google/wiki40b huggingface dataset:
Heimskringla

"Heimskringla" ('maa ring', 'maailmasõõr') on tuntuim Põhjala kuningasaagadest. Teksti kirjutas Islandi ajaloolane ja poeet Snorri Sturluson umbes aastal 1225. Vanapõhjakeelne tekst käsitleb Norra kuningate ajalugu alates müütilisest rootsi dünastiast Ynglingitest (umbes aastal 850) kuni Øystein Meyla surmani 1177. "Heimskringla" koosneb proloogist ja 16 kuningasaagast. Tekst sisaldab palju vanu skaldivärsse, mida autor tõstab esile eriti usaldusväärse allikmaterjalina – skaldivärsse anti põlvkonnast põlvkonda edasi küllaltki täpselt. Kuigi teadlased ja ajaloolased vaidlevad jätkuvalt "Heimskringla" ajaloolise täpsuse üle, on see teos siiski oluline allikas viikingiaja kohta.
Nime "Heimskringla" hakati kasutama 17. sajandil ning see tuleneb vanapõhjakeelse käsikirja teise lehekülje (esimene oli sel ajal kadunud) esimesest kahest sõnast "kringla heimsins" – maailmasõõr. Tekst on tuntud ka ladinakeelsete algussõnade "Orbis terrarum" järgi.

Väärtus ajalooallikana

"Heimskringla" väärtust ajalooallikana on hinnatud aja jooksul erinevalt. 19. sajandi keskel usaldasid ajaloolased Snorri jutustuses toodud faktide tõepärasust võrdselt teiste vanapõhja saagadega. 20. sajandi alguses see usaldus kadus ning saagadesse hakati suhtuma kriitilisemalt. Ajaloolased Curt ja Lauritz Weibull osutasid sellele, et Snorri teos on kirjutatud mitmeid sajandeid pärast teoses kirjeldatud sündmuste toimumist. Norras avaldas ajaloolane Edvard Bull arvamust, et "me peame loobuma illusioonist, et Snorri võimas eepiline teos omab sügavamat sarnasust sellega, mis tegelikult toimus" ajal mida see kirjeldab. Koolkonna ajaloolaste arvates toetuvad Snorri ja teiste saagade kirjapanejate loodud tegelaskujude motiivid pigem 13. sajandi oludele kui varasematele aegadele. Siiski kasutatakse "Heimskringlat" ajalooallikana, kuigi ettevaatusega. Ajalooliste jutustuste faktide tõepärasuse usaldamine ei ole tavaline ning ajaloolased kahtlevad paari esimese saaga ajaloolises tões, kuid saagad annavad siiski informatsiooni tolleaegsest ühiskonnast ja keskaegse Norra poliitikast.
René Vilbre

Isiklikku

René Vilbre on abielus Piret Birk-Vilbrega ja ta on kolme tütre isa.

Reklaamid

"Raadio Love", "Hotell Olümpia", "Raadio 2", "Wolksvagen Passat", "Wolksvagen Polo", "Halens" – (Rootsi ja Soome turule), "Romantika, Tallink" – (Rootsi ja Soome turule), "Jacky" – (Rootsi ja Soome turule), "Ühispank", "Isover", "Fizz", "Postimees", "EMT", "Viru Valge", "Isamaaliit", "Selver", "Bravocom", "Estonia – noored teatrisse", "Postimees – Ruhnu karu", "Hansapank – väikeettevõtted", "Kaubamaja partnerkaart", "Teleyks" (Energiaring), "K-Rautakesko" (Raul-Jaak-Ervin Üksjalgvärav)
August Strindberg

