Ungari Nõukogude Vabariik

Moodustamine

Austria-Ungari kaksikmonarhia lagunes aastal 1918 ja pärast Astrite revolutsiooni moodustati iseseisev Esimene Ungari Vabariik. Vabariik kuulutati ametlikult välja 1918. aasta 16. novembril ja selle presidendiks sai Mihály Károlyi. Károlyil oli raskusi valitsuse võimu kehtestamise ja riigi kontrollimisega.
Sama aasta 4. novembril moodustas rühm Ungari sõjavange ja teisi kommunistide pooldajaid ühes Moskva hotellis keskkomitee, millest sai Ungari Kommunistliku Partei esialgne tuumik. Béla Kuni juhitud esimesed parteiliikmed naasid Ungarisse ja lõid seal Ungari Päritolu Kommunistide Partei. Kommunistlik partei valis nime "Ungari Päritolu Kommunistide Partei" (ungari keeles Kommunisták Magyarországi Pártja), mitte tavapärase nime "Ungari Kommunistlik Partei" seetõttu, et sellal koosnes enamuses nende järgijaskonnast ühest ühiskonnaklassist: tehasetöölistest ehk proletariaadist, kellel ei olnud veel Ungaris juuri (ungarlased moodustasid vastloodud parteis vähemuse). Partei värbas liikmeid oma ideid propageerides, radikaliseerides selle käigus paljusid sotsiaaldemokraate. 1919. aasta veebruariks oli parteil 30 kuni 40 tuhat liiget, sealhulgas palju töötuid endisi sõdureid, noori intellektuaale ja vähemusrahvuste esindajaid.
Kommunistid tulid võimule kui ainus rühm, kellel oli organiseeritud võitlusvõimeline üksus, lubades, et Ungari on suuteline oma territooriumi kaitsma ilma ajateenistust kehtestamata. Kun lubas Nõukogude Punaarmee sõjalist abi Rumeenia, Tšehhoslovakkia ja Jugoslaavia vägede vastu (ükski loetletud riikidest ei olnud sellal kommunistlik).
Kun rajas ajalehe Vörös Újság ("Punased uudised") ja keskendus Károlyi valitsuse ründamisele. Järgnevatel kuudel kommunistliku partei võim järjest laienes ja nende toetajad asusid korraldama meedia vastu suunatud agressiivseid demonstratsioone. Demonstratsioonid muutusid vahel ka vägivaldseks: 20. veebruaril ründasid meeleavaldajad sotsiaaldemokraatide ametliku ajalehe Népszava ("Rahva sõna") toimetust ja sellele järgnenud kaoses sai surma seitse inimest, sealhulgas politseinikke. Valitsus arreteeris kommunistliku partei juhid, keelas ära nende ajalehe Vörös Újság ja sulges partei hooned. Arreteerimised olid eriti vägivaldsed ja politseinikud peksid kommuniste avalikult. See tõi kaasa avaliku sümpaatia kommunistliku partei vastu. 1. märtsil anti ajalehele Vörös Újság luba uuesti ilmuda ja kommunistide valdused avati. Partei juhtidel võimaldati vanglas külalisi vastu võtta ja see võimaldas neil poliitiliste sündmustega kursis olla.
20. märtsil kuulutas Károlyi välja Dénes Berinkey valitsuse tagasiastumise. 21. märtsil teavitas ta ministrite nõukogu sellest, et uue valitsuse võivad moodustada vaid sotsiaaldemokraadid, kuna tegemist oli kõige suurema toetusega erakonnaga. Valitsuskoalitsiooni moodustamiseks alustasid sotsiaaldemokraadid läbirääkimisi kommunistide jätkuvalt vangis istuvate juhtidega ning otsustasid kaks parteid uueks Ungari Sotsialistlikuks Parteiks liita. Sotsiaaldemokraatide jaoks ei tähendanud see liit mitte ainult nende populaarsuse tõusu tavaliste inimeste silmis, vaid kuna Kunil oli sidemeid prominentsete Venemaa bolševikega, andis see neile ka võimaliku seose järjest võimsamaks muutuva Venemaa Kommunistliku Parteiga. Kommunismivastast presidenti Károlyit sellest parteide ühinemisest ei teavitatud. Seega kui ta arvas, et on määranud ametisse sotsiaaldemokraatliku valitsuse, leidis ta aga eest hoopis kommunistide poolt domineeritud valitsuse.

Kommunistide poliitika

Lenini mudeli järgi, kuid ilma tööliste nõukogude otsese osaluseta, lõi vastselt ühinenud sotsialistlik partei Revolutsioonilise Valitseva Nõukogu, mis kuulutas välja Ungari Nõukogude Vabariigi ja vabastas 21. märtsil ametist president Károlyi. See valitsus koosnes küll sotsialistide ja kommunistide koalitsioonist, kuid kui Kun välja arvata, olid kõik komissarid endised sotsiaaldemokraadid. Valitsust juhtis nimeliselt küll Sándor Garbai, kuid tegelik võim oli ikkagi välisasjade komissari Béla Kuni käes. Tema valitsemise all sätestas kommunistide programmi täies ulatuses omaks võtnud valitsus aristokraatlike tiitlite ja privileegide kaotamise, kiriku ja riigi lahususe ning vormistas seadusena sõna- ja kogunemisvabaduse. Lisaks viidi ellu tasuta hariduse andmine ja anti vähemusrahvustele keelelisi ning kultuurilisi õigusi (vähemalt neist viimast ei teostatud aga kunagi praktikas).
Kommunistlik valitsus riigistas ka tööstus- ja kaubandusettevõtted, eluasemed, transpordi, panganduse, meditsiini, kultuuriasutused ja kõik maavaldused, mis olid suuremad kui 40 hektarit. Selline majanduspoliitika tekitas kõrge inflatsiooni, viies samas ka toidupuuduseni üle kogu maa. Kommunistide avalik toetus sõltus suuresti ka nende lubadusest taastada Ungari kuningriigi endised piirid. Valitsus astus ka samme välissuhete normaliseerimiseks suhtluses Antandiga, püüdes saada tagasi mõned alad, mida Ungari pidi sõjajärgsetel läbirääkimistel paratamatult loovutama.
Raadioühenduses Vene NFSV-ga teavitas Kun Leninit, et Ungaris on kehtestatud proletariaadi diktatuur ja palus samas liidulepingut Vene NFSV-ga. Kuna Venemaal oli käimas kodusõda, otsustas Venemaa sellest aga keelduda. Ungari valitsus jäi seega omapead ja selle tulemusena rajati Mátyás Rákosi juhtimise all olnud punane kaardivägi.
Lisaks sellele moodustasid 200 relvastatud meest, keda tunti nimega Lenini poisid, József Cserny juhtimise all mobiilse eriväeosa. Seda väeosa kasutati erinevates kohtades üle kogu riigi, kus iganes kahtlustati kontrrevolutsiooniliste liikumiste tegutsemist. Lenini poisid koos teiste sarnaste rühmade ja agitaatoritega tapsid ning terroriseerisid paljusid (nt ajasid nad granaatidega varustatuna ja oma vintpüsside pärasid kasutades laiali usulisi tseremooniaid). Kuna nad hukkasid oma ohvrid ilma kohtuta, tekitas see hulga konflikte kohalike elanikega, millest osa muutus ka vägivaldseks.