google/wiki40b huggingface dataset:
Kalamees ja ta naine

"Kalamees ja ta naine" (ATU 555) on rahvusvaheliselt levinud muinasjututüüp, mis kuulub Aarne-Thompsoni-Utheri kataloogis imemuinasjuttude alaossa "Üleloomulikud abistajad".

Tüübi süžee lühikokkuvõte

Loos päästab vaene vana kalamees üleloomuliku olendi – näiteks võlukala või võlulooma, jumaliku olendi, pühaku, hiiu või siis loomakujulise inimese – surmaohust, vangistusest, muundumisest või muust hädast, samuti on võimalik, et loo peategelasest kalamees laseb kala tagasi vette. Tasuks hädast päästmise eest lubab võluolend, et mehe ja tema abikaasa soovid saavad täidetud. Algul saavad kalamees ja tema abikaasa nad tavalist tulu, kuid hiljem muutub naine väga nõudlikuks (näiteks soovivad nad saada aadlikeks, kuningateks ja lõpuks isegi jumalaks). Kala või üleloomulik olend võtab ülemäära suure nõudmise peale oma kingituse tagasi ning abielupaar satub tagasi algsesse halba seisu ja vaesusse või saavad karmima karistuse, näiteks muudetakse loomadeks.

Tüübi levik Eestis

Muinasjututüüpi "Kalamees ja ta naine" kuuluvate muinasjuttude üleskirjutused eesti rahvapärimusest pärinevad Eesti Rahvaluule Arhiivis aastatest 1878–1980, kõige rohkem on neid Setumaalt. Rohkem kui üks sellesse tüüpi kuuluv tekst pärineb Tõstamaa, Kadrina, Pilistvere ja Vastseliina kihelkonnast. Tüübi ajaline ja geograafiline levik sarnaneb imemuinasjuttude üldise levikuga Eestis. ATU 555 ja sellega sarnanevate lugude variante on Eesti Rahvaluule Arhiivis kokku 58.

Kirjanduslikud töötlused

ATU 555 on populaarne rahvajutt olnud suulisel kujul, kuid on tuntud ka kirjanduslike töötluste kaudu. Vendade Grimmide töötlus ATU 555 tüüpi kuuluvast loost "Lugu kalamehest ja tema naisest" ilmus kogus "Kinder- und Hausmärchen". Aleksandr Puškini värsivormis "Muinasjutt kalamehest ja kalakesest" on oma süžee saanud kas Grimmide kogu prantsuskeelsest adaptatsioonist või V. Dahli vahendusel vene rahvaluulest. Puškini ja Grimmide eeskuju võib olla Friedrich Reinhold Kreutzwaldi muinasjututöötluses "Vägev vähk ja täitmatu naine".
Günter Grassi 1977. aastal ilmunud romaani "Kammeljas" süžee põhineb samuti muinasjututüübil ATU 555.
Bamir Topi

Bamir Topi (sündinud 24. aprillil 1957 Tiranas) on Albaania poliitik, kes oli 24. juulist 2007 Albaania Vabariigi president. Enne presidendiks saamist juhtis Demokraatliku Partei parlamendigruppi. Ta on ka jalgpalliklubi KF Tirana aupresident.
Wolfgang Börnsen

Wolfgang Börnsen (sündinud 26. aprillil 1942 Flensburgis) on Saksa poliitik (CDU). Ta oli 1987–2013 Bundestagi saadik ning 2005–2013 Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma esimees.

Elu ja töö

Pärast keskkooli õppis Börnsen müürsepaks ning ühtlasi Flensburgi Kõrgemas Majanduskoolis. Seejärel lõpetas ta reaalkoolide õpetajana Kieli Pedagoogikakõrgkooli. Järgnevalt töötas Flensburgi Käthe Lasseni Koolis ajaloo, majanduse/poliitika ja religiooni õpetajana. Börnsen õpetas peale selle ka Kieli Pedagoogikakõrgkoolis vaba aja pedagoogikat ning Flensburgi Pedagoogikakõrgkoolis mängu- ja teatripedagoogikat.
Wolfgang Börnsen on evangeelse kiriku liige, abielus ja nelja lapse isa.

