateadlane. 
Ta lõpetas  1966. aastal Baumani-nimelise Moskva Kõrgema Tehnikakooli raadiotehnika erialal ja 1971. aastal Lomonossovi-nimelise Moskva Riikliku Ülikooli füüsika erialal. 1979. aastal kaitses ta kandidaadikraadi. Ta töötas kuni 1996. aastani Moskva Riikliku Aparaadiehituse ja Informaatika Akadeemias kateedrijuhatajana ja aastatel 1996–2013 Baumani-nimelise Moskva Riikliku Tehnikaülikooli professorina.

Alpinism

Aastatel 1966–1982 tegi  Mõslovski 11 tipputõusu NSV Liidu piires asunud  seitsmetuhandelistele. 1982. aastal võttis ta osa Jevgeni Tamme juhitud Esimesest Nõukogude Himaalaja ekspeditsioonist ja tõusis Džomolungma (8848 m) tippu (seongus Vladimir Balõberdiniga). 
1989. aastal juhtis ta Teist Nõukogude Himaalaja ekspeditsiooni Kanchenjungale (8586 m). Selle käigus üritas ta ka ise tippu ronida, kuid oli sunnitud kõrgusel 8300 m tagasi pöörduma.
Hispaania Feministlik Partei

Hispaania Feministlik Partei (hispaania keeles Partido Feminista de España) on Hispaanias tegutsev marksistlik-feministlik erakond.
Erakonna programm lähtub seisukohast, et naised moodustavad eraldi sotsiaal-majandusliku klassi, mida ekspluateerivad mehed.
Erakond asutati 1975. aastal, registreeriti ametlikult 1981. aastal. Seda juhib Lidia Falcón.
2015. aastal liitus Hispaania Feministlik Partei erakondade koalitsiooniga Ühinenud Vasakpoolsed.
Rahvusvähemuste päev

Eesti rahvusvähemuste päev ehk Eesti rahvuste päev on 24. septembril tähistatav tähtpäev, mis meenutab Eesti Rahvuste Foorumi esmakordset kogunemist 1988. aastal.
Tähtpäev sai alguse 2005. aastal, mil tollane rahvastikuminister Paul-Eerik Rummo kuulutas 24. septembri Eesti rahvusvähemuste päevaks. 24. septembril 2005 toimus Eesti Rahvusraamatukogus 17. Eestimaa rahvuste foorum.
Hjalmar Söderberg

Elukäik ja looming

Söderberg alustas 20-aastaselt tööd Rootsi päevalehes Svenska Dagbladet. 1895. aastal ilmus tema esimene romaan "Förvillelser", mille tegelaseks on Stockholmi tänavail sihitult uitav pillava ja kergemeelse elustiiliga noorsand. Sarnast temaatikat võib kohata ka Söderbergi hilisemais teoseis. 1898. aastal ilmus 20 lühijutust koosnev kogu "Historietter", 1901. aastal romaan "Martin Bircks ungdom", mis jälgib noore amatöörluuletaja arengut. Söderbergi tuntuimaks teoseks peetakse 1905. aastal ilmunud romaani "Doktor Glas".
Elu lõpupoole pühendus Söderberg rohkem ajakirjanikutööle ning teoloogiaõpinguile. Ta oli äge natsismi kriitik ning kirjutas sel teemal sageli vastupanuliikumise ajalehes Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning.
Söderberg on tõlkinud rootsi keelde teiste hulgas Charles Baudelaire'i, Heinrich Heine ja Anatole France'i loomingut.
Söderberg suri Taanis ning on maetud Kopenhaagenisse.
Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitseala

Pärnu vanalinna ja kuurordi muinsuskaitseala on Pärnu vanalinna ja Pärnu kui kuurortlinna osade alade kaitseks moodustatud muinsuskaitseala. Kaitseala pindala 136,4 ha.
Kaitseala hõlmab muu hulgas Pärnu vanimat ehitist (Pärnu seegimaja, Hospidali tänav 6), mis ehitati 1674.
Ilja Popovitš

Ilja Popovitš (1952 Põltsamaa–1981), oli eesti kunstnik ja karikaturist.
Lõpetas 1978 aastal Tartu Kunstikooli. Tema esimene karikatuur ilmus 1977 aastal, hiljem on tema karikatuure avaldatud ajakirjas Pikker, Sirp ja Vasar, karikatuurialbumis Kuueteistkümnemäng.
Sileesia vojevoodkond

Maavarad

Vojevoodkonnas leidub kivisütt, raua (suures osas ammendatud), tsingi ja tinamaaki.

