google/wiki40b huggingface dataset:
Mari Kanasaar

Mari Kanasaar (sündinud 28. aprillil 1937 Tallinnas) on eesti moekunstnik ja illustraator.

Biograafia

Omandas hariduse Tallinna 27. 8-klassilises koolis Rahumäel ja seejärel Tallinna 7. Keskkoolis. 
11-aastaselt põdes ta lastehalvatust ning vajab sellest ajast saati liikumiseks ratastooli.
1956–1962 moeüliõpilane Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis.
1963–1965 Tallinna Moemaja kunstnik, kavandas rõivamudeleid.
1965–1992 ajakirja Siluett moekunstnik ja toimetaja, kirjutas ajakirjale artikleid ja tegi moeillustratsioone.
Eesti Kunstnike Liidu liige aastast 1969.
1990ndatel pidas loenguid 20.sajandi moestiilidest Eesti Kunstiakadeemia moeeriala üliõpilastele, juhendas diplomande. Kirjutanud moeajalooalaseid artikleid ajakirjadele Stiil ja Avenüü, avaldanud artikleid stiilist, moekunstnikest ja moeikoonidest mitmetes perioodilistes väljaannetes, sageli illustreerides neid oma joonistustega. 
2010 ilmus Sulev Olli ja Mari Kanasaare koostöös "Printsessi voodikohendaja päevaraamat". Sulev Olli luulekogu on võrdselt ka Mari Kanasaare pildiraamat – tekst muundub selles sujuvalt pildiks ja pilt tekstiks. Üks ei ole mõeldav ilma teiseta, koos sünnib end nauditav tervik. (Peeter Helme).
Valter Soosalu

Valter Soosalu (sündinud 23. aprillil 1992 Tallinn) on eesti dirigent ja laulja.
Ta on lõpetanud Tallinna Muusikakeskkooli ja Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia bakalaureuseastme koorijuhtimise erialal.
Valter Soosalu on ansambli Põhja Konn laulja ja klahvpillimängija.
2017. aasta detsembris võitis ta TV3 saate "Su nägu kõlab tuttavalt".
Valimisringkond nr 12

Valimisringkond nr 12 on Riigikogu valimiste ringkond, mis moodustati esmakordselt 2003. aasta Riigikogu valimisteks ja hõlmab Pärnu maakonna. Enne seda hõlmas Pärnu maakonna valimisringkond nr 11.
Brockhausen

Ajalugu

Brockhausenid olid pärit Lübeckist. Mitu suguvõsa haru rändas sealt Läänemereprovintsidesse. Nende kohta on esimesi teateid XVI sajandi algusest, mil Wolmar Brockhusen (suri pärast 1548) oli Tallinna raehärra. Tema järgi on Tallinnas nimetatud Brookusplats.
Suguvõsaliin algab XVI sajandil elanud Daniel (ka Tönnies) Brockhuseniga (suri enne 1566). Tema järeltulija Heinrich Reinhold Brockhausen (1622−1685) asus 1637. aastal elama Tallinnasse ja võeti 1650. aastal kodanikuks; tema rajas suguvõsa Tallinna liini. Sellest harust on pärit kaupmees Adam Heinrich Brockhausen (1713−1787), kes valiti 1766. aastal raehärraks. See liin on alles tänase päevani, suguvõsa liikmed elavad Saksamaal. Tallinna kaupmehe ja maakleri Adolph Heinrich Brockhauseni (1746−1795) poeg Johann Berend Brockhausen (1787−1836) asus elama Kuressaarde, kus temast sai 2. Gildi kaupmees ja bürgermeister; tema rajatud Kuressaare liin kustus XIX sajandi lõpul. XVI sajandil elanud Lübecki bürger Daniel Brockhusen rajas teise suguvõsa pealiini, võib-olla oli ta Daniel Brockhuseni (suri enne 1566) pojapoeg. Tema poeg Daniel Brockhusen (1616−?) rändas Lübeckist Kuramaale ja sai Kuramaa liini esiisaks; see haru kustus XVIII sajandi alguses. Tema pojapoeg Gotthard Johann Brockhausen (1660−?) asus elama Riiga, kus oli kaupmees. Viimase noorem poeg Riia raehärra Georg Gottfried Brockhausen (1701−1752) omandas 1748. aastal Püha Rooma keisrilt aadlitiitli ja ostis järgmisel aastal Dole mõisa; aadliliin kustus tema laste surma järel. Riia liin jätkus tema vanema venna Karl Wilhelm Brockhuseniga (1696−?), kelle pojapoeg Ikšķile-Salaspilsi pastor Christian Wilhelm Brockhusen (1768−1842) tõsteti ordeni kaudu Vene aadlikuks. Tema liin oli veel alles XX sajandi algul. Aastatel 1805−1877 oli Ikšķile-Salaspilsi pastorikoht nende valduses. Christian Wilhelmi poeg Georg Wilhelm Eduard von Brockhusen (1808−1881) asus elama Tartusse, kus sai kodanikuks ja tegutses juveliirina. Ta rajas Tartu-Võru liini, mis oli alles veel XX sajandi alguses. XVI ja XVII sajandi vahetusel Riias elanud Paul Brockhausen kuulus ilmselt samuti sellesse suguvõsasse, ehkki põlvnemisliini ei ole võimalik tõendada. Tema järeltulijate hulgas oli mitu Riia raadi tõusnud isikut. Liin suri välja 1743. aastal.
Vasco da Gama

