google/wiki40b huggingface dataset:
Aleksandr Benois

Elukäik

Aleksandr Benois sündis 3. mail 1870 Peterburis. Tema isa Nicholas Benois oli tunnustatud vene arhitekt. Tuntuks sai ka Aleksandri vanem vend Leonti, kes oli arhitekt, ning vend Albert, kes tegeles maalikunsti ja arhitektuuriga.  
Aastail 1890–1894 õppis Aleksandr Peterburi Ülikooli õigusteaduskonnas. Paralleelset ülikooliõpingutega õppis ta iseseisvalt kunstiajalugu ja tegeles maalikunstiga.
Kolm aastat pärast ülikooli lõpetamist ja esimest reisi Prantsusmaale valmis Aleksandril akvarelliseeria, mis kujutas Louis XIV viimast promenaadi. See seeria sai kuulsaks tänu Pavel Tretjakovile, kes pani need tööd näitusele. Tänu sellele näitusele võitis ta kunstikriitiku Sergei Djagilevi ja kunstniku Leon Baksti tähelepanu. Kolmekesi koos asutasid nad kunstnike ühenduse Mir Iskusstva ja hakkasid välja andma samanimelist kunstiajakirja. 
20. sajandi alguses jätkas Benois tööd Mir Iskusstvaga, kuid tegeles ka muuga. Ta kirjutas ja avaldas monograafiaid 19. sajandi vene kunsti ning Tsarskoje Selo kohta. Aastal 1903 illustreeris Aleksandr Puškini poeemi "Vaskratsanik". 
Aastal 1901 määrati ta Peterburi Maria teatri kunstiliseks juhiks. Sellest alates pühendas ta enamiku oma ajast dekoreerimisele ja lavakujundusele. Aleksandr Benois' kostüüme ja lavakujundusi etendustele "Sülfiid" (1909), "Giselle" (1910) ja "Petruška" (1911) arvatakse tema parimateks töödeks üldse. 
Aleksandr Benois tegi koostööd ka Moskva Kunstiteatri ja muude tähtsate Euroopa teatritega.
Aastail 1918–1926 töötas Aleksandr Benois Ermitaaži kunstigalerii juhatajana ning andis välja uue Ermitaaži kataloogi. Samuti jätkas ta tööd raamatu- ja teatrikunstnikuna, viimast peamiselt Mosva Suures Teatris. 
Aastal 1926 Benois emigreerus Nõukogude Liidust Prantsusmaale ning elas Pariisis. Ta töötas peamiselt teatrikostüümide ja lavakujunduse kunstnikuna. Pärast Teist maailmasõda töötas Aleksandr Benois mõnda aega Milanos La Scala teatris.   
1955. aastal andis Benois välja kahes köites "Memuaarid".
Aleksandr Benois suri 9. veebruaril 1960 Pariisis.
1977. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused

1977. aasta laskesuusatamise maailmameistrivõistlused olid 15. maailmameistrivõistlused laskesuusatamises, mis toimusid 10.–13. märtsini Lillehammeris Norras.
Vincent Defrasne

Isiklikku

Vincent Defrasne on 174 pikk ja kaalub 61 kg.
Carl Eduard Otto

Carl Eduard Otto (14. august 1795 Dresden – 20. aprill 1869 Jena) oli õigusteadlane.
Professori poeg. Õppis Leipzigi Ülikoolis 1814–1820, tudeeris ka Göttingeni Ülikoolis, oli dotsent Leipzigis 1819–1822. Töötas Tartu Ülikoolis rooma ja saksa tsiviilõiguse professorina 1832–1857.
Tiit Lepmann

Õpingud

Lõpetas Tartu VII Keskkooli 1967. aastal. Samal aastal alustas õpinguid Tartu Riikliku Ülikooli (TRÜ) matemaatikateaduskonnas, mille lõpetas 1972. aastal kvalifikatsiooniga matemaatik, matemaatikaõpetaja. Aastatel 1981–1984 jätkas õpinguid aspirantuuris TRÜ matemaatika õpetamise metoodika kateedris matemaatika õpetamise metoodika alal. Kaitses Tartus 1987. aastal pedagoogikakandidaadi dissertatsiooni teemal "Mõistete omandatus ja selle seos nende esitamismetoodikaga õpikus (VII klass)" (juhendaja dots Jaan Reimand). Täiendanud end erialaselt Saksamaal Freiburgi Pedagoogilises Kõrgkoolis, Giesseni Ülikoolis (1996), Greifswaldi Ülikoolis (1998) ja Helsingi Ülikoolis (2006).