Tööstus

Vojevoodkonna keskosas paiknev Ülem-Sileesia tööstuspiirkond on Poola enim industrialiseeritud regioon.
Vojevoodkonnas tegeldakse kivisöe kaevandamisega, raua ning värviliste metallide sulatamisega (Huta "Katowice", Huta "Bankowa"), toodetakse autosid (Fiat Auto Poland Bielsko-Białas ja Opel GM tehased Gliwices. Esindatud on keemia-, tekstiili- ja ehitusmaterjalide tööstus
Ants Kraut

Ants Kraut (sündinud 19. septembril 1955 Ordžonikidze (alates 1993. aastast Ordžonikidzevskoje), Ordžonikidze rajoon, Hakassi AO, Vene NFSV) on Eesti arheoloog ja muinsuskaitsetegelane.
Ta sündis küüditatute perekonnas. Pere sai Eestisse tagasi 1957. aastal.
Ta lõpetas 1978. aastal Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena.
Ta töötas alates 1978. aastast muinsuskaitseametnikuna, muuhulgas on ta olnud Muinsuskaitseameti arheoloogia peainspektor.
Kõrgemad riigikaitsekursused

Kõrgemad riigikaitsekursused (lühend KRKK, inglise ENDC) on Eesti Kaitseministeeriumi korraldatavad kursused. Kursustel käsitletakse Eesti julgeoleku-, välis- ja kaitsepoliitikat, samuti suurendatakse koostööd ja ühiskondlikku sidusust riigi kaitse valdkonnas.
I KRKK toimus novembris 1999. KRKK-d toimuvad aastas kaks korda: kevadel ja sügisel.
Dayton

Dayton on linn USA-s Ohio osariigis, Montgomery maakonna keskus ja suurim linn. Geograafilised koordinaadid on 39°46′ N, 84°12′ W.
Elanike arv oli 2000. aasta rahvaloenduse järgi 166 179.
Linn on saanud nime Jonathan Daytoni järgi.
Analüütiline tomism

Analüütiline tomism on suund filosoofias, mis kombineerib tomismi (Aquino Thomase nimest) ja analüütilise filosoofia ideid. Mõiste võttis kasutusele John Haldane 1992. aastal. Haldane märkis 1997. aastal The Monistis analüütilise tomismi kohta, et see "üritab rakendada 20. sajandi filosoofia meetodeid ja ideid [...] seoses Aquino Thomase poolt kasutusele toodud ideede laia raamistikuga". Oluliste 20. sajandi analüütiliste tomistidena on mainitud Elizabeth Anscombe'i, Peter Geach'i ja Anthony Kennyt.
Lehekülgede saalimine

Lehekülgede saalimiseks nimetatakse arvutite operatsioonisüsteemides mäluhalduse algoritme, mis jagavad arvuti mälu väikesteks osadeks ja eraldavad hiljem mälu lehekülgede kaupa.

Eelised

Lehekülgede saalimisel on teiste mäluhalduse meetoditega võrreldes mitu eelist.
Põhiline eelis lihtsamate metoodite (näiteks 'semu' eraldusviis ja dünaamilise mälueralduse tehnikad) ees on madal mäluraiskamise määr, kuna programmile eraldatud mälupiirkond ei pea olema pidev ja teetõttu toimub väga vähe mälu sisemist fragmenteerumist.
Teine eelis on võimalus virtuaalmälu ajutiselt kettale kirjutada. Kuna programmid kasutavad harva kogu oma koodi ja andmeid samaaegselt, saab virtuaalmälu kasutamata leheküljed kettale salvestada ja vajadusel põhimälusse tagasi tõsta.

Puudused

Lehekülgede saalimise peamine puudus on selle teostamiseks vajaliku koodi suhteline keerukus, seda eriti virtuaalmälu kasutamise puhul. Ülejäänud puudused on vähetähtsad, näiteks sõltuvus riistvaralisest mäluhalduse üksusest (MMU), mille puudumisel pole võimalik lehekülgede saalimist kasutada. MMU tugi puudub vanematel ja mõnedel väiksematel protsessoritel (näiteks on Inteli x86 perekonnas on vastav tugi alates protsessorist 80386).

