google/wiki40b huggingface dataset:
Promiskuiteet

Promiskuiteet on inimese seksuaalkäitumises komme pidada sagedasi seksuaalsuhteid eri partneritega. Seda terminit kasutatakse sageli hukkamõistvalt, eriti konservatiivses ideoloogias, mille järgi ideaaliks on traditsiooniline Euroopa peremudel ja pikaajalised kahepoolsed, teisi partnereid välistavad seksuaalsuhted. Tüüpiliseks promiskuiteedi näiteks peetakse üheöösuhteid.

Oletatav promiskuiteet ürgühiskonnas

Kuni 19. sajandini oli etnoloogias, sotsioloogias, kultuuriantropoloogias jt humanitaar- ja sotsiaalteadustes laialdaselt omaks võetud seisukoht, mille kohaselt ürgühiskonnas, enne abielu ja perekonna tekkimist, valitses promiskuiteet ehk seksuaalne kõiklubatavus. Arvati, et vastassugupooltest koosnev kogukond oli omavahel grupiabielus ning alles hiljem arenesid välja teistsugused abielutüübid (polügaamia, polüandria ja monogaamia).
Sellise seisukoha kujunemise põhjusi oli mitmeid. Enamik kultuuriantropoloogilisi uuringuid nn loodusrahvaste kohta tehti 19. sajandil "kabinetiteadlaste" poolt, kes ise polnud kunagi kohapeal käinud ning tuginesid üksnes reisijate, misjonäride jt ülestähendustele. Ürgühiskonna või inimkonna algse oleku rekonstrueerimisel lähtuti progressi-ideest, mille kohaselt on kõigile kultuuridele omased täiustumise ja komplitseeritumaks muutumise astmed. Tundus loogiline oletada, et kunagi, enne perekonnatüüpide väljakujunemist neid lihtsalt ei olnudki ning ürgühiskonnas olid seksuaalsuhted ilma igasuguste piiride ja tabudeta. Seda seisukohta esindab muuhulgas ka Friedrich Engelsi teos "Perekonna, eraomanduse ja riigi tekkimine", mis koos Karl Marxi teostega võeti kommunistliku ideoloogia teenistusse.
On juhitud tähelepanu ka sellele, et 19. sajandi viktoriaanliku moraali tingimustes võisid selliseid fantaasiaid tingida ka sügavalt psühholoogilised põhjused.
Kaasaegne kultuuriantropoloogia ei ole kinnitanud täieliku promiskuiteedi olemasolu üheski teadaolevas ühiskonnas ega kultuuris.

Praktikas

Promiskuiteeti on praktiseeritud 60. aastatel hipide kommuunides ja muudes alternatiivsetes subkultuurides, traditsioonilise monogaamia kadumisel alates 1960ndatest aastatest on see saanud Läänes üldlevinuks.
Erkki

Erkki on eesti- ja soomepärane mehenimi. Nimi on tuletatud nimest Erik.
Abiahel

Abiahel ehk abivooluahel ehk sekundaarahel ehk operatiivahel on abiotstarbeline vooluahel elektrisüsteemis.
Abiahelat ja selle abikontakte läbiv elektrivool on põhiahelat läbivast elektrivoolust enamasti väiksem, harvadel juhtudel sellega võrdne (siis nimetatakse seda abiahelat paralleelahelaks).
Tavaliselt kasutatakse abiahelaid juhtimis-, blokeerimis-, signalisatsiooni-, mõõte- vms lülituste läbiviimiseks.
Traces of Sadness: live in Estonia

"Traces of Sadness: live in Estonia" on Vanilla Ninja kontsertalbum. Album ilmus 2004. aastal ja selle tootis Bros Music.
Albumil on lood, mida Vanilla Ninja esitas Tallinnas antud kontserdil, kus osales umbes 15 000 fänni.
Vahulillelised

Vahulillelised (Polygalaceae) on kaheiduleheliste taimede sugukond.
Eesti taimedest kuulub sellesse sugukonda perekond vahulill (Polygala).
Fiksism