Johan August Strindberg (22. jaanuar 1849 Stockholm – 14. mai 1912 Stockholm) oli rootsi kirjanik, kes on tuntud eelkõige oma näidendite poolest. Ta tegeles ka kujutava kunstiga.
Strindbergi varased teosed kuuluvad naturalismi valda, hilisemad kalduvad sümbolismi. Ühtlasi peetakse teda ekspressionismi üheks toojaks näitekirjandusse.
Pariisi Kommuuni mõjul sai Strindbergist sotsialist, aga ta ei järginud kunagi kindla erakonna programmi ega maailmavaadet. Tema teosed väljendavad üldiselt vasakpoolset maailmanägemist, neis on läbivaks teemaks ühiskonna ebaõiglane ülesehitus, kuid üksnes poliitikale ei ole ükski tema teos pühendatud.
Strindbergi mõju endale on tunnistanud teiste hulgas Tennessee Williams, Edward Albee, Maksim Gorki, John Osborne ja Ingmar Bergman. Eugene O'Neill pühendas oma Nobeli kirjandusauhinna kättesaamisel peetud kõnest suure osa Strindbergi mõju kirjeldamisele enese loomingus, nimetades teda "suurimaks geeniuseks kõigi modernsete näitekirjanike seas".

Abielud

August Strindberg oli kolm korda abielus.
Esiteks abiellus ta 1877 28-aastaselt Siri von Esseniga, kes oli temast aasta noorem. Siri oli 1872–1876 olnud abielus parun Carl Gustaf Wrangeliga ja sellest abielust oli tal tütar Sigrid. Siri oli eluaeg tahtnud näitlejaks saada, aga seda ei peetud aadlikule kohaseks ja kui ta siiski näitlejana tööle hakkas, oli see tema mehele piisav põhjus lahutuseks. Järgmisel aastal abiellus Siri August Strindbergiga. Sellest abielust sündisid tütred Karin Smirnov, kes oli abielus soome päritolu nõukogude kommunisti Vladimir Smirnoviga, ja Greta, poeg Hans ja veel üks väikelapsena surnud tütar. Abielu lahutati 1891.
1893 abiellus Strindberg 44-aastaselt 21-aastase austria kirjaniku ja tõlkija Frida Uhliga. Abielust sündis tütar Kerstin. Abielu lahutati 1895, sest Strindberg ei kiitnud heaks Frida sekkumist oma äriasjadesse.
1901 abiellus Strindberg 52-aastaselt 23-aastase näitleja Harriet Bossega. Abielust sündis tütar Anne-Marie. Ligi kaks aastat kestnud abielu lahutati 1902 Strindbergi peaaegu paranoilise armukadeduse tõttu.
Leo Päts

Leo Päts (23. juuni 1903 Pärnu – 16. juuni 1988) oli eesti jurist.
Ta õppis aastail 1921–1925 Tartu Ülikooli õigusteaduskonnas. Aastail 1927–1935 oli Leo Päts kohtuameti kandidaat, alates 1935. aastast Tallinna 5. jaoskonna kohtu-uurija.
1940. aastal põgenes ta Soome, hiljem elas Rootsis. Avalikus elus ta ei osalenud.
Maetud Metsakalmistule 18. oktoobril 1988.

Isiklikku

Leo Päts oli Konstantin Pätsi vanem poeg ning tema vend oli Viktor Päts.
Elektroluminestsents

Elektroluminestsents on luminestsents, mis tekib aines rakendatud elektrivälja mõjul.
Kasutatakse gaaslahendus- ehk luminestsentslampides, tahkeaine laserites, kujutisemuundurites, kujutisevõimendites.
LEADELL Pilv Advokaadibüroo

LEADELL Pilv Advokaadibüroo AS on Baltimaades tegutsev advokaadibüroo.
Büroo ajalugu ulatub aastasse 1993, kui Aivar Pilv asutas Tallinnas Advokaadibüroo Aivar Pilv.  1996 avas büroo osakonna Tartus.
2005 laienes büroo tegevus Lätti ja 2009 Leetu.
2016 võttis büroo Baltimaades kasutusele ühise kaubamärgi LEADELL.
Kukkur (botaanika)

Kukkur (varasem nimetus kukkurvili) on ühepesaline paljuseemneline vili, mis on tekkinud ühest servast kokkukasvanud viljalehest.
Valmides avaneb üht õmblust mööda. Kukkur moodustab tavaliselt koguvilja, mis koosneb mitmest osakukrust.
Kukkur esineb näiteks käokingal ja kurekellal, enelal ja magnoolial.
Linova mõis

