google/wiki40b huggingface dataset:
Mundilfari (kuu)

Mundilfari ehk Saturn XXV (esialgne tähis S/2000 S 9) on üks Saturni kaugematest kaaslastest. Mundilfari läbimõõduks on umbes 7 km.
Selle kuu avastajateks olid 2000. aastal Brett J. Gladman et al.
2003. aasta augustis sai ta skandinaavia mütoloogiast võetud nime, kus Mundilfari on Päikesega seostuva jumalanna Sóli ja Kuuga seostuva jumaluse Máni isa.
Arvatakse et Mundilfari on millalgi päikesesüsteemi ajaloos toimunud kokkupõrkel väljalennanud tükk Saturni kuust Phoebest.
Sääre nina

Sääre nina on poolsaar Hiiumaa kirdeosas Suurrahust ida pool ja Tähva ninast põhja pool.
Sixten Jernberg

Edy Sixten Jernberg (6. veebruaril 1929 Lima, Rootsi – 14. juuli 2012 Mora, Dalarna lään) oli Rootsi endine suusataja. Ta võitis olümpiamängudelt 9 medalit.
Jernberg spetsialiseerus põhiliselt pikkadele distantsidele, kus ta oli 50 km kahekordne maailmameister ja kahekordne olümpiavõitja. Suurima medalisaagi sai Jernberg 1956. aasta olümpiamängudelt Cortina d'Ampezzos, kus ta sai kuldmedali 50 km, hõbemedali 15 ja 30 km ning pronksmedali 4x10 km teatesõidus.
New Madridi maakond

Ajalugu

Maakond moodustati 1812. aastal.
Armstrong Siddeley Cheetah

Arendus ja tootmine

Cheetah loomisel võeti aluseks ennast juba tõestanud Lynx mootor, millele paigutati suurema läbimõõduga Armstrong Siddeley Panther mootori silindrid. Kolvikäik jäi endiseks. Esialgu toodeti vaid reduktorita mootoreid, hilisemad mootori versioonid said omale ka erinevate ülekannetega reduktorid. Samuti kasutati hilisematel mootoritel puhuõhu tekitamiseks mitmeid erinevaid tsentrifugaalpuhureid.
Cheetah leidis peamiselt kasutust erinevate õppe-treeninglennukite jõuallikana, tuntumad neist Avro Anson ja Airspeed Oxford. Üks Cheetah mootoritega Avro Anson oli mitmemootoriliste lennukite meeskondade väljaõpetamiseks kasutusel ka Eesti lennuväes. Oma põhikonstruktsioonilt jäi mootor kogu tootmise jooksul muutmatuks, kuni 1948. aastani valmis üle 37 200 mootori. Mootori töökindlust näitab, et tegemist oli esimese mootoriga, mis sertifitseeriti 1200 tunniks tööks esimese täishoolduseni.
Sichuani pipar

Sichuani pipar on pipra-koldpuu (Zanthoxylum piperitum) viljakestadest saadav vürts.
Enne kasutamist eraldatakse viljadest kibedad seemned. Viljakesta maitse on piprane, värskendav ja veidi sidrunimaitseline. Vürts sisaldab eeterlikke õlisid, milles domineerivad tsineool ja terpeen. Vürts on toimelt antiseptiline, suurendab söögiisu ja soodustab seedimist. Tarvitatakse seedehäirete ja külmetushaiguste korral.
Rapla kirikumuusika festival

Rapla kirikumuusika festival on aastast 1993 toimuv vaimulikku muusikat esitlev ja tutvustav festival.
Festivali algataja ja peakorraldaja oli algul Raimo Kivistik, hiljem Pille Lille Muusikute Fond (PLMF).
Enne aastat 1997 toimus festival Rapla Maarja-Magdaleena kirikus, hiljem toimusid festivaliüritused ka teistes kirikutes, mõnikord ka mõisates.
Festivalil on esitatud mitmete heliloojate suurvorme, nt Enn Võrgu oratoorium "Valvake".
Merengue

