John Watson (psühholoog)

John Broadus Watson (9. jaanuar 1878 – 25. september 1958) oli Ameerika psühholoog, kes võttis kasutusele termini biheiviorism, tehes uuringuid loomade peal. Teda peetakse biheiviorismi alusepanijaks.  Ta on kuulsa katse väikese Albertiga autor.

Elulugu

John B. Watson sündis USA-s Lõuna-Carolinas teevahi perekonda. Oma mälestustes kirjutab, et koolis oli ta laisk ja õppis parajasti nii palju, et eksamitelt läbi pääseda. 1899. aastal asus ta õppima Princetoni teoloogilisse seminari, kuid jättis selle lõpetamata. 1900. aastal astus äsja avatud Chicago Ülikooli filosoofiat õppima, kus õpetas funktsionalistliku psühholoogia "isa" John Deweyt (1859–1952), kelle kohta Watson kirjutas: "Ma ei saanud sel ajal kunagi aru, millest ta kõneleb ja kahjuks ei mõista ma seda ka praegu.". 
Mitmete inimeste mõjutuste tulemusel valis ta oma erialaks loomapsühholoogia ja hakkas uurima rotte. Ta oli eriti huvitatud Jacques Loebi tropismide teooriast. 1903. aastal kaitses Watson doktorikraadi tööga "Animal education: The physical development of the white rat". Kuna ta oli kõige noorem doktorikraadi saaja, muutus ta kohe osakonna tõusvaks täheks. Sel perioodil oli ta lähedal emotsionaalsele katastroofile: ülekurnatusest (tal oli korraga mitu töökohta) ja pingest tingituna ei suutnud ta pimedas magada ja enda tasakaalustamiseks pidi tegema pikki jalgsimatku. Eluloos märgib, et oli sel ajal valmis omaks võtma Freudi teooriat, kuivõrd seksuaalsed probleemid olid selles olulisel kohal. Ta oli armunud 19-aastasesse Mary Ickessi, kelle vend oli Chicago poliitilises elus oluline figuur. Watson ja Mary abiellusid salaja 1903. aastal ja alles aasta hiljem tunnistasid avalikult, et nad on abielus. Baltimore'i Ülikool pakkus Watsonile professori kohta palgaga 3500 dollarit kuus, millele ta ei suutnud vastu seista. 
1914. aastal ilmus "Behavior: An introduction to comparative psychology". Selles üritab Watson laiendada oma biheivioristlikku programmi ka inimesele. Samal aastal valitakse ta APA presidendiks. Watsoni noorem kolleeg Karl Lashley (1890–1959) tutvustab Watsonile Ivan Pavlovi ja V. Behterevi töid, mille kohaselt inimese käitumist on võimalik kirjeldada tingitud reflekside abil. Kuid katsed laiendada tingitud reflekside uurimist jäävad esialgu pooleli, sest Watson asub sõjaväeteenistusse. Ta valmistus luureteenistuseks, kuid sõja lõpp tõi ta 1918. aastal tagasi Baltimore'i.
1920. aastal avaldasid Watson ja tema assistent Rosalie Rayner (1899–1936) Väikese Alberti uurimuse, mille tulemused ilmusid tööna "Conditioned emotional reactions". Watson armus oma assistenti Rosaliesse, mis viis lahutuseni. Eelmise naise vend Harold Ickes lasi detektiividel Watsonit jälitada ja kõik üksikasjad avaldati Baltimore'i ajalehelugejatele. Kuigi Watson abiellus Rosaliega, oli seltskondlik skandaal nii suur, et Watson pidi loobuma akadeemilisest karjäärist. Ta asus tööle J. Walter Thompsoni reklaamibüroosse, saades palgaks 25 000 dollarit, mis oli neli korda kõrgem tema akadeemiku palgast. Talle omase energiaga hakkas ta ise ja abiliste abiga uurima reklaami, korraldades küsitlusi, et kindlaks teha kummisaabaste ja kohvi võimalikke ostjaid. Ta käivitas mitmeid originaalseid reklaamikampaaniaid. Näiteks lasi ta Rumeenia kuningannal Marie'l reklaamida Pondi kreeme, mis oli esimene kord kasutada kuulsusi mingi toote reklaamiks. Samuti oli esimest korda, kus pediaatrid kiitsid Johnson & Johnson imikupuudri dermatoloogilist ohutust. Hiljem Watson tunnistas: "Ma hakkasin aru saama, et sama huvitav, kui uurida loomade õppimiskõveraid on jälgida, kuidas läbimüügikõverad iga nädalaga kasvavad.".
1924. aastal ilmus Watsonilt loengute kogumik "Behaviorism", mida New York Times nimetas "uueks ajastuks inimkonna intellektuaalses ajaloos". Koos Rosaliega avaldasid nad 1928. aastal raamatu "Psychological care of infant and child", mis tegi nad lugejate seas populaarseks ja tõi kuulsuse. Rosalie Watson suri 1936. aastal düsenteeriasse. Watson oli elu lõpul depressioonis, üritas enesetappu ja lõpetaski oma elu vabasurmaga 1963. aastal. Üks ta poeg kirjutas, et ta isa ei osanud toime tulla emotsioonidega ning jättis ka tema ja ta venna ilma vajalikust emotsionaalsest alusest.