google/wiki40b huggingface dataset:
Kärdla hiiurootslaste kalmistu

Kärdla hiiurootslaste kalmistu on hiiurootslaste kalmistu Hiiumaal Kärdla Rannapargis. 
Kalmistu on arvele võetud kultuurimälestisena.
Kalmistust on maa peal näha vaid Kaarel Tarningu (suri 1848) haual olev raudrist.
Paju kivikalmed

Paju kivikalmed (ka Paju kalmeväli) on muistsed kivikalmed Saare maakonnas Saaremaa vallas Virita külas.
Kivikalmed jäävad endisaegse Paju mõisa alale. Varasemas kirjanduses on kalmeväli jagatud mitmeks osaks: Uuerehe põld, Leetu põllud ja mitmed üksikkalmed.
Kivikalmeid lõhuti tugevasti 19. sajandil ja hiljem hävis enamik kohaliku sovhoosi tegevusel.
Kalme rajati kiviaja asulakoha (Pajumõisa asulakoht) peale keskmisel rauaajal (täpsemalt 5.-6. sajandi I poolel).
Sha Menghai

Sha Menghai (hiina 沙孟海; Shā Mènghǎi, sünninimega Shi Wenruo (沙文若); 11. juuni 1900 – 1992) oli Hiina kalligraafiakunstnik. Ta oli ka hiina pitsatinikerdamise meister ja kunstiteoreetik.
Ta oli Zhongshani ülikooli, Zhejiangi ülikooli ja 1963. aastast Hiina Kunstiakadeemia professor.
E. Harold Munn

E. Harold Munn (29. november 1903 – 6. juuni 1992) oli Ameerika Ühendriikide haridustegelane, poliitik ja karskusliikumise tegelane. Ta oli Hillsdale'i Kolledži rektor Michiganis.
Ta kandideeris Keelupartei (Prohibition Party) kandidaadina kolmel korral USA presidendiks (1964, 1968, 1972).
Campitello di Fassa

Geograafia

2004. aasta 31. detsembri seisuga elas seal 741 inimest ja valla pindala on 25,1 km².
Campitello di Fassa külgneb järgmiste valdadega: Santa Cristina Gherdëina, Sëlva, Kastelruth, Canazei, Tiers ja Mazzin.
Vastemõisa raamatukogu

Vastemõisa raamatukogu on raamatukogu Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Vastemõisa külas. Raamatukogu juhataja on Merle Rang.
Katrin Mandel

Katrin Mandel (varem lavanimega Kate ['keit]; sündinud 10. aprillil 1971 Keilas) on eesti muusikapedagoog ja laulja.
Mandel on osalenud neli korda järjest (1997-2000) Eurovisiooni lauluvõistluse Eesti eelvoorus Aivar Joonase lauludega: 1997. aastal esitas ta "Perpetuum Mobile"., 1998. aastal "Tulepuuhuulte luule", 1999. aastal "Vee ja soola saaga" ning aastal 2000 "Verevend". Ta on teinud koostööd mitme muusiku, teiste seas Lauri Saatpalu, Peeter Rebase ja Tiit Kikasega.
Katrin Mandel töötab Laagris Nõlvaku lasteaias muusikaõpetajana.

Isiklikku

Katrin Mandel on olnud abielus ajakirjanik Meelis Mandeliga, neil on poeg ja tütar.
Linnu

Linnu on allasum Tallinnas Kristiine linnaosas Lilleküla asumis.
James Gosling

James Gosling (sünninimega James Arthur Gosling, sündinud 19. mail 1955) on Kanada arvutiteadlane ja Java programmeerimiskeele autor.