Teenistuskäik

Töötas matemaatikaõpetajana (1972–1975 Tartu 10. Keskkoolis), assistendina 
(1975–1979 TRÜ matemaatika õpetamise metoodika kateedris), stažöör-uurijana 
(1979–1981 samas kateedris), vanemõpetajana (1984–1989 samas kateedris). Dotsent 1989. aastast. Aastani 2004 töötas põhitöö kõrvalt Tartu koolides matemaatikaõpetajana. Emeriteerus 2014. aastal.
Aastatel 1996–2006 Tartu Ülikooli (TÜ) matemaatika didaktika õppetooli hoidja, 2006–2008 TÜ matemaatika didaktika uurimisrühma juht, 2008–2013 TÜ matemaatika instituudi koolimatemaatika keskuse juht ja 2013–2014 TÜ matemaatika instituudi koolimatemaatika ja -informaatikakeskuse juhataja.

Teadustöö

Tegelenud matemaatika didaktikaga. Põhilised uurimisvaldkonnad: õpetatava aine (matemaatika mõisted, seosed ja ülesanded) esitussüsteemi kirjeldamise võimalused ja nende rakendamine matemaatikaõpikute analüüsimisel; matemaatika õpetamise aktiivsed meetodid; koolimatemaatika omandatus (tasemetööd, riigieksmaid, TIMSS ja PISA uuringud) ja seda mõjutavad tegurid. Käsitlenud ka koolimatemaatika reformimisega ja õppekava arendamisega seotud küsimusi. Olnud kolme ETF grandi hoidja: Pedagoogikateaduse kaasaegsete ideede rakendumine arvutiseerunud ja erinevaid valikuid võimaldavas matemaatikaõpetuses (1998–2000), Üldhariduskooli matemaatika õppekava innovatsiooniprotsess õpilaste matemaatilise arengu ning õpilaste ja õpetajate arusaamade taustal (2001–2003) ja Õppekava kognitiivsete ja praktilis-rakenduslike pädevuste realiseerumine koolimatemaatikas õpetajate arusaamade ning siseriiklike ja rahvusvaheliste tasemeuuringute taustal (2005–2007). 
Juhendanud hulgaliselt üliõpilaste diplomitöid, õpetajakoolituse lõputöid ja nelja magistritööd.

Muu erialane tegevus

Koolimatemaatika õpikute autor.
Eesti Maaülikooli Keskkonnakaitse Üliõpilaste Selts

Eesti Maaülikooli Keskkonnakaitse Üliõpilaste Selts (EMÜ KÜS) on mittetulundusühing. KÜS asutati 2001. aastal maastikukaitse ja maastikuhoolduse eriala üliõpilaste ühendamiseks.  Alates 2005. aastast võivad seltsiga liituda kõik Eesti Maaülikoolis õppivad keskkonnast ja ühistegevusest huvitatud üliõpilased.
Aunuse kubermang

Aunuse kubermang (vene keeles Олонецкая губерния; soome keeles Aunuksen kuvernementti) oli Venemaa keisririigi, Venemaa Vabariigi ja Venemaa SFNV haldusüksus (kubermang). 
Kubermang eksisteeris aastatel 1801–1922. Pealinn oli Petroskoi. 
Kubermang hõlmas maid Venemaa põhjaosas Äänisjärve ümbruses ja selle
pindala oli umbes 130 000 ruutversta.