Tööpõhimõte

Lehekülgedega manipuleerimist teostatakse riistvaralises mäluhalduse üksuses (MMU). Füüsiline mälu jagatakse väikesteks nummerdatud plokkideks (tavaliselt suurusega 4 kB või vähem). Operatsioonisüsteem hoiab programmidele eraldatud lehekülgede tabelit mälus, vabade lehekülgede kohta võidakse samuti hoida vastavat tabelit mälus või skanneerida iga mälueralduse päringu korral mälu (kaasaegsed opsüsteemid teevad viimast). Kui programm nõuab mälu, siis eraldab operatsioonisüsteem leheküljed programmile ja lisab lehekülgede andmed vastavasse tabelisse, mälu vabastamise korral vastavad kirjed kustutatakse.

Lehekülgede saalimine ja virtuaalmälu

Kui lehekülgede saalimist kasutatakse koos virtuaalmäluga, peab operatsioonisüsteem lehekülgede kasutamise (kasutusel, vabad, mõnda aega kasutuseta) kohta arvestust pidama. Kui opsüsteemil või mõnel programmil läheb väljasaalitud lehekülge vaja, siis tõstetakse see lehekülg saalealalt mällu. Kui lehekülje jaoks pole mälus piisavalt ruumi, siis tõstetakse mingi lehekülg mälust saalealale ja vabastatakse vastav mälupiirkond (opsüsteemi algoritmi lehekülgede sisse- ja väljasaalimiseks kirjeldab lehekülgede asenduspoliitika). Sel moel on võimalik eraldada programmidele rohkem operatiivmälu, kui arvutil tegelikult on.
Heikki Konttinen

Heikki Konttinen (17. juuni 1910 Suonenjoki – 20. veebruar 1988 Helsingi) oli soome skulptor.
Ta õppis 1940. aastatel kunsttööstuskoolis ja kujutava kunsti akadeemias.
Heikki Konttise tööd olid esimest korda näitusel esil 1939. aastal.
Aastal 1964 sai ta Pro Finlandia autasu.
Tema tuntumate teoste hulgas on pronksskulptuur "Veljmies" Kuopios, poliitik Eino Sakari Yrjö-Koskise büst Tamperes ja jooksja Hannes Kolehmaise kuju Kuopios.
Vjatšeslav Zahovaiko

FC Flora

2006. aastal lõi ta FC Flora meeskonnas Meistriliigas 21 mänguga 25 väravat (1,2 väravat mängu kohta) ning osutus sellega maailma kõrgliigade kõige efektiivsemaks ründajaks.

UD Leiria

30. detsembril 2009 sõlmis Zahovaiko kahe ja poole aastase lepingu Portugali klubi UD Leiriaga. Esimese eestlasena Portugali kõrgliiga klubiga lepingu sõlminud Zahovaiko debüteeris UD Leirias liigakarikamängus Braga Sportinguga (1:4). Algkoosseisus alustanud Zahovaiko vahetati välja 73. minutil. Liigadebüüdi tegi ta 2:0 võidumängus Olhanense vastu, kui ta vahetati 90. minutil sisse. Esimese värava lõi ta 1:6 kaotatud sõprusmängus Portugali esiliigaklubi Fatima vastu.

Sillamäe Kalev

Pärast mängimist Soome KuPSis siirdus Zahovaiko Kreekasse, kuid lepingust sealse klubi FC Panachaikiga ei saanud asja ning Zahovaiko liitus üleminekuakna viimasel tunnil hoopis Eesti klubiga Sillamäe Kalev.

Koondisekarjäär

Eesti koondises on osalenud 2003. aastast 39 mängus ja löönud kaheksa väravat. Oma koondisedebüüdi tegi Zahovaiko 10. veebruaril 2003 sõpruskohtumises Ecuadori jalgpallikoondise vastu. Ta kuulus algkoosseisu, aga 90. minutil tuli tema asemel mängu Dmitri Ustritski. Mäng kaotati 1:0. Mängupäeval oli Zahovaiko 21-aastane. Lisaks temale tegi samas mängus ka debüüdi Ott Reinumäe. 3 päeva hiljem ehk 13. veebruaril kohtus koondis sama vastasega ja selles mängus õnnestus Zahovaikol avada oma väravaarve koondises. See mäng lõppes 2:1 kaotusega.
Sergius Laks

Sergius Laks (3. august 1901 Vana-Vändra vald, Pärnumaa – 8. september 1942 Ussollag) oli Eesti sõjaväelane (major).
Kuradimuuseum

