google/wiki40b huggingface dataset:
Väike-laukhani

Välimus

Valge lauba ja mustade kõhuvöötidega hani sarnaneb väga suur-laukhanega. Nokk on lühike, kolmnurkse kuju ja sügavroosa värvusega. Väike-laukhane tiivad on pikad ja tiivaotsad ulatuvad seisval linnul üsna selgesti üle saba serva, suur-laukhanel on tiivaotsad sabaga ühepikkused. Jalad on oranžid. Kõige parem tunnus määramiseks on erekollane rõngas ümber silma. Pea ja kaela ülaosa on väike-laukhanel tume hallikaspruun. Kaela alaosa ja rind on veidi heledamad. Kõhul esinevad tumedad laigud on erineva suurusega. Selg on tumepruun, aga siiski mitte nii tume kui pea ja kaela ülaosa.

Levik

Ajalooliselt hõlmab nende levikuala kogu Euraasia mandri põhjaosa. Tänapäevaks on väike-laukhanede Euroopa-osa pesitsusareaal kokku kuivanud väikesteks laikudeks Põhja-Norras, Koola poolsaarel ja mingil määral ka Rootsis. Läänepoolne
põhipopulatsioon pesitseb Uraali põhjaosas ning Jamali ja Taimõri poolsaarel. Idapoolne põhipopulatsioon pesitseb Ida-Siberis. Väike-laukhanede teadaolevad talvitusalad asuvad Euroopa kaguosas, Lähis-Idas ja Hiinas. Eestis väike-laukhaned ei pesitse, aga tähelepanuväärne osa Euroopa asurkonnast rändab siit kevaditi läbi ja peatub eeskätt Lääne-Eesti rannaniitudel ja põldudel.

Seisund ja kaitse

Viimase sajandi jooksul on väike-laukhane ligi 10 000 paarist koosnev populatsioon vähenenud 20–30 paarini Fennoskandias. Väike-laukhani on ülemaailmselt määratletud kui ohustatud liik; Euroopas kui eriti ohustatud liik ja Eesti Looduskaitseseadus aastast 2004 käsitleb väike-laukhanesid I kaitsekategooria liigina. Väike-laukhaned kuuluvad Euroopa Liidu linnudirektiiv I lisa, Bonni konventsiooni I lisa ja Berni konventsiooni II lisa liikide hulka. Väike-laukhanede kaitse tagamisel rändepeatuspaikades on esmajärjekorras vaja tagada suurte lagedate rannaniidualade säilimine, kus hanedel on võimalik rändeteel puhata, süüa ja ööbida. Üks peamistest raskustest väike-laukhanede kaitsel on nende ülisuur sarnasus suur-laukhanedega (Anser albifrons), kes on tavalised jahilinnud ja välitingimustes väike-laukhanedest praktiliselt eristamatud. Eestis korraldatakse väike-laukhane kaitset 2009–2013 tegevuskava alusel
Etenduskunstid

Etenduskunstid (inglise keeles performing arts) on kunstide valdkond, mis hõlmab näitekunsti, tantsu, muusikat ja neist tekkivaid kombineeritud žanre. See on etenduse vormi asetatud loominguliste teoste avaldamine, mille olulised kriteeriumid on elusus ja publiku kohalolu.

Ajalugu

Teatri all mõistetakse eestikeelses kultuuriruumis eelkõige sõnateatrit või ooperi- ja balletiteatrit. Seetõttu on võetud kasutusele laiem mõiste etenduskunstid.
Etenduskunstide mõiste on eesti keeles küllaltki uus termin. Seda on hakatud kasutama lavastuste puhul, milles põimitakse erinevaid etendusvorme, mistõttu muutub lavastuse liigitamine keeruliseks. Samuti aitab see mõiste vaadelda etendusasutuste tööd laiemal pinnal ning neid omavahel võrrelda institutsionaalsel tasandil.
Selleks, et tunnustada erinevaid etenduskunste põimivaid lavastusi, hakati Eesti Teatriliidu korraldatud teatriauhindade jagamisel alates 2015. aastast välja andma etenduskunstide ühisauhinda.
Etenduskunste ei tohiks segi ajada mõistega performance kunst, mis on teatud tüüpi tegevuskunsti liik.
Washtenaw' maakond

Washtenaw' maakond (Washtenaw County) on maakond USA-s Michigani osariigis. Geograafilised koordinaadid on 42°25' N, 83°84' W.
Maakonna halduskeskus on Ann Arbor.
Maakonna pindala on 1871 km², millest 33 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 344 791. Aastal 2000 oli elanikke 322 895.