Merengue [mer'enge] on muusikastiil ja tants, mis pärinevad Dominikaani Vabariigist. Sõna merengue tähendab hispaania keeles suhkruga vahustatud munavalget.
Merengue sündis arvatavasti 1850. aastatel, see on lõbus ja tempokas muusika 2/4 taktimõõdus. Merengue muusikalisteks juurteks on peetud Haiti méringuet, Kuuba upa habanerat, hispaania contradanzat ja decimat ning Aafrika päritolu plenat.
1930. aastatel riiki diktaatorina valitsenud Rafael Trujillo propageeris merenguet ja kuulutas selle koguni ametlikuks rahvustantsuks; merenguest sai Dominikaani n-ö esindusmuusika vastandina lihtrahva seas populaarsele kuid kõrgema seltskonna poolt tunnustamata bachatale.
Merengue-ansamblisse kuulub diatooniline akordion (selle eelkäijaks olid lihtsamad ja kergemini kättesaadavad kohalikud pillid nagu bandurria), süles hoitav kahepoolne trumm tambora, bass ja eriline löökriist güira (augustatud ja rulli keeratud plekitükk, mida mängitakse harjakesega), neile võivad lisanduda saksofon, trompet, kitarr jt pillid. Esinduslikku merengue-orkestrisse kuulub 12–15 liiget.
21. sajandi algul on erinevad Ladina-Ameerika artistid ühendanud merenguet house'i ja hiphopiga.
Merengue kui tants oli algselt tõsise iseloomuga, kuid on hiljem muutunud lõbusamaks ja sensuaalsemaks. Tempo on 120–160 lööki minuti. Põhisammudeks on lihtne ette-juurde või kõrvale-juurde, igal löögil üks samm, astutakse rõhuga ja jalad vetruvad põlvest, nii et tekkib mulje lonkamisest (paso de la empalizada), samas ülakeha on suhteliselt väheliikuv. Mõnede versioonide puhul kaasnevad Ladina-Ameerika tantsudele iseloomulikud puusaliigutused. Legendide kohaselt pärinevad merengue iseloomulikud sammud kas suhkrurooistandustes ahelates töötanud orjade astumisest trummilöökide taktis või võiduka lahingu lombaka kangelase iseloomuliku kõnnaku matkimisest võidu auks korraldatud rahvapeol.
Artiste ja ansambleid: Hector Acosta, Aguakate, Amarfis, Alex Bueno, El Prodigio, Elvis Crespo, Miriam Cruz & Las Chicas Del Can, Maria Diaz, Josie Esteban y la Patrulla 15, Julian, Fefita la Grande, Freddie Kenton Orquestra, Guandulito, Juan Luis Guerra, Tatico Henriquez, Eddy Herrera, Krisspy, Kinito Mendez, La Banda Gorda, La India Canela, La Makina, Los Hermanos Rosario, Los Ilegales, Los Toros Band, Manny Manuel, Joseito Mateo, Agapito Pascual, Rubby Pérez, Pochy y su Cocoband, Proyecto Uno, Milly Quezada, Conjunto Quisqueya, Ravel, Toño Rosario, Papi Sanchez, Olga Tañón, Francisco Ulloa, Cuco Valoy, Wilfrido Vargas, Sergio Vargas, Johnny Ventura, Angel Viloria, Fernando Villalona jt.
Schiermonnikoog

Schiermonnikoog on saar ja kohalik omavalitsus Põhjameres, üks Friisi saartest. Kuulub Hollandile.
Saar on 16 km pikk ja 4 km lai. Selle pindala 40 km². Saar on madal. 
Saarel asub üks küla ja see kannab saarega sama nime.
2017. aasta seisuga elas saarel 947 inimest. Aastas külastab saart kuni 300 tuhat inimest.
Kaelustuvi