Linova mõis (Палацава-паркавы комплекс Трэмбіцкіх «Лінова») on mõis Valgevenes Bresti oblastis Pružany rajoonis Linova külanõukogus Internacyjanalny alevikus.
Linova mõis sai alguse pärast Poola jagamist, mil selle omanikuks sai kindral Rumjantsev. Too müüs mõisa peagi Trębickitele, neist esimene ehitas välja ka Linova mõisakompleksi.
Mõisa klassitsistlik peahoone ehitati XVIII sajandi lõpus ja XIX sajandi alguses. XX sajandi alguses hakati hoonet ümber ehitama (lisandusid tiibhooned), kuid sellele tegi lõpu alanud esimene maailmasõda ja nii jäid need plaanide kohaselt välja ehitamata. Hoone on ühekorruseline, keskmine osa aga kahekorruseline. XIX sajandi keskel asus hoones omaniku bibliofiilist venna raamatukogu, mis viidi hiljem Varssavisse ja hävis aastal 1944 linna pärast peetud lahingute käigus. Nõukogude ajal asus hoones tärklisevabriku kontorihoone. Peale vabriku pankrotti ostsid selle uued omanikud, kes jätkasid hoone vabrikuks kohandatud osas tootmist, aga ülejäänud osa häärberist on halvas seisus.
Mõisa peahoone ees asub parter, milleni viib sissesõiduallee. Hoonet ehib arkaadiga portikus, frontoon toetub neljale sambale. Keskrisaliit lõpeb pargipoolsel küljel terrassiga. Vasakus tiivas, mis jõuti XX sajandi algul renoveerida, on osa hoonet kahekorruseline, seal asub väike sammastele toetuv palkon.
Hoone interjöör oli luksuslik. Hoones oli kaks salongi – "tumeda" mööbel oli tumeroheline, aga "heleda" oma kattis must atlass.
Kõrvalhoonetest asus sissesõiduallee ääres tall. Teisel pool parterit olid häärberiga sümmeetriliselt kaks mõisa juurde viivat väravat. Aastal 1921 ehitati mõisa juurde ka pruulikoda.
Mõisa juurde rajati ka park (pindala 3 hektarit). Peamisel alleel kasvasid hobukastanid, sellelt viis häärberi juurde 20 meetri laiune pärnaallee. Hiljem lisandus pruulikoja juurde viiv allee, mille ääres kasvasid kaukaasia pärnad ja läänepärnad. Ka parteri ääres kasvasid puud, nende seas pöögid ja Kreeka pähklipuud. Kaugemal läks park üle aiaks.
Arafati mägi

Arafati mägi (70 m) asub Saudi Araabias Meka lähedal.

Aadam ja Eeva Arafati mäel

Muslimi pärimus kirjeldab, et prohvet Aadam ja Eeva (Hawa - naine) taaskohtusid siin peale pagendust ning said Allahi poolt andestatud.

Muhamedi viimane jutluspaik

Väidetavalt pidas prohvet Muhamed Arafati mäel 632. aastal enne oma surma  viimase jutluse.

Arafati mägi hadži rituaalis

Arafati mägi on tähtsal koha muslimite palverännakul Mekasse – hadžil. 
Palverändurid veedavad siin hadži ühe osana terve päeva keskpäevast kuni ööni. Palvetatakse ja mõtiskletakse, kandes vaid lihtsat valget ihrami ning sandaale. Ööseks liigutakse edasi Muzdalifa väljakule, kus oodatakse päikesetõusu. Sel ööl palverändurid ei maga.
Mitte ajada segamini Ararati mäega.
Yasser Arafat on saanud nime just selle koha järgi.
Cole'i maakond

Cole'i maakond (Cole County) on maakond USA-s Missouri osariigi keskosas. Geograafilised koordinaadid on 38°51' N, 92°28' W.
Maakonna halduskeskus on Jefferson City.
Maakonna pindala on 1034 km², millest 20 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 75 990. Aastal 2000 oli elanike arv 71 397.

