google/wiki40b huggingface dataset:
HLK-1

HLK-1 "Spartak" on üheistmeline puitkonstruktsiooniga õppepurilennuk, mis ehitati 1958. aastal Eesti NSV-s, omal jõul VSÜ "Spartak" ja ALMAVÜ Tallinna Lennuspordi Klubi entusiastide eestvedamisel. 
HLK-1 headeks omadusteks on väikesed mõõtmed ja lihtne ehitus. HLK-1 ehitamise eestvedajaks ja projekteerijaks oli klubi mudellennuinstruktor Endel Helme. Konstruktsioonijooniste küsimusega tegeles põhiliselt veel Illar Link. Kokku kulus purilennuki ehitamiseks 9000 töötundi. HLK-1 projekti aluseks on 1934. aastal austerlase Ulrich Hütteri konstrueeritud purilennuk Hütter H 17.

Purilennuki kirjeldus

HLK-1 (Helme, Link, Keedus) on üleni valmistatud puidust. Põhiliseks materjaliks on männipuitliistud ja aviokasevineer. Üksikuid osi ühendavad sõlmed ja juhtimisseadmed on metallkonstruktsiooniga.
Ehitusskeemilt on HLK-1 normaalset tüüpi, üheistmeline, toestatud ülatiivaline purilennuk. Tiib on ühetaoline, ühekontuurne. Tiiva ninaosa, alates talast, on kaetud vineeriga, mis moodustab väändele töötava kontuuri (nö. D-kontuuri). Paindele töötava tiiva tala, mis on valmistatud männipuitvöödest, vineerseinaga, topelt-T kujulise ristlõikega. Paindemomendi vähendamiseks on tiiva tüveosa toestatud, männipuidust tilgakujulise profiiliga toed kinnituvad kere ja tiivaga šarniirselt. Tiiva tagaosa, talast tahapoole, on kaetud riidega, mis tiiva tööst osa ei võta. 
Purilennuki kere koosneb fermiribadest, pikiliistudest ja töötavast vineerkattest. Stabilisaatori ehitus on analoogne tiivale. Teliku moodustab kummiamortisatsiooniga puitsuusk ja teraslehtedest valmistatud sabakark. Purilennuki juhtimisseadmed on tavalise ehitusskeemiga. Kabiinis asuv juhis on trossidega sidestatud kõrgustüüriga ja osaliselt jäikade tõmmitsatega, osaliselt trossidega ühendatud        tiiva otste tagaservas asuvate kaldtüüridega (eleroonidega). Kere õhutakistuse vähendamiseks suletakse kabiini ava poollahtise kupliga, mis on istmele ronimise ajaks äravõetav.
Atsüülimine

Atsüülimine (IUPAC-i nomenklatuuri järgi alkanoüülimine) on keemiline reaktsioon, mille tulemusena viiakse molekuli atsüülrühm RC(=O)⁺. Varem on kasutatud ka terminit atsüleerimine. Keemiline ühendit, mis on atsüülrühma allikaks, nimetatakse atsüülivaks agendiks: kõige enam kasutatakse atsüülkloriide ja karboksüülhapete anhüdriide.
Atsüülimise erijuht on atsetüülimine, kui R=CH₃, näiteks benseeni Friedeli-Craftsi atsetüülimine atsetüülkloriidiga:
Heino Kiik