Kaelustuvi ehk meigas (Columba palumbus) on tuvilaste sugukonda kuuluv linnuliik.
Eestis on ta üldlevinud ja tavaline haudelind.
Groza vallutusplaan

Groza vallutusplaan (vene keeles гроза - 'pikne'), täieliku nimetusega "Nõukogude Liidu strateegiline plaan sõja korral Saksamaa ja ta liitlastega", oli NSV Liidu sõjaplaan Euroopa vallutamiseks. Plaani põhiautor oli kindral Pavlov.
Ado Masing

Ado Masing (ka Aadu Masing; 4. mai 1862 Valgu – 16. september 1949 Raikküla) oli Einu (rahvasuus Eenu) talu peremees Lipa külas Raikküla vallas.
Lapsena oli ta õpetanud krahv Alexander Keyserlingi lastele Raikküla mõisas eesti keelt.

Pere

Tema abikaasa oli Anna Masing. Lapsed Uku Masing, Agnes Masing.
Ta on maetud Rapla kalmistule, kus samal hauaplatsil on ka tema väimehe Evald Saagi kalm.
Raivo Vare

Seisukohti

2018. aasta kevadel väitis Raivo Vare seoses 400 kirjaga, et Rail Balticu vastased, "sealhulgas humanitaarid, ei jaga Excelist nagunii suurt midagi" ning vastandumine projektile on nende võimalus oma emotsionaalset frustratsiooni kaotatud ühiskondliku mõju pärast välja elada.

Isiklikku

Raivo Vare isa oli kindralmajor Vello Vare. Lapsepõlves oli Raivo Vare iluuisutamise olümpialootuste kooli kasvandik.
Asulad (W)

Asulad (W) loetleb Vikipeedias olemasolevaid ja kavatsetavaid artikleid asulatest, mis algavad W-tähega.
Laeva valla lipp

Laeva valla lipp on endise Eesti haldusüksuse Laeva valla lipp.
Lipp kinnitati 4. detsembril 1998.

Lipu kirjeldus

Laeva valla lipp on vapilipp. Kollase kanga keskel on kahe punase õie ja marjaga roheline jõhvikataim. Lipu alaservas on horisontaalselt kaks kitsast laidu, sinine ja kollane, ning nende all roheline laiem laid – kõik lainelõikelised.
Lipu normaalmõõtmed on 105×165 cm ning laiuse ja pikkuse suhe 7:11.
Rein Eliaser (vanem)

Isiklikku

Ta abiellus aastal 1912 Anna Gailitiga (kirjanik August Gailiti õega). Neil oli kolm last: Rein, Rutt ja Elga.
Ali Smith

Ali Smith (sündinud 1962) on Šoti kirjanik.
Ali Smithi romaan "Juhuslik" ("The Accidental") võitis 2005. aasta Whitbreadi kirjanduspreemia romaani kategoorias. Teos on ilmunud ka eesti keeles 2007. aastal kirjastuses Varrak Triin Taela tõlkes.
Rachel Maddow

Rachel Anne Maddow (sündinud 1. aprillil 1973 Castro Valleys Californias) on ameerika ajakirjanik.
1994. aastal lõpetas ta Stanfordi ülikoolis avaliku halduse eriala. 2001. aastal sai ta Oxfordi ülikoolis filosoofiadoktori kraadi poliitikas.
Ta juhib Ameerika Ühendriikide telekanalis MSNBC omanimelist saatesarja ja esineb poliitikakommentaatorina. 
Tal on olnud omanimeline saatesari ka raadios.
Thomas Hardy