Haridus ja karjäär

James Gosling sai bakalaureusekraadi Calgary Ülikoolist ning magistri- ja doktorikraadi Carnegie Melloni Ülikoolist. Carnegie Melloni Ülikoolis doktorantuuris töötades kirjutas ta Emacsi versiooni, mida kutsutakse Gosling Emacsiks (Gosmacs). Enne Sun Microsystemsiga liitumist tegi ta mitme protsessori versiooni Unixist ning mitmesuguseid kompilaatoreid ja meilisüsteeme.
Aastatel 1984–2010 töötas Gosling Sun Microsystemsis. Teda tuntakse Java programmeerimiskeele loojana.
2. aprillil 2010 lahkus Gosling Sun Microsystemsist, mis oli hiljuti läinud Oracle Corporationi omandusse. Lahkumise põhjusteks tõi Gosling välja palga, ametistaatuse ja otsuste tegemise õiguse vähenemise, rollimuutuse ja eetilised probleemid. Nüüdseks on tema hoiak Oracle'i suhtes väga kriitiline: "Suni ja Oracle'i integratsioonikohtumistel, kus meile avaldati survet Suni ja Google'i vaheliste patendiprobleemide osas, oli näha, kuidas Oracle'i juristi silmad sädelesid." Hiljem, Oracle'i ja Google'i kohtuistungil Androidi üle täpsustas ta oma seisukohta, öeldes: "See, et Sun ei kaevanud koodi kasutamise pärast kohtusse, ei tähenda, et me ei oleks tundnud, et meile liiga tehti. Kuigi mul on Oracle'iga eriarvamusi, on praegusel juhul neil õigus. Google surus Suni täielikult maha. Me olime kõik väga häiritud, isegi Jonathan [Schwarz]. Ta lihtsalt otsustas teha näo, et midagi pole halvasti, mis häiris väga paljusid Sunis."
28. märtsil 2011. aastal teatas James Gosling oma blogis, et Google on ta tööle võtnud. Viis kuud hiljem teatas ta, et on liitunud idufirmaga Liquid Robotics.
Gosling on nõustaja Scala firmas Typesafe Inc., Jelasticu direktor ja Eucalyptuse strateegianõustaja.

Panus

Goslingu panuseks loetakse sageli Java programmeerimiskeele leiutamist aastal 1994. Ta lõi Java algse disaini ning implementeeris keele originaalse kompilaatori ja virtuaalmasina. Goslingu sõnul sai kogu asi alguse tema ülikooliajal, kui ta kirjutas pseudokoodi (p-koodi) virtuaalmasina labori DEC VAX arvuti jaoks, et professor saaks käivitada UCSD Pascalis kirjutatud programme. Pascal kompileerus p-koodiks, et lihtsustada selle kasutamist erinevates arvutites. Ta nägi Sunis töötamise jooksul (mis ajal töötas ta ka välja Java programmeerimiskeele), et arvuti ehitusest mitte oleneva toimimise laialt levinud programmidel saab saavutada sarnast filosoofiat kasutades: alati tuleb programmeerida samale virtuaalmasinale.
Selle saavutuse eest valis USA National Academy of Engineering ta välismaalasest partnerliikmeks. Ta on kaasa löönud veel paljude arvutiprogrammide ja -süsteemide väljatöötamisel, näiteks NeWS ja Gosling Emacs. Ta on "kogumiku" programmi kaasautor. See on tööriist, mida on põhjalikumalt kirjeldanud Brian Kernighan ja Rob Pike oma raamatus "The Unix Programming Environment".
Asemäärsõna

Asemäärsõna e proadverb on muutumatu sõna, mis esineb lauses adverbiaalina ning viitab kontekstist selguvale ja tekstis täistähendusliku määrsõnaga tähistatavale tunnusele, noomenile või suuremale süntaktilisele üksusele või ka kõnesituatsiooni elemendile. Tähendus võib jääda ka konkretiseerimata. Proadverbid täidavad asendusfunktsiooni. Tegelikult on piir täistähenduslike määrsõnade ja mittetäistähenduslike proadverbide vahel hajus. Kindlad proadverbid on temporaalsetest e ajaadverbidest siis, millal, kunas; lokaalsetest e kohaadverbidest üldtähendusi väljendavad sinna, sealt, siia, siin, siit, kus, kuhu, kust; viisi- ja seisundiadverbidest üldtähendsusega nii, nõnda, sedasi, sedaviisi, sedamoodi, kuidas. Leidub ka kvantiteedi üldtähendust märkivaid proadverbe, nt sedavõrd, niivõrd; põhjust märkivaid, nt sellepärast, seepärast, seetõttu, seeläbi, miks, mistõttu; otstarvet märkivaid, nt selleks, misjaoks, mistarvis, milleks; mööndust väljendavaid, nt kusjuures, seevastu.