Elu

Heino Kiik lõpetas 1947. aastal Räpina Aiandustehnikumi aiandusagronoomina ja 1956. aastal EPA agronoomina. Heino Kiik õppis aastatel 1969–1971 ja 1974–1975 Moskvas M. Gorki nimelise kirjandusinstituudi kõrgematel kirjanduskursustel.
Aastatel 1948–1963 töötas Kiik muu hulgas agronoomi, aedniku ja ajakirjanikuna, alates 1963. aastast oli vabakutseline kirjanik. Peale ilukirjanduslike teoste avaldas ta hulgaliselt oma tegevust kirjeldavaid päevaraamatuid ja nende mugandusi, mida nimetas dokumentaalromaanideks. Ka kirjutas ta populaarteaduslikke raamatuid ja artikleid oma erialal ning avaldas reisikirju (reisinud endises Nõukogude Liidus ja Bulgaarias, Saksa DV-s, Tšehhoslovakkias, Poolas, Norras, Rootsis, Egiptuses, Kreekas ja Indias). Kiik pälvis romaanivõistlustelt kaks auhinda (1970. aastal "Tondiöömaja" eest I koha ja 1985. aastal "Elupadriku" eest II koha), ka on kaks tema tööd leidnud äramärkimist.
Heino Kiik oli kirjastuskooperatiivi Kupar esimees aastatel 1987–1989 (kooperatiiv on tegevuse lõpetanud) ning seejärel kirjastuskooperatiivi Õllu omanik ja esimees (kirjastus on tegevuse lõpetanud). Osa oma raamatuid kirjastas Kiik ise.
Eesti Kirjanike Liitu kuulus Heino Kiik aastast 1969. Ta oli Eesti NSV Kirjandusfondi juhatuse esimees ja NSV Liidu Kirjanike Liidu Kirjandusfondi juhatuse liige aastatel 1976–1981 ning kuulus aastatel 1976–1981 ja 1986–1989 Eesti Kirjanike Liidu juhatusse. 1990. aastate keskel püüdis Heino Kiik asutada Kaunite Kunstide Akadeemiat ja teatas, et "põhikirjaliseks eesmärgiks on olla "Eesti vaimuelu ajutrust". Kiige Akadeemia liikmeskonna pidi Ants Juske sõnul moodustama "kunagiste loomeliitude juhatuste ja presiidiumide nomenklatuur, kes igas olukorras on valmis olema meie kultuuri kas siis südametunnistuseks või ajutrustiks".  
Heino Kiik kuulus järgmistesse poliitilistesse erakondadesse: Eesti Sinine Erakond 1994–2000, Eesti Demokraatlik Partei 2000–2002 ning seejärel Isamaa ja Res Publica Liitu.
Aastal 1980 kirjutas ta alla 40 kirjale.
Windows Server 2003

Töökindlus

See Windowsi versioon on üks kõige töökindlam, mis Microsoft kunagi välja on andnud. Tema uptime ehk tõrgeteta töö aeg on keskeltläbi 99,99%. See on vähem kui üks tund mittetöötamist ühe aasta jooksul. Windows Server 2003 on ka üks viimaseid Windowsi versioone (kerneleid) kus DOS-i rakendused töötavad enam-vähem nende täisfunktsionaalsuses, kaasarvatud lõikelauarakendused.

Täiendamine riistvaraliselt

Mälu saab lisada 32-bitises süsteemis kuni 32 GB RAMi ja 64-bitises isegi kuni 1 TB RAMi. Sobiva riistvara installimise järel tuleb server taaskäivitada.

Turvalisus

Windows Server 2003 Enterprise Edition koos Service Pack 1-ga on saanud Common Criteria 4. taseme sertifikaadi. Teenuste hulgast võiks esimesena ära mainida Active Directory Federation Services (ADFS) teenuse. Selle abil saab ühe sisselogimisega autentida ennast mitmes veebirakenduses. Failide krüpteerimiseks on olemas Encrypting File System (EFS). See kaitseb ka selle eest, et ketta varastamise korral ei ole võimalik ilma sobiva võtmeta sealt faile kasutada. Võrguliikluse turvamiseks on olemas aga Internet Protocol Security (IPsec).