Rahvastik

Kubermangus oli 1896. aastal 376 102  inimest. Neist 62 695 olid karjalased, 19 917 vepslased ja 2 666 soomlased. Lüüdilasi ei loetud tollal eraldi rahvana.
Karjalastega tihedalt asustatud kubermangu lääneosa (Aunuse, Petroskoi ja Poventsa maakonda) on kutsutud ka Aunuse Karjalaks. Vepslastega asustatud ala jäi peamiselt Lodeinoje Pole ja Võtegra maakonda ning lüüdilastega asustatud ala peamiselt Aunuse ja Petroskoi maakonda.

Kubermangu osad Soome Vabariigis

Aastatel 1918–1920 olid Poventsa maakonna Repola ja Porajärve vald liitunud Soome riigiga.

Kubermangu alad tänapäeval

Tänapäeval jäävad kubermangu alad Karjala Vabariiki, Arhangelski, Leningradi ja  Vologda oblastisse.
Eesti-Suurbritannia suhted

Eesti-Suurbritannia suhted on kahepoolsed suhted Eesti ja Suurbritannia vahel. 
Kahe riigi vahelised suhted said alguse Eesti Vabadussõja ajal, kui Eesti sõjaväge toetas Suurbritannia sõjalaevastik.
1920ndatel ja 1930ndatel aastatel oli Suurbritannia oluline Eesti majandusele, kuna 30% Eesti ekspordist läks just sinna.
Suurbritannia ei tunnistanud 1940 Eesti okupeerimist.
Kahe riigi diplomaatilised suhted taastati 1991. Samal aastal avati ka Suurbritannia Suursaatkond Tallinnas ja Eesti Suursaatkond Londonis.
Tüümuse hüpoplaasia

Tüümuse hüpoplaasia (inglise thymic hypoplasia) on mitmetel selgroogsetel loomade (sealhulgas inimese) esinev tüümuse teatud lõpusetaskude arenematusest tingitud arenguhäire, mille korral tüümus on normaalsest väiksem või puudub ning on kas osaliselt või täielikult talitlusvõimetu.
Loomadest on haigust kirjeldatud hiirtel, kassidel, veistel, hobustel, koertel.
Inimestel teatakse kaasasündinud tüümuse hüpoplaasiat ka kui DiGeorge'i sündroomi, kus tüümuse ja kõrvalkilpnäärmete arenematusega kaasnevad vereringeelundite deformatsioonid, hüpokaltseemia ja rakulise immuunsuse puudulikkus.
Hugo Remmelg

Elulugu

Lõpetas 1959 K. A. Timirjazevi nimelise Moskva Põllumajanduse Akadeemia aiandusagronoomina; bioloogiakandidaat (1967, Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituut (EBI)), väitekiri "Влияние гамма-облучения семян на морфогенез и наследственность сортов и межсортовых гибридов томатов, конских бобов и астр". Oli 1959–61 Narva sovhoosi agronoom, 1961–64 EBI aspirant, 1964–70 nooremteadur, 1970–92 vanemteadur, 1992–97 EPMÜ taimekasvatuse instituudi assistent, aastast 1997 dotsent.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: sordiaretuse geneetilised alused (eriti mutatsiooniline ja rekombinatsiooniline muutlikkus, ploidsus, heteroos, isassistenteriilsus ja apomiksis). Aretas tomati hübriidsordi "Kevade" F ning lühendanud geeni Dm alusel talirukkisordi "Sangaste" kõrt. 1973–88 Eesti Teaduste Akadeemia Looduskaitsekomisjoni liige, 1981–90 Eesti Gen Seltsi juhatuse liige.
Aadress

Postiaadress

Eestis on postiaadressis saaja (inimese või asutuse) nimi või nimetus, tänav, maja- ja korterinumber (maakohas küla ja vald), sihtnumber, linn või maakond, riik. Eesti-sisesel saadetisel pole riiki vaja märkida.
Benny Gantz

Isiklikku

Ta on abielus ning kolme poja ja ühe tütre isa.
Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kirik

Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kirik on EAÕK haldusalas olev õigeusu kirik Pärnumaal Pärnu linnas Jõõpre külas.