Vasco da Gama esimene retk Indiasse

8. juulil 1497 asus Vasco da Gama 4 laeva ja 170 meeskonnaliikmega Lissabonist teele. Maa, mis läbiti ümber Aafrika, Hea Lootuse neeme kaudu Indiasse ning tagasi tulles, oli pikem kui oleks teekond ümber ekvaatori ringi tehes. Ei ole teada, mitu inimest oli iga laeva meeskonnas, kuid umbes 55 inimest jõudis retkelt tagasi ning kaks laeva läks kaduma.
Vasco da Gama jõudis Calcuttasse 20. mail 1498. Da Gama tõi Calcutta kuningale kingitusi, kuid need jätsid kuninga külmaks. Kuninga kaasvalitsejad mõtlesid, miks ei toonud da Gama kulda ega hõbedat, ning arvasid, et da Gama on vaid tühine piraat. Vasco da Gama oli selle tõttu ärritunud ning võttis Indiast kaasa endaga India kalamehi, vürtse jm. Da Gama pidas ekspeditsiooni hästi kordaläinuks, sest saadud kaup oli kuus korda väärtuslikum kui raha, mis läks ekspeditsiooni kuludeks.
Da Gama lahkus Indiast 29. augustil 1498. Suure kojusõitmissoovi tõttu ignoreeris ta kohalikku teadmist mussoonide kohta, mis tekitasid merel torme. India ookeanist jõuti alles välja 3. oktoobril 1498, sest seisti mõnda aeg ankrus Anjediva saarel. Indiasse minnes võttis ookeani ületamine aega 23 päeva, aga mussoonide tõttu kulus tagasitulekuks 132 päeva. 
Vasco da Gama jõudis Lissaboni tagasi 29. augustil 1499. Da Gamat võeti vastu nagu kangelast, tema auks korraldati pidustusi.
Juta Nugin

Juta Nugin (sündinud 20. veebruaril 1950) on Eesti pedagoog, andragoog ja koolijuht, 1988. aastast Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumi direktor.
Nugin on töötanud Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumi (algselt Tartu Kaugõppekeskkooli) direktori ja keemiaõpetajana alates 1988. aastast, varem on ta olnud keemia- ja füüsikaõpetaja samas koolis ja Tartu 2. Keskkoolis (nüüdses Miina Härma Gümnaasiumis). Ta on olnud üks eestvedajaid reformis, millega arendati nõukogudeaegsetest õhtukeskkoolidest tänapäevased täiskasvanute gümnaasiumid. Koolijuhtimise kõrvalt on ta õpetanud ka vange Tartu Vanglas ning koolitanud koolidirektoreid. Nugina algatusel sai Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumist esimene enesehindamist rakendanud täiskasvanute kool Eestis.
2003. aastal kaitses Nugin Tartu Ülikooli pedagoogikaosakonnas kutsemagistritöö "Enesehindamine Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumis" (juhendaja Tiia Tammaru).
2014. aastal pälvis Juta Nugin oma töö eest koolidirektori ja Eesti täiskasvanukoolituse arendajana Tartu medali.
Mary Robinson