Jagunemine

Enamasti konkretiseerub proadverbide tähendus kontekstis, kuid on proadverbe, mille tähendus jääbki määratlemata:
a) umbmäärased: kunagi, kusagil, millalgi, millegipärast;
b) üldistavad: kõikjal, kõikjale, alati, igati;
c) välistavad: mujale, mujal, mujalt, teisale, teisal, teisalt, teisiti;
d) küsivad: millal, kuhu, kust, kuidas, misjaoks, mistarvis, milleks.
Samuel Golomb

Isiklikku

Samuel Golomb on isa poolt eestlane, tema ema oli aga Läti juut, kes tuli Eestisse 1930. aastail. Tal on Eesti kodakondsus ja ta on saanud venekeelse hariduse.
Golomb on filatelist ja filateelia populariseerija. Tal on kaks poega ja üks tütar.
Mait Mihkel Mathiesen

Mait Mihkel Mathiesen (28. detsember 1949 Malmö – 5. aprill 2005 Fall River, Massauchusetts) oli alates 14. detsembrist 2003 kuni surmani 1938. aasta Põhiseadusele tugineva tunnustamata nn Nõmme valitsuse majandusminister ja välisminister.
Ta oli Mihkel Mathieseni poeg.
Preußische Allgemeine Zeitung

Preußische Allgemeine Zeitung (lühend: PAZ; saksa keeles: Preisi Üldine Leht, kuni 2003 Ostpreußenblatt - Ida-Preisi Leht) on saksa konservatiivne nädalaleht.
Lehes käsitletakse põhiliselt poliitikat, kultuuri ja majandust. Leht peab ennast Preisi valgustusaate traditsiooni kandjaks ja pooldab liberalismi, universalismi ja pluralismi ideid. II maailmasõja järgsetel aastatel oli oluline küüditatud sakslaste vaadete esindaja.  Politoloog Fabian Virchow  iseloomustab lehte paremkonservatiivsena, ajaloolane Matthias Stickler konservatiivsena, ajaloolane Wolfram Wette ning politoloog Alexander Geisler näevad lehes ja selle eelkäijates nn uusparempoolsuse (Neue Rechte) hääletoru (leht ise ei võta viimast liigitust omaks). Leht peab oma põhimõtteks "preisilikku korrektsust poliitilise korrektsuse asemel".
Antropogeensed tegurid

Antropogeensed tegurid ehk inimtekkelised tegurid on inimtegevuse mõjul võimendunud või tasandunud ökoloogilised tegurid.
Antropogeensete tegurite mõjul muutub sageli mingi ökosüsteemi struktuur ja funktsioon. Enamasti kaasneb muutustega floora ja fauna vaesumine, mis omakorda mõjutab süsteemi funktsioneerimise olemust ja produktiivsuse muutust.
Aineringetes on täheldatav keemiliste ühendite (näiteks fosforiühendite) ringlemise kiiruse tõus.
Antropogeensete tegurite mõju määra organismidele iseloomustab antropotolerantsus ehk inimtaluvus.
Hankasalmi vald

Külad

Armisvesi, Asema, Hankasalmi, Kallioaho, Kankainen, Kärkkäälä, Murtoinen, Niemisjärvi, Ristimäki, Sauvamäki, Säkinmäki, Venekoski
Läti kunst

Läti kunsti all võidakse mõista nii Lätis kui ka lätlaste loodud kunsti.