Hallatavus

Active Directory abil on saab kasutajatele määrata sobivad õigused. Windows System Resource Manageri (WSRM) abil saab piirata kasutajatele eraldatavat serveriressurssi. Tähtsamate toimingute jaoks saab seda rohkem anda ja vähem tähtsate jaoks jällegi vähem. Automated Deployment Services (ADS) abil on võimalik hallata eri paigus asuvaid servereid. Terminal Services Session Directory on teenus, mis võimaldab kasutajal näiteks pärast voolukatkestust uuesti sisse logides tööd jätkata samast kohast.
Tsetuksimaab

Nimetused ja tähised

CAS-i registreerimisnumber on 205923-56-4. 
Farmakoterapeutiline rühm: kasvajavastased ained, monoklonaalsed antikehad, ATC-kood on L01XC06. 
Tsetuksimaab on rahvusvaheline ravimi mittepatenteeritud nimi. Ravimi tootenimi on Erbitux. Erbitux on retseptiravim.

Annustamine ja kulud

Enne esimest infusiooni manustatakse premedikatsiooniks antihistamiinikumi ja kortikosteroidi. 
Soovitatav tsetuksimaabi annustamine on 1 kord nädalas. 
Infusioonlahuse ühe 100 ml viaali maksumus varieerub vahemikus 1057–1144 dollarit.
Eestis maksab kaks ravikuuri rohkem kui 8700 eurot. 
Eesti Haigekassa andmetel oleks ravimi kulutõhusus lihtsustatud meetodil arvutatuna umbkaudu 82 000 € võidetud eluaasta kohta.

Kõrvaltoimed ja ohud

Ravis võivad sageli ilmneda rasked infusiooniga seotud reaktsioonid, sh anafülaktilised reaktsioonid, mis võivad olla kas anafülaktilist või anafülaktoidset laadi või olla põhjustatud tsütokiini vabastamise sündroomist (CRS). 
Reaktsioonide sümptomite hulka võivad kuuluda bronhospasm, urtikaaria, vererõhu tõus või langus, teadvusekaotus või šokk. Harvadel juhtudel on täheldatud rinnaangiini, müokardiinfarkti või südameseiskust.
Kõrvaltoimetena on nahareaktsioonid üsna sagedased; arvatakse, et seda põhjustab kombinatsioon kemoteraapiaga. Suurem oht on sekundaarsete infektsioonide tekkeks (peamiselt bakteriaalsed) – mõnel juhul, näiteks nekrotiseeruva fastsiidi ja sepsise korral on esinenud surmaga lõppenud stafülokokse põlenud naha sündroomi. Lisaks esinevad neutropeenia ja kardiovaskulaarsed häired ning silmakahjustused. 
EGFR osaleb loote arengus, seega tsetuksimab pääseb platsentasse.

Resistentsus

Septembris 2011 tehtud uuringud indikeerivad arvatavasti ravimile lisakomponentide lisamise vajadust, kuna vähirakud võivad ravimile resitentseks muutuda.

Toime

Kirjelduste kohaselt suunab tsetuksimab tsütotoksilised immuunsed efektorrakud EGFRiga kasvajarakkude vastu (antikehast sõltuv rakkude poolt vahendatud tsütotoksilisus, antibody dependent cell–mediated cytotoxicity – ADCC).
In vitro ja in vivo testides inhibeerib tsetuksimab EGFRiga inimese kasvajarakkude proliferatsiooni ja apoptoosi ning kutsub esile tuumori uussoonestumise ja metastaaside vähenemise.
Aasovi-Sõvaši rahvus-looduspark

Aasovi-Sõvaši rahvus-looduspark (ukraina keeles Азово-Сиваський національний природний парк, vene keeles Азово-Сивашский национальный природный парк; varem Aasovi-Sivaši looduskaitse-jahimajand, Aasovi-Sivaši looduskaitseala) on rahvuspark Ukrainas Hersoni oblasti lõunaosas ja Krimmi Autonoomse Vabariigi põhjaosas Aasovi mere lääneosas Bõrjutšõi Ostrivi saarel.
Selle pindala on 521,54 km². Kogu maa kuulub rahvuspargile.
Looduskaitsetsooni kuulub 38 975,3 ha, reguleeritud rekreatsiooni tsooni 599,1 ha, statsionaarse rekreatsiooni tsooni 108,7 ha, majandustsooni 12 473 ha.
Rahvuspargi territooriumil kasvab 308 liiki taimi, millest 12 on kantud Ukraina punasesse raamatusse. Loomaliike elab seal 250, millest 48 on kantud Ukraina punasesse raamatusse.