Partei

Börnsen astus 1967. aastal Kristlik-Demokraatlikku Parteisse (CDU) ja 1977 ka Kristlik-Demokraatlikku Töötajate Ühingusse (CDA). Ta oli 1991–1995 CDU Schleswig-Holsteini liidumaa organisatsiooni peasekretär.

Saadik

Alates 1987. aastast oli Börnsen Saksamaa Bundestagi liige. Seal oli ta Bundestagi CDU/CSU fraktsiooni rannikualade töörühma esimees. Alates 2005. aasta novembrist juhatas ta lisaks ka fraktsiooni kultuuri ja meedia töörühma ning oli CDU/CSU fraktsiooni kultuuripoliitika kõneisik. Selles rollis astus ta 2012. aasta aprillis välja arvutimängu "Crysis 2" Saksamaa arvutimängude auhinnale nomineerimise vastu. Kuigi žürii oli koostatud sõltumatutest isikutest, ähvardas Börnsen „uue žürii kokkupanekuga“ ning seetõttu kritiseeriti mitmelt poolt teda ennast, isegi tema enda fraktsiooni ridadest.
Wolfgang Börnsen valiti 1987, 1990, 1994 ja 2009 Bundestagi saadikuks otsemandaadiga Flensburg-Schleswigi valimisringkonnast nr 1 ning 1998, 2002 ja 2005 Schleswig-Holsteini liidumaa nimekirja kaudu. Ta teatas, et olles olnud juba 25 aastat Bundestagi saadik, ei soovi ta enam 2013. aasta Bundestagi valimistel kandideerida. Tema koha võttis üle Sabine Sütterlin-Waack.

Liikmesus

Börnsen on Saksamaa Bundestagi Euroopa Liidu parlamendirühma liige.
Lahetaguse mõis

Lahetaguse mõis (saksa keeles Lahhetagge) oli rüütlimõis Kihelkonna kihelkonnas Saaremaal. Nüüdisajal jääb kunagine mõis Saaremaa valda Saare maakonnas.
Mõisa keskus asus Lahetagusel.

Ajalugu

1571. aastal läänistati Lõmala vakuses maatükk, kuhu tekkiski Lahetaguse mõis. Valdajaks sai Jurgen Krumbecken. Pärast tema surma päris mõisa lesk. Viimase käest läks mõis Bertram Bellingkhausenile (? – enne 1633). Oma isalt oli Bertram pärinud ka Pilguse mõisa. Mõlemad mõisamajapidamised jäid perekonna valdusse 18. sajandi II pooleni.
1633. aastal kinnitati Lahetaguse omandiõigust Bertrami pärijatele. 1645. aastal olid mõlemad mõisad maanõunik Bertram von Bellingshauseni (1586–1661) valduses. Talle järgnes mõisnikuna ta teine poeg kornet Hermann von Bellingshausen. Järgmine omanik oli tema poeg Klaus von Bellingshausen (? – enne 1718). Täpselt teadmata ajal kuulus mõis sillakohtu adjunkt Heinrich Reinhold von Bellingshausenile. 1778. aastal müüs major Fabian Ernst von Bellingshausen (~1735 – maeti 1784) mõisa Daniel Gottlieb Sucknile (? – 1822). Kuid juba 1780. aastal said Bellingshausenid mõisa tagasi. 1785. aastal müüs vabapreili Gertrude Sophie von Bellingshausen mõisa ära. Uueks omanikuks sai Johann Wilhelm Ludwig von Luce (1750–1842).
Luce valdusse jäi Lahetaguse 1832. aastani. Mõisa ostis siis alampolkovnikuproua Julie von Hahn (sündinud von Hoyningen-Huene). Omanik oli ta veel 1862. aastal. Millalgi 19. sajandi II poolel sai Lahetaguse mõisnikuks vabahärra Georg Gottlieb Ernst Wolff (1823–1896). Mõis kuulus talle veel 1892. aastal. 1896. aastast said omanikeks tema pärijad. 1909. aastal oli mõis endiselt nende nimel. Enne 1919. aasta võõrandamist oli Lahetaguse viimaseks mõisnikuks vabahärra Basil Gustav Otto Gottlieb Wolff (1862 – ?).
Mõisas sündis 1778. aastal kuulus maadeuurija Fabian Gottlieb von Bellingshausen. Tema auks on mõisahoone vundamendikünkale paigaldatud mälestuskivi.