Koguduse ajaloost

Pärnumaal Jõõpre kandis siirdus õigeusku 1848. aastal esimesena kohalik vallakohtu kirjutaja Jüri Grauverk. Kohalik mõisnik peksis ta selle eest poolsurnuks. Jüri Grauverk viibis Pärnu ja Riia vanglates kolm aastat. Baltimaade kindralkuberneri sekkumise tulemusena vabastati Grauverk pärast kolme vangla-aastat ja talle anti hüvituseks talukoht. Jõõpre eestlastest õigeusklikud kuulusid esialgu Uruste kogudusse. Oma kogudus avati 1861. aastal. Jumalateenistusi toimetati talutubades ja hiljem juba koolimaja saalis. Kujusein (ikonostaas) paigutati samuti esialgu koolimajja. 1890. aastal kuulus kogudusse 1290 ja 1939. aastal 901 liiget. Nõukogude okupatsiooni ajal kogudust ei suletud, kuid alates 1945. aastast on kogudust hooldanud preestri kohusetäitjad.

Jõõpre kirik

Kirik ehitati aastail 1876–1879 ja pühitseti 8. septembril 1879 Riia ja Miitavi piiskopi Filareti poolt püha suurkannataja Georgiuse auks. Kirikul on kaheksatahuline kellatorn ja kaheksatahuline haritorn.1998. aastal kanti kirik Kultuurimälestiste riiklikku registrisse.
Tänapäeval kasutab kirikut EAÕK Jõõpre Püha Suurkannataja Georgiuse kogudus.

Õigeusu koolid

Usuvahetusliikumise algusjärgus, 25. aprillil 1845 kinnitas Venemaa keiser instruktsiooni, mis nägi ette usuvahetajatele õigeusu kirikute juures kihelkonnakoolide asutamist. Jõõpre kihelkonnakool asutati 1878. aastal, samuti abikool (1875), Saare abikool (1881–1909). Need koolid suleti 1918. aastal.

Kalmistud

Jõõpre õigeusklikke on maetud Uruste õigeusu kalmistule, mis rajati 1850. aastal, samuti Audru ja Jõõpre õigeusu kalmistutele.
Carlo Buti

Carlo Buti (14. november 1902 – 16. november 1963) oli itaalia laulja. Ta oli tuntud kui "Itaalia hõbekõri" ja oli tõenäoliselt esimene itaalia muusika lauljast superstaar XX sajandil. Oma karjääri jooksul plaadistas ta 1574 laulu.
Dmõtrivka (Novoaidari rajoon)

XXI sajand

Donbassi sõja ajal, 2014. aasta 4. septembril, tulistasid valitsusvastased relvajõud mitmelasulisest raketiheitjast Smertš puruks asulas asunud pataljoni "Kiiev-12" peakorteri, misjärel valitsusväed olid sunnitud taanduma. Pataljon oli viimane Luganski lähistelt taanduma sunnitud Ukraina väeüksus.
Armin

Armin on mehenimi.
1. jaanuaril 2018 oli Eestis eesnimi Armin 460 mehel (esinemissageduselt 281. mehenimi).
Talbot (ansambel)

Talbot on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2003.
Ansambli moodustavad Magnus Andre (bass, süntesaaator ja vokaal) ja Eugene Mikhaylov (trummid, vokaal).
Eesti elustik

Liigiline koosseis elustikurühmade kaupa

Seni kindlakstehtud pärismaise elustiku liigid jaotuvad järgmiselt:
The Traditional Cosmology Society

Traditsioonilise Kosmoloogia Selts (The Traditional Cosmology Society) on Edinburghis asuv rahvusvaheline eri ajastute ja kultuuripiirkondade müüdi, religiooni ja kosmoloogia uuringute alal tegutsev selts. Selts korraldab kõnekoosolekuid ja ühepäevast aastakonverentsi Edinburghi Ülikooli Keldi- ja Šoti-uuringute Kooli juures ja annab kord aastas välja ajakirja Cosmos. The Journal of the Traditional Cosmology Society.
Rudolf von Laban