Isiklikku

Aastal 1970 abiellus ta Nicholas Robinsoniga. Neil on kolm last.
2015. aasta Aafrika rahvaste karikavõistlused jalgpallis

2015. aasta Aafrika meistrivõistlused jalgpallis olid Aafrika jalgpalliriikide 30. meistrivõistlused jalgpallis. Turniir peeti Ekvatoriaal-Guineas 17. jaanuarist 8. veebruarini 2015.
Algselt pidi võistlusi korraldama Maroko, kuid Ebola viirushaiguse epideemia tõttu keelduti nende korraldamisest. 2014. aasta novembris sai korraldusõigused endale Ekvatoriaal-Guinea.
Teist korda tuli Aafrika meistriks Elevandiluurannik, kes alistast pärast väravateta lõppenud normaalajale ja lisaajale järgnenud penaltiseerias alistas Elevandiluurannik Ghana 9:8. Turniiri parimaks mängijaks valiti Ghana jalgpallur Christian Atsu.
UIA kuldmedal

UIA kuldmedal (inglise keeles UIA Gold Medal) on Rahvusvahelise Arhitektide Liidu autasu panuse eest arhitektuuri arengusse. Alates 1984. aastast on auhinda välja jagatud iga kolme aasta tagant. Kuldmedalit asutades oli asutajatel eesmärgiks, et see auhind saaks prestiižilt võrdväärseks Nobeli auhinnaga.
Rossillon (suguvõsa)

Rossillon, mõnikord ka Roussillon, varem Bouvard (vene keeles Россильон) oli Prantsusmaa päritolu põlisaadlisuguvõsa.

Ajalugu

Aastal 1806 immatrikuleeriti Wilhelm Julius Emil de Rossilloni perekond Eestimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Edmund Arthur Walther Russow

Edmund Arthur Walther Russow (20. veebruar 1914, Riia – 12. veebruar 1994, Tallinn) oli Eesti meresõitja ja merenduspedagoog.

Elulugu

Edmund Arthur Walther Russow oli Wolfgang Russowi poeg ja Erki Russowi vanaisa.
Lõpetas 1933 Tallinna Toomkooli. Oli sõjaväeteenistuses ja pühendus meresõidule madrusena kaubalaevadel. Astus 1938 Tallinna Merekooli, omandades 1939 ligisõidutüürimehe kutse. Järgnesid laevasõidud Läänemerel, mis sõja puhkedes 1941 lõppesid Leningradis sinna jõudnud eesti meremeeste evakueerimisega Aarali järve kaubalaevastikku. Järgnes sõjatee Eesti Laskurkorpuses, mis lõppes Kuramaal. Töötas sõja järel mitmel tehnikaalasel töökohal, aastail 1957–63 oli õppemeister nn Karu akadeemias (Tallinna Tehnikakool nr 1), mis valmistas ette merendusspetsialiste. Kuulus aastast 1973 Eesti Meremuuseumi merekeele komisjoni kui merendusspetsialist, kes valdas vabalt 8 võõrkeelt. Toim K. Olevi "Inglise-eesti-vene meresõnastiku" (1981) ja oli "Mereleksikoni" (1996) koostajaid. Avaldanud merendusalaseid artikleid.
Nabe mõis

Ajalugu

1584–1600 kuulus Nabe poolameelsele Johann Gotthard von Tiesenhausenile. 1600 saatis Nienstedti kroonika järgi Södermanlandi hertsog Karl mõned väeosad üle võtma Liivimaal poolakatele alluvate sakslaste käes olevaid linnuseid, sealhulgas ka Nabet. Alistumisettepanek võeti vastu. 1601. aasta rootslaste revisjoniaktis on Nabe linnust jälle mainitud. Kuningas Gustav II Adolf läänistas Nabe Caspar von Tiesenhausenile, kes aga ilma järglasteta suri ja mõis  Rootsi krooni omandusse tagasi läks.
1629 andis Rootsi kuningas Nabe riigisekretär, sõjanõunik ja ooberst Lars Grubbele. 1651 müüsid viimase pärijad valduse Valentin von ile. Aastal 1661 ostis selle George Grohte, kes selsamal aastal mõisa Kuressaare linnakohtu eesistujale von Hagenile edasi müüs. Tolle tütar abiellus aastal 1688 notar Christoph Manekeniga. Manekenide suguvõsa kätte jäi mõis aastani 1802, mil von Stegmanniga abiellunud Amalie Elisabeth selle von Sieversitele müüs.