Mõisakompleks

Mõisa peahooneks oli 18. sajandil ehitatud barokne puidust ehitis.
Tänapäeval on kogu mõisakompleks hävinud.
1963. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis

1963. aasta Eesti NSV – Soome sõpruskohtumine poksis toimus 16. novembril Tallinnas, aasta varem valminud Kalevi spordihallis (praeguse aadressiga Juhkentali 12). Eesti NSV võitis 7:3.
Kärbeskaal (kuni 51 kg): Rein Pajur (Eesti NSV) – Ossi Palvalin (Soome), tulemus pole teada
Kukk-kaal (kuni 54 kg): Börje Karvonen (Soome) – Mart Keersalu (Eesti NSV), tulemus pole teada
Sulgkaal (kuni 57 kg): Jorma Limmonen (Soome) – Harry Kozlovski (Eesti NSV), tulemus pole teada
Kergekaal (kuni 60 kg): Antero Halonen (Soome) – Toivo Laitamm (Eesti NSV) 3 - 0
I kergekeskkaal (kuni 63,5 kg): Priidik Kippar (Eesti NSV) – Mauri Ruonala (Soome), tulemus pole teada
II kergekeskkaal (kuni 67 kg): Boriss Kurotškin (Eesti NSV) – Pertti Purhonen (Soome), tulemus pole teada
I keskkaal (kuni 71 kg): Aniss Murtazin (Eesti NSV) – Kurt Mattsson (Soome) 3 - 0
II keskkaal (kuni 75 kg): Pavel Dubovik (Eesti NSV) – Risto Jaakkola (Soome), tulemus pole teada
Poolraskekaal (kuni 81 kg): Vladimir Šuvalov (Eesti NSV) – Urho Harjula (Soome), tulemus pole teada
Raskekaal (üle 81 kg): Koit Joor (Eesti NSV) – Tapio Pakkanen (Soome) 3 - 0
Oder

Kirjeldus

Narmasjuurestik areneb 4–8 idujuurest. Teiste teraviljadega võrreldes on hariliku odra juurestik mõnevõrra väiksem. 85% juuremassist paikneb 20–25 cm sügavusel. Püstine kõrs on õõnes ja selle pikkus on tavaliselt teistest teraviljadest mõnevõrra väiksem (50–80 cm). Leht on rööproodne ja keelekesega. Lehtede alusel asetsevad suured teravad kõrvakesed. Õisikul on pea, lüliline peatelg ja üheõielised 3-kaupa asetsevad pähikud, mille alusel paiknevad 2 liblet. Õiel on 2 emakat ja 3 tolmukat ning seda ümbritsevad välis- ja sisesõkal. Viljaks on sõkaldega kaetud teris.

