Soomusrongirügement

Sportlik tegevus

1938. aasta suvel võtsid rügemendi võistlusmeeskonnad osa kokku 27 spordivõistlusest (neist 21 välis- ja 6 omavahelist võistlust). Eriti edukad tulemused ilmnesid jalgpallivõistluste alal. Hooaja kestel pidas rügemendi jalgpallimeeskond 16 võistlust välismeeskondadega; võistlustest võideti 11, mängiti viiki 2 ja kaotati 3. 1. Diviisi väeosade vahelises jalgpallivõistluste sarjas tuli rügemendi meeskond 1938. aastal diviisi meistriks.
Tänu rügemendi laskurühingute õhutusele oli tõusuteel ka laskesport.

Rügemendi 20. aastapäev

29. novembril 1938 pühitses Soomusrongirügement pidulikult soomusrongide 20. aastapäeva. Pidustuste päeval kell 12 toimus rügemendi spordiväljakul paraad, mille võttis vastu diviisiülem kindralmajor Aleksander Pulk, kes oma kõnes tervitas eriti palavalt aastapäevale saabunud ligi sadat soomusronglasest veterani. Pärast paraadi pakuti kõikidele pidulistele rügemendi sööklas lõunasööki. Seejärel tutvusid külalised rügemendi rajatiste ja soomusrongidega.
Kell 16 algas kino-spordisaalis aktus, mille avas rügemendiülem kolonel Voldemar-Karl Koch. Pikema sõnavõtuga esines Vabadussõja-aegne soomusrongide ülem Karl Parts. Muuhulgas meenutas ta soomusrongide isa, kontradmiral Johan Pitkat, kes ise ei saanud haiguse tõttu kohale tulla. Kõne lõpetas ta Vabadussõjas langenud soomusronglaste mälestamisega, rõhutades eriti kapten Anton Irve võitlusteed ja teeneid. Soomusrongi "Kapten Irv" ülem kolonelleitnant Paul Villemi andis rügemendile üle sõjaaegse lahingulipu. Soomusrongi nr. 2 nimel andis tervitused edasi kolonel Jaan Lepp, soomusrongi nr. 3 nimel reservkolonel Oskar Luiga.
Tervitustelegrammi õnnesoovidega saatsid sõjavägede ülemjuhataja kindral Johan Laidoner, sõjaminister kindralleitnant Paul Lill, staabiülem Nikolai Reek jt. Kokku üle 70 telegrammi Eestist ja Soomest. Aktus lõppes Eesti Vabariigi hümni laulmisega. Õhtul oli külalistele ja rügemendi kaadrile pidulik õhtusöök, mis kestis kuni väliskülaliste lahkumiseni öiste rongidega.
30. novembril toimus rügemendi võimlas veel segaeeskavaga pidu. Pidustused lõppesid laupäeva õhtul ballidega ohvitseride ja üleajateenijate kasiinodes.
Paraku jäi see viimaseks Soomusrongirügemendi juubeliks.

Rügemendi likvideerimine

Pärast Eesti Vabariigi okupeerimist ja liitmist Nõukogude Liiduga likvideeriti alates septembrist 1940 Eesti sõjavägi, millest moodustati Punaarmee 22. territoriaal-laskurkorpus. Soomusronge ei olnud korpuse koosseisus ette nähtud.
Heljo Jooritsa mälestustes alustati käsirelvade kokkukorjamist rügemendi staabihoonesse juba 17. juunil 1940, veel Eesti Vabariigi ajal enne 21. juuni riigipööret, kui Tapa mõisa saabusid Tallinnast kolm nahkkuubedes meest, neist kaks vene keelt kõnelevat.
Juuli alguses tuli rügementi vene jalaväeosa. Suurtükid tõsteti suurtükivagunite alustelt ümber lahtistele kaubavagunitele ja viidi Venemaale. Kuuldavasti kasutati neid Inglismaal valmistatud suurtükke veel Teises maailmasõjas Leningradi kaitsmisel Oranienbaumi platsdarmil.
Soomusrongirügement likvideeriti ning kõik selle vedurid ja vagunid, nii soomustatud kui ka soomustamata, võttis 12. veebruaril 1941 üle Punaarmee Balti Erisõjaväeringkond. Eesti lahinguvagunite edasine saatus on teadmata. Tõenäoliselt need lammutati.

Organisatsioon

Soomusrongid olid rahu ajal väljaõppe- ja katteüksused. See tähendab, et neid võis vajaduse korral kohe lahingusse saata, kuid kaitseplaanide kohaselt pidi mobilisatsiooni korral iga soomusrongi koosseisus olevatest kergetest ja rasketest suurtükivagunitest moodustatama üks kerge ja üks raske soomusrong. Piirikatteülesandeid pidid täitma soomusrong "Kapten Irv" 1. Diviisi ja soomusrong nr. 3 2. Diviisi kaitsepiirkonnas.
1940. aastal hakati kergeid lahinguvaguneid likvideerima ja nende kahureid jalaväele üle andma. Sõja korral pidi rügement välja panema ainult kaks rasket soomusrongi, millel on 107 mm kahurid ja 152 mm haubitsad. Samal ajal tuli jätkata raudteesuurtükiväe arendamist (kahele platvormvagunile oli parajasti käimas kahurite pealemonteerimine). Kõik need tööd jäid pooleli 1940. aasta suvel.

Kitsarööpmelised soomusrongid

Veel 1939. aastal nägi kaitseplaan sõja korral ette ka kitsarööpmeliste soomusrongide kasutamise. Soomusrongirügemendis oli nende jaoks olemas neli 76 mm kahurit ja 16 raskekuulipildujat "Maksim" koos laskemoonaga. Mobilisatsiooni ajal tulnuks Mõisakülas ehitada 4 suurtükivagunit, 1 soomusdresiin ja 2 soomustatud vedurit. Kuna nii projektid kui ka tootmisbaas olid olemas, saanuks seda kiiresti teha. Baasirongi moodustamiseks oleks võetud Raudteede Talituselt 2 vedurit ja 8 vagunit.
1940. aastal välja töötatud Soomusrongirügemendi sõjaaegses koosseisus enam senist kahest kitsarööpmelisest soomusrongist formeeritavad divisjoni ei olnud. Seega kestis Eesti kitsarööpmeliste soomusrongide ajalugu vähemalt sõjalises mõttes ja plaanides kuni 1940. aastani, kuigi neid endid ei olnud juba ammu.

Sümboolika

Soomusrongirügemendi (kui väeliik) embleem sümboliseeris seda, kuidas soomusrongid tormasid hulljulgelt lendava surmana lahingusse, et võita Eestile iseseisvus. Rahvasuus nimetati embleemi "lendavaks surmaks raudteel" (stiliseeritud tiivad, pealuu, vaguni rattapaar).