Elulugu

Thomas Hardy sündis Inglismaal Dorseti krahvkonnas Stinsfordi kihelkonnas Ülem-Bockhamptoni külas. Tema isa Thomas (1811–1892) töötas kiviraiduri ja ehitajana. Hardy suure lugemusega ema Jemima (1813–1904) õpetas ka poega, kuni too kaheksa-aastaselt Bockhamptoni kooli läks. Mitu aastat käis tulevane kirjanik Isaac Lasti Noorte Härrasmeeste Akadeemias, kus ta õppis muu hulgas ladina keelt ja paistis silma akadeemilise võimekusega. Perekonna rahapuuduse tõttu polnud Hardyl võimalik minna ülikooli ja 16-aastaselt sai temast arhitekt James Hicksi õpipoiss. 
1862. aastal asus Thomas Hardy õppima Londoni Kuninglikus Kolledžis. London ei saanud Hardyle kunagi koduseks, kuna ta oli teravalt teadlik klassivahest ja tundis ennast teiste kõrval alaväärsena. Umbes samal ajal hakkasid Hardyt huvitama ühiskondlikud reformid ja John Stuart Milli tööd. Samuti tutvus ta Charles Fourier' ja Auguste Comte'i teostega.    
Mure tervise pärast sundis Hardyt 1867. aastal naasma Dorchesteri, kus ta otsustas pühenduda kirjutamisele.
Kontaktõpe

Kontaktõpe (ingl contact learning, contact teaching) on õppekeskkonnas (sh e-õppes) toimuv õppetöö, milles osalevad korraga nii üliõpilane kui ka õppejõud. Kontaktõpe on loeng, seminar, praktikum, laboratoorne töö, individuaaltund vm õppetöö vorm, mis võimaldab saavutada õpiväljundeid.

Seos iseseisva õppega

Kontaktõpe on iseseisva õppe vastand. Iseseisva õppe (töö) käigus omandab õppija õpiväljundite saavutamiseks vajalikud teadmised iseseisvalt, järgides õppejõu antud juhiseid.

Seos auditoorse ja e-õppega

Kontaktõpe põhineb õppijate ja õpetaja vahetul suhtlusel õppekeskkonnas. Õppekeskkond võib olla nii füüsiline kui ka virtuaalne. Eristada võib auditoorset ja veebipõhist kontaktõpet. Auditoorse kontaktõppe korral suhtlevad õppija ja õppejõud samas füüsilises ruumis (nt klassiruum, labor), seevastu veebipõhise kontaktõppe korral toimub suhtlus e-õppe keskkonnas (nt Moodle).
Kontaktõppe keskne tunnus on vahetu suhtlus. Olenemata õppekeskkonnast peab see suhtlus olema sünkroonne. Kui õppetöö toimub füüsilises keskkonnas, eeldab see õppija ja õppejõu suhtlust (see, kui õppejõud jätab õppija(d) üksi klassiruumi iseseisvat tööd tegema, ei liigitu kontaktõppeks). Kui õppetöö toimub virtuaalses keskkonnas, liigitub kontaktõppeks vaid see osa, milles kasutatakse sünkroonse suhtluse vahendeid. Need on reaalajas kasutatavad vahendid, nt MSN, Skype, veebipõhise õpikeskkonna jututuba, Horizon Wimba vahendid, seevastu nt veebipõhise õpikeskkonna foorum ja e-post liigituvad asünkroonsete vahendite hulka.
Punatulilane

Kirjeldus

Valmikud toituvad õietolmust ja lehetäiliste mesikastest ning neid võib kohata kevadel ja suve alguses hekkides ning metsaservade taimestikus. Tal on kommensialistlikud suhted ämblikulaadsete klassi kuuluvate ebaskorpionilistega (Pseudoscorpiones), kes kasutavad tulilasi transpordivahendina. Täiskasvanud punatulilane on 15–20 mm pikkune, punaste kattetiibade ja rindmikuga, jalad, pea ja tundlad on mustad. Sarnaneb stepitulilasega (Pyrochroa serraticornis), kellel on aga punane pea ja ribitulilasega (Schizotus pectinicornis), kes on väiksem, pruunikama värvusega ja kellel on pronotumi tagaosas must laik. Emaseid ja isaseid isendeid saab eristada tundlate järgi, mis emastel on saagjad, isastel aga kamjad.
Vastsed on oranžika värvusega ja lamendunud kehaga. Nende areng kestab 2–3 aastat, nad on karnivoorid, toitudes teistest putukatest ning elavad lahtise puukoore all või kõdunevas puidus.
Heljo Vanamõis