Ajalugu

Harilik oder (Hordeum vulgare) arenes välja metsikust odrast (Hordeum spontaneum), mis kasvab looduslikult Lähis-Idas. Metsiku odra ja loodusliku kaheteranisu (Triticum dicoccoides) teriseid on inimesed toiduks tarvitanud juba ligi 19 000 aastat tagasi. Selle perioodi arheoloogiline leiukoht asub Kinnereti järve lõunakaldal. Veel on metsiku odra teriseid leitud 10–12 tuhande aasta tagusest perioodist Süüriast Tell Abu Hurreyra linna lähedalt. Seda perioodi loetakse ka odra kultiveerimise alguseks. Alates 8000 eKr pärinevate Lähis-Ida leiukohtade arv suureneb märgatavalt, mis viitab teraviljade üha laiemale kultiveerimisele Viljaka poolkuu regioonis. Esialgu kultiveeriti peamiselt kahetahulist kestjat otra, kuid neljandal aastatuhandel eKr ületas kuuetahulise odra kasvatamine kõiki teisi kultiveeritavaid teraviljasorte. Viiendal aastatuhandel eKr kultiveeriti otra Niiluse deltas (levides sealt Etioopia mägismaale), Taga-Kaukaasias, Kaukaasias ja Hindustani poolsaare mäepiirkondades. Neljandal aastatuhandel eKr levis oder Vahemere maade lääneossa ja kolmandal aastatuhandel Kesk- ja Põhja-Euroopasse.
Kõige kauem tuntakse kuuerealist otra. Seda kasvatasid egiptlased, indialased, juudid ja kreeklased. Vana-Kreekas viljeldi ka kahe- ja kolmerealist otra. Roomlased kasvatasid peamiselt kuuerealist otra, sest see valmis kõige varem.
Vanaajal tarvitati otra peamiselt loomasöödaks, vähem tehti temast leiba. Nii Vana-Egiptuses kui Vana-Kreekas pruuliti odrast õlut. Roomlaste meelistoiduks oli odratangudest valmistatud polenta.

Eksport ja import

Kuigi suurem osa kasvatatud odrast tarbitakse tootjariigis, läheb ligi 20% kogutoodangust ekspordiks. Suurimad odra eksportijad olid 2011. aastal Prantsusmaa (5,0 miljonit tonni), Austraalia (4,5), Saksamaa (2,2), Argentina (2,1) ja Ukraina (2,1). Suurimad importijad olid aga Saudi Araabia (6,3 miljonit tonni), Hiina (1,8), Belgia (1,7), Holland (1,6) ja Saksamaa (1,3).

Kasutamine

Odrateradest valmistatakse tavaliselt tangusid, kruupe ja jahu. Jahust valmistatakse omakorda pagaritooteid ning tangust ja kruupidest peamiselt putru. Jahust saab valmistada Eesti rahvustoiduks peetavat odrakaraskit. Enne kohviubade laiemat levikut valmistati sageli odrast viljakohvi. Lisaks on läbi aegade otra kasutatud tangu- ja verivorstide ning kama valmistamisel. Odrajahu lisatakse pagaritoodete tainasse. Leivaküpsetuseks on väärtuslikumad tärkliserikkad odrasordid. Lisaks valmistatakse odrast odrahelbeid, odralinnaseid, linnaseekstrakti, õlut jm. Umbes 75–80% maailma odratoodangust läheb loomasöödaks, peamiselt sigadele.
Eduard Pohl

Eduard Pohl [ka Pool] (1870–1929) oli eesti tööstur.
Aastal 1904 asutas ta Viljandisse tuletikuvabriku (E. Pohli tuletikuvabrik).

Biograafia

Eduard Pohl oli suurtaluniku poeg tolleaegsest Aidu vallast. Nooruses töötas ta Viljandis Rumjantsevi riidekaupluses õpipoisina ja hiljem poesellina.
Ostis parun Ungern-Sternbergilt tüki maad Türgasoost, praeguse Viljandi raudteejaama lähedusest, mis oli tol ajal kasutuseta soine ala. Ehitas tehase tolle aja kõige moodsamate materjalidega. Vabrik sai nimeks Phönix ning kujunes esimese maailmasõja eel suurima tööliste arvu ja tootmismahuga tikuvabrikuks Eestis.
1920. aastatel eksporditi tikke Inglismaale ja Ameerikasse. Rootsi tuletikutrust ostis 1928. aastaks kokku kõik Eesti tikuvabrikud, sh Viljandi, ning sulges kõik peale Viljandi.
Eduard Pohl müüs maha ka oma maja Viljandis Tartu ja Lossi tänava nurgal Sakala pangale ning kolis Tallinna. Maja on säilinud tänaseni.
Pärast tikuvabriku müüki rootslastele asutas ASi Linaprodukt ja rajas Mõisakülasse linavabriku, Tallinnas oli tal kaubandusettevõte AS Ladu. Linavabrik oli ehitatud laenatud kapitali eest, ent ei toonud piisavalt sisse ja neelas ka teiste äride tulud. Pohl sattus majanduslikesse raskustesse ning see röövis ka tema tervise.
Eduard Pohli surma järel hinnati tema vallasvara väärtuseks 83 krooni, sealhulgas kantud ülikond ja sügispalitu, mille väärtus 10 krooni. Tema võlausaldajate hulgas jäi Eesti Pank ilma 94 553 kroonist ja Tallinna Majaomanikkude Pank 13 018 kroonist.
Pohl oli ka laulu- ja mänguseltsi Koit juhatuse esimees ja laulis seal tenorit.
Eesti meeste 36. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1991)