Mõisa suurus

Bienenstammi andmetel oli mõisa suurus 1816. aastal 5 ja 3/4 adramaad ning sellele allus 229 mees- ning 253 naishinge. Aastal 1641 oli mõisa suurus üksteist adramaad. 1688 oli mõisa suurus 14 ja 3/4 adramaad, aastal 1734 oli adramaid 2 ja 3/4, aastal 1757 aga 5 ja 3/4. Aastal 1823 oli mõisa suurus 7 ja 11/20 adramaad. Aastal 1832 oli mõisal adramaid 7 ja 13/20, aastal 1881 aga 5 ja 47/80, lisaks 8 ja 52/80 adramaad mõisale kuuluvate talude valduses.

Karjamõisad

Mõisale kuulus aastal 1816 kaks karjamõisa: Althof ja Neuhof.

Pilte

Mõisa hooned 2012. aastal:
Kikuju keel

Keele struktuuri andmed

Kikuju keele sõnajärg on SVO (subjekt-verb-objekt) ning nimisõnale järgneb omadussõna.

Tähestik

Kikuju keele tähestik koosneb 20 tähest: a b c d e g h i ĩ j k m n o r t u ũ w y.
Kikuju keeles on seitse vokaali (a, e, ĩ, i, o, ũ, u) ja 13 konsonanti.
Vokaalidele i ja u märgitakse peale tilde.
Konsonanti r hääldatakse l-i ja r-i vahepealsena. Konsonanti c aga hääldatakse kui täheühendit ch.
Kaido Soom

Kaido Soom (sündinud 7. juunil 1972) on eesti luterlik vaimulik, alates 2007. aastast teoloogiadoktor.
Ta lõpetas aastal 1990 Rakvere 1. Keskkooli. Seejärel õppis aastatel 1990–1995 EELK Usuteaduse Instituudis. 
Ordineeriti 5. mail 1992 diakoniks ja 24. septembril 1995 õpetajaks.
Aastatel 1992–1994 oli ta Viru-Jaakobi ja Tudu koguduse diakon.
Aastatel 1995–2003 oli ta Vigala Maarja koguduse õpetaja. Noore ja energilisena tõi ta Vigala kirikuellu palju uut – ta hakkas töötama noortega, korraldades neile kirikueluga seotud üritusi, leerilaagreid, õpetas koolis usuõpetust, mistõttu oli
populaarne noorte seas.
Aastatel 2005–2006 oli ta Kambja koguduse õpetaja. 
Aastast 2003 Tartu Ülikoolis praktilise usuteaduse lektor. 
Aastal 2007 kaitses Tartu Ülikooli usuteaduskonnas doktorikraadi. Tema uurimistöö teemaks oli "Täiskasvanute leeritöö Eesti Evangeelses Luterlikus Kirikus ja selle arengustrateegia koostamine".
Arendole mõis