Heljo Vanamõis (16. aprill 1915 Viljandi – 10. oktoober 1990 Blaxland Sydney lähedal Austraalias) oli eesti maali- ja tekstiilikunstnik.
Ta sündis Viljandis vallakasaka perekonnas Peeter ja Minna Vanamõisa peres neljanda lapsena, Jaan Lattik andis poisile nimeks Heljo. Alghariduse sai ta Viljandi II algkoolis. Läks õppima Viljandi Maagümnaasiumi, aga vaatamata lahtisele peale jäi gümnaasium majanduslike raskuste tõttu lõpetamata. Vanema õe Meta kõrvalt õppis ta selgeks vaibakudumise. Kaheksateistkümneaastase noormehena astus vabatahtlikult kaitseväkke ja pärast sõjaväeteenistust 1930. aastal õppis lühikest aega Tallinnas Riigi Kunsttööstuskoolis. Raha nappis aga endiselt ning ka see kool tuli katkestada. 1930. aastate lõpus töötas ta ametnikuna Elektrivõrgu kantseleis, laulis Viljandi Meestelaulu Seltsi ja Ugala teatri kooris ning tegeles kunstkäsitööga.
1943. aastal sai Vanamõis tellimuse Karl-Siegmund Litzmanni sünnipäevakingituse tegemiseks. Lühikese ajaga valmis pähklipuust vapp "Eestimaa" (2 × 1 m), kus oli kujutatud viikingilaev, mida ümbritsesid maakondade vapid (hävis Tallinna pommitamisel 1944. aastal). Hästi kordaläinud töö eest anti talle luba sõita Saksamaale kunstnikuks õppima. Eksamid kulgesid edukalt ja Vanamõisast sai Müncheni Kunstiakadeemia skulptuuri eriala üliõpilane. Münchenis abiellus ta sakslanna Gertrud Enttichiga, kes õppis samas akadeemias skulptuuri. 1949. aastal rännati koos Austraaliasse, kus ta kujundas kuni 1980. aastani Sydney teedevalitsuses maanteemärke ja -silte, seejärel hakkas vabakunstnikuks Blaxlandis.
Vanamõis oli enne sõda Viljandis tuntud karikaturist. Austraalias viljeles ta foto- ja arvutikunsti ning eesti mütoloogia ainelist pastellmaali. Ta maalis tavaliselt vaid mustale pinnale, kasutades kolme põhitooni kombinatsioone.
1973. aastal andis Vanamõis välja albumid Austraalia keraamikast ja sealsete aborigeenide rahvuslikest ornamentidest "Architectural Pollution" ('Arhitektuuriline saastamine') ja "Conservation and Pollution" ('Säilitamine ja saastamine'), millega sai Austraalia loodushoiuprojektide võistlusel kuldmedali. 1980. aastal lõi ta kohaliku looduse motiividel põhinevaid sõlmvaipu.
Pärast Vanamõisa surma vahendas tema pastellide kodumaale saatmise tema lähedane sõber, kohalik eesti ärimees ja kultuuritegelane Valter Polli.
Üks Vanamõisa valmistatud vaip on ka Eesti Rahva Muuseumi kogus ning neid on ka erakogudes.
Robert Annus

Isiklikku

Tema abikaasa on näitleja Maria Annus. Neil on tütar Noora, kes sündis 5. juunil 2010.
Kehra vapp

Kehra vapp on Eestis Harju maakonnas asuva Kehra linna endine vapp.
Vapp oli kasutusel 8. oktoobrist 1993. aastal kuni 2002. aastani, mil senisest Kehra linnast ja Anija vallast moodustati uus omavalitsusüksus Anija vald, kus on kasutusel Anija valla vapp ja lipp.