Eesti meeste 36. meistrivõistlused rahvusvahelises kabes (1991)
Lielais Kristaps

Lielais Kristaps ('Suur Kristaps') on läti mütoloogiline kangelane, kes legendi järgi aitas inimestel Daugava jõge ületada.

Skulptuur

16. sajandil valmis legendi põhjal puidust skulptuur, mis paiknes Riias Daugava ääres. Tänapäeval asub skulptuuri originaal Riia Ajaloo- ja Laevandusmuuseumis.
Skulptuurist on tehtud ka koopia, mis asub Daugava paremkaldal, 11. novembra krastmalal.
Daugavpilsi lennujaam

Ajalugu

Daugavpilsi ümbruskonnas oli enne Teise maailmasõja algust sõjaväelennuväli. Pärast sõda rajati lennuväebaas Locikisse, seal paiknes 372. lennuväepolk. Seal paiknesid lennukid MiG-15, MiG-19, MiG-23 ja MiG-27, samuti ka Jak 25 ja Jak-28P. Sealsel lennuväljal maandusid ka suured transpordilennukid An-22 ja Il-76. Sõjaväebaas asus seal aastani 1994. Pärast seda demonteeriti osaliselt peamine 2500 meetri pikkune lennurada, nii et see pole tänapäeval enam kasutatav. Lühikest aega pärast tsiviilkasutusse andmist kasutati lennujaama reisideks Liepājasse, Kopenhaagenisse ja Riiga.
Aastal 2005 rajas Daugavpilsi linnavolikogu sihtasutuse SIA Daugavpils Lidosta, mis ostis ära lennujaama maad ja asus seda arendama. Seoses majanduskriisiga lõppesid aga finantseeringud ja lennujaam jäi reaalselt avamata. Aastast 2013 on lennujaama edasist arendamist finantseeritud aktsiate müügiga. 2016. aasta seisuga lennujaamast regulaarseid reisilende ei toimu.
Tähk-toompihlakas

Kirjeldus

Kasvab paljutüvelise põõsa või kuni 5 m kõrguse puuna. Võrsed on punakaspruunid, nooremana viltjaskarvased ning hiljem paljad. Lehed on ovaalse või ka äraspidimunaja kujuga. Kroonlehed on valged, karvased ning õied paiknevad püstistes kobarates. Õitsemine toimub maikuus. Viljad on kujult kerajad, purpurjasmusta värvusega ning söödavad. Tupplehed on püstised.

Kasvunõuded

Pole mulla suhtes väga nõudlik, võib kasvada liivasel ning klibusel mullal.

Maailmas

On pärit USA idapoolsetest osariikidest. Kõige tuntum ja levinum liik Ida-Euroopa maades, talub isegi temperatuuri −45°C. Liiki kasvatatakse Soomes isegi polaarjoonest põhja pool.

Eestis

Eestisse tõid tähk-toompihlaka arvatavasti mõisaomanikud. Rahvapäraselt on taime nimetatud ka Saksamaa toomeks. Liik on metsistunult levinud hajusalt üle kogu Eesti, olles tavaline aia- ja pargitaim. On Eesti tingimustes külmakindel.