Ajalugu

Looduskaitseala (linnukaitseala) asutati 1927. Aastal 1970 oli selle pindala 120 km² ning ta asus tervenisti Hersoni oblasti territooriumil.
Rahvuspark loodi 25. veebruaril 1993 looduskaitseala baasil.
Dissonants

Dissonants ( < ladina k "ebakõla") on kahe või enama heli kooskõla, mis tunnetuslikult mõjub pingestatuna, rahutuna. Klassikalises harmoonias nõuab dissonants lahendust. 
Dissonantsi vastand on konsonants.
Saksa Korrapolitsei

Saksa korrapolitsei (saksa keeles Deutsche Ordnungspolizei) oli Saksamaal ajalooliselt välja kujunenud vormiriietust kandev korrakaitsepolitsei.
Saksamaal on korrapolitsei ehk eesti mõistes välipolitsei jaotunud erinevatesse liinidesse: linnades asuv valvepolitsei (Schutzpolizei), maapiirkondade korrakaitse (Gendarmerie), korrapidamisteenistus (Verwaltungspolizei), transpordi ehk liikluspolitsei Verkehrspolizei, veeobjektide – ranna, sadamate ja rannikukaitse Wasserschutzpolizei, raudteevalve Bahnschutzpolizei, sideasutuste, sidevahendite ja sideliinide valve Postschutz, tuleohutuse kaitse Feuerschutzpolizei, õhukaitse päästeüksused Luftschutzpolizei, tööstusobjektide valve Werkschutzpolizei.
Laura Rose Lopes

Laura Rose Lopes (neiupõlvenimega Parker Bowles) (sündinud 1. jaanuaril 1978) on Cornwalli hertsoginna ja Andrew Parker Bowlesi tütar ning Tom Parker Bowlesi noorem õde. Tema kasuisa on Walesi prints Charles ning kasuvennad prints William ja prints Harry. 
Ta õppis Dorsetis St Mary koolis, mis oli katoliiklik tütarlastekool. Laurat ja Tomi kasvatati katoliiklasteks, kuna nende isa ja isapoolne vanaema olid katoliiklased. Hiljem õppis Laura Oxfordi ülikoolis ajalugu. 
Ta abiellus 6. mail 2006 Harry Lopesiga (s. 1977) St Cyriaci kirikus Wiltshire'is. Lopes, kes oli varem pesumodell, on lõpetanud Edinburghi ülikooli ning on nüüd ametnik. Laurale kuulub üks kunstigalerii Londonis. 
Laura ja Harry esimene laps tütar Eliza Lopes sündis 16. jaanuaril 2008 Londonis.
II liiga 2001

II liiga 2001 oli Eesti jalgpalli tugevuselt kolmanda liiga II liiga 2001. aasta hooaeg.

Hooaja teine pool

¹Mõlemad meeskonnad said kirja kaotuse.
New York World Building

The New York World Building (teati ka nimega Pulitzer Building) oli 20-korruseline büroopindadega varane kõrghoone New Yorgis. See asus Lower Manhattani ärikeskuse südames aadressil 53-63 Park Row, New Yorgi raekoja läheduses. 
See oli tänapäevaks tegevuse lõpetanud ajalehe The New York World peakontor. Hoone lammutati linna moderniseerimise käigus 1955. aastal, et teha ruumi Brooklyn Bridge'i sillale viivatele autode jaoks mõeldud kaldteedele. 1966. aastal lammutati selle kõrval asunud teine ajalehepeakontor New York Tribune Building. Endisest Park Row' ajalehetoimetuste kvartalist on säilinud vaid New York Times Building.
Aastatel 1889–1890 valminud 94,18 meetri (koos antennitipuga 106,6 meetri) kõrguse ehitise projekteeris arhitekt George Browne Post uusbarokses stiilis. Valmimise järel oli see USA Illinoisi osariigi kapitooliumi järel teine kõrgeim hoone Põhja-Ameerikas ning ühtlasi oli see järgnevad 4 aastat New Yorgi kõrgeim ehitis. See oli linna esimene hoone, mis ületas kõrguselt Trinity Churchi 87 meetri kõrgust kirikutorni, mis oli linnapildis domineerival kohal.
Fear Before the March of Flames