Vapi kirjeldus

Hõbedasel kilbil punane vesiratas, selle all kolm lainelõikelist sinist varrast.
Viktor Šenderovitš

Viktor Anatoljevitš Šenderovitš (vene keeles Виктор Анатольевич Шендерович; sündinud 15. augustil 1958) on juudi päritolu Venemaa kirjanik, satiirik, saatejuht ja publitsist.
Aastatel 1995 kuni 2002(?) oli Šenderovitš NTV populaarse satiirisaate "Nukud" (Куклы) stsenarist.
Alates 2003. aastast Ehho Moskvõ ja Vabadusraadio kaastöötaja. Alates 2006. aastast RTVi kaastöötaja.
Tuntud president Vladimir Putini aktiivse kriitikuna.
Puutli

Ajalugu

1935. aastal rajati Puutli õigeusu kirik.

Rahvapärimus

Tabina järv on olnud rändjärv. Tema endine asukoht olnud Puutli metsas kahe kõrge mäe vahel. Sealt asunud ta kolme kilomeetri kaugusele Tabinale.
Väliseestlased

Väljarände ajalugu

Eestlaste esimene suur väljaränne algas 1850. aastatel. Järgnenud poole sajandi jooksul tekkisid eesti asundused Loode-, Põhja- ja Kesk-Venemaal, Siberis, Kaug-Idas, Kaukaasias, Krimmis, Volgamaal ja mujal. Pärast väljarännet elas 20. sajandi teisel kümnendil Venemaa Keisririigi aladel väljaspool Balti kubermange umbes 200 000 eestlast.
Väljarände peamisteks põhjusteks olid rahvastiku kiire juurdekasv ja maapuudus. Talupojad, kellele maju ja maatükke ei jätkunud, ei tahtnud linna elama asuda, pealegi soosis Venemaa Keisririigi koloniaalpoliitika balti talupoegade väljarännet riigi väheasustatud aladele.
19. ja 20. sajandi vahetusel rändasid mitmed Venemaale asunud eestlased edasi Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. 20. sajandi alguses elas Põhja-Ameerikas umbes 10 000 eestlast, vähemal määral elas eestlasi ka Austraalias, Soomes ja Lätis.
Palju eestlasi lahkus välismaale ka 1920. aastate teisel poolel. Väljarände põhjuseks oli ebastabiilne poliitiline ja majanduslik olukord Eesti Vabariigis. Eestlased rändasid peaaegu kõigisse maailmajagudesse, eesti kogukonnad tekkisid Argentinas, Brasiilias ja Austraalias.
Suur eestlaste väljaränne toimus Teise maailmasõja ajal. Aastatel 1939–1944 lahkus poliitilise pagulasena Saksamaale ja Rootsi vähemalt 70 000 eestlast, suur osa neist 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest Suure põgenemise lainena. Sõjajärgsetel aastatel tekkisid suuremad väliseesti kogukonnad peale Saksamaa ja Rootsi ka Ameerika Ühendriikides, Kanadas, Austraalias ja Suurbritannias.
Pärast Eesti vabanemist 1991. aastal on 10 000 kuni 15 000 eestlast lahkunud mitmesse Euroopa riiki, samuti Põhja-Ameerikasse. Arvukas eestlaskond on tekkinud Soomes, paljud on asunud Saksamaale, Rootsi, Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse. Väljaspool Eestit elab mõnedel hinnangutel üle 160 000 eestlase. Kui arvestada, et Eestis on umbes 950 000 eestlast, siis ulatub eestlastena määratletavate inimeste üldarv maailmas 1,1 miljonini ning neist umbes 14% elab praegu väljaspool oma ajaloolist kodumaad. Suurim väliseesti kogukond asub tänapäeval Venemaal. 1989. aastal elas seal üle 46 000 Nõukogude seaduste järgi eesti rahvusest inimese. Paarikümnetuhandelised eestlaste kogukonnad on Ameerika Ühendriikides, Rootsis ja Kanadas. Nimetatud neljas riigis elab kokku ¾ väliseestlastest. Vähemalt sajaliikmeline eesti kogukond paikneb 24 välisriigis.
Mitmes riigis on eestikeelsed koolid, kirikud, koorid ja teised tegevusrühmad. Näiteks saatis Toronto eesti kool 2004. aastal koori Tallinnas toimunud laulupeole.
Taevere vald (Suure-Jaani kihelkond)