Fiksismiks nimetatakse geoloogias enne laamtektoonika teooria loomist valitsenud õpetust, mille kohaselt litosfääriplokid said liikuda vaid vertikaalselt. Fiksismi vahetas 20. sajandi 60. aastail välja mobilism, mis käsitleb litosfääriplokkide, mida nimetatakse laamadeks, liikumist nii vertikaal- kui ka horisontaalsuunas.
Fjodor Kamenski

Fjodor Kamenski (Фёдор Фёдорович Каменский, Fjodor Fjodorovitš Kamenski; 2. september (21. august vkj) 1836 Lesnoi, Venemaa – 26. august 1913 Clearwater, Florida) oli vene skulptor. Aastast 1873 elas ja töötas Ameerika Ühendriikides.
Aastatel 1852–1860 õppis ta Peterburi Kunstide Akadeemias Nikolai Pimenovi, Clodt von Jürgensburgi ja Fjodor Bruni käe all. Õpingute jooksul anti talle tehtud tööde eest suur kuldmedal, millega kaasnes välismaal edasiõppimise võimalus. Aastail 1863–1869 viibis ta Itaalias. Seal valmisid Kamenskil skulptuurid "Noor skulptor" (1866), "Lesk pojaga" (1867), "Esimesed sammud" (1872) ja Mihhail Glinka monument. 'Lese' skulptuuri eest valiti ta Peterburi Kunstide Akadeemia akadeemikuks ja ta naasis Peterburi. Aastal 1870 läks ta tagasi Firenzesse ja sealt emigreerus 1873. aastal Ameerika Ühendriikidesse Floridasse.
USA-s hakkas Kamenski farmeriks ja jätkas skulptoritööga.
Fjodor Kamenski valmistas ette Chicago 1893. aasta maailmanäituse Venemaa ekspositsiooniala.
Gulishan Nahbajeva

Gulishan Saifulinkõzõ Nahbajeva (kasahhi keeles Гүлісхан Сайфулинқызы Нахбаева; sündinud 20. juunil 1991 Šõmkentis) on kasahhi maletaja, naiste suurmeister (2018). 
Nahbajeva on 7-kordne Kasahstani naiste malemeister (2011–2014, 2017–2019). 2017. aastal Chengdu Shis võitis ta Aasia naiste meistrivõistlustelt hõbemedali. Ta mängis naiste  maailmameistrivõistluste turniiridel (64 osavõtjat, nokautsüsteem) 2015. ja 2018. aastal, kuid 32 parema hulka ei pääsenud.
Ta sai FIDE-lt 2010. aastal naiste rahvusvahelise meistri, 2012. aastal naiste suurmeistri ja 2018. aastal rahvusvahelise meistri nimetuse.
Rudolf Uuk

Rudolf Uuk VR II/3 (17. aprill 1892 – 27. juuni 1941 Tallinn) oli Eesti sõjaväelane (major).
Vabadussõjas teenis 4. Jalaväepolgus ja 4. soomusrongil. 
Piirivalve Narva jaoskonna, alates 20. detsembrist 1939 Petseri jaoskonna ülem. Arreteeriti 25. juulil 1940 ja hukati.
National Collegiate Athletic Association

National Collegiate Athletic Association (lühend NCAA) on USA spordiorganisatsioon, mis tegeleb peamiselt üliõpilasspordiga.
Meriküla mänd

Meriküla mänd on looduskaitsealune põlispuu Ida-Viru maakonnas Narva-Jõesuu linnas Merikülas Narva - Narva-Jõesuu - Hiiemetsa tee ääres (22. kilomeetril). Mänd on harva esineva põõsast meenutava võraga paljuharuline puu. Ümbermõõt 4,1 m, kõrgus 19 m (1997). Geograafilised koordinaadid 59° 24′ 56″ N, 27° 57′ 46″ E . Rahvasuus on mänd tuntud kui Musumänd või Šiškini mänd.
Vene maalikunstnik Ivan Šiškin, kes puhkas vahel Narva-Jõesuus ja Udrias, armastas selle puu all istuda ja maalida. Šiškinil on sellest puust ning Udria ja Meriküla ümbrusest tehtud mitu tuntud maali, mis on Peterburis Vene muuseumi põhiekspositsioonis.