Kasutamine

Dekoratiivtaim, mida võib kasvatada nii üksikpõõsana, rühmiti kui ka kõrge hekina. Sobib kärpimata piirdeiks. Sügisel värvuvad lehed kollaseks.
Tour T1

Tour T1 on 185 meetri kõrgune büroopindadega pilvelõhkuja, mis asub Pariisi kõrghoonestatud ärikeskuses La Défense'is.
Kohvikoor

Kohvikoor on piimatoode.
Kohvikoor saadakse piima koore standardiseerimisel kuni 10% rasvasisalduseni ja selle koore edasisel homogeniseerimisel ning pastöriseerimisel või kõrgkuumutamisel.
Kernu valla rahvamaja

Kernu valla rahvamaja on rahvamaja Harju maakonnas Kernu vallas Haiba külas. Rahvamaja juhataja on Merle Beljäev.
Rahvamaja valmis 1984.
Yvoir

Asulad

Valla halduspiirides asuvad järgmised asulad: Dorinne, Durnal, Évrehailles, Godinne, Houx, Mont, Purnode, Spontin ja Yvoir.
Rudolf Sabbe

Rudolf Sabbe (16. veebruar 1894 Pindi vald, Rõuge kihelkond – 28. detsember 1934) oli Venemaa ja Eesti sõjaväelane (kapten).
Ta osales Esimeses maailmasõjas ja Eesti Vabadussõjas.
1920 anti talle Vabadusristi II liigi 3. järk, tunnustades tema tööd kaptenina Vabadussõjas.
Hiljem oli ta Valgamaal politseinik.

Isiklikku

Tema vend oli Eesti ala viimane metsavend August Sabbe.
Kambja vald

Ajalugu

Vald moodustati 2017. aastal haldusreformi käigus Vabariigi Valitsuse poolt senise Kambja valla ja Ülenurme valla ühendamisel uueks omavalitsusüksuseks. Ülenurme Vallavolikogu ja Kambja Vallavolikogu ei soovinud vabatahtlikult ühineda, vaidlustades sundliitmise Riigikohtus. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium jättis vallavolikogude taotluse rahuldamata.
Vallas ühinemise järel korraldatud rahvahääletusel 2018. aastal jäid enamusse siiski Ülenurme nime pooldajad ja nende nime-eelistuse kinnitas ka Kambja vallavolikogu, mistõttu vallavalitsus pöördus nimeküsimuses vabariigi valitsuse pole. Ehkki riigihalduse minister Janek Mäggi lubas 2018. aasta septembris otsust "mõne nädala jooksul", polnud 2019. aasta jaanuari lõpuks valitsus otsust veel langetanud ning Mäggi ilmutas valmidust jätta küsimus järgmise, 2019. aasta Riigikogu valimiste järgse valitsuse hooleks. Ka järgmine valitsus jäi 2017. aasta seisukoha juurde. Riigihalduse minister Jaak Aab põhjendas otsust kohanimenõukogu soovitusega, kus uute vallanimede valikul eelistati ajalooliste kihelkondade nimesid tänapäevaste vallakeskuste nimedele. Ülenurme ja Kambja juhtum oli ainus, kus haldusreformiga moodustatud vald soovis nime kohe muuta.
Mustrind

Levik

Mustrind on levinud üksnes Ryukyu ehk Nansei saarestikus Jaapanis. Komadorid elutsevad Amami ja Okinawa saartel ning namiyei on iseloomulik liik Okinawa saare põhjaosas. Subrufa elutseb Sakishima saarestikus Ishigaki, Iriomote ja Yonaguni saartel.

Arv

Umbes 80 000–90 000 isendit.

Välimus

Isane on tume punase ja musta (rinnaesine) sulestikuga.

Elukeskkond

Elutseb tihedas metsas alustaimestikes ja niisketes piirkondades. Talvitub lõunapoolsetes saartele. Vaenlasteks on mangustlased (Okinawa) ja nirklased (Nakanoshima). 
Inimtegevuse (metsaraie) tagajärjel hävivad nende elupaigad.