Arendole mõis (Arendoles muiža) on endine mõis Lätis Vārkava piirkonnas Rožkalni vallas Arendoles. Saksa keeles Randol.
Arendole mõis sai alguse XVI sajandil, kuuludes algul Grappenbruckidele, seejärel aastani 1772 Wolffidele. Seejärel oli mõisakompleks kasutusel jahilossina, kuuludes kuni võõrandamiseni Plater-Zyberkidele. Aastal 1895 sai vahepeal iseseisva valdusena kadunud Arendolest taas mõis. Jahilossile omaselt kuulus mõisa juurde 500 hektarit põllumajanduslikku maad ja 5000 hektarit metsa.
Esimese maailmasõja ajal paiknesid mõisas algul Vene väed, kes põletasid maha mõisa pargis olnud 1779. aastal ehitatud puidust kabeli. Aastal 1918 talvitusid seal saksa sõdurid, kes kasutasid kütteks mõisa mööblit, aknaid ja uksi. Aastal 1919 mõis võõrandati.
Mõisa peahoone valmis XIX sajandi algul ja ehitati Platerite suguvõsa jahilossiks. Tänapäeval on see eravalduses ja restaureeritud. Mõisa kõrvalhooned valmisid pärast aastat 1895 ja neid oli kunagi kokku 27. Neist on säilinud mitmed hooned, sealhulgas ait, kus asub Arendole algkool. Enam kui saja-aastaste puudega parki ehib kahekorruseline tornikujuline punastest tellistest hoone. Maakivist küün on osalt kokku kukkunud. Mõisakompleksi juurde kuulub ka Arendole katoliku kirik.
Madis Zilmer

Madis Zilmer (sündinud 19. detsembril 1979) on eesti trummar. Mänginud ansamblites Lippajad, Phlox, BF, Chupacabra, Lolita, Gerli Padar & The Moon, Marten Kuningas
RSS

Ajalugu

RSSi esimene versioon (versioon 0.90) võeti kasutusele märtsis 1999 Netscape'i portaalis My Netscape Network. Muuhulgas sisaldas see juba 1997. aasta lõpul Dave Wineri (DW) poolt Userlandis loodud scriptingNews-vormingut.
1999. aasta jooksul arendas Netscape RSSi standardit edasi (versioon 0.91), kuid seoses vastava töögrupi kaotamisega Netscape'is jätkasid Winer ja Userland.
2000. aasta augustis avaldas sõltumatu töörühm O'Reillyst oma versiooni RSSst (nn versioon 1.0), mis on varasematest vormingutest üsna erinev.
Samaaegselt jätkas tööd ka Winer, kes lõi versioonid 0.92 ja 0.93. Versioon 2.0 avaldati Harvardi ülikooli poolt juulis 2003.
Üks esimesi vabavaralisi RSS uudistelugemise programme FeedReader on eestlaste loodud.
Tänapäeval saab RSSi näitamisega hakkama ka suur osa e-posti programme, vormindamata kujul (XMLna) iga XML-vormingut toetav veebibrauser.

RSS Vikipeedias

Ka Eesti Vikipeedial on uudisevoog – viimastest muudatustest ja artiklitest (vajuta tabile "ajalugu").
Ametüstpüüton

Levila

Need kägistajamaod on levinud Austraalias ja Paapua Uus-Guineas.

Kirjeldus

Ametüstpüütonite perekonna emased maod on munejad ja osade autorite järgi esineb neil teatud määral ka vanemlikku hoolivust - nad valvavad, kaitsevad ning soojendavad (hauduvad) munetud mune.
Milrem Robotics

Milrem Robotics on Eesti kaitsetööstusettevõte, mis keskendub mehitamata maismaasõidukite (inglise unmanned ground vehicle, lühend UGV) tootmisele ning sõjandusrobootika lahendustele.
Milrem Robotics'i peamiseks tooteks on THeMIS (The Tracked Hybrid Modular Infantry System), mis on modulaarne hübriidajamiga mehitamata maismaasõiduk. Sõiduk on mõeldud lahinguväljal toetama jalaväge transpordivahendina, kaugjuhtimisega relvasüsteemina, lõhkeseadmete avastamise platvormina jms.
2014. aasta Läti parlamendivalimised

Küsitlused

Septembri keskel tehtud küsitlus ennustas senisele valitsuskoalitsiooni juhterakonnale "Ühtsus" toetust 15,1%, peamisele opositsioonierakonnale "Koosmeel" aga toetust 19,7%. Tõenäoliseks peeti siiski senise valitsuskoalitsiooni jätkamist, sest selles osalevate erakondade toetus kokku ulatus ligi 35% ja paljude väiksemate erakondade võimalused parlamenti pääseda olid tagasihoidlikud.
Valimispäeval, 4. oktoobril läbi viidud lävepakuküsitluste andmetel pääses parlamenti kuus erakonda. Valitseva erakonna "Ühtsus" poolt hääletas 23,8% valijatest ja suurima opositsioonierakonna "Koosmeel" poolt 21,6% valijatest. Kolmandale kohale tuli Roheliste ja Talurahva Liit, mis sai 19,4% valijate hääled. Küsitluse järgi pääsesid seimi veel Rahvuslik Liit "Kõik Läti eest!" – "Isamaale ja Vabadusele/LNNK" (18,5%), Läti Regioonide Assotsiatsioon (6%) ja erakond "Südamest Lätile" (5,4%).
Margo Stilley