19. sajand kuni 20. sajandi algus

Üheks esimeseks läti maalikunsti rajajaks peetakse Oto Bērtiņšit (1817–1885), kes oli saanud oma kunstnikuhariduse Antwerpeni kunstiakadeemiast. Läti eeliseseisvusaegsed kunstnikud pidid õppima Venemaa kunstikoolides ja hiljem jätkasid enda kunstialast harimist harilikult Lääne-Euroopas, kas Prantsusmaal, Skandinaavia riikides, Belgias või Itaalias. Lätis ei olnud sellel ajal kunstikoole, ainukesed võimalused olid kas joonistustunnid tavalistes koolides või iseseisvalt. Arhitektuuri sektoris oli olukord parem. 1869. aastal avati Riia Polütehnikum, kus avati ka arhitektuuri osakond. Pärast Bērtiņšit töötasid Lätis kunstnikena Jānis Roze (1823–1897), Kārlis Hūns (1830–1877) ja maastikumaalija Jūlijs Feders (1838–1909).
Teadliku rahvusliku stiili on näha Ādams Alksnise (1864–1897) loomingus, kelle maalingutel ja akvarellidel on kujutatud Läti talupoegi tööd tegemas. Rahvuslikku stiili viljelesid ka Janis Rozentāls (1866–1916) ja Vilhelms Purvītis (1872–1945). Rozentāls oli ka oskuslik portreekunstnik ning tema käe all on õppinud Villem Ormisson kui ka Konstantin Süvalo. Purvītis oli pühendunud Läti maastikumaali arendamisele. Purvītist peetakse impressionismi rajajaks läti maalikunstis. Tänu temale pälvis läti kunst ka rahvusvahelist tuntust. Purvītis mõjutas oma loominguga Aleksandrs Štrālsi (1879–1947) ja Läti Kunstiakadeemia asutajat ja tolleaegset rektorit prof. Jānis Kugat (1878–1969), kes on Läti teatri dekoratsioonikunsti looja. Kõige kuulsamad olid Kuga Läti rahva elust jutustavatele etendustele loodud dekoratsioonid. Kuulus dekoratsioonikunstnik oli ka Eduards Vītols (1877–1954), kelle teoste hulgas leidub palju akvarelle.
Lätis, nagu ka mujal, hakati 20. sajandi algul kasutama kunstis uusi väljendusviise. Uuenduslikuma kunsti teerajajaks võib pidada Voldemārs Matvejsi (1877–1914). Prantsuse järelimpressionismi tutvustas lätlastele Jēkabs Kazaks (1895–1920) ja Jāzeps Grosvalds (1891–1920), kes hakkas hiljem maalima monumentaalseid teoseid läti sõjapõgenikest. Kunstiajaloolane prof. Boriss Vipers on nende stiili nimetanud „fantastiliseks realismiks“. Sellel stiilil oli Lätis veel mitmeid järgijaid.
20. sajandi alguse poolel, kui Läti oli saavutatud iseseisvuse, hakkasid paljud kunstnikud näitama üles huvi ka Läti rahvakunsti vastu. Näiteks hakkasid rahvakunstiga tegelema Ansis Cīrulis, Niklāvs Strunke, impressionist Jēkabs Bīne, Teodors Zaļkalns ja Burkards Dzenis. „Värsket jõudu ja loomingutahet“ said nad 1934. aasta ajaloolisest sündmusest, mil algas Lätis n-ö uus ajajärk.
Artur Axmann