Legend

Legend räägib, et armunud, kes selle puu all suudlevad, jäävad igavesti ühte.
Richard Veermaa

Richard Veermaa, aastani 1935 Richard Vreeman (26. mai 1901 Lasva vald, Võrumaa – 19. veebruar 1942 Ussollag, Permi oblast), oli Eesti poliitik.
Richard Veermaa oli aastatel 1935–1938 Politseivalitsuse direktor ja aastatel 1938–1939 Kaarel Eenpalu teises valitsuses siseminister.
1940. aastal oli ta Eesti Mehaanilise Puutööstuse Aktsia Seltsi "A. M. Luther" riigi usaldusmees. 
Richard Veermaa arreteeriti NKVD poolt 18. septembril 1940 Tallinnas. Suri nõukogude vangilaagris.
Vadim Prudnikov

Vadim Prudnikov (lätipäraselt Vadims Prudņikovs) on Läti alpinist.
Ta on töötanud Läti lennufirmas airBaltic lennukikomandörina.
2010. aastal oli ta Riia kohal lennuliikluse juhtimisega tegeleva riikliku aktsiaseltsi Latvijas Gaisa Satiksme juhatuse liige.

Alpinism

Ta võttis osa International Mountain Guidesi korraldatud Džomolungma ekspeditsioonist ja selle käigus tõusis 25. mail 2012 Džomolungma (8848 m) tippu.
Sama ekspeditsiooni koosseisus jõudis tippu ka teine Läti mägironija Olga Kotova.
Myriopholis longicauda

Levila

Neid võib roomamas kohata Lõuna-Aafrika Vabariigis, Somaalias, Keenias, Tansaanias, Mosambiigis, Sambias, Zimbabwes, Botswanas ja Svaasimaal.
Irina Vinokurova

Irina Vinokurova (vene keeles: Ирина Юрьевна Винокурова; sündinud 15. märtsil 1955 Petroskois Karjalas) on vepsa rahvaluule ja etnograafia uurija, Petroskoi Riiklik Ülikooli vanemteadur, etnograafia osakonna juhataja. Peamised uurimishuvid: soome-ugri rahvaste ajalugu ja etnograafia, vepslaste traditsiooniline kultuur. 
Õppis 1972–1977 Leningradi Riikliku ülikooli etnograafia ja antropoloogia õppetooli juures ja töötas selle järel Venemaa Teaduste Akadeemia Karjala filiaali keele, kirjanduse ja ajaloo instituudi folkloori ja etnograafia osakonnas: 1977–1978 ja 1980–1987 vanemlaborandina, 1987–1994 nooremteadurina, 1994–2008 vanemteadurina ja aastast 2008 etnoloogia sektori juhatajana. 1979–1980 juhatas Astrahani Riikliku ajaloo ja arhitektuuri muuseumis etnograafia osakonda. 
1988 kaitses väitekirja "Vepslaste (19. sajandi lõpu ja 20. sajandi alguse) kalendritavand, kombestik ja pühad" (Календарные обычаи, обряды и праздники вепсов (конец XIX — начало XX в.)); 2009 kaitses doktoritöö teemal "Loomad vepslaste traditsioonilises maailmavaates (katse rekonstrueerida traditsiooni) (Животные в традиционном мировоззрении вепсов (опыт реконструкции)).
Kuulub sarja Sator  toimetuskolleegiumisse.
Loopealse

Ajalugu

Õigeusu kiriku rajamine asumisse toimus Lasnamäe elanike endi initsiatiivil. Elanikud algatasid kiriku rajamise protsessi 2002. aastal ning nende ettepanek sai samal aastal nõusoleku Eesti Õigeusu kiriku sinodi poolt. Tallinna Linnavalitsus otsustas 20. veebruaril 2003 eraldada maalapi kiriku ehitamiseks ning juba sama aasta 30. septembril pühitses patriarh Aleksius II kiriku ehitusplatsil nurgakivi sisse.
22. novembril 2006 algasid kiriku ehitustööd. Patriarh Aleksius II väljaku pidulik avamine toimus 2009. aastal. Väljaku suurus on 1800 m², selle haljastamiseks oli istutatud 170 puud ja 3000 põõsast. Jumalaema Kiirestikuuja ikooni kiriku sissepühitsemistsemoonia toimus 16. juunil 2013 ning selle viis läbi Moskva patriarh Kirillus.