Ajalugu

Pärast võitu oma kõrgkooli bändide võistlusel, oma lindistuse välja andmist ning kodulinna ümber showde tegemist, mõtles pop-punkbänd, et on aeg muutuseks. Adam Fisher, Brandon Proff ja Mike Madruga otsustasid otsast alata koos oma armastatud sõbra Dave Marioniga. Kiirelt end Denveri underground muusika tegevuspaika sisse seadmas, lasid nad 2003. aastal välja Rice Recordsiga oma esimese albumi "Odd How People Shake". Kogudes tuntust väljaspool Coloradot tegid nad lepingu esinduslikuma Equal Vision Records-iga, kes lasid 2004. aastal taas välja Fear Before The March Of Flamesi debüüdi. See oli peamiselt samas joones post-hardcore´iga, millele oli miksitud karjuvaid vokaale David Michael Marioni poolt ning puhast laulmist Adam Rupert Fisherilt. Instrumentaalset tööd "Odd How People Shake'l" on kõige paremini kirjeldatud kui tüüpilist meloodilist metalcore'i ning on räägitud, et iga laul albumil põhineb mingist filmist ("Sarah Goldfarb, Where are Your Manners?", näiteks, on väidetavalt "Requiem for a Dream´ist", samas kui nende teise albumi "Art Damage" laulul "The Story of the Curious Oysters" on rohkem tegemist Disney filmi "Alice in Wonderland'ga". Nende teine album "Art Damage" lasti välja Equal Vision Recordsi poolt septembris 2004. "Art Damage" on palju raskem ja tumedam kui nende debüüt; bänd jättis maha relatiivsed lihtsuse ja väsimuse oma instrumentaalselt töölt esimeselt albumilt. Seda tänu lihvimisvõimelisustega iseloomustatavaid bände nagu Converge ja Every Time I Die. Liites virtuaalselt kõik karjutud vokaalid koos erandi, veidra koori- või värsiosaga.
Kriitikaline konsensus tundub soosivat nende uut suunda ning kontsertidel mängib bänd vaid mõne üksiku laulu oma debüüdilt. Kui sedagi. Oma kodulehel rõhutavad nad selgesõnaliselt oma seisukorda, et nad ei mängi üht omapärast laulu oma debüüdilt "On the Brightside, She Could Choke". Sellel on kõige esinduslikumad elemendid emost nende kõikide lugude peale kokku, see võibki olla põhjus, miks bänd selle mängimisse nii vastuoluliselt suhtub.
Nende 2006. aasta septembris ilmunud album "The Always Open Mouth" on märgatavalt teistsuguse saundiga kui eelmised salvestised. See album sisaldab palju rohkem eksperimentaalset poolt, millel on rohkem tunderõhku antiphony'l eeslaulja ja kitarristi Adam Fisher´i vahel ning märkimisväärselt vähem karjumist. See toob esile kitarri akordide kihilisust (teine kitarrist lisandus bändi veidi enne albumi lindistamist) ja palju elektroonilisi helisid, mida kasutati raskelt väärastunud või muul moel mõjutatud kitarri ja süntesaatoreid või järjendajaid ja trummimasinaid, mis andsid rohkem industriali tunnet. Tulemusena pole see album nii raske ja kiire kui eelmised albumid, aga selle asemel on see rohkem eksperimentaalne ning hästi tehtud.
Berliini kell

Tööpõhimõte

Berliini kell baseerub kvantdidaktika printsiipidel ning on esimene omataoline. Ülemine ümmargune lamp vilgub iga 2 sekundi järel. Igaüks neljast punasest lambist ülemises reas osutab 5 tunnile. Alumises punaste lampide reas osutab igaüks ühele tunnile. Niisiis, kui ülemises reas põleb 2 lampi ning alumises reas 3, on tundide arv 5 + 5 + 1 + 1 + 1 = 13 ehk kell 1 pärast lõunat. Kolmandas, piklike lampide reas osutab iga lamp 5 minutile. Seal on 11 lampi, millest 3., 6. ja 9. on punased, näidates ära veerandtunnid. Viimased reas asuvad 4 lampi osutavad igaüks minutile.