Ajalugu

Cole'i maakond moodustati 16. novembril 1820. aastal Cooperi maakonna osast. Maakond sai nime kapten Stephen Cole'i järgi.
Tartu Saksa Eragümnaasium

Tartu Saksa Eragümnaasium (saksa keeles Dorpater Deutsches Privatgymnasium) oli aastatel 1875–1939 Tartus tegutsenud saksakeelne keskharidust andev eraõppeasutus.
Eragümnaasiumi asutas Saksa Kooliselts. Kool alustas tegevust 13. augustil 1875 Tartu Erapoeglaste Asutuse nime all. Alustati kahe ettevalmistus- ja kolme noorema gümnaasiumiklassiga, 1880. aastaks olid koolil olemas kõik gümnaasiumiklassid. 1883. aastal nimetati õppeasutus ümber Friedrich Kollmanni Klassikaliseks Eragümnaasiumiks ning kool omandas õiguse vastu võtta lõpueksameid ja anda küpsustunnistusi.
10. aprillil 1887 kehtestati Tartu õpperingkonna riiklikes keskhariduskoolides ja kroonukoolide õigusi omavates eraõppeasutustes õppekeeleks vene keel. Kuna Tartu Saksa Eragümnaasium seaduse nõuet ei täitnud, kaotas ta eragümnaasiumi nime ja õigused. Seetõttu nimetati kool 1889. aastal Friedrich Kollmanni Poeglaste I järgu Eraõppeasutuseks. Alates 1894 kandis kool nime Rudolf von Zeddelmanni Poeglaste I järgu Õppeasutus.
1917. aastal taastati eragümnaasiumi nimetus ning kool kandis sellest ajast alates nime Alfred Walteri klassikaline eragümnaasium. Alates 1925. aastast pidas kooli üleval Saksa kultuuromavalitsus. Samal aastal nimetati kool ümber Tartu Saksa Eragümnaasiumiks.
Kool tegutses aadressil Magasini 3. 1936. aastal plaanis Saksa kultuuromavalitsus seniste ruumide sobimatuse tõttu koondada Tartus tegutsenud saksa koolid eragümnaasiumi hoonesse. Selleks kavatseti hoone ka ümber ehitada. Hoones tegutses 1931. aastast veel Tartu Usuteadus-Filosoofiline Lutheri Erainstituut.
Tartu saksa eragümnaasium suleti 1939. aastal seoses baltisakslaste ümberasumisega.
Romaanivõistlus

Romaanivõistlus on kirjandusvõistlus, kus tunnustatakse parimaid romaane.

Väliseesti romaanivõistlused

Nõukogude ajal toimus kirjastuse Orto eestvõttel kolm väliseesti romaanivõistlust: aastatel 1950, 1952 ja 1956.

Romaanivõistlused taasiseseisvunud Eestis

Aastast 2002 hindab Eesti romaane 7-liikmeline žürii, kes 10 parima välja valitud romaani hulgast määrab I, II ja III auhinna saajad. Žürii võib välja anda ka eriauhindu.
Kirjastus Tänapäev on korraldanud romaanivõistlusi alates aastast 2008.
Väike-Pungerja postijaam

Väike-Pungerja postijaam oli postijaam Eestis Riia–Peterburi maanteel Väike-Pungerja külas.