Territoorium

Suur osa asumist on hoonestamata, majad on ehitatud vaid Alvari tänava ümbrusse asumi kaguosas ning Meeliku tänava ümbrusse asumi loodeosas. Loopealse ehitiste vundamendid toetuvad otse paekivile, haljastuse lisamiseks on kasutatud täitepinnast. Loopealse asumis asub Tallinna Jumalaema Kiirestikuulja ikooni kirik, mille kõrgus on 36 m. Kiriku ees asub Patriarh Aleksius II väljak.

Loopealse asumi tänavad

Asumis asuvad Alvari tänav, Angerpisti tänav, Kiviriku tänav, Lageloo tänav, Lavamaa tänav, Liikuri tänav, Loopealse puiestee, Marana tänav, Meeliku tänav, Narva maantee, Puju tänav, Rahu tee ja Rähkloo tänav.
Veera Hirsik

Veera Hirsik (sündinud 18. oktoobril 1927 Vedernika külas Petserimaal) on setu rahvamuusik.
Töötas aastaid Värska Keskkooli õppealajuhatajana.
Alates 1964. aastast oli ta pikaaegne Värska leelokoori Leiko juhendaja.
Katarzyna Grochola

Katarzyna Grochola (sündinud 18. juulil 1957 Krotoszynis) on poola kirjanik ja ajakirjanik.
Mare Voog

Mare Voog (kodanikunimi 1936. aastani Helene Perens, aastast 1937 Helene Ojamets; 9. aprill 1911 Peterburi – 29. juuli 2000 Pärnu) oli eesti näitleja.
Mare Voogi isa oli lukksepp, ema õmbleja. Ta lõpetas 1927. aastal õmblejaerialal Pärnu naiskutsekooli. 1928–1932 oli ta Pärnu Töölisteatri näitleja ja 1932–1951 Endla Teatri näitleja. 1951–1954 töötas ta Pärnu Kalakombinaadis. 1954–1965 oli Mare Voog Rakvere Teatri näitleja. Ta mängis Endla lavastusest hiljemgi (1970. aastatel).

Isiklikku

Mare Voog oli abielus Eduard Ojametsaga, hiljem oli ta Randar Alango elukaaslane.
Ontika maastikukaitseala

Ontika maastikukaitseala on maastikukaitseala Ida-Viru maakonnas Toila vallas. Kaitseala pindala on 1212 ha. 
Kaitseala ajalugu ulatub 1939. aastasse, kui kaitse alla võeti Saka-Ontika paekallas ja sealne mets. Kaitseala praegused piirid ja staatus on aastast 1996.
Evald Rink

Evald Rink (23. juuli 1916 Undla vald Virumaa – 14. august 2015 Kensington, Maryland, USA) oli Eesti ajaloolane ja bibliograaf.