Häälitsused ja laul

Linnu häälitsus on kile ja metalne.
Theoderich Suur

Theoderich Suur (451 või 454 – 30. august 526) oli idagootide kuningas alates 488. aastast  ning läänegootide regent alates 511. aastast kuni surmani.
Nooruses oli Theoderich elanud Ida-Rooma riigis ning oli seetõttu suhteliselt haritud ning Rooma kultuuripärandit austav valitseja.
Aastal 489 tungis Theoderich idagootide eesotsas Itaaliasse, kus võitles germaanlase Odoakeriga, kes oli viimase Lääne-Rooma keisri kukutanud ning end Itaalia kuningaks kuulutanud. 492. aastal sõlmisid Theoderich ja Odoaker lepingu, millega pidid hakkama koos Itaaliat valitsema. Kuid juba järgmisel aastal lasi Theoderich Odoakeri tappa ning sai Itaalia ainuvalitsejaks, resideerides Lääne-Rooma viimases pealinnas Ravennas. Ta toetas antiikpärandi säilitamist ning püüdis lahus hoida ka roomlasi ja idagoote, keelates nendevahelised abielud. Theoderich oli oma aja silmapaistvamaid barbarite kuningaid, kes suutis muuhulgas peatada ka frankide ekspansiooni lõunasse, sõlmides selleks liidu läänegootidega.
Theoderich rajas Itaalias tugeva Idagootide riigi, ent sellele vaatamata ei suutnud tema järglased seista eriti edukalt vastu Justinianus Suure sissetungile, mistõttu Itaalia langes  mõneks ajaks taas Ida-Rooma riigi kätte, sest tema üritus moodustada germaanlaste ühisrinnet Ida-Rooma vastu kukkus Chlodowechi vastuseisu tõttu läbi.
Kalju Kass

Kalju Kass (1. mai 1938 Tartu – 9. oktoober 1989 Tallinn) oli eesti kirjanik ja humorist.

Haridus

Ta sündis töölisperekonnas. 1946–1951 õppis ta Alatskivi mittetäielikus keskkoolis, 1952–1953 Tartu 2. Keskkoolis, 1953–1956 Tartu 1. Keskkoolis ja lõpetas eksternina 1959 Tartu 1. Keskkooli. 1965. aastast õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli ajaloo- ja keeleteaduskonnas ja lõpetas ülikooli 1971 eesti filoloogina.

Töökohad

Kass töötas 1960–1963 Tartu rajooni kultuurimaja direktorina, 1963–1967 Tartu Kultuurihoone kunstilise juhi ja estraadiorkestri dirigendina. 1967. aastal läks ta tööle Edasi toimetusse; 1974. aastal Pikri toimetusse (rubriigi “Käkker” asutaja), kus sai 1984. aastal vastutavaks sekretäriks. 1988. aasta märtsis lõi Kass huumoriühenduse Aara, mis leheveergudel oma "tiiva alla" esinejaid kutsus.

Kirjanduslik tegevus

Ta debüteeris kirjanduses 1958. aastal. Temalt on ilmunud ka näidendeid (näiteks "Poti tapab", "Intiimdisko", "Pidu lõpeb pauguga" ja "Kõigil on kiire"). Ta on rahvateatritele dramatiseerinud Silvia Rannamaa jutustusi ja kirjutanud kuuldemänge.

Helisalvestis

"Lohk on tagurpidi muhk" – Toomas Kall, Kalju Kass, Vladislav Koržets ‎– heliplaat autorite esituses, koostaja: Priit Aimla. Plaadiümbris Priit Pärn, vinüül, LP, salvestatud 26. detsembril 1987 "Meelejahutaja" avalikul lindistusel Eesti Raadio 1. stuudios

Laulusõnade autor

Kalju Kass lõi tekste Arved Haugi, Rein Rannapi, Harri Tarvo ja Arne Oidi lauludele. Muu hulgas kirjutas ta sõnad Matise laulule filmist "Verekivi", mille viisi lõi Kustas Kikerpuu. See laul oli ka X noorte laulupeo kavas.