Margo Stilley (sündinud 20. novembril 1982 Põhja-Carolinas Bear Creekis) on USA näitleja ja endine modell.
Stilley kasvas üles Conways Lõuna-Carolinas. Juba teismelisena töötas ta Milanos modellina. Lühikest aega õppis Savannah College of Art and Design for Photography's, kuid jättis selle pooleli. 2001. aastal asus ta elama Londonisse, kus elas kuni 2013. aastani Soho linnaosas. Praegu elab ta Los Angeleses.
Margo Stilley sai laialdaselt tuntuks seoses osatäitmisega 2004. aastal valminud Michael Winterbottomi filmis "9 laulu". Film sisaldas mitmeid avameelseid seksistseene.
2006. aastal pöördus Margo Stilley judaismi.
Nolcken

Nolcken (vene: Нолькен) on Alam-Saksi päritolu Rootsi, Soome, Liivimaa, Saaremaa, Eestimaa, Kuramaa, Poola ja Venemaa aadlisuguvõsa.
1726. aastal sai naturalisatsiooni korras Haeska mõisniku poeg ja Rootsi diplomaadina tegutsenud Erich Matthias von Nolcken Rootsi kuningas Fredrik I poolt Rootsi aadlikuks ja tema perekond immatrikuleeriti 1727. aastal Rootsi rüütelkonda (nr 1806). 1747. aastal anti talle ka vabahärra tiitel ja aastal 1752 immatrikuleeriti tema perekond Rootsi rüütelkonda vabahärrade suguvõsana nr 223. See vabahärrade suguvõsa liin immatrikuleeriti 1797. aastal ka Liivimaa rüütelkonda ning sai aastal 1812 ka Soome vabahärra tiitli ja 1890 Venemaa krahv Reutern tiitli.
1618. aastal asus Eestimaale Heimart von Nolcken, kes 1632. aasta 3. mail ostis Saaremaal Mullutu ja Nolgimõisa ja pani aluse nii Saaremaa kui Liivimaa perekonna liinile. Rootsi genealoogid on aga tõestanud, et tegemist on fantaasiaga, tegelikult olid Nolckenid Saaremaa elanikud, ilmselt eesti päritoluga. 
Suguvõsa liine immatrikuleeriti veel 1741. aastal Saaremaa rüütelkonda, 1746 Eestimaa rüütelkonda ja 1844 Liivimaa rüütelkonda.

Mõisad

Perekonnale kuulusid erinevatel aegadel Saaremaal Nolgimõis (saksa: Schultzenhof), kuni 1799 Mullutu (Mullut), kuni 1791 Haeska (Hasik), 1788–1791 Kalli (Kalli), 1785–1791 Sassi (Kabbil), Pilguse (Hoheneichen), Eikla (Euküll), Kangruselja (Kangern), Kudjape (Kudjapäh), Kaunispe (Kaunispäh), Karja (Karrishof), Torgu (Torkenhof), Laimjala (Laimjall), Tiinuse (Ficht), Pihtla (Pichtendahl), Vana-Nõmpa (Alt-Nempa), Liiva-Nõmpa (Neu-Nempa) ja Kareda (Karridahl) mõis.
Eestimaal Valkla (Wallküll) ja Liivimaal Luunja (Lunia), Kaagvere (Kawershof), Vana-Kastre (Altenthurn), al. 1810 Mooste (Moisekatz), al. 1831 Pilka (Pilken), al. 1869 Kabina (Cabbina), al. 1870 Alatskivi (Alatzkiwwi), al. 1871 Sarakuste (Sarrakus), Ülenurme (Uellenorm), Tabivere (Tabbifer), Kiuma (Kioma), Kaiavere (Kayafer) mõis ja ka veel Löwensternide mõisad: Kuigatsi (Löwenhof), Vaalu (Wahlenhof), Pringi (Brinkenhof) ja Soontaga (Sontack) mõis.
Kuramaa alal 8820 hektari suurune Ezere (Gross-Essern), 5730 ha Reņģe (Ringen), 9300 ha Pampaļi (Pampeln), Kaulaču (Kaulitzen), Apriķi (Appricken) ja Spāre (Spahren) mõis ning Nogale loss.
Ilmar Aasmets