Elulugu

Evald Rink oli talupidaja poeg.
Ta lõpetas 1935. aastal Rakvere Ühisgümnaasiumi ja 1944. aastal Tartu Ülikooli ajaloo osakonna; aastatel 1940–1944 oli ta Riigi Keskarhiivi arhivaar ja osakonnajuhataja. 
Tartus astus Evald Rink Eesti Yliõpilaste Seltsi Veljesto liikmeks. Seal sai tutvus ta oma tulevase abikaasa Hildegard Rometiga (sünd. 25. oktoobril 1915 Narvas), kellega 2011. aastal pühitseti 70. pulma-aastapäeva. 
Asunud 1944. aastal Saksamaale, oli ta 1945. aastal Leipzigi Ülikooli raamatukogus bibliograaf, õppis aastatel 1945–1946 Frankfurdi Ülikoolis, oli aastatel 1945–1947 ajalooõpetaja eesti gümnaasiumis Wiesbadenis ja Kasselis, 1945–1949 USA tsooni eestlaste keskesinduse büroo juhataja. 
1949. aastast elas ta USA-s, kus oli aastatel 1956–1981 Hagley Muuseumi Ameerika tehnoloogia, tööstuse ja majanduse arengule keskendunud raamatukogus kataloogija, 1961. aastast trükiste osakonna juhataja.
Raamatukogundusmagister (1956, Rutgersi Ülikool, New Jersey). 
Evald Rink on olnud Seabrooki Eesti Seltsi ning E.E.L.K. Seabrooki koguduse üks asutajatest ja juhatuse liige. 
Aastatel 1963–2001 oli ta E.E.L.K. Philadelphia koguduse esimees.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: Ameerika varasemate, eriti tehnikaalaste trükiste ajalugu. Toimetanud ülevaateteose "DP-kroonika: eesti pagulased Saksamaal 1944–1951" (Lakewood, New Yersey, 1999). Artikleid trükiasjanduse ajaloost ning tehnikakirjanduse bibliograafiaid.
Madis

Madis on eestipärane mehenimi. Nimi on sama päritoluga kui Mattias ja Mati.
1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Madis 2640 mehel. Madis on Eestis levikult 54. mehenimi.
Kõige populaarsem oli eesnimi Madis vanuserühmas 25–29, kus neid on 10 000 elaniku kohta 49,64 ning Saare maakonnas, kus neid on 10 000 elaniku kohta 36,09. Madis oli keskmiselt 38 aasta vanune (mediaanvanus oli 33).
Metro Luminal

Ajalugu

Bändi moodustasid Tallinnas 1988. aasta märtsis ansambli Ükskõik liikmed Allan Vainola, Rainer Jancis ja Mait Vaik. Ansambel sai tuntuks üheksakümnendail, aga teatud ringkonnis oli ta kultusbänd juba eelneva kümnendi lõpupoole. Koguneti 1986 nime all Ükskõik, mis aasta pärast Metro Luminali vastu vahetus. Muusikalise poole lõi Rainer Jancis, sõnad kirjutasid eranditult Andres Rodionov ja Mait Vaik. Tänu bändi omanäolisele kõlapildile (mida iseloomustati kui depressiivrokki) kogusid nad kiirelt tuntust. 90-ndate tõeliseks kultuslooks sai "Isa tuli koju". Alates 1996. aastast, kui bändist lahkus Allan Vainola, muutus Metro Luminal pigem eksperimentaalmuusika projektiks, kus peafiguuriks oli Rainer Jancis. 2004. aastal andis bänd välja albumi "Reboot", 2008. aastal ilmus plaat "Sassis".
2014. aastal ilmus Rainer Jancise sulest ansamblist rääkiv raamat "Valgus tunneli lõpus. Unenägu Metro Luminalist".

Muud

Metro Luminal on mõjutanud paljusid Eesti bände. Olulise märgi on jätnud Eesti rokkmuusika ajalukku ka liikmete kõrval- ja jätkuprojektid: Vennaskond, Sõpruse Puiestee – Allan Vainola, Mait Vaik, Alumiinium, Sinu Sädelev Sõber – Allan Vainola, Modern Ethic – Rainer Jancis, Kosmikud – Andres Vana, Kristo Rajasaare.
Kosemäe mets

Kosemäe mets on kaitsealune mets Pärnu maakonnas Saarde vallas, jäädes Halliste jõe paremale kaldale. 
Mets võeti kaitse alla 1964. aastal (Kosemäe metsa kaitseala; pindala 47 ha).
Lena Andersson

Lena Margareta Andersson (sündinud 18. aprillil 1970 Stockholmis) on rootsi kirjanik ja ajakirjanik.
Ta õppis Stockholmi Ülikoolis inglise ja saksa keelt ning politoloogiat, tal on nendes ainetes bakalaureuse kraad.
Ta on teinud koostööd ajalehtedele Svenska Dagbladet ja Today's News ning juhtinud raadioprogramme.
Tema romaanidest ilmus aastal 2015 eesti keeles (sarjas Põhjamaade romaan) "Omavoli" (rootsi keeles aastal 2013 "Egenmäktigt förfarande", tõlkija Tiina Mullamaa). Ta on saanud mitmeid kirjanduspreemiaid.
Gyachung Kang