Rudolf von Laban, tuntud kui Rudolf Laban (1879–1958), oli Ungari päritolu tantsija, koreograaf ja liikumise teoreetik.
Ta oli üheks moderntantsu algatajaks Euroopas. Tema töö pani aluse Labani liikumisanalüüsi metoodikale (labanotatsioon) ning täpsemate tantsu ülesmärkimise arengutele. Teda peetakse tantsuajaloo üheks olulisemaks isikuks.

Elulugu

Rudolf Laban sündis 1879. aastal Austria-Ungari impeeriumis. Oma noorusaastatel oli Laban huvitatud maalimisest ja arhitektuurist. Viimast õppis ta Pariisis, Écoles des Beaux Arts koolis. Pariisis viibides hakkas teda lähemalt huvitama liikuva keha ja seda ümbritseva ruumi vaheline suhe.
Pärast oma õpinguid Pariisis lavastas ta Münchenis karnevale. Tehes koostööd tantsija/koreograafi Heidi Dzinkowskaga hakkas Laban veelgi rohkem keskenduma liikumiskunstile.
1915. aastal asutas Laban koreograafilise instituudi Zürichisse ning hiljem ka selle filiaale Itaaliasse, Prantsusmaale ja Kesk-Euroopasse. Samal ajal töötas koos oma õpilase Mary Wigmaniga välja tol ajal veel tundmata saksa ekspressionistliku tantsu.
1920. aastatel töötas koos oma õpilastega välja liikumise üleskirjutamise viisi – labanotatsiooni – mida ta 1928. aastal ka esitles. Sellest sai 20. sajandi tuntuim tantsukiri.
Labani koreograafia ja liikumise teooriad on aluseks tänapäevasele moderntantsule ja tantsu ülesmärkimisele. Ta töötas välja tantsu kui kunstivormi.
Pärast Labani surma 1958. aastal viisid tema põhimõtteid edasi tema enda tunnustatud tantsijad: Mary Wigman, Kurt Jooss ja Sigurd Leeder.
Reet Neithal

Elulugu

Reet Neithal on kooliõpetajate tütar, kirjandusteadlase Martin Neithali abikaasa.
1960. aastal lõpetas Neithal Tallinna 4. Keskkooli ja 1967 Tartu Ülikooli eesti filoloogia osakonna. 1963–67 õppis ta ka Tartu Muusikakoolis klaverit. 1994. aastal kaitses Neithal Tallinna Pedagoogilises Ülikoolis filoloogiamagistri kraadi väitekirjaga "Karl Ristikivi. Arengulooline käsitlus". 2000. aastast on ta TPÜ doktorant.
Neithal oli 1967 Nissi kultuurimaja kunstiline juht ning 1967–74 E. Vilde ja A. H. Tammsaare majamuuseumi vanemteadur. 1974–85 oli ta Keele ja Kirjanduse Instituudi kirjandusteooria sektori vanemlaborant, 1985–92 teadur ja 1992–2000 TPÜ kirjanduslabori teadur.

Teadustöö

Reet Neithali peamised uurimisvaldkonnad on eesti kirjandusteooria ajalugu ja kirjandusteoreetiline mõte. Ta on "Eesti kirjanduse ajaloo" autoreid ning on avaldanud aastast 1970 töid Eduard Vilde, A. H. Tammsaare, Karl Ristikivi, Enn Vetemaa jmt kirjanike kohta. Neithal koostas Karl Ristikivi aforismikogumiku "Minugi tee ei ole veel lõppenud" (Tallinn, 1989, ka saatesõna autor) ja U. Kailase luulekogu "Alussa oli Sana. Alguses oli Sõna" (Tallinn 2002, ka tõlkijaid ja järelsõna autor). Ta oli Aarne Vinkeli artiklikogumiku "Viimased vaod" (Tallinn, 2002) toimetaja ning Vinkeli "Saaremaalt suurele maale. Päevaraamatuid ja mälestusi" (Tallinn, 2003) koostaja ja toimetaja.
Ğäziz Älmöxämmädev

