Liitiumioonaku

Liitiumioonaku ehk Li-ioonaku on aku, milles kannavad elektrilaengut ühelt elektroodilt teisele liitiumi ioonid. Liitiumi kõrgeelektroodipotentsiaali tõttu on liitiumioonelemendi nimipinge vähemalt 3 volti.

Terminitest

Liitiumioonakut nimetatakse lühemalt liitiumakuks (ioonid on elektrilaengukandjaks ka teistes keemilistes vooluallikates). Liitiumaku on üldnimetus erinevat tüüpi liitiumakudele, nagu liitiumpolümeeraku, liitiummangaanaku, liitiumtitanaataku, liitium-raudfosfaataku. Liitiumioonakuna käsitatakse mõnikord ainult esimese põlvkonna liitiumkoobaltdioksiidist plusselektroodiga liitiumakut.
Liitiumakut ei või segi ajada liitiumelemendi ehk (kõnekeelse) liitiumpatareiga, mis tegelikult on primaarelement.

Ehitus

Aku negatiivne elektrood on enamasti grafiidist, mille kristallivõretasandite vahele paigutuvad liitiumi neutraalsed aatomid. Niisuguse interkalatsiooni (ladina k intercalare vahele paigutama) tarvis on grafiidi pinnale moodustatud kattekiht, mis laseb läbi suhteliselt väikesed Li⁺-oonid, kuid on läbimatu elektrolüüdi ioonidele. Uuemates akutüüpides kasutatakse negatiivses elektroodis nanokristallilist räni vm.
Positiivne elektrood on liitiumi ja mõne teise metalli (koobalt, raud, mangaan) ühendist. Esimese põlvkonna ning senini kasutatavas akutüübis on elektroodimaterjaliks oksiid LiCoO₂ . Positiivse elektroodi materjal määrab aku nimipinge, mis jääb vahemikku 3,0–3,7 V.
Negatiivse elektroodi materjal on kantud kihina vaskfooliumile ja positiivse elektroodi materjal alumiiniumfooliumile.
Elektroode eraldav separaator on immutatud elektrolüüdiga, milleks on liitiumisool (nt LiPF₆ ) aprootilises (prootonit mittekaasavas) lahustis.

Laadimine

Liitiumioonaku vajab spetsiaalset laadimislülitust, mis on akust toidetavasse seadmesse sisse ehitatud või eraldi laadijana seadmega kaasas. Laadimine toimub siis aku kestvuse seisukohast optimaalses ja turvalises (plahvatusohutus) režiimis.
Laadimispinge on 3,6-voldise nimipingega akuelementidel 4,1 V ja 3,7-voldistel liitiumpolümeerelementidel 4,2 V. Laadimisvool jääb normaallaadimisel vahemikku (0,6–1,0)C, seega nt akut mahutavusega C = 3 Ah laetakse 1C korral algul vooluga kuni 3 A. Laadimisvool väheneb sedamööda, kuidas aku täitub. Kui see vool on vähenenud näiteks väärtuseni 0,05C, lõpetab seade laadimise.
Kiirlaadimisel võib laadimisvool olla 2C, 4C ja isegi 8C, millele vastavalt lüheneb laadimiskestus, kuigi mitte võrdeliselt. Üldjuhul lühendab kiirlaadimine ka aku tööiga.
Et liitiumakuakudel puudub mäluefekt ning uued akud ei vaja formeerimist, pole tarvis erilisi laadimisrežiime. Siiski sügavtühjendatud aku "äratamiseks" on täiuslikumatel laadijatel võimalus alustada laadimist nõrga vooluga.
Kasutamatult seisvat akut on soovitatav isetühjenemise kompenseerimiseks iga poole aasta tagant veidi järele laadida, et ta pinge ei langeks alla 3 voldi. Samuti tuleb arvestada, et ka väljalülitatult võib seade vähest voolu tarbida.

Tühjendamine

Aku koormamisel langeb aku pinge laadimise lõpul saavutatud väärtuselt kiiresti nimipingeni ja jääb siis peaaegu püsima, kuni tühjaks saamisel langeb järsult. Tühjendamise lõpp-pingeks loetakse keskmiselt 2,5 V; edasine koormamine võib aku rikkuda. Ka aku üldise kestvuse huvides on soovitatav aku laadima panna enne, kui toidetav seade selle välja lülitab.

Sisseehitatud kaitselülitus

Liitiumioonaku süsteem töötati välja 1980. aastate algul, ent kulus veel kümme aastat, kuni jõuti töökindla ja ohutu aku tootmiseni. Nimelt on seda tüüpi aku väga tundlik äärmuslike töörežiimide suhtes, mistõttu vajab erisuguseid kaitsemeetmeid (BMS Battery Management and Monitoring System) nii akus kui ka laadijas. Sellest tulenevalt tohib laadimiseks kasutada üksnes seadmega kaasas olevat laadurit. Mõne teise laadija kasutamise tagajärjel võib aku kuumeneda, millega kaasneb süttimis- ja plahvatusoht.
Väikese ja keskmise suurusega akudesse on elektrooniline kaitselülitus sisse ehitatud. See lülitus kaitseb akut sügava tühjendamise, ülelaadimise ja soojusliku ülekoormamise eest. Tühjendamisel katkestab lülitus (enamasti ajutiseks) toiteahela, kui pinge akuelemendi kohta langeb alla 2,5–3 voldi; iseennistuv lülitus kaitseb akut liigvoolu ja lühise eest. Kaitselülitus jälgib ka laadimispinge muutumist ja muutumise kiirust ning katkestab ülelaadimes ohu tekkimisel laadimisahela. Akupatareis ühtlustab kaitselülitus elementidele langevad laadimispinged, et ära hoida mõne elemendi ülelaadimist ning ülekuumenemist. Akuelementide ülekuumenemisele reageerivad ka temperatuuriandurid.
Kuigi akusisene kaitselülitus on väga energiasäästlik, on tal siiski aku isetühjenemisel oluline osa.