Asukoht ja kõrgus

Mägi asub Hiina ja Nepali piiril ja jääb samasse mäeahelikku kuuluvate Cho Oyu ja Džomolungma vahele, 9,6 km Cho Oyust ida suunas.
Tema kõrgus on 7952 m ja ta on maailmas kõrguselt 15. mäetipp; see tähendab, et temast kõrgemad on vaid 14 kaheksatuhandelist mäetippu. Kuna mägi jääb kõrguselt 48 meetrit allapoole 8000 meetrit, siis pakkus ta alpinistidele varem väiksemat huvi ja on tänaseni vähem tuntud kui madalaimad kaheksatuhandelised.

Tipputõusud

Esmatõusu mäele tegid mäe Nepali-poolsest küljest 10. aprillil 1964 jaapanlased Y. Kato, K. Sakaizawa ja šerpa Pasang Phutar. Järgmisel päeval jõudsid tippu K. Machida ja K. Yasuhisa.
Mäe põhjapoolsest küljest (Tiibeti poolt) jõudsid esimestena tippu 1999. aastal Sloveenia ekspeditsiooni liikmed.
Libeeria lipp

Libeeria lipp on Libeeria riigilipp. Lipp võeti kasutusele 26. juulil 1847.
Lipu kujundamisel oli eeskujuks Ameerika Ühendriikide lipp. Üksteist punast ja valget horisontaaltriipu tähistavad 1847. aasta iseseisvusdeklaratsioonile allakirjutanute arvu. Sinine värv sümboliseerib ustavust, punane vaprust ja valge puhtust. Valge täht on Libeeria kui Aafrika esimese sõltumatu riigi sümbol.
Libeeria lippu kasutavad mugavuslipuna paljude riikide laevad.
Sturmabteilung

1922–1926

Aastatel 1922–1926 moodustasid SA organisatsiooni üksused: 1) Gruppen, mis isikkoosseisu suuruselt vastas umbes sõjaväelise grupi; 2) Zug, rühma, 3) Hundert, kompanii ja 4) Regiment, rügemendi suurusele. SA üksustel puudus keskne juhtkond ning nad allusid kohalikule piirkonna parteilisele juhile.
Formeeringute vähesusest tingituna puudusid organisatsioonis ka kõrgemad ametinimetused ning üksuste juhtide nimetused tulenesid juhitavate üksuste nimetustest: lihtliige SA Mann ja järgnevalt SA Gruppenführer, SA Zugführer, SA Hundertschaftsführer, SA Regimentsführer.

1926–1931

1926. aastal võttis SA juhtimise endale Adolf Hitler ning määras SA juhtorgani juhiks Franz Pfeffer von Salomoni, kes moodustas SA sõjaväelise organisatsiooni mudeli alusel ning moodustas ka SA üleriikliku selgete alluvusvahekordadega struktuuri, lisaks piirkondlikele rügemendisuurustele üksustele moodustas ta ka Brigaden (brigaad) ja piirkonda – Gaud ühendavad Gausturmed, mis isikkoosseisult vastas diviisile. Kogu riiki hõlmavas struktuuris loodi ka kõrgemad SA ametikohad SA Gaustuermführer, SA Chef des Stabs ja SA Kõrgeim Juht Oberste SA Führer (Adolf Hitler).
1929. aastal hakkas Heinrich Himmler moodustama territoriaalsete SA üksuste kõige ustavamatest liikmetest moodustama piirkondlike NSDAP juhtide ihukaitsesalku SS, mis algselt omasid kahest alluvussuhet, piirkondlikule SA juhtkonnale ja NSDAP juhtkonnale. SS iseseisvus ehk sai otsealluvuse NSDAP-le 1934. aastal.
15,65-kroonine münt

Kujundus

Mündi on kujundatud kunstnik Tiiu Kirsipuu. 
Münt kaalub 1,73 grammi, diameeter on 13,93 millimeetrit ning serv on sile.