Ajalugu

Washtenaw' maakond moodustati 1826. aastal Oaklandi maakonna osast. Maakond sai nime indiaanikeelse väljendi O-wash-ten-nong järgi.
Marco Kirm

Marco Kirm (sündinud 27. detsembril 1965 Viljandis) on eesti füüsik ja akadeemik, Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika professor.
Ta lõpetas 1991. aastal Tartu Ülikooli füüsikaosakonna laser-optika erialal (cum laude). Oktoobrist 1991 kuni detsembrini 1995 oli ta doktorant Lundi Ülikooli aatomispektroskoopia osakonnas, sealsamas kaitses ta 1995 doktorikraadi teemal "Investigation of wide gap crystals and highly charged ions in the vacuum ultraviolet using synchrotron radiation and accelerated ions" (juhendaja Indrek Martinson).
Kirm on töötanud TÜ Füüsika Instituudis vanemteadurina ja Hamburgi Ülikooli eksperimentaalfüüsika instituudis kiirekanali teadlase-uurijana. 2004–2009 oli ta TÜ Füüsika Instituudi teadusdirektor, 2009–2012 direktor. Alates 17. juulist 2012 kuni 30. juunini 2017 oli Marco Kirm Tartu Ülikooli teadusprorektor.
Ta valiti 2012. aastal Läti Teaduste Akadeemia välisliikmeks ning 2018. aastal Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
Kirm on alates 2018. aasta juulist Tartu Ülikooli eksperimentaalfüüsika professor.
Marco Kirm on tulnud Eesti meistriks kahel korral tõkketeatejooksus ja korra teivashüppes. Tema isa Meinhard Kirm on kergejõustiklane ja treener ning õde Katrin Kirm on 4-kordne Eesti odaviskemeister.
László Hunyadi

László Hunyadi (1433 – 16. märts 1457) oli Rumeenia päritolu Ungari riigimees.
László oli Ungari väejuhi ja regendi János Hunyadi vanem poeg ja tulevase kuninga Mátyás Hunyadi vend. Oma isa surma järel 1456. aastal läks ta tülli uue Ungari regendi Celje Ulrichiga, kes üritas teda ka tappa. László tegevus osutus siiski edukamaks, sama aasta novembris lasi ta Ulrichi hukata ja et enamik Ungari ülikutest oli tema poolel, siis määras noor kuningas Ladislaus Postumus ta esialgu koguni riigi regendiks. Kuid tema lähikond oli Ulrichi-meelne ja 1457. aasta alguses László vangistati, mõisteti süüdi kuningavastases vandenõus ja hukati 16. märtsil.
Charlie Puth

Charlie Puth (õieti Charles Otto Puth Jr.; sündinud 2. detsembril 1991 Rumsonis Monmouthi maakonnas New Jersey osariigis) on USA laulja, laulukirjutaja ja produtsent.
Rahvusvaheliselt tuntuks sai ta räppari Wiz Khalifa laulu "See You Again" kaasautori ja lauljana. Laulu leiab filmi "Furious 7" heliribalt ning see jõudis edetabelite tippu kahekümne kuues riigis. Tema enda esimene singel "Marvin Gaye", kus teeb kaasa Meghan Trainor, jõudis edetabelite tippu Uus-Meremaal, Iirimaal ja Ühendkuningriigis.
Maarjamäe memoriaal

Maarjamäe memoriaal on Tallinnas Kadrioru asumis Pirita tee ääres asuv mälestusmärk. 
Maarjamäe memoriaali keskne objekt on 35 meetri kõrgune Jääretke obelisk. Obelisk valmis 1960. aastal ja selle autorid olid arhitekt Mart Port ja skulptor Lembit Tolli. Kompleksis on tribüünid. Keskel on tseremooniaväljak, mille kujundasid 1975. aastal arhitektid Allan Murdmaa, Peep Jänes, Rein Kersten, Henno Sepmann, kunstnik Jüri Palm, insener Vello Hüdsi. Nõukogude okupatsiooni ajal põles dolomiidist püloonide vahel igavene tuli. Püloonidel on reljeefsed käejäljed igavese tule kohal ja pronksist "Hukkuvad kajakad" kahe tahuka, kahe võimu sümboli vahel.
Maarjamäe memoriaali esimene etapp avati 1975. aastal kui mälestusmärk "neile, kes võitlesid Eesti vabaduse eest." Peatelje nõlvadesse kavandati graniidist nimeplokid võidelnud kangelaste nimedega, kuid ei jõutud nimedes kokkuleppele ja nii jäid nõlvadesse suured vundamendiplokid. Oli tellitud ka suurejooneline teine ehitusjärk – midagi vabaõhu “katedraali” taolist –, mis pidi selgitama memoriaali sisu Mahtra sõjast kuni Eesti "ühinemiseni" NSV Liiduga. Autorite kollektiivi täiendati uute liikmetega (Enn Põldroos) ja projekteerimine kestis üle kümne aasta. Teostati suuremõõtmelised maketid, sõlmiti sidemed Soomega, kust pidi saadama plastikreljeefide materjal. Töö jäi pooleli seoses Laulva revolutsiooniga ja Eesti Vabariigi taastamisega 1991. aastal.
Esimese Nõukogude okupatsiooni ajal 1940. aasta detsembris maeti Maarjamäele sadakond punaväelast ning toodi sõjalaevade Avtroil ja Spartak 1919. aastal hukatud meremeeste jäänused. Ning püstitati mälestusmärk, kuhu oli kirjutatud eesti ja vene keeles "siin puhkavad 3. – 5. II 1919. aastal Naissaarel miiniristlejate Spartak ja Avtroil 36 mahalastud meremehe põrmud."  
11. veebruaril 1945. aastal avati Maarjamäel Punalipulise Balti Laevastiku 35 meremehe ühishaual mälestussammas, mis oli taastatud 1940. aasta samba eeskujul.
Memoriaal asub reformimata riigimaal, obelisk ning kätereljeefidega püloonid kuuluvad vallasvarana Tallinna linnale.
23. augustil 2018. avati nõukogude-aegse Maarjamäe memoriaali kõrval Maarjamäe kommunismiohvrite memoriaal.
Tinajuurelised

