Sven Nordqvist

Taust

Sven Nordqvisti isa oli gümnaasiumiõpetaja, ema aga kartograaf ja arsti sekretär. Tema vanemad lahutasid, kui Sven oli kaheaastane, ning seejärel kolis ta koos ema ja suurema vennaga emapoolsete vanavanemate juurde Halmstadi.
15-aastaselt võttis ta osa ühest Ameerika illustreerimise kirikursusest. Pärast kursust proovis ta mitmesse kunstikooli sisse saada, kuid see ei õnnestunud. Seejärel asus ta Lundi Ülikooli juures asuvas tehnikakõrgkoolis arhitektuuri õppima ja pärast lõpetamist töötas ta sel alal kaks aastat (aasta arhitektina ja aasta õpetajana samas koolis).
Sven Nordqvist hakkas joonistamisega tegelema ühes Halmstadi reklaamibüroos. Seejärel illustreeris ta õpperaamatuid, joonistas plakateid, õnnitlus- ja jõulukaarte. Lisaks illustreeris ta isegi neli pildiraamatut, paar romaani ning töötas oforttehnikas ja muudes graafikastiilides.

Kirjanik ja kunstnik

1982. aastal korraldas kirjastus Opel pildiraamatute võistluse, mille võitis Sven Nordqvist raamatuga "Agaton Öman och alfabetet". Tema suur läbimurre tuli aga järgmise raamatuga, mille pealkiri oli "Pannkoogitort" (Pannkakstårtan) ning kus ta sai esimest korda teha tutvust Pettsoni ja Findusega.
Lisaks on Nordqvist illustreerinud kirjanikupaari Tomas ja Jujja Wieslanderi raamatuid, kus on tegelasteks Mamma Muu ja Vares. Tema illustreeritud on ka mitmed nii raadiost kui televisioonist tuntud jõuluseriaalid. Sven Nordqvisti joonistusi iseloomustavad detailirohkus ja peen huumor.
1993. aastali suri vähki Hannele Norrström – tüdruk, kes oli kirjutanud jutustuse "Guldflickan" ning kes soovis, et selle illustreeriks Nordqvist. Kunstnik võttis töö vastu ning raamat ilmus 1995. aastal ja kogu selle müügist saadud tulu läks vähki põdevate laste toetusfondi.
Lisaks raamatute illustreerimisele on Nordqvist teinud ka kujundusi ja installatsioone, sealhulgas on ta Uppsala Akadeemilise Haigla lasteosakonna ühe mängutoa kujunduse autor. Ta on löönud kaasa ja ehitanud üles mitu Pettsoni maja eri paigus Rootsis (näiteks Junibacken ja Gröna Lund). Sven Nordqvisti jaoks on alati oluline olnud näha asju lapse vaatenurgast ja see on ka tema raamatute edu põhjus.
Nordqvisti kunstilooming ei ole mõeldud ainult väikestele lastele: tema teksti ja pilte võivad nautida igas vanuses raamatusõbrad. Aastal 2007 võitis ta oma pildiraamatu "Kus on minu õde?" (Var är min syster?) eest parima laste- ja noorteraamatu kategoorias August Strindbergi järgi nime saanud Rootsi olulisima kirjandusauhinna Augustipreemia (Augustpriset). Varem oli ta samale auhinnale kandideerinud Mats Wahli raamatu "Pikk reis" (Den långa resan) illustraatorina. Lisaks neile on Nordqvisti pärjatud muudegi auhindadega, mille hulgast leiab ka rahvusvahelisi (nt Saksamaal välja antav noortekirjanduse auhind Deutscher Jugendliteraturpreis aastast 1992).
Alates sellest kui aastal 2001 ilmus raamat "Kuidas väike Findus kaotsi läks" (När Findus var liten och försvann) väitis Nordqvist pikka aega, et rohkem Pettsoni ja Finduse raamatuid ei ilmu. Ta pühendas palju aega raamatule "Var är min syster?", teisele projektile "Lisa ootab bussi" (Lisa väntar på bussen) ning teiste kirjanike raamatute illustreerimisele. Kuid kümme aastat pärast mainitud viimase Pettsoni ja Finduse raamatu ilmumist tuli kirjanikule mõte kirjutada ühe vana teatritüki põhjal nendest uus raamat ning aastal 2012 ilmuski paljude rõõmuks raamat "Findus kolib välja" (Findus flyttar ut). Raamat jõudis kiiresti müügiedetabelite tippu nii Rootsis kui ka Saksamaal, kus Pettson ja Findus on samuti väga populaarsed.
Eesti keeles on ilmunud mitu Pettsoni ja Finduse raamatut ning ka autori enda illustreeritud Mamma Muu ja Varese sarja raamatuid. Mõlema sarja raamatute põhjal on tehtud ka multifilme.