Lauakell

Enne Berliini müüri lagunemist sai tollase kella asukohta ümbritsevatest suveniiripoodidest soetada kella väikest lauamaketti. Vaegnägijatele on kell hõlbus viis kellaaja teadasaamiseks, kuna kella helendavad tuled on kaugele näha.
Peale kella leiutaja surma 1990ndate keskel kelli enam ei toodeta.
Krista Lõhmus

Krista Lõhmus (sündinud 5. novembril 1948) on eesti metsateadlane, Tartu Ülikooli rakendusökoloogia professor.
Ta on õppinud Tartu Ülikoolis matemaatikat. Ta tegevusalaks on olnud statistiliste mudelite rakendamine ökoloogias ning puujuurte ökofüsioloogia. Ta on töötanud Zooloogia ja Botaanika Instituudis ning teinud tööd Vooremaa metsaökoloogia jaamas.
Toomas Lukk

Toomas Lukk (sündinud 1962) on Eesti diplomaat.
Ta on lõpetanud Tartu ülikooli geograafia erialal.
Toomas Lukk on töötanud Eesti Teaduste Akadeemias. Alates 1993. aastast töötab ta Eesti välisteenistuses. Ta on töötanud välisministeeriumi poliitikaosakonnas ja Eesti esinduses New Yorgis. Aastatel 2002–2006 oli ta Eesti suursaadik Lätis, seejärel välisministeeriumi Ida-Euroopa ja Kesk-Aasia büroo direktor.
Alates 2008. aastast oli ta Eesti suursaadik Gruusias ja Armeenias. Alates oktoobrist 2012 on Toomas Lukk Eesti suursaadik Hiinas, ühtlasi alates aprillist 2013 suursaadik Mongoolias, alates maist 2013 suursaadik Vietnamis. Aastatel 2016-2018 töötas Lukk välisministeeriumi poliitikaosakonna Aasia, Aafrika, Austraalia ja Ladina Ameerika büroo direktorina ja 2018. aastast on ta suursaadik Kanadas.
Võrgulina

Võrgulina on sõlmkoeline hõre kangas, mida kooti lõngast, niidist või nöörist. Eestis osati võrgulina kududa juba kiviajal.

Ajaloost

Võrgulina valmistati 19. sajandi lõpuni enamasti kodus kedratud linasest lõngast. Selle kudumisel kasutati võrguharki, kaladit, uid, raskusvihti. Võrgulinast valmistati põhiliselt kalapüüniseid - kalavõrke, nootasid, kahvu, rüsasid, jämedamast nöörist ka märsse, hülge- ja hundivõrke jm. Kasutati mitut sõlmimisviisi: harilik sõlm, täielik umbsõlm, ristsõlm, silmussõlm, vene sõlm. Võrgusilmade suuruse mõõtmiseks kasutati näpuotsi, seetõttu nimetati võrku kahe-, kolme-, nelja- jne sõrmeliseks.
Kuna puuvillane võrgulina oli märksa paremate püügiomadustega kui linane, hakati 19. sajandi lõpus neid kuduma ostetud puuvillniidist. Hiljem osteti kasutuseks juba vabrikus kootud puuvillast võrgulina.