Artur Axmann (18. veebruar 1913 Hagen – 24. oktoober 1996 Berliin) oli saksa poliitik ja noorsoorganisatsioonide juht.
1928. aasta novembris astus Artur Axmann Hitlerjugendisse, varsti seejärel sai temast Berliini Weddingi linnaosa Hitlerjugendi allorganisatsiooni juht. Samuti oli ta kuni gümnaasiumi lõpetamiseni 1931. aastal Natsionaalsotsialistliku Õpilasliidu aktiivne liige. Seejärel asus Axmann Berliini Ülikoolis õppima majandus- ja riigiteadusi. Kuid oma ema töötuksjäämise tõttu oli ta varsti sunnitud ülikooliõpingud katkestama. 1931. aasta septembris astus ta Natsionaalsotsialistlikku Saksa Töölisparteisse. 1932. aastal kutsuti ta Hitlerjugendi juhtkonda. 1934. aastal sai ta Hitlerjugendi Berliini piirkonnajuhiks.
1. mail 1940 sai ta riigi noorsoojuhi (Reichsjugendführer) Baldur von Schirachi asetatäitjaks ja 8. augustil 1940 riigi noorsoojuhiks.
1941. aastal astus Axmann vabatahtlikuna Wehrmachti. Ta sai Idarindel võideldes haavata, kaotas parema käe. 1941. aasta oktoobris valiti ta Riigipäeva liikmeks.
Pärast Adolf Hitleri enestappu 30. aprillil 1945 põgenes Axmann füüreri punkrist. Tal õnnestus Berliinist lahkuda. Pärast Teise maailmasõja lõppu kuulutati Artur Axmann ametlikult surnuks. Ta varjas end Erich Siewerti nime all Mecklenburg-Vorpommernis. 1945. aasta detsembris võeti ta Lübeckis vahi alla. 1946. aasta oktoobris lasti ta vangistusest vabaks, kuid 1947. aasta juulis vahistati uuesti. 1949. aasta mais mõisteti ta kolmeks aastaks ja kolmeks kuuks vangi. 1958. aastal karistas Berliini kohus teda sõjakuritegude eest 35 000 marga suuruse trahviga.
Seejärel tegutses Axmann ettevõtjana, kuid ilma erilise eduta. 1995. aastal avaldas ta mälestusteraamatu "Das kann doch nicht das Ende sein" ("See ei saa ometi lõpp olla").
Vantsild

Vantsild on selline sillatüüp, mille korral sillatekk ripub otse püloonide külge kinnituvate vantide (kaablite või jäikade tõmbevarraste) küljes. 
Vantsild on toimivatelt jõududelt pigem konsoolsilla kui rippsilla moodi, kuigi vahel, näiteks Tehnikaleksikonis, loetakse vantsilda välise sarnasuse põhjal rippsilla variandiks. Vantsilla raskust kannavad püloonid, rippsilla raskust peavad kandma ankrud.
Vantsilla esimese teadaoleva projekti esitas Veneetsia leiutaja Fausto Veranzio oma raamatus "Machinae novae" aastal 1595.
Paljud varased rippsillad olid osalt ka vantsillad. Neil ei läinud hästi ja nad ei ole säilinud. 1817 rajati Inglismaale Tweedi jõele Dryburghi sild, mis järgmise aasta jaanuaris jõkke kukkus. Silla konstruktsiooni parandati ja sild taastati, kuid 1838 varises see uuesti kokku. 1824 kukkus Saksamaal jõkke Saale jõel olev ripp-vantsild. Need õnnetused andsid vantsillale halva maine ja kulus aastakümneid, kuni neid jälle ehitama hakati. 1868 valmis Prahas Franz Josephi sild (hävinud), 1873 sama projekti järgi Londonis Alberti sild (säilinud) ja 1883 New Yorgis Brooklyni sild (säilinud).
Vanim säilinud puhtakujuline vantsild asub USA-s Texases Bluff Dale'is ja see avati 1890.
Eesti pikim vantsild on Smuuli viadukt Tallinnas kogupikkusega 380 meetrit. Sellest 170 meetrit on vantsild ja 200 meetrit viieavaline talasild.
Eesti esimene vantsild on jalakäijatele mõeldud Tartu Turusild, mis valmis 2003. aastal. Tartu Turusilla pikkus on 251,5 meetrit ja rippuvat osa kannavad 7 paari vante.
Tüübel

Tüübel (inglise keeles wall plug) ehk ankur on fiibrist või plastikust (algselt puidust) kinnitusvahend, mis võimaldab kasutada kruvi kinnitamist poorsesse või haprasse materjali või kohtadesse, mis ei talu kinnitatud objekti kaalu kruvi otsas. See on seda tüüpi ankur, mis võimaldab kinnitada kruvi ka betooni sisse.