Postijaama hoone

Postijaama kivist 5-kaarelise ulualusega ühekorruseline hoone ehitati 1831. aastal varasema, 18. sajandist pärinenud puithoone asemele.
Ruume on ligikaudu 20, keskel eeskoda ja hoonet risti läbiv vahekoda. 
Kõrget pilbaskattega kelpkatust kaunistavad külgrisaliitide kolmnurksed ehisviilud, viiluväljades suured segmentaknad. 
Hoonel on püstised kuue ruuduga aknad ning klassitsistlik kahe tiiva ja madalakaarelise valgmikuga, tahveldiste ja nikerdustega välisuks.
Gluuon

Gluuon on  elementaarosake , mis vahendab tugevat vastasmõju ehk värvusjõudu kvarkide vahel. Nagu footonid kuuluvad ka gluuonid vaheosakeste hulka ja nad on bosonid (nende spinn on 1).
Teooria järgi on gluuoni mass 0 (katseliselt pole seda veel tõestatud, kuid kui gluuonil on mass, siis jääb see alla paari MeV/c²). Kuna gluuon ei osale elektromagnetilises vastasmõjus, siis on tema elektrilaeng 0.
Eksisteerib kaheksa võimaliku "värvuskombinatsiooniga" gluuonit. Kui kvargid kannavad positiivset ja antikvargid negatiivset värvilaengut, siis gluuon kannab korraga ühte värvilaengut ja ühte antivärvilaengut. Et osa värvilaengu ja antivärvilaengu kombinatsioone pole gluuoni jaoks võimalikud, siis reaalselt eksisteeribki kaheksa gluuoni tüüpi. (Seda nimetatakse ka gluuonite oktektiks).
Et erinevalt footonist (mis on ise elektriliselt neutraalne) omab gluuon ise värvilaengut, siis osaleb ta ka ise tugevas vastasmõjus, mitte ainult ei vahenda seda.
Gluuoni nimi tuleneb ingliskeelsest sõnast glue ('liim').
Harilik sirpuim

Harilik sirpuim ehk skalaar (Pterophyllum scalare) on sirpuime perekonda kuuluv kalaliik; laialdaselt kasvatatav akvaariumikala. 
Sirpuim kasvab kuni 13 cm pikkuseks. 
Sirpuimedel esineb soolist dimorfismi. Näiteks emaste kudemisava on isaste omast suurem ja ümaram ning suunatud taha.

Akvaariumikalana

Harilik sirpuim on akvaariumis arg kala, keda tuleb sageli sööta teistest kaladest eraldi. Toiduks sobivad talle näiteks vesikirbud.
Sirpuim vajab kasvuks veetemperatuuri 23–25°. Sobival veetemperatuuril (24°) võib ta akvaariumis kudeda. On tehtud kindlaks, et 26–27° juures vältab marjast koorumine 48 tundi.

Kirjanduses

Jaan Kaplinski on kirjutanud skalaarist luuletuse, mis on ilmunud kogus "Õhtu toob tagasi kõik" ("Oli kärekülm talveõhtu ...").
Ewald von Stackelberg

Vabahärra Ewald Otto Alexander von Stackelberg (vene keeles Эвальд Антонович Штакельберг) (9. veebruar 1847 Putkaste – 29. august 1909 Putkaste) oli baltisaksa päritolu vene mereväelane, viitseadmiral.

Elulugu

Ewald von Stackelberg pärines nimekast baltisaksa põlisaadlisuguvõsast. Ta oli Putkaste mõisniku vabahärra Otto Alexander von Stackelbergi (1812–1887) ja Katharina Johanna von Breverni (1816–1887) neljas laps. Hariduse omandas Šveitsis Genfis. 1866. aastal astus teenima Vene mereväes. 1871. aastal lõpetas mereväe kadetikorpuse ja 1876. aastal miiniohvitseri klassi (selles koolitati mereväeinsenere). 1877−1878 osales ta Vene-Türgi sõjas, kus teda autasustati kahe ordeniga. Aastal 1886 oli ta korveti Askold, 1886–1889 fregati General-Admiral ja seejärel taas Askoldi vanemohvitser. 1890. aastal anti tema juhatuse alla kahuripaat Groza ja seejärel kuni 1893 Gremjaštši. 1893–1894 oli ta õppelaeva Skobelev komandör. 1. järgu kapteniks ülendatuna oli ta 1896–1902 keiserliku jahi Poljarnaja Zvezda komandör. 1901. aastal ülendati ta kontradmiraliks ja 1902. aastal sai ta Vene Vaikse ookeani eskaadri nooremflagmaniks. Samal ametikohal oli ta a-st 1904 1. mereväedivisjonis ja a-st 1905 Balti laevastikus. 1907. aastal ülendati viitseadmiraliks ja temast sai Vaikse ookeani eskaadri juhataja. Läks 1908. aastal erru.