Ğäziz Älmöxämmädev (tatari Газиз Салих улы Әлмөхәммәдев; vene: Гази́з Сали́хович Альмухаме́дов; 1895–1938) oli baškiiri rahvusest laulja ja helilooja, kes tegutses peamiselt Kaasanis ja Ufas.
1929. aastal pälvis ta esimese lauljana Baškiiri ANSV rahvakunstniku nimetuse.
Ta vangistati 1937 ja suri 1938. Älmöxämmädev rehabiliteeriti 1957. aastal.
Virvasõna

Virvasõna (inglise keeles false friend) on keeleteaduse termin, millega märgitakse mitmes keeles esinevat rahvusvahelist, sama või sarnase tüvega sõna, mille tähendus on aga keeliti erinev.
Virvasõna on eesti keeles näiteks inglise petrol, mis eesti keeles tähendab bensiini, mitte petrooleumi. Inglise sandals aga tähendab (kontsata!) sandaale, kuid high heels sandals on eesti keeles rihmikud, mitte kontsaga sandaalid.
Loomulikult esineb virvasõnu ka muudes keeltes, näiteks saksa Dekade ja vene декада tähendavad kümmet päeva, aga inglise decade aastakümmet.

Virvasõnad kui meelelahutus

Leidub rohkesti virvasõnu, mille tähenduse erinevus eri keeltes on naljakas. Virvasõnadel põhinevad sõnamängud kuuluvad vahel seltskondliku meelelahutuse hulka. Soome sõnadest esinevad eesti keeles tuntud naljakate virvasõnadena näiteks hallitus ('valitsus', mitte 'hallitus'), sulhanen ('peigmees', mitte 'sulane'), pulma ('probleem', mitte 'pulm(ad)') ja halpa ('odav', mitte 'halb'). Tüüpiline virvasõnadest koosnev soomekeelne eksitusfraas on ruumit on koristettu ('laibad on kaunistatud').

Virvasõnad kui probleem

Olga Kulak on muude võõrkeelest arusaamise aspektide kõrval käsitlenud virvasõnadest arusaamist bakalaureusetöös "Kuidas vene emakeelega õpilased soomekeelsetest sõnadest aru saavad?" (2015). Uurimuses on tõdetud, et eri emakeelega inimeste omavahelises suhtluses ei põhjusta virvasõnad ületamatuid suhtlusprobleeme, küll aga vajaksid keelt mitte emakeelena rääkijad virvasõnade kohta senisest rohkem informatsiooni ja abi.
Aeg-ajalt saavad virvasõnad algajate tõlkijate komistuskiviks, eriti siis, kui tõlgitakse sellise valdkonna teksti, mida tõlkija piisavalt ei tunne. 
Virvasõnade vigaste tõlgete piiramatu paljundamine on nüüdisajal saanud probleemiks, mis tuleneb masintõlke kasutamise lihtsusest ja kontrollimatusest (õiguslikust reguleerimatusest). Nii näiteks levivad virvasõnade valetõlked jõudsalt kaubakataloogide ja e-poodide kaudu, mille mitmekeelseid tõlkeid kasutatakse omakorda (näiteks välismaal eesti keelt mitteoskajate poolt ning sageli selleks luba küsimata) ebaprofessionaalsetes masintõlke andmebaasides ja elektroonilistes sõnastikes.