Ajalugu

Enne kaubanduslikke tüübleid tehti algselt kinnitused puidust, kuid see nõudis palju aega ja suurt auku ning seina võis ainult teatud koguses puittüübleid panna. Algse tüübli leiutas John Joseph Rawlings aastal 1911, ning turustas neid nime all Rawlplug. Need tüüblid said populaarseks pärast Esimest maailmasõda, tänu millele hoiti kokku palju tööaega ehitustel. Rawlings koos oma vennaga viisid läbi tuhandeid katsetusi, et leida ideaalne materjal tüübli jaoks. Katsetati palju materjale, näiteks nagu klaasi-, puidu- ning kanepikiude, looduslikku ja sünteetilist kautšukki ning tsinki ja pliid. Kõige levinumad tüüblid on nüüdseks plastiktüüblid ning need on leiutatud aastal 1958 sakslase Artur Fischeri poolt.

Klassikaline tüübel

Tänapäeval on plastiktüübel üks levinumaid viise asjade seinale kinnitamiseks. Tüübel koosneb kahest osast, mis lähevad rohkem lahku, kui kruvi tungib vahele ning tüübliribid takistavad tüübli välja tulekut.

Kiud- ja vaigusegud

Pehmesse seina, kuhu on raske puurida korralikku auku või kus tüübli laienemine võib tekitada pragunemist kasutatakse kõvendavat- või pahtlisegu.
Üks esimestest segudest oli toodetud Rawlplug poolt ning koosnes valgest asbesti kiust, mida müüdi lahtiselt tinanõus. Kasutaja märgas segu ning lükkas segu tüübliauku. See segu toimis väga hästi, kuid asbesti ohtlikkuse tõttu pole segu enam saadaval. Väike tamper ning nael kuulusid samuti komplekti juurde. Teine võimalus on paigaldada puuvillane riie, mis on eelnevalt immutatud spetsiaalse kipsiseguga seina külge. Riie tehti märjaks ning mässiti ümber tüübli ning lükati auku, mõne aja möödudes segu kivistus ning oli valmis kasutamiseks. Sellist kombinatsiooni kasutati müüritiste, keraamiliste-, puit- ja kipsseinade puhul. Nüüdisaegsed vaikude segud põhinevad polüestervaikudel.
Dietrich Martin Luther

Dietrich Martin Luther (19. juuli 1772 Tallinn – 24. november 1861 Tallinn) oli Tallinna suurgildi oldermann ja ajakirjandustegelane.
Oli notar, kaupmees, suurgildi oldermann, Revalische Wöchentliche Nachrichteni väljaandja aastatel 1807–1852. Elu lõpus ajalehe Revalsche Zeitung toimetaja.

Isiklikku

Tema isa oli Georg Christian Luther (1717 Breslau – 1800 Tallinn) oli baltisaksa "Lutherite dünastia" esiisaks. Tema äi Ernst August Wilhelm Hörschelmann (1743–1795) oli Tallinna gümnaasiumi professor (ja aastatel 1772–1795 Revalische Wöchentliche Nachrichteni toimetaja). Tema abikaasa oli Marianne Johanna Luther (1789–1847), neiuna Hörschelmann. Abikaasa vennad: Ferdinand Ludwig Hörschelmann oli Tallinna gümnaasiumi professor ja hiljem Järva-Madise koguduse õpetaja, Friedrich August Hörschelmann oli Viru-Jaakobi koguduse õpetaja, Constantin Immanuel Hörschelmann oli Haapsalu Püha Johannese koguduse õpetaja, Paul Eduard Hörschelmann oli Pühalepa Laurentsiuse koguduse õpetaja ja Tallinna Toomkoguduse ülemõpetaja. Dietrich Martinil ja Marianne Johannal oli 6 poega ja 5 tütart: Friederike Amalie abiellus Johann Christian Lutheriga (oma onupojaga, Tallinna Niguliste koguduse abiõpetajaga), Antoinette Natalie abiellus Otto August Leopold Hörschelmanniga, Martna Püha Martini koguduse õpetajaga, August Dietrich Luther oli kaupmees, Theodor Dietrich Witgenstein Luther oli Tallinna Püha Vaimu- ja Tallinna Jaani koguduse õpetaja, Karl Dietrich Luther oli ülemarst, Robert Johann Dietrich Luther oli Jüri koguduse õpetaja, Charlotte Marie Wilhelmine abiellus oma õe (Antoinette Natalie) lese Otto August Leopold Hörschelmanniga, Martna Püha Martini koguduse õpetajaga, Wilhelm Dietrich Ferdinand Luther oli kaupmees, Marianne Luise Karoline abiellus Carl Eduard Hasselblattiga (Kambja koguduse õpetajaga), Aleksander Eduard Dietrich Luther oli jurist, Moskva konsistooriumi sekretär; Pauline Adele abiellus Carl Theodor Knüpfferiga (Väike-Maarja koguduse õpetajaga).
Tartu Titans