Ilmar Aasmets (aastani 1937 Ilmar Frei; 3. jaanuar 1934 Kirikuvalla küla – 20. detsember 2007 Tallinn) oli eesti fagotimängija.

Elulugu

Ta lõpetas aastal 1954 (Jaan Hargeli klassis) Tartu Muusikakooli ja aastal 1959 Tallinna Riikliku Konservatooriumi (Sergei Prohhorovi klassis).
Ta töötas aastatel 1955–1978 ja 1980–1985 Estonias (olles aastast 1960 fagotirühma kontsertmeister); 1978–1979 ja 1980–1987 oli ühtlasi ERSO-s (mittekoosseisulisena ka aastatel 1991–2001) ning 1979–1980 Bagdadis Iraagi Rahvuslikus Sümfooniaorkestris.
Ta oli aastatel 1982–2003 Tallinna Muusikakeskkooli vanemõpetaja.
Ilmar Aasmetsa õpilaste hulka kuuluvad Martin Kuuskmann, Kristjan Kungla, Rene Sepalaan ja Kadri-Ann Suss.
Ilmar Aasmets mängis aastatel 1974–1981 Jaan Tamme nimelises puhkpillikvintetis (24 salvestist Eesti Raadios, 1977 ilmus heliplaat) ja 1987–1992 puhkpilliorkestris Tallinn.

Isiklikku

Ilmar Aasmets oli aastatel 1967–1979 abielus viiuldaja Juta Schütziga.
Värska laht

Värska laht (ka Värska orglaht) on laht Võru maakonnas; laht on ühenduses Peipsi järvega. Lahe pindala on 257,4 ha.
Sead Kolašinac

Klubikarjäär

Kolašinac alustas klubikarjääri oma kodulinna klubis Karlsruher SC. 2011. aastal asus ta Schalke 04 noortemeeskonda. Täiskasvanute koondisse pääses ta esmalt Schalke 04 teises meeskonnas. 2013. aasta juunis pikendas Kolašinac klubiga Schalke 04-ga lepingut 2017. aasta juunini. Hooajal 2016–2017 valiti ta Bundesliga hooaja sümboolsesse koosseisu.
2017. aasta juunis liitus ta Premier League'i klubiga Arsenal. Esimese värava lõi ta Arsenali meeskonnas 6. augustil FA Community Shieldil.

Koondisekarjäär

Kolašinac mängis küll Saksamaa noortekoondistes, kuid täiskasvanuna otsustas esindada Bosnia ja Hertsegoviinat.
Debüüdi Bosnia ja Hertsegoviina rahvuskoondises tegi ta 18. novembril 2013 sõprusmängus Argentina vastu.
2014. aasta maailmameistrivõistlustel lõi ta esimeses alagrupimängus Argentina vastu kolmandal minutil omavärava, mis on maailmameistrivõistluste kiirem omavärav.
Mare Puhk

