Analüütiline filosoofia

"Analüütilise filosoofia" kolm tähendust

Analüütilisest filosoofiast on räägitud vähemalt kolmes tähenduses: kui õpetusest, kui meetodist ja kui traditsioonist.

Analüütiline filosoofia kui õpetus

Analüütiliseks filosoofiaks on nimetatud õpetustest kõige sagedamini loogilist positivismi ja loogilist atomismi. Samuti võidakse analüütilise filosoofia all mõista tavakeelefilosoofiat, terve mõistuse filosoofiat või mingit nende kahe sulamit. Analüütilist filosoofiat sai kuidagimoodi mingi konkreetse õpetusega samastada kuni 1950ndateni, mil enamik väljapaistvaid analüütilisi filosoofe järgis omavahel lähedasi uurimisprogramme ja pooldas sarnaseid põhiteese. Tänapäeva analüütiliste filosoofide hulgas kuuluvad nendesse koolkondadesse väga vähesed.

Analüütiline filosoofia kui meetod

Analüütilise filosoofia meetod on teatav üldine lähenemine filosoofiale. Algaegadel tegelesid analüütilised filosoofid loogilise analüüsiga, praegu aga rõhutatakse selget ja täpset lähenemist ning pannakse rõhku argumentidele ja tõenditele, kahemõttelisuse vältimisele ja detailide arvessevõtmisele. Seetõttu on paljude filosoofia teemade puhul saanud võimalikuks spetsialiseerumine ja täppistöö. Filosoofilised kirjutised nõuavad lugejalt rohkem ettevalmistust kui varem. On ka leitud, et analüütilisel filosoofial on seetõttu vähe öelda lugejatele, kes otsivad vastust elu mõtte ja muudele taolistele probleemidele. Teisest küljest on analüütilises filosoofias saavutatud ranguse tõttu võimalik mõtestatum arutelu ja vähendatud möödarääkimise võimalust.

Analüütiline filosoofia kui traditsioon

Analüütilise filosoofia traditsioonile panid alguse Gottlob Frege, Bertrand Russell, George Edward Moore ja Ludwig Wittgenstein 20. sajandi alguses. Selles traditsioonis töötavad filosoofid püüavad enamjaolt selgitada filosoofilisi probleeme analüüsi abil ja loogilise rangusega, kasutades analüütilist filosoofiat kui meetodit.

Analüütilise filosoofia valdkonnad

Analüütilise filosoofia algaegadel domineerisid filosoofiline loogika, matemaatikafilosoofia ja keelefilosoofia. Nende osakaal on ajapikku märgatavalt vähenenud. Need teemad domineerisid loogilises positivismis, loogilises empirismis, loogilises atomismis, logitsismis ja tavakeelefilosoofias. Hiljem on ulatuslikult tegeldud eetikaga (näiteks Philippa Foot, Richard Hare, John Leslie Mackie), poliitikafilosoofiaga (John Rawls, Robert Nozick), esteetikaga (Arthur Danto), religioonifilosoofiaga (Alvin Plantinga, Richard Swinburne), keelefilosoofiaga (John Searle, Saul Kripke) ja vaimufilosoofiaga (Donald Davidson, Daniel Dennett, Paul Churchland). On tekkinud ka eraldi analüütiline metafüüsika (David Lewis, Peter van Inwagen, David Armstrong).

Analüütilise filosoofia ajalugu

Analüütilised filosoofid peavad oma eelkäijateks põhihoiaku poolest eelkõige Aristotelest, skolastikat, briti empirismi (John Locke, George Berkeley, David Hume) ning ka näiteks René Descartesi. Lähemad eelkäijad on loogikud, eriti Gottlob Frege ja Giuseppe Peano, kes aitasid välja töötada ideaalkeelefilosoofia tehnilist aparaati, mida arendas edasi Bertrand Russelli ja Alfred North Whiteheadi "Principia Mathematica".   
Russellile ja Moore'ile muutus vastumeelseks tol ajal Inglismaa ülikoolides levinud Thomas Hill Greeni, John McTaggart Ellis McTaggarti, Francis Herbert Bradley ja teiste absoluutne idealism (Briti idealism), sest ennatlike järelduste ning spekulatsiooni rohkuse tõttu ei saanud nad seda usutavaks pidada. Alternatiive otsides pöördusid nad eriti briti empirismi juurde. Nad ei vastandanud absoluutsele idealismile siiski alternatiivseid väiteid, vaid analüüsisid selle mõisteid ja väiteid ning võrdlesid selle väiteid terve mõistuse seisukohtadega. Nad jõudsid järeldusele, et absoluutsel idealismil on loogilised puudujäägid.

Tagasi klassikaliste probleemide juurde

Näiteks Nelson Goodman, Willard Van Orman Quine, Hilary Putnam, Wolfgang Stegmüller, David Lewis ja Saul Kripke on analüütilise filosoofia tagasi toonud filosoofia klassikaliste ja isegi metafüüsiliste teemade ja probleemide juurde. Analüütiline filosoofia ei ole enam ühtne suund, vaid pigem meetod. Metafüüsilisi küsimusi uuritakse keelest lähtuvalt ja puhuti ka matemaatilise loogika vahenditega. See eristab näiteks analüütilist metafüüsikat näiteks eksistentsialistlikest ja fenomenoloogilistest lähenemistest.

Analüütiline filosoofia Eestis

Analüütilise filosoofiaga tegelemine Eestis on saanud alguse peamiselt analüütilise filosoofia seminarist Tartus ja Mart Raukase tegevusest Tallinnas.