Autasud

Teda autasustati Püha Vladimiri IV, Püha Stanislavi II, I (1903), Püha Anna I (1907), Taani Dannebrogi II ja Preisi Punase Kotka II klassi ordeniga.
Barcelona protsess

Barcelona protsessiks nimetatakse 1995. aastal Barcelonas Euro-Vahemere välisministrite konverentsil sõlmitud partnerlust, mis hõlmab Euroopa Liidu ja Vahemere-äärsete riikide vahelist koostööd poliitika, majanduse ja kultuuri valdkondades.
Partnerlus pani aluse Vahemere Liidu loomisele.
Partnerluses on 44 liikmesmaad: 27 Euroopa Liidu liikmesriiki ja 16 partner-riiki (Albaania, Alžeeria, Bosnia ja Hertsegoviina, Horvaatia, Egiptus, Iisrael, Jordaania, Liibanon, Mauritaania, Monaco, Montenegro, Maroko, Palestiina, Süüria, Tuneesia ja Türgi).
Allikas: Arengukoostöö- ja humanitaaralase terminoloogia sõnaseletusi
Mardustõlvikulised

Mardustõlvikulised (Ophiocordycipitaceae) on sugukond kottseeni seltsist helekottseenelaadsed.
Selle sugukonna seened on parasiitse eluviisiga.
Ruunaraipe luited

Ruunaraipe luited (ka Ruunaraipe mäed) on luited Sakala kõrgustiku loodeserval Raudna orundi suudmealal, Viljandi maakonnas Põhja-Sakala vallas Metsküla külas.
Luited on moodustunud 10 000 aastat tagasi Balti jääpaisjärve rannale.
Ruunaraipe luited on Eesti kõrgeimad sisemaaluited. Seal asub ka Soomaa rahvuspargi kõrgeim punkt, mille absoluutne kõrgus on 46 m ja suhteline kõrgus 11 m.
Luidetel kasvavad kuivad ja valgusküllased nõmme- ning palumännikud.

Rahvapärimus

Ruunaraibe on nime saanud kohaliku talumehe ruuna järgi, kes taliteelt tulles nende luidete vahel suri.
Seto lauluema kuju

Seto lauluema kuju on mälestusmärk Obinitsas, mis püstitati Setomaa lauluemade, eeskätt Hilana Taarka, Miko Ode ja Irö Matrina mälestuseks.
Mälestusmärk avati 1986. aastal IV Setu Leelopäevade ajal. Selle autor on skulptor Elmar Rebane. Kuju on valmistatud graniidist, selle kõrgus on 3 meetrit ja mass 9 tonni.
Seoses Obinitsa paisjärve avamise-pühitsemise ristikäigu ning Seto Muuseumitarõ avamisega avati 3. juunil 1995 Seto lauluimä kujo juures teistegi kohalike laulikute Mast Hemmo (1900–1983), Lust Nasta (1893–1983), Luik Okse (1882–1958) ja Vahvik Tepa (1893–1978) mälestuskivid.
Bigemiinia

Bigemiinia (inglise bigeminy) südame arütmia vorm, kus iga teine südame löök on ekstrasüstol, mille tõttu on iga teise löögi järel kompensatoorne paus, nimetatud ka paaritiseks pulsiks .
Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat

Uimastitarvitamise vähendamise poliitika valge raamat valmis Uimastiennetuse valitsuskomisjoni tellimusel 2014. aasta alguses. See dokument on aluseks tegevussuundadele narkootikumide kättesaadavuse piiramisel, tarvitamise vältimisel ja sõltlaste ravimisel.
Dokument paneb paika Eesti uimastipoliitika kolm peamist suunda: kättesaadavuse vähendamine, tarvitamise alustamise ennetamine ning sõltlaste abistamine.