Elulugu

Mare Puhk on teenistuja tütar.
Lõpetas 1956 Tartu 2. Keskkooli, 1961 TÜ bioloogia-geograafia osakonna, bioloogiakandidaat (1971, Eesti NSV TA Loomakasvatuse ja Veterinaaria Instituut (ELVI)), väitekiri "Karpkala Eesti NSV tiigimajandeis". Oli 1961–1969 ELVI nooremteadur, 1969–1972 sektorijuhataja, 1972–1990 kalakasvatuse osakonna ning Ilmatsalu kalakasvatuse katsejaama juhataja, 1990–1993 juhtivteadur ja katsejaama juhataja, 1993– OÜ "Ilmatsalu Kala" juhatuse esimees. Ühtlasi olnud Balti Tsonaalse Kalade Aretuskeskuse juhataja. Õpetanud Türi Sovhoostehnikumis kalakasvatust, juhendanud EPA ja TÜ kalakasvatusala üliõpilasi.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: kalakasvatus, peamiselt biotehnika, aretus, kunstliku paljundamise tehnoloogia. Välja töötanud Eesti tiigimajandeis kasutusele võetud karpkalakasvatuse süsteemi, karpkala kunstliku taastootmise, söötmise ja täiendkalade kasvatamise tehnoloogia. Juhendanud ja korraldanud Ilmatsalu kalakasvatuskompleksi projekteerimist ja ehitamist. Üleliidulise Põllumajanduse Akadeemia tiigikalakasvatuse osakonna tegevliige (1976–1988), Eesti Kalakasvatajate Seltsi asutajaliige, 1992–1995 president; Eesti Riikliku Kalakapitali Nõukogu, Eesti Kalandusnõukogu jmt organisatsiooni liige. Eesti NSV teeneline kalakasvataja (1988). Üle 120 teadustrükise.
Aasta putukas

Aasta putukas on putukaliigile antav aunimetus, mille valimist Lätis korraldab Läti Entomoloogiaühing aastast 1999.
Plastid

Täiteained

Täiteained on kas pulbrilised, kiulised, teralised või rullmaterjalikujulised. Nende ülesandeks on materjali omaduste modifitseerimine ning füüsikaliste ja mehaaniliste omaduste parandamine, tihti ka maksumuse alandamine. Orgaaniliseks täiteaineks on puidujahu, tselluloos, paber, puuvillriie. Anorgaanilistest täiteainetest kasutatakse asbesti, grafiiti, klaaskiudu, klaasriiet, vilku, kvartsi ja muid materjale.
Rullmaterjali kujul kootud või lausmaterjalis sisseviidavad täitained võimaldavad saada suure tugevusega kihilisi plaste – plastikuid. Puuvillriide kasutamisel saadakse tekstoliit, klaasriide kasutamisel klaastekstoliit, paberi kasutamisel getanaks, asbestriide kasutamisel asbesttekstoliit ja ühekihilise vineeri (spooni) kasutamisel puitplast.
Täitematerjalide erirühmaks on sarrustava toimega klaaskiud (kas üksikiudude, köie või mati näol), mille kasutamisel on detailide tugevus võrreldav terase tugevusega.
Andrus Kõresaar

Andrus Kõresaar (sündinud 15. juunil 1975 Viljandis) on eesti graafik ja graafikadisainer.
Ta on Arhitektuuribüroo KOKO Arhitektid OÜ partner ja loovjuht. 
Andrus Kõresaar lõpetas Viljandis C. R. Jakobsoni gümnaasiumi matemaatika-füüsika eriklassi 1993. Kõrghariduse omandas ta Eesti Kunstiakadeemias aastatel 1993–1997 graafika erialal. Aastatel 1995–1996 õppis ta Šveitsis Hochschule für Gestaltung Luzern HFG graafilise disaini ja animatsiooni alal.
1997. aastal töötas Andrus Kõresaar ajalehe Kultuurimaa kunstilise toimetajana ning aastatel 1997–2000 firmas Cool Bars. Alates 2000. aastast on ta OÜ Produktsioonigrupp juhatuse liige ning 2001. aastast arhitektuuribüroo KOKO Arhitektid OÜ partner ja loovjuht.
Koostöös Raivo Kotovi ja teiste KOKO arhitektuuribüroo arhitektidega on Andrus Kõresaar olnud tegev mitme KOKO arhitektuuribüroos valminud projektiga: EXPO 2000 Eesti paviljon Hannoveris, Tallinna Inglise Kolledži spordihoone, Fahle Maja, Tallinna sünagoog, Metro Plaza, Laudsepa töökoda Rotermanni kvartalis, Lennusadam ja Tallinna Teletorn.
Andrus Kõresaar on Eesti Arhitektide Liidu liige alates 2007. aastast.