Termin

Feliks Vakk on käsitlenud virvasõnade teemat 1984. aasta juulis ajakirja Keel ja Kirjandus artiklis "Terminoloogi valesõbrad". Sealt selgub, et termin "virvasõna" on tulnud leksikoloog Agnes Reitsaku kasutatud sõnast "virvatulesõnastikud".
Novaja Zemlja

Novaja Zemlja (vene Новая Земля 'Uus Maa') on Venemaale kuuluv saarestik Põhja-Jäämeres. Halduslikult kuulub saarestik Arhangelski oblasti koosseisu.
Novaja Zemlja koosneb kahest suuremast saarest (Põhja- ja Lõunasaar), mille vahel on kitsas väin Matotškin Šar, ja hulgast pisikestest saartest. Lõunas eraldab teda Vaigatši saarest 50 km laiune väin Kara Värav. Saarestikust itta jääb Kara meri ja läände Barentsi meri.
Saarestiku pindala on 83 tuhat km². Põhjast lõunasse on saarestiku pikkus 925 km. Lõunasaare laius on kuni 143 km, Põhjasaare laius kuni 123 km. Saared on mägised, olles Uurali mäestiku jätkuks.
Kliima on arktiline. Talv on pikk ja külm, kuni -40 °C, tuule kiirus ulatub kuni 40–50 m/s. Kõige soojema kuu, augusti keskmine temperatuur on -2,5 °C põhjas kuni +6,5 °C lõunas.
Umbes poole Põhjasaarest, 20 000 km², hõlmavad liustikud. Pidev jääkilp on 400 km pikkune, 70–75 km laiune ja üle 300 meetri paks. See on Venemaa suurim jääkilp. Mitmel pool ulatub liustik mereni. Sealt laskuvad merre jäämäed.
Enamiku Lõunasaarest hõlmab arktiline tundra.
Saarestikus on palju järvekesi. Päikesekiirte käes võib saarestiku lõunaosas järvevesi soojeneda kuni +18 °C-ni.
Novaja Zemlja elanikkonna enamiku moodustavad sõjaväelased: saartel on Venemaa tuumapolügoon. Suur osa saartest on radioaktiivselt saastatud: alates 1950. aastatest lõhati seal Nõukogude tuumapomme ja 1961. aastal maailma suurim vesinikupomm. Pärast tuumakatsetuste keelustamist atmosfääris lõhati pomme maa-alustes šahtides.
.NET-raamistik

.NET-raamistik (.NET Framework) on Microsofti tarkvaraplatvorm. Selle hulka kuuluvad käituskeskkond Common Language Runtime (CLR), standardteek Base Class Library (BCL) ning erinevad lisateegid näiteks kasutajaliideste jaoks (WPF, WinForms), serverite jaoks (ASP.NET) ning hajusrakenduste jaoks (WCF).
Microsofti integreeritud arenduskeskkond .NET-raamistiku jaoks on Visual Studio.
Tootsi Teataja

Tootsi Teataja on Tootsi alevi ajaleht. Leht ilmus aastatel 1999–2000 ja ilmub uuesti 2009. aasta detsembrist. Lehe toimetajaks on Lev Suni ja see ilmub kord kuus. Vallalehe keskmine tiraaž on umbes 150 eksemplari.

Lehe esimene ilmumisperiood

Esmakordselt hakkas Tootsi Teataja ilmuma 1999. aasta suvel. Kokku ilmus 12 numbrit. Vallavalitsus eesotsas Kaljo Ahmaniga peatas lehe ilmumise 2000. aasta juunis, kuna lehes ilmuma hakanud arvamussari "Ega mitte ääremaaks...?" ei sobinud kokku vallavalitsuse vaadetega. Samuti oli Tootsi vallavalitsusele vastumeelt asjaolu, et 2000. aasta suvel hakkas sõltumatuna ilmuma Tootsi Teataja võrguväljaanne, mis oli üks esimesi elektroonilisi vallalehti Eestis. Tootsi Teataja võrguväljaannet toimetas Raivo Suni. Tootsi Teataja elektroonilist versiooni uuendati aktiivselt 2000. aasta oktoobrini.
Suletud paberväljaande asemel avaldasid Lev Suni ja Raivo Suni eraalgatuslikult 40 numbrit Tootsi ajalugu käsitlenud kuukirja "Kodukant", millest kasvas hiljem välja kodulooline dokumentaaluurimus "Ameerika Tootsi rabas".