Narkootikumide kättesaadavuse vähendamine

Narkootikumide pakkumise vähendamise all mõistab "Valge raamat" narkoturu tõkestamist ja organiseeritud kuritegevuse vähendamist. Narkootikumide kättesaadavust piiratakse seadusandluse kaudu, keelates või reglementeerides psühhotroopsete ainete kasutamist ja käitlemist, ning tugeva järelevalve kaudu, mis peab piirama narkootiliste ja psühhotroopsete ainete illegaalset ringlemist mustal turul.
Valge raamat rõhutab ka vajadust kiiremini seadusandlikult reageerida uutele uimastitele, mida viimastel aastatel on pidevalt turule tulnud, ning vajadust paremini kontrollida sõltuvusohtlike ravimite sattumist mustale turule.

Tarvitamise alustamise ennetamine

Ennetamismeetmed on peamiselt suunatud noortele eesmärgiga ära hoida varajast tarvitama asumist. Rõhk on suunatud teavitamisele, märkamisele, sekkumisele ning ametkondade, asutuste ja lapsevanemate koostööle.
Friedrich Maximilian von Klinger

Friedrich Maximilian von Klinger (Venemaal tuntud kui Fjodor Ivanovitš Klinger, vene keeles Фёдор Иванович Клингер) (17. veebruar 1752 Maini-äärne Frankfurt – 25. veebruar (ukj 9. märts) 1831 Tartu) oli saksa päritolu kultuuri- ja haridustegelane ning sõjaväelane.

Elulugu

Ta põlvnes Odenwaldist pärit talupojasuguvõsast. Tema isa Johannes Klinger (1723−1760) oli Frankfurdi linnasuurtükiväe konstaabel; ema nimi oli Cornelia Margertha Dorothea Fuchs (1727−1800). Hariduse omandas Frankfurdi gümnaasiumis. 1774. aastal astus Giesseni ülikooli, kus tudeeris õigusteadust. Pärast esimeste kirjatööde ilmumist jättis ta ülikoolistuudiumi 1776. aastal pooleli ja siirdus Weimarisse. 1780. aastal astus ta Venemaa teenistusse ja temast sai troonipärija Pavel Petrovitši mereväepataljoni porutšik. 1797−1801 oli Peterburis maakadetikorpuse (a-st 1800 1. kadetikorpus) klasside inspektor, seejärel oli 1802. aastani sama õppeasutuse direktor. 1803−1817 oli esimene Tartu õpperingkonna kuraator. 1811. aastal ülendati kindralleitnandiks ja 1820. aastal läks erru. Seejärel elas kuni surmani Tartus.

Kirjanik

Ta oli saksa luuletaja Johann Wolfgang von Goethe noorpõlvesõber ja kirjanik, tema näidendi "Torm ja tung" ("Sturm und Drang") järgi sai nime kirjanduslik tormi ja tungi liikumine.

Perekond

Ta naitus 1787. aastal Jelizaveta Aleksandrovna Aleksejevaga (1769−1847), kes oli vürst Grigori Orlovi abieluväline tütar. Sellest liidust sündis poeg Alexander (1791−1812), kes suri Borodino lahingus saadud haavadesse.
Piusa ürgoru matkarada

RMK Piusa ürgoru matkarada asub Piusa jõe ürgoru maastikukaitsealal, Võru maakonnas.

Raja tutvustus

Tegemist on 15 km pikkuse Vana-Vastseliina linnuse varemete juurest mööda Piusa jõe ürgorgu Lindora külani kulgev matkarajaga. Rada on varustatud puidust suunavate viitadega ja vaatamisväärsusi tutvustavate infotahvlitega. Lisaks on olemas kaks lõkkekohta, mis on varustatud grillimisrestidega ja kus on võimalik telkida. Kasutada on kaks varjualust koos laua ja pinkidega ja kaks kuivkäimlat.