Tänapäev

Tänapäeval on võrgulina põhiliselt valmistatud monokiudmaterjalist ehk võrgulina moodustavad niidid koosnevad vaid ühest monokiust. Kiu läbimõõt on suurem kui 0,1 mm. Suurema silmaga nakkevõrkude valmistamisel kasutatakse jäikusomaduste parandamiseks ka üksikutest monokiududest kokkukeerutatud niite.
Tehase tänav

Tehase tänav on tänav Tartus Karlova linnaosas.
Tänav algab Võru tänavalt, ristub Kesk tänavaga (vasakult), Kuru tänavaga (vasakult), Forseliuse tänavaga (paremalt), Tähe tänavaga (kahe ristmikuga), Salme tänavaga (vasakult), Kalevi tänavaga (vasakult), Raua tänavaga (vasakult) ja lõpeb Turu tänaval. Tänava pikkus on kokku ca 1,4 km.
Musumägi (Tartu)

Musumägi on kunstlik küngas Tartus Toomemäel Tartu toomkiriku juures. See rajati 19. sajandil pargi romantistlike kujundustööde käigus endise Moskva rondeeli kohale Karl XI bastionil. Algselt oli Musumäe sees grott, ent see on praeguseks kokku varisenud. Tänapäeval viivad Musumäele trepid ja selle tipus on pinkidega vaateplatvorm, kuid suurema osa vaatest varjavad puud. Musumäe kõrval paikneb Toomemäe ohvrikivi, künka ja toomkiriku vahele jääb Kristjan Jaak Petersoni monument.
Groti ette rajati 1880. aastal tiik, mida kaunistasid romantilised sillakesed ning Reini jõejumalat ja kolme nümfi kujutav skulptuurigrupp. Skulptuurid lasti 1883. aastatel saksavastastel ajenditel õhku, kuna kolme jõenümfi ning Saksa jõgede isa Reini tõlgendati Baltimaade sümbolina, mis püüdlevat Saksamaa poole. Tänaseni on säilinud tiiki kaunistanud nn õhkamiste sillake.
Musumägi on olnud populaarne noorpaaride seas, kes käivad seal vahuveini joomas ja pildistamas. Musumäel ja selle ümbruses on tehtud ka vabaõhuetendusi, näiteks Emajõe suveteater etendas seal 1997. aastal "Robin Hoodi" ja 1998. aastal "Röövlitütar Ronjat".
Maksesüsteem

Maksesüsteem ehk maksemeetod (inglise keeles payment system, saksa keeles Zahlungsverfahren) on rahanduses vorm ja protsess rahaliste vahendite ülekandmiseks.
Maksesüsteemi aluseks on tavaliselt partneritevaheline leping, mis sätestab maksete arveldamise reeglid ja protseduurid.
Maksesüsteemid hõlmavad kogu spektrit lihtsatest kassamaksetest kuni elektrooniliste makseteni.
Aavo Sirk

Aavo Sirk (sündinud 1945) on eesti füüsik.
Ta on töötanud Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina.
Tema erialaks on õhu saastatuse uurimine.
Ta kirjutas alla 40 kirjale.
Taoismi varamu

"Taoismi varamu" (hiina keeles 道藏 Dàozàng) on taoismi pühakirjade kanooniline kogu. "Taoismi varamusse" on koondatud äärmiselt mitmekesiseid tekste. Muu hulgas kuuluvad sinna klassikalised traktaadid (näiteks "Kulgemise väe raamat", "Zhuangzi"), mitmesugused rituaaltekstid, mütoloogilised tekstid, tervislikke eluviise ja astroloogiat käsitlevad tekstid ja kuulsate taoistide elulood.