Tartu Titans on ameerika jalgpalli klubi Tartus.
Klubi tegutseb MTÜ Tartu Sport all alates 2009. aasta sügisest. Klubi liikmed on osalenud Tallinn Tormi meeskonna ridades Soome II Divisjonis. 2010. aasta augustis osales võistkond Lätis toimunud "Open Flagfootball" turniiril, kus saavutati auhinnaline 3. koht.
Krokodill Gena

Gena lugu

Töövälisel ajal armastas Gena oma väikeses korteris ajalehti lugeda, piipu tõmmata ja iseendaga trips-traps-trulli mängida. Kord, kui ta oli mänginud endaga nelikümmend matši järjest, läks ta meel väga kurvaks ja ta otsustas endale sõpru muretseda. Nii riputas ta linna üles kuulutused, et otsib sõpru. Kuulutustele reageerisid väike tõsine tüdruk Galja ja äsja linna kolinud teadusele tundmatu loom Potsataja. Saavadki kokku raamatu kangelased –  Gena, pioneer Galja ja Potsataja – ning otsustavad asutada Sõpruse Maja, et viia kokku neid, kes otsivad sõpru. Potsatajale, Genale ja Galjale loobivad kaikaid kodaraisse õel vanatädi Kübaramoor ja tema tige rott Larissa.
Endla teatri publikulemmik

Endla teatri publikulemmik on Pärnu välja antav auhind sealse Endla teatri aasta kõige märkimisväärsemale lavastusele, parimale mees- ja naisnäitlejale. Lemmiku valimiseks korraldatakse hääletus.
Altvälja

Altvälja oli küla Jõgevamaal Laiuse kihelkonnas Laiuse voore jalamil tänapäeval Raaduvere küla alal. Kuulus 1950. aastani Laiuse valda.
Külas on sündinud Eesti kunstnik Rein Mägar.
Favipiraviir

Nimetused ja tähised

IUPAC nimetus: 5-fluoro-2-oxo-1H-pyrazine-3-carboxamide.
CAS-i registreerimisnumber on 259793-96-9. PubChemi number on : CID 492405.
Farmakoterapeutiline rühm : määratlemata, ATC-kood on määratlemata (ravim on registreerimata).
Sünonüümid: 259793-96-9, T-705, 6-fluoro-3-oxo-3,4-dihydropyrazine-2-carboxamide, 6-FLUORO-3-HYDROXYPYRAZINE-2-CARBOXAMIDE, UNII-EW5GL2X7E0, 
AC1LAOUM, Favipiravir (JAN/INN), CHEMBL221722, 
2-Pyrazinecarboxamide, 6-fluoro-3-hydroxy-, AKOS005166863, T705, 5-fluoro-2-oxo-1H-pyrazine-3-carboxamide, D09537, AIDS121660, CID492405, 
Favipiravir; T-705, Favipiravir [USAN:INN], SureCN587913, SureCN6378032, EW5GL2X7E0, cc-562, CTK8C4699, MolPort-001-801-281, MolPort-004-768-381, BCPP000056, ANW-72832, DCL000291, QC-771, RW3035, AKOS015995178, CID4424075, CS-0612, PB25591, RP22092, 6-fluoro-3-hydroxy-2-pyrazinecarboxamide, AK-67681, BD208417, BR-67681, HY-14768, 
6-fluoro-3-oxo-4H-pyrazine-2-carboxamide, AM20080851, FT-0686297, T 705, 
A25520, S-7880, T 705, CAS;259793-96-9, 2-Pyrazinecarboxamide, 6-fluoro-3,4-dihydro-3-oxo-, 3-bromo-5-hydroxy-4-methyl-2,6-dinitro-benzoic Acid, 
T 705|259793-96-9|T-705|T705.