Lehe teine ilmumisperiood

Tootsi Teataja hakkas uuesti ilmuma 2009. aasta detsembris pärast kohalike omavalitsuste valimisi, kui Tootsi vallas tuli võimule valimisliit Kodukant Tootsi. Lehe taaskäivitamine oli valimisliidu üks lubadusi.
Kuchinoerabujima

Kuchinoerabujima (口永良部島, Kuchinoerabu-jima) on vulkaaniline saar Jaapanis Ōsumi saarestikus. Kuchinoerabujima kuulub Kagoshima prefektuuri Kumage allprefektuuri Yakushima omavalitsusüksusse koos Yakushima saarega, mis asub 15 km kaugusel idas.
Saare pindala on 38 km², pikkus 12 km ja laius 5 km. Saare kliima on subtroopiline.
Kuchinoerabujima saar asub Kyūshū lõunarannikul asuvast prefektuuri keskusest Kagoshima linnast 130 km kaugusel lõunas. Saarel elab umbes 170 inimest. Saarega on regulaarne laevaühendus, lennuühendus puudub.
Saar on tekkelt vulkaaniline, tüübilt kihtvulkaan. Saare suurimad mäed on vulkaanilised Furudake (kõrgus merepinnast 657 meetrit) ja sellest kirdes olev Shindake (640 meetrit). Lisaks tegutseb saarel palju geisreid: Nemachi-no-tategami, Nosaki-no-tategami, Nemachi Onsen, Nishinoyu Onsen ja Yumuki Onsen.
Kõik ajaloolised vulkaanipursked on toimunud Shindakest, mis tegutseb aktiivselt alates 1840. Suurim purse toimus 24. detsembril 1933, kui 8 inimest sai surma ja 26 vigastada. 1980. a purske käigus tekkis Shindake idanõlva 800 m pikkusele põhja–lõunasuunalisele joonele mitu kraatrit. Viimane suurem purse toimus 29. mail 2015.
Marisol Touraine

Isiklikku

Tema isa on sotsioloog Alain Touraine, ema oli Tšiili päritolu hambaarst-kirurg d'Adriana Pizarro Arenas; vend Philippe Touraine on arstiteadlane-endokrinoloog. Ta on aastast 1989 abielus diplomaat Michel Reveyrand de Mentoniga, neil on kolm last.
Tanutamine

Tanutamine ka linutamine oli pulmas pruudile abielunaise peakatte pidulik pähepanemine. 
See oli eesti pulmakommete keskne rituaal, mis muutis pruudi noorikuks.  Tanutamine toimus peiukoju jõudmise päeval mõnes kõrvalises ruumis (aidas, saunas, laudas) poolsalaja üksnes tähtsamate pulmategelaste juuresolekul. Tanutamise koht ja aeg ning tanutaja isik olid paikkonniti väga erinevad. Tanutamisel istus noorpaar kõrvuti laua ees, millel olid leivapäts, õllekann ja lihavaagen. Tanutajaks oli peamiselt peiu ema, aga ka isamehe naine, isamees või peig. Pruut vabastati seni tema pead ja nägu katnud linikust ja asendati see Lõuna-Eestis tanuga, Põhja-Eestis pottmütsiga, Setumaal linikuga. Tanu pähepanemisel viskas pruut selle kahel korral maha, sest see pandi viltu pähe. Tanutaja aga lõi teda tanuga põsele, tanutamist saatsid nn tanutamissõnad. Tanutamise ajal pidi noorik nutma, et mitte nutta hilisemas eas. 19. sajandi lõpus hakkas tanutamist asendama pruudipärjamäng.
Harilikult järgnes tanutamisele põlletamine ehk noorikule põlle ettesidumine. Tanu ja põll olid abielunaise tähtsamad tunnused. Tüdruk ei tohtinud tanu kanda (lapsega tüdruk tanutati vanemate naiste poolt mõnitaval moel).