Taevere vald (Gemeinde Taifer) oli vald Suure-Jaani kihelkonnas Viljandimaal.
Vald loodi 1866. aastal.
1939. aasta valdade reformi käigus läks valla Lituvere ja Juurika külade piirkond Vastemõisa valla koosseisu. Ülejäänud valla maa-ala läks uue Taevere valla koosseisu.
Vallas on sündinud poliitik Tõnis Kint, keemik ja õpetaja Marie Voore.
Eddie Redmayne

Isiklikku

Redmayne sündis Londonis. Ta on pere kolmest pojast keskmine, lisaks on tal veel temast vanemad poolõde ja poolvend. Ta käis koolis Eton College'is ja õppis hiljem Cambridge'i Ülikooli Trinity College'is kunstiajalugu, lõpetades selle 2003. aastal.

Teater

Esimest korda astus Redmayne professionaalses teatris üles 2002. aastal, kui tegi kaasa Shakespeare’s Globe Theatre' lavastuses „Kaheteistkümnes öö”. Osatäitmise eest Edward Albee näidendi „Kits” (originaalis "The Goat, or Who is Sylvia?") lavastuses võitis ta 2004. aastal Evening Standardi teatriauhindade jagamisel väljapaistva uustulnuka preemia ning 2005. aastal kriitikute auhinna (Critics Circle Award) parima uustulnuka kategoorias. 2008. aasta sügisel tegi Redmayne kaasa Royal Court Theatre' laval etendunud Christopher Shinni lavastuses "Now or Never".
2009. aastal astus Redmayne üles Londoni Donmar Warehouse'i teatri lavastuses „Punane”, mis tõi talle parima kõrvalosatäitja Olivier' auhinna. Samas lavastuses tegi ta kaasa ka Broadwayl, John Golden Theatres 2010. aasta kevadel ja suvel. Sealgi pärjati ta osatäitmine parima kõrvalosa Tony auhinnaga. 
2011. aasta 6. detsembrist kuni 2012. aasta 4. veebruarini kehastas Redmayne kuningas Richard II Michael Grandage'i lavastuses „Kuningas Richard Teine”.

Televisioon

Redmayne on teinud kaasa mitmetes BBC miniseriaalides. Kandvad rollid olid tal seriaalides "D'Urberville'ide Tess” (originaalis "Tess of the D'Urbervilles") ja „Taevasambad” (originaalis "The Pillars of the Earth") ning kaheosalises seriaalis „Linnulaul” (originaalis "Birdsong") mängis ta peaosa.

Film

Muuhulgas on Redmayne kaasa teinud filmides "The Good Shepherd", "Powder Blue", "Savage Grace", "The Other Boleyn Girl" ja "Glorious 39".
Suurema tuntuse saavutas ta 2011. aastal linastunud filmiga „Minu nädal Marilyniga” (originaalis "My Week with Marilyn"), kus ta kehastas keskset tegelast filmimees Colin Clarki, kellel oli põgus afäär Merilyn Monroega. 
2011. aasta novembris teatati, et Redmayne kehastab muusikalifilmis „Hüljatud” (originaalis "Les Misérables") Mariust.