Kuradimuuseum ehk Kuraditemuuseum (leedukeelne mitteametlik nimi Velnių muziejus, ametlik nimi Antano Žmuidzinavičiaus kūrinių ir rinkinių muziejus) asub Leedus Kaunases. Muuseum tutvustab Antanas Žmuidzinavičiuse teoseid ning tema kuraditekollektsiooni; muuseumi eksponaatide hulgas on skulptuure, graafikat, nukke, nõidu ning tuntud tegelasi müütidest ja muinasjuttudest. Seal kujutatakse Leedu ja ka kogu ülejäänud maailma kuradeid.
Muuseum loodi pärast Antanas Žmuidzinavičiuse surma 1966. aastal kunstniku kodus tema kollektsiooni põhjal. Aastal 1982 valmis muuseumi laiendus.
Kuradimuuseum osaleb ka haridusprogrammis, mille raames etendatakse lastele muinasjutte ja näidendeid.
Appius Claudius Caecus

Appius Claudius Caecus ("Pime"; umbes 340 eKr – 273 eKr) oli jõukast Claudiuse patriitsisuguvõsast pärit Rooma poliitik. Tema isa Gaius Claudius Crassus oli diktaator 337. aastal.
Appius Claudius oli 312. aastal tsensor, kuigi polnud eelnevalt olnud konsul. 307. ja 296. aastal oli ta konsul ning 292. ja 285. aasta vahel diktaator. Kuigi ta oli ise patriits, tühistas ta reformidega mõne patriitside eesõiguse ja suurendas plebeide õigusi, näiteks kandis kodanike nimekirja ja võttis senatisse vastu vabakslastud orje ja paikseid maata isikuid. 
Tsensoriks oleku ajal laskis ta ehitada Rooma ja Capua vahelise tee ja Rooma esimese akvedukti ning oma kirjutaja Gnaeus Flaviuse vahendusel avaldada kohtukalendri ja varem ainult preestreile privileegina teada olnud kohtumenetlusreeglid. Hiljem täiendas ta ladina tähestikku. 
Kaotanud nägemise (sellest hüüdnimi 'Caecus' – Pime), pidas ta 280. aastal  senatis kõne, milles kutsus lükkama tagasi Pyrrhose rahuettepanekuid. Tegemist on vanima teadaoleva ladinakeelse poliitilise kõne käsikirjaga. Muu hulgas pärineb kõnest sentents "igaüks on oma õnne sepp" (ladina keeles quisque faber suae fortunae).
3-hüdroksübensüülalkohol

3-hüdroksübensüülalkohol on hüdroksübensüülalkoholide hulka kuuluv orgaaniline ühend, metaisomeer.
See on tahke aine. Molaarmass on 124,14 g·mol⁻¹. Sulamistemperatuur on 69–72 °C. OH-happesus (pKa) on –9,83.
Libahunt (Kitzberg)

"Libahunt" on August Kitzbergi tragöödia, mis esietendus 1911. aastal Endla teatris. See on Kitzbergi hinnatuim kirjandusteos. Kultuuriministeeriumi toetusprogrammi "Eesti kirjandus" tulemusel saab teose Eesti Rahvusraamatukogu digiarhiivist DIGAR tasuta alla laadida.

Sisukokkuvõte

Draama “Libahunt” räägib perest, kelle ukse taha ilmus hirmunud noor tüdruk. Samal õhtul hukati ta ema, kes oli väidetavalt nõid. Perenaine ja peremees otsustasid ta enda juurde võtta ning koos samaealise kasutütre ja suurema pojaga üles kasvatada. 
Hiljem, kümne aasta pärast oli pojal vaja naist võtta, kuid selle juures oli üks asjaolu, millega pidi arvestama: Tammaru suguvõsa oli põlvest põlve oma verega järglasi soetanud ja abiellunud. See tähendas, et poeg Margus pidi oma kasuõe Mari naiseks võtma. Kuna kasuõde Tiina oli ilusam, temperamentsem, südamlikum ja kirglikum, armus Margus hoopis temasse. Pere polnud aga sellega nõus ega lubanud Margusel Tiinat võtta. Ka külarahvas oli Tiina vastu ja uskus Mari juttu, et Tiina olevat tegelikult libahunt, kes kord varsa murdis. Tiina oli löödud ning jooksis ära metsa.
Marguse pere oli rahul, et tüdrukust lahti said, kuid Margus oli pikka aega norus. Ükskord ilmus Tiina kodu uksele ning kutsus Margust endaga metsa elama. Margus aga kõhkles ning Tiina jooksis nuttes minema. 
Viis aastat oli möödunud. Ema-isa olid surnud. Mari oli Marguse naine, kuid abielurahva suhted olid halvad. Kaua elanud vanaema oli kaotanud silmanägemise, kuid püsis siiski veel elus. Ühel ööl tulid hundid lauda juurde ulguma. Margus võttis püssi, tahtis hunte minema peletada, kuid tabas Tiinat, kes sai surmavalt haavata. Mees viis ta tuppa ja jättis armastatuga hüvasti.
Predikatsioon (filosoofia)