Avers

Mündi esiküljel on Eesti Vabariigi suur riigivapp, mille kohal on sõnad "EESTI VABARIIK" ning all vermimise aasta "1999".

Revers

Mündi tagaküljel on muhu mänd, mille ümber on spiraal ja poolringis 11 tähte koos nimiväärtusega "15,65 KROONI".

Sertifikaat

Iga mündiga käib kaasas sertifikaat, millel on mündi number ning Eesti Panga presidendi Vahur Krafti pühendus eesti ja inglise keeles. Pühenduse eestikeelne tekst on:
1999. aastal täitub 80 aastat Eesti Panga asutamisest.

24. veebruaril 1919 kinnitati Eesti Panga põhikiri ja sama aasta 3. mail tehti esimene kanne Eesti Panga pearaamatusse.

1. jaanuaril 1999 võeti üheteistkümnes Euroopa riigis kasutusele ühisraha euro.

Tähistamaks neid kahte sündmust, on vermitud meenemünt nimiväärtusega 15,65 krooni.

Mündi tavatu nimiväärtus kajastab euro kurssi Eesti kroonides seisuga 1. jaanuaril 1999 (1 EUR = 15,65 EEK).

Mündi aversil on Eesti Vabariigi riigivapp.

Mündi reversil on Eestis väga vana ja levinud sümbol – muhu mänd, mille ümber keerdub arengut ja liikumist kujutav spraal. See saab alguse üheteiskümnest tähest, mis sümboliseerivad Euroopa Rahaliidu kolmanda etapiga liitunud riike.

Mündi on kujundanud eesti kunstnik Tiiu Kirsipuu.

Mündi sulami kullasisaldus on 900‰. Mündi töötluse kvaliteet on "PROOF", diameeter 13,92 mm ja mass 1,73 g.

Münte on vermitud 5000 ja vermijaks on Münze Österreich (Austria Rahapaja).
Õnne Pollisinski

Õnne Pollisinski (kuni 1971. aastani Õnne Simson; sündinud 5. märtsil 1951 Tallinnas) on eesti ujumis- ja allveesporditreener.
Ta lõpetas aastal 1969 Tallinna 21. Keskkooli ja 1973 Tallinna Pedagoogilise Instituudi kehalise kasvatuse õpetajana.
Ta tegeles 1960. ja 1970. aastatel ujumise ja allveespordiga. Alates 1973. aastast on ta töötanud allveesporditreenerina. Alates 1990. aastatest treenib ta puudega noori.
Tema õpilaste seas on teiste hulgas Tiina Krutob, Aini Leik, Viljar Praks, Reet Koljak, Piret Päeva, Chris-Helin Kokk, Astrid Bernard, Lauri Ilison, Janne Mugame, Kardo Ploomipuu.

Isiklikku

Kaupo Pollisinski oli Õnne Pollisinski abikaasa.
Koltur

Koltur on Atlandi ookeani põhjaosas asuvate Fääri saarte hulka kuuluv saar.
Saare geograafilised koordinaadid on 61° 59′ 39″ N, 06° 59′ 00″ W. Saare kõrgus on kuni 478 m.
Kolturi pindala on 2,5 km². 1989 jäi saar inimtühjaks, kuid 1994 asus sinna elama 2 inimest, kes on saare ainukesed elanikud 2010. aasta seisuga. Saarel elab ka umbes 170 lammast.
Kuulub Tórshavni valda.
Kuninganna Margrethe II külastas saart 1995 ja 2010.
Tšigorini-nimeline maleklubi

Mihhail Tšigorini nimeline maleklubi (vene Шахматный клуб имени М. И. Чигорина) on Peterburis asuv maleklubi.
Mait Kornet

Haridustee

Ta õppis Maardu Keskkoolis aastatel 1956–1967 ja Tallinna Polütehnilises Instituudis informatsiooni töötlemise erialal 1967–1973.