Modellikarjäär

2008. ja 2012. aastal osales Redmayne modellina Burberry kampaanias.
Wimme Saari

Wimme Saari (sündinud aastal 1959 Enontekiö vallas Kelottijärvis) on uuelaadse joigamistehnika loonud saami muusik. Tema loomingus lisandub traditsioonilisele joigamisele erinevaid hääle moodustamise viise ja mitmekesiseid meloodiaid. 
Wimme alustas kitarriga trubaduurina ja oli laulja ansamblites Tallari, Pohjantahti ja Hedningarna. Soome rahvusringhäälingus Yleisradio töötades leidis ta vanu joigude lindistusi, õppis nende järgi joigama ja arendas uue joigamisstiili, milles on ambient-muusika mõju. Sellesse stiili kuuluvat loomingut avaldati esmakordselt Rinneradio plaadil "Dance And Vision" aastal 1990.
Aghireșu linnus

Aghireșu linnus (rumeenia Castelul Aghireșu, ungari Egeres vára) on linnus Transilvaanias, tänapäeval Rumeenias, Cluji maakonnas Aghireșu vallas Aghireșu asulas.
Linnus asub Szamosi jõe (rumeenia Someş) ülemjooksu ühe väikese lisajõe ääres.
Linnust asus rajama István Bocskai 1572. aastal ning see on Transilvaania renessanssarhitektuuri väljapaistev esindaja. 17. sajandil kaotas linnus oma sõjalise tähtsuse ning seda üritati ümber ehitada lossiks.
20. sajandi I poolel kasutati linnust elamuna. Pärast 1948. aastat on see olnud tühi ning tänaseks on linnus varemetes.
Linnuse varemed on Rumeenia kultuurimälestis nr CJ-II-m-B-07511 (rumeenia Ruinele castelului Bocskay).
Galleria Vittorio Emanuele II

Vittorio Emanuele II galerii (Galleria Vittorio Emanuele II) on Milanos Piazza del Duomost põhja poole jääv tohutu ladina risti kujulise põhiplaaniga terasest ja klaasist kõrge võlvkäiguna rajatud passaaž. Galerii ehitistel on neli korrust. Luksuslike kohvikute, restoranide, raamatupoodide ja butiikide fassaadid on kujundatud uusrenessanslikus võtmes. Võlvkäigus korraldatakse ka kunsti- ja fotograafianäitusi. Selline galerii oli tänapäevaste ostukeskuste eelkäija ja Milano oma leidis jäljendamist ka teistes Itaalia linnades (nt Galleria Subalpina Torinos ja Galleria Umberto I Napolis). Esimene taoline ostukeskus oli Peterburi passaaž, Milano oma kinnistas samal puhul galerii nimetuse kasutamise.
Galerii viib otse Piazza del Duomo'lt Piazza della Scala'le La Scala teatri juurde. Vasak tiib suundub Piazza dei Mercanti'le.
Galerii kaheksakandilist keskosa kaunistavad nelja maailmajagu ehk Euroopat, Ameerikat, Aafrikat ja Aasiat sümboliseerivad mosaiigid. Põrandamosaiik kujutab sodiaagimärke. Passaaži võimsaim detail on metallist ja klaasist katus suure kupliga galerii ristumiskohas. Otse kupli all olev mosaiik kujutab nelja ühendatud Itaalia suurlinna sümboleid: Rooma Romulus ja Remus, Firenze fleur–de–lys, Milano punane vapikilp valge ristiga ning Torino pull, kelle juures võib näha õhevil turiste, kuna selle suguelunditele astumine toovat head õnne.
Galerii projekteeris arhitekt Giuseppe Mengoni 1861. aastal. Galeriid ehitati aastatel 1865–1877. Paraku kukkus Mengoni paar päeva enne galerii avamist tellingutelt alla surnuks. Galerii sai nime Vittorio Emanuele II, esimese ühendatud Itaalia kuninga järgi.