Predikatsioon (ladina keeles praedicare, teatavaks tegema, välja kutsuma; praedicatio, väljaütlemine, teatavakstegemine) on filosoofias esemele (Gegenstand), asjale (Ding), objektile (Objekt), asjaolule (Sachverhalt)) omaduse omistamine või selle äravõtmine.
Loogikas nimetatakse esemega seotud väljendit ka üksikterminiks (Nominator, proper name) ning (laias tähenduses) omadusega seotud väljendit predikaadiks. Wilhelm Kamlah defineerib predikatsiooni oma "Loogilises propedeutikas" (Logischen Propädeutik) kõneaktina, mille puhul objekti üksiktermin ja predikaat identifitseeritakse ning objektile omistatakse või sellelt võetakse ära omadusi. 
Predikatsioon toimib klassifitseerija või kategoriseerijana. Predikatsiooni kaudu toimuvad keelelised eristamised. Koos referentsiga viib predikatsioon maailma keelelise jaotamiseni.
Predikatsioon võib olla ka preditseerimise kui toimingu tulemus, st väljend ise või ka tähistatava esemega seotud predikaat (omadus, suhe (Relation)), st väljendi väljendamine, väljaütlemine, tähendus või sisu (vt propositsioon).
Joona Toivanen

Joona Matias Toivanen (sündinud 4. juunil 1984) on soome päritolu eesti vaimulik.
Ta on sündinud Soomes, elanud 4 aastat Tansaanias, alates 2005. aastast elab Eestis.
Õppinud Tartu Ülikoolis arstiteadust ja teoloogiat.
2011. aastal ordineeriti EELK diakoniks.
2013 lõpetas Tartu ülikooli usuteaduskonna magistrantuuri.
31. oktoobril 2013 ordineeriti EELK Tartu Maarja koguduse õpetajaks.

Isiklikku

Ka Toivaneni vanaisa ja isa on vaimulikud.
Joona Toivaneni abikaasa Helene on religiooniõpetuse õpetaja.
Vámonos con Pancho Villa

"Vámonos con Pancho Villa" on Mehhiko film. Selle võtted toimusid 1935. aastal, esilinastus 31. detsembril 1936.
Režissöör oli Fernando de Fuentes. Film põhineb Rafael F. Muñozi samanimelisel romaanil. See on tema teine film Mehhiko revolutsiooni ainelisest triloogiast, kuhu kuuluvad ka "El compadre Mendoza" ja "Allá en el Rancho Grande".
Film jutustab loo sõpruskonnast, kellest saavad Pancho Villa (osatäitja Domingo Soler) võitluskaaslased. Kõik peale ühe, kes koju tagasi jõuavad, hukkuvad kõik raske võitluse tõttu ning Pancho Villa vähese huvi tõttu oma meeste vastu. Režissöör näitab revolutsiooni julmust ja hoidub paljudele sõjafilmidele omasest glorifitseerimisest.
Riik subsideeris vastloodud Studio Cinematográfico Latino Americana toodetud filmi. Varem ei olnud Mehhikos nii suure eelarvega filmi tehtud. Pärast võtete lõppu oli stuudio pankroti äärel ja riik aitas võlad maksta.
Film ei olnud menukas, alles hiljem hakkas huvi selle filmi vastu kasvama. Praegu peetakse seda Mehhiko filmikunsti meistriteoseks.
Vana-Piigaste mõisa kalmistu

Vana-Piigaste mõisa kalmistu on kalmistu Kanepi kihelkonnas Võrumaal, tänapäevase haldusjaotuse järgi Piigaste külas Kanepi vallas Põlva maakonnas.

Ajalugu

Kalmistu rajasid mõisa tollased omanikud Pfeifferid millalgi 19. sajandil.

Kirjeldus

Kalmistu jääb Vana-Piigaste mõisa südamest linnulennult umbes 600 meetri kaugusele kirdesse. Kalmistule maetute üldarv pole teada, praegu on see jäetud maha ja rüüstatud ning säilinud on üksikuid hauatähiste osi.