Ajalugu

Esimene taoistide bibliograafilise enesekirjelduse katse oli Ge Hongi (3.–4. sajand) raamatu "Baobuji" 14. peatüki loend, mis sisaldas üle 250 taoistlikku teksti umbes 1300 kirjarullil.
Esimene taoistliku kaanoni (Daozang) temaatiliselt korrastatud kataloogi "Sandong jingshu mulu" (三洞经书目录, Kolme koopa pühakirjade kataloog" koostas 5. sajandil Lu Xiujing, kes alustas sellega 467 ning esitas selle Lõuna-Songi dünastia keisrile Mingdile 471. aastal. See koosnes umbes 1200 kirjarullist, mis olid kogutud kokku kõigist taoismi peamistest (valdavalt kolmest) traditsioonidest.
Tangi dünastia ajal oli mitu Daozang'i kataloogi. 7. sajandi “Nefriitsete apokrüüfide ja kaanonite loend” koosnes ligi 7300 kirjarullist.
Tangi dünastia keiser Tang Xuanzong, kelle sugupuu pärimuse järgi ulatus Laozini, saatis õpetlased üle kogu Hiina koguma kokku taoistlikke kirjutisi. Kokku saadi 7300 kirjarulli (teistel andmetel 5700 või 3741). Nendest moodustus teiseks nimetatav Daozang (Kaiyuan Daozang). See valmis Kaiyuani ajastul (713–741), arvatavasti 728. Aastal 748 käskis keiser kaanonit ümber kirjutada ja seda levitada.
Keskajal komplekteeriti kaanonit suuresti sõltumata raamatute temaatikast, lihtsalt liites sellesse hoidlates ja kloostriraamatukogudes olevaid teoseid.
9. sajandil suur osa teostest küll hävis, kuid säilis nende loend. Pärast seda hakkas kaanon jõudsalt kasvama.
1016. aasta paiku, Songi dünastia valitsemise ajal, mil trükikunst oli Hiinas juba kasutusel, vaadati Daozang selle väljaandmiseks uuesti üle. Paljud Tangi dünastia ajal kogutud tööd kõrvaldati kaanonist ning moodustatud uus Daozang koosnes vaid 4565 kirjarullist ja 425 kaustast (han). See kaanon hakkas juba taoistlikes kloostrites ja templites laialt levima. 12. sajandi algul vaadati see üle ja tehti taas täiendusi.
1281. aastal mongolite Yuani dünastia ajal kästi põletada kõik taoistlikud raamatud peale Daodejingi. See seadis ohtu kogu kaanoni säilimise.
Umbes 1445. aastal, Mingi dünastia ajal, pandi trükiks ettevalmistamisel kokku kolmandaks Daozang'iks nimetatav kaanon. Sellesse lisati ka mõned tantristlikud tekstid, näiteks "Paabulinnusuutra". Kaanon koosnes 1432 teosest (5305 kirjarulli ja 480 kausta). 1607. aastal lisati viimasele väljaandele veel 56 teost. Lõplikuks üldmahuks sai 5486 kirjarulli ja 512 kausta.
Tänapäeval peetakse "Taoismi varamu" all kõige sagedamini silmas Mingi dünastia aegset 1445. aasta väljaannet koos sellesse 1607. aastal lisatud tekstidega. Kokku kuulub sellesse 1488 teksti ehk raamatut.

Liigendus

"Taoismi varamusse" koondatud tekstid jagunevaks kaheks osaks: "Kolm koobast" (三洞, sāndòng) ja "Neli lisa" (四辅, sìfǔ).
Seneca maakond

Ajalugu

Seneca maakond moodustati 1. aprillil 1820. aastal Huroni maakonna osast. Maakond sai nime seneka (seneca) indiaanlaste järgi.
Õisu maastikukaitseala

Õisu maastikukaitsela on maastikukaitseala Viljandi maakonnas Mulgi vallas. Enne Eesti omavalitsuste haldusreformi 2017. aastal asus see Halliste ja Karksi valdades. Kaitseala pindala on 595,5 ha, sellest maismaad 399,7 ha ja veeosa 195,8 ha.
Kaitseala on moodustatud 1959. aastal. Alal kaitstakse Õisu parki, Õisu ümbruse geoloogilisi vaatamisväärsusi ja kaitsealuseid liike.

Õisu loodusala

Õisu maastikukaitsela kuulub Õisu loodusala nime all Natura 2000 võrgustikku. Sellega kaitstakse merikotka, vingerja, kauni kuldkinga ja hariliku kobarpea elupaiku.