Töökäik

Mait Kornet oli Kodakondsus- ja Migratsiooniameti peadirektori asetäitja 1990–1994, Harju maavanem 1994–1999, AS-i Eesti Fosforiit nõukogu esimees ja juhataja 1999–2003 ning Harku Vallavalitsuse osakonnajuhataja 2006–2013. Aastatel 2013–2015 töötas ta AS-i Lahevesi juhatajana.
Tallinna Linnavolikogu liige, haldusreformi komisjoni esimees 1989–1993.

Parteilisus

Mait Kornet oli Eesti Liberaaldemokraatliku Partei asutajaliige aastal 1990 ja Reformierakonna asutajaliige aastal 1994, lahkus erakonnast aastal 2003.
Adam Johann Kettler

Adam Johann Kettler (1717 Karuse – 1745 Kose) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis ja (immatrikuleeriti 7. oktoobril 1737) Halle Ülikoolis. Ta ordineeriti 19. oktoobril/30. oktoobril 1743 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1743–1745 (kutsuti 5. juunil/16. juunil 1743) Kose Püha Nikolause koguduse õpetaja. Ta oli pietistlike vaadetega vaimulik.

Isiklikku

Tema isa Christian Anton Kettler oli Karuse, Hanila ja Varbla koguduse õpetaja, tema vend Kaspar Anton Kettler oli Karuse ja Hanila koguduse õpetaja. Tema vennapoeg Johann Theophilus Gottlieb Kettler oli Hargla ja Lääne-Nigula Püha Nikolause koguduse õpetaja, teine vennapoeg Samuel Christian Kettler oli Juuru Mihkli koguduse õpetaja.
Dividend

Dividend on ettevõtte aktsionäridele makstav omanikutulu ühe aktsia kohta.
Dividende maksab ettevõte igas kvartalis, poolaasta tagant või siis kord aastas. Samuti on võimalikud erakorralised dividendimaksed ja olukord, kus ettevõte pikemat aega dividende ei maksa.
Dividendi suuruse arvestus käib järgnevalt: dividendimakseteks mineva ettevõtte puhaskasumi osa / aktsiate arv.
Eesti börsifirmad maksavad dividende enamjaolt kord aastas, välismaal on levinud tava maksta dividende kord kvartalis või poolaasta tagant. Mõnikord maksab ettevõte ka erakorralist dividendi. Selline asi juhtub siis, kui ettevõte on saanud erakorralist tulu – näiteks müünud mõne allüksuse maha või on mõne teise firma poolt võetud üle.
Dividendidelt saadava summa suurus sõltub sellest, kui palju aktsiaid aktsionäril on. Näiteks kui ühel aktsionäril on 10 aktsiat ja dividendi suurus 1 euro, saab ta dividende 10 eurot. Kui teisel aktsionäril aga 100 aktsiat, saab ta 100 eurot dividende.
Börsifirmadel on reeglina juba paika pandud konkreetsed kuupäevad, kuna dividende makstakse. Võib ka juhtuda, et ettevõte ei maksa iga aasta dividende. See võib-olla tingitud ettevõtte kahjumist või suurematest laienemisplaanidest, kus on vaja omafinantseeringut.
Ettevõtte dividendide puhul vaadatakse ka dividendimäära. See on protsent, kui suure osa dividend aktsiahinnast moodustab.
Dividendimäära arvutatakse järgnevalt: (dividendi suurus/aktsiahind)*100%. Erakorraliste dividendide puhul võib dividendimäär olla tavapärasest oluliselt kõrgem.
Pryvałki

Ajalugu

Pryvałkit mainitakse esimest korda aastal 1569, mil seal asus Trakai vojevoodkonda ja Hrodna maakonda kuulunud alev. Aastal 1546 sai see õiguse pidada laata. Aastast 1650 sai alev õiguse pidada laata ja omada turgu. Aastast 1762 kuulus alev Ogińskitele. Aastal 1792 sai Pryvałkist linn, mis hakkas aastast 1793 kuuluma Hrodna vojevoodkonda.
Poola jagamisel läks Pryvałki aastal 1795 Venemaa koosseisu. Linn muudeti ametlikult külaks. kuuludes nüüd Hrodna kubermangu. Pärast Esimest maailmasõda kuulus Pryvałki Poola koosseisu, 1939. aastast kuulus asula Nõukogude Liitu.