Muud

1985. aastast oli Kass Eesti Kirjanike Liidu liige. 
Ta tõlkis näidendeid, humoreske ja jutte vene, inglise ja soome keelest. Tema humoreske ja följetone on tõlgitud mitmetesse keeltesse. 1989. aastal sooviti talle anda auhinda Meie Mats. 
Muu hulgas oli ta NSV Liidu meistersportlane purjetamises.

Isiklikku

Tema abikaasa Asta Kass oli lastekirjanik. Tütar Kristiina Kass on samuti lastekirjanik.
Tallinn Treff Festival

Visuaalteatrifestival NuQ Treff (varem: Tallinn Treff Festival ja Tallinn Teater Treff) on rahvusvaheline visuaal- ja nukuteatrifestival, mida korraldab NUKU teater. Festival toimub alates 2007. aastast juuni alguses Tallinna vanalinna teatrisaalides.
Festivali NuQ Treff keskmes on teater, mis jutustab eelkõige visuaalsete kujundite kaudu ja otsib sisule väljendust uudsetes vormides. Erilist tähelepanu on pööratud nüüdisaegsele nuku- ja objektiteatrile, kuid programmis on lavateoseid ka kujutavate kunstide sfäärist ja etenduskunstide piirialadelt. 
Lisaks raputavatele rahvusvahelistele ning ehedatele eesti visuaalteatrielamustele nii täiskasvanutele kui lastele saab teatritegemisest ka vahetult osa. Programmist leiab kohtumisi huvitavate teatritegijatega, näituseid, loenguid ning nuku- ja visuaalteatrivormide töötubasid erineva vanuse ja kogemusega osalejatele.
Festivali kunstiline juht on Vahur Keller.
Risto E. J. Penttilä

Risto Erkki Juhani Penttilä (sündinud 17. märtsil 1959 Poris) on Soome politoloog ja endine poliitik.
Risto Penttiläl on filosoofiadoktori kraad Oxfordi ülikoolist (1989). Ta on tegelenud eelkõige uuringutega rahvusvaheliste suhete, välis- ja julgeolekupoliitika vallas. Ta on muu hulgas Soome NATO liikmeks saamise eestkõneleja.
Aastatel 1988–1989 oli Penttilä McKinsey konsultant Helsingis ja Stockholmis, 1989–1990 osales uuringutes Rootsi ja Austria välispoliitika instituutides, töötas aastatel 1990–1991 Soome välispoliitika instituudis, 1991–1995 kaitseministeeriumis, 1999–2000 oli Genfis Maailma majandusfoorumi direktor, 2002–2010 juhtis Soome poliitika- ja majandusfoorumit EVA.
Ta on kirjutanud kolumne muu hulgas Helsingin Sanomatele, Suomen Kuvalehtile, Financial Timesile ja International Herald Tribune'ile.
Aastal 1994 oli ta üks liberaalse Noorsoomlaste partei asutajatest ja kuni partei tegevuse lõpuni selle esimees. 1995. aastal valiti ta Eduskunna liikmeks, kuid järgmistel valimistel 1999 Noorsoomlased enam parlamenti ei pääsenud ning peagi pärast seda partei likvideeriti.
Penttilä kandideeris 2009. aastal Rahvusliku Koonderakonna nimekirjas Euroopa Parlamenti ja oli 50 881 häälega kandidaatide seas kümnes, kuid ei osutunud valituks.
Alates 2010. aastast on ta Soome Keskkaubanduskoja tegevdirektor. Ta on European Business Leader's Conventioni peasekretär.

Isiklikku

Risto Penttilä mängis noorpõlves muu hulgas jalgpalli ja jäähokit. Ta võitis meeskonnas Lahden Reipas Soome jalgpallikarika, kuulus Ivy League'i jalgpallimeeskonda ning oli Oxfordi ülikooli jäähokimeeskonna kapten.