Vaatamisväärsused

Huvitavamateks vaatamisväärsusteks on rajal linnusevaremed, liivakivipaljandid, Härma Mäemine müür ehk Keldri müür (Eesti kõrgeim liivakivipaljand), Härma alumine müür ehk Keldri müür ja mitmed vanad veskikohad. Matkarajal on kokku 12 liivakivipaljandit.
Revalsche Wöchentliche Nachrichten

Reval(i)sche Wöchentliche Nachrichten oli ajaleht, mis ilmus 1772–1852 Tallinnas. 
Ajalehte andis algul välja Johann Jacob Illig, seejärel 1786–1807 Ferdinand Ludwig Hörschelmann, 1807–1852 Dietrich Martin Luther. Ajalehe ilmumise viimastel kümnenditel trükiti seda trükikojas Lindforsi pärijad.
Ajaleht ilmus üks kord nädalas.
Heinrich III (Saksa-Rooma keiser)

Heinrich III (28. oktoober 1016 – 5. oktoober 1056) oli Frangi ehk Saali dünastiasse kuuluv Saksa-Rooma riigi keiser. Keisriks krooniti ta aastal 1046.
Heinrich III oli Saksa-Rooma keiser (1024–1039) Konrad II ja Švaabi Gisela (989 või 990–1043) poeg.
Heinrich III ajal kontrollis Saksa-Rooma riik Saksamaad, Itaaliat, Burgundiat, Ungarit, Poolat ja Böömimaad. Heinrich III ajal oli Saksa-Rooma riik oma võimsuse tipul, kuid algasid ka Rooma paavsti ja Saksa-Rooma keisri vastuolud, mis läksid hiljem ajalukku investituuritülina. Heinrich III Saksa-Rooma riik domineeris Euroopas ning Saksa-Rooma keiser oma mõjuvõimuga nimetas ametisse Rooma paavsti. Saksa kuningas Heinrich III määras Suidgeri, hilisema paavst Clemens II 1040 Bambergi piiskopiks. Suidger läks koos Heinrich III-ga 1046 Itaaliasse. Saksa kuninga Heinrich III korraldusel tagandati 1046 Sutris toimunud sinodil ametist Silvester III, Gregorius VI ja Benedictus IX. Roomas toimunud sinodil määrati kuninga korraldusel samal päeval uueks paavstiks Clemens II, kes pühitseti ametisse esimesel jõulupühal 25. detsembril. Clemens II sai paavstiks Saksa kuninga Heinrich III korraldusel ja ta kroonis 25. detsembril 1046 Heinrich III Saksa-Rooma keisriks.
Heinrich III ajal algasid ka Rooma paavsti ja Saksa-Rooma keisri vastuolud, mis läksid hiljem ajalukku investituuritülina. Heinrich III surma järel sai tema poeg, 6-aastane Heinrich IV Saksa kuningaks, tegelikult valitses tema eest regentnõukogu ja ema, keisrinna Poitou Agnes ning paavst hakkas taotlema ülemvõimu keisri (ehk ilmaliku Saksa-Rooma riigi valitseja) üle.
Reproduktsioon

Reproduktsioon (ladina keelest re 'taas' + producere 'tootma'), kasutatakse ka lühendvormi repro, on kunstiteosest (maalist, graafilisest lehest või joonistusest) foto- või trükitehniliselt valmistatud koopia. Erinevalt reprodutseerivast graafikast ei ole reproduktsioonil iseseisvat kunstiväärtust.
Esimene samm reproduktsiooni tegemisel on digitaalse kujutise loomine. Mida parem on foto, seda kõrgema kvaliteediga on reproduktsioon. Repro kvaliteet sõltub ka trükitehnikast, parimaks loetakse kõrgresolutsioonilist ofsettrükki erilisel paberil või žikleetrükki (prantsuskeelsest sõnast giclée 'pritsima').
Reproduktsioonide tegemise eesmärk võib olla hariduslik või seotud kunstiteoste müügiga (oksjonikataloogid jm).