Näidustused

Ravim on mõeldud A, B, C  gripiviiruste, Lääne-Niiluse viiruse, kollapalaviku viiruse, mitmete flavi-, arena-, bunya- ja alfaviiruste poolt põhjustatud nakkuste raviks.

Avastamine

Favipiraviiri avastas 1998. aastal Yousuke Furuta (tootja Toyama Chemical).
Õigused ravimile on Fujifilmil.
Peipsiveere looduskaitseala

Peipsiveere looduskaitseala on 20. detsembri 2013 määrusega loodud kaitseala, mis pandi kokku senisest Piirissaare maastikukaitsealast, Emajõe suudmeala hoiualast ja Emajõe-Suursoo looduskaitsealast.  Kaitseala paikneb Luunja, Räpina, Kastre, Peipsiääre ja Tartu valdade territooriumil ning hõlmab 34 430 ha soo- ja metsaelupaiku ning rohkesti kaitstavaid taime- ja linnuliike, lisaks Piirissaare haruldased kahepaiksed. 2010. aasta lõpuks oli selgunud, et kohalike elanike vastuseisu tõttu ei õnnestu plaan luua Eesti kuues Peipsiveere rahvuspark. Meerapalu küla, suurem osa Piirissaarest ja veel mõned alad jäid seejuures kaitseala koosseisust välja, kuigi neid maid algselt taotleti.
Piotr Jaroszewicz

Piotr Jaroszewicz (8. oktoober 1909 Niasviž, Minski kubermang (tänapäeval Valgevene) – 1. september 1992 Varssavi) oli Poola kommunistlik riigitegelane.
Piotr Jaroszewicz oli pärit rahvakooliõpetaja perekonnast. Gümnaasiumi lõpetamise järel õppis ta pedagoogilises kõrgkoolis, mille lõpetamise järel töötas algul õpetajana ja seejärel koolijuhatajana. 1939. aasta septembris põgenes ta Poola idaossa, mille hõivas Nõukogude Liit. Alates 1943. aastal oli ta Nõukogude tagalas loodud Poola 1. Armee poliitfunktsionär. 1944. aastal sai ta Poola 1. Armee asejuhataja. Samal aastal astus ta ka Poola Töölisparteisse. 1945. aastal sai ta brigaadikindrali auastme.
1945–1950 oli Piotr Jaroszewicz kaitseministri asetäitja. 1950–1952 oli ta Riikliku Plaanikomitee esimehe asetäitja. 1952–1970 oli Jaroszewicz Poola Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimehe asetäitja, aastatel 1954–1956 lisaks veel ka mäetööstuse minister. Aastatel 1947–1985 oli ta Seimi saadik. Aastatel 1948–1980 oli ta Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee liige, 1964–1980 Poola Ühendatud Töölispartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
Piotr Jaroszewicz oli 23. detsembrist 1970 kuni 18. veebruarini 1980 Poola Rahvavabariigi Ministrite Nõukogu esimees (sisuliselt valitsusjuht).
1. septembril 1992 mõrvati Piotr Jaroszewicz ja tema abikaasa ajakirjanik Alicja Solska-Jaroszewicz nende Varssavi äärelinnas asuvas majas. Mõrvareid ei tabatud, kuriteo motiivid jäid teadmata.
Zeltiņi mõis

Mõisa suurus

Agraarreformi ajal oli mõisa pindala 77 hektarit.