Tinajuurelised (Plumbaginaceae) on sugukond kaheidulehelisi taimi.
Sugukonnas on 30 perekonda kokku 725 liigiga.
Kiili valla lipp

Kiili valla lipp on Eesti haldusüksuse Kiili valla lipp.
Lipp on kinnitatud 29. märtsil 1994.

Lipu kirjeldus

Lipp on ristkülikukujuline riidekangas, mis on horisontaalselt jagatud kolmeks osaks, ülemine ja alumine kolmandik on sinised, keskmine osa aga jaguneb omakorda kolmeks, valge-punane-valge.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11.
Regīna Ezera

Regīna Ezera (pseudonüüm, tegelikult Regīna Kindzule, sünninimi Regīna Šamreto; 20. detsember 1930 Riia – 11. juuni 2002 Ķegumsi lähedal) oli läti kirjanik.

Elulugu

Regīna Ezera (pseudonüüm tuleb lätikeelsest sõnast ezers 'järv') sündis puusepa ja koduperenaise tütrena. Ema poolt oli perekond pärit Latgalest, nii et läti keelt õppis Regīna alles koolis. 1944. aastal viidi ta koos vanematega Saksamaale põgenikelaagrisse, 1945. aastal naasis ta Riiga. 1950. aastal lõpetas ta kooli ja asus õppima Läti Riiklikus Ülikooliis ajakirjandust. Ülikooli lõpetas 1955. aastal.
1951. aastal abiellus ta endise leegionäri Jēkabs Lasenbergsiga ning kandis mõnd aega perekonnanime Lasenberga. 1958. aastal abiellus ta kirjaniku ja tõlkija Česlavs Kindzulisega ning sai perekonnanimeks Kindzule. Mõlemad abielud purenesid ning oma kolm tütart (sündinud 1951, 1955 ja 1957) kasvatas ta üles peamiselt üksi.

Kirjanduslik ja poliitiline tegevus

Esmalt töötas Ezera ajalehtede juures, hiljem pühendus täielikult kirjanduslikule tegevusele. Ta oli ka poliitiliselt aktiivne: 1960. aastail osales ta Riia Linna Töörahva Saadikute Nõukogu töös, 1976–1978 oli NLKP kohaliku komitee liige. 1970. ja 1980. aastail esindas Ezera Läti NSVd NSVL Kirjanike Liidus.
1988–1989 oli ta tegev Läti iseseisvuse taastamisel. 1995. aastal sai ta Läti Vabariigi Kolme Tähe ordeni.
Elu lõpus elas Ezera majanduslikult rasketes oludes, teda vaevasid terviseprobleemid ja depressioon.
Roberto Longhi Sihtasutus

Roberto Longhi Sihtasutus, aadressil Benedetto Fortini tänav 30 Firenze, on Itaalia teadlase Roberto Longhi lese poolt abikaasa testamendi juhtnööride täitmiseks 1971. aastal asutatud ühing. 
Õpetlane pärandas oma raamatukogu, fotokollektsiooni ja kunstikogu tulevastele põlvedele. Sihtasutuse peakorter asub Longhi poolt 1939. aastal omandatud "Il Tasso" villas. Villa oli koduks Longhile ja ta abikaasale, Lucia Loprestile, kes oli kirjanikuna tuntud Anna Banti nime all. Sihtasutuse eelistatud huvialaks on kunstiajalooline uurimistöö. Sihtasutus keskendub ka kunstnikele ja kunstiga seotud konkreetsele ainestikule, kaasa arvatud kaasaegne kunst ja kunstnikud. Sihtasutuse muuseum (pinakoteek) on avatud, eelneval kokkuleppel, ainult teadlastele ja teaduritele. Loomisest alates on sihtasutus väljastanud noortele teaduritele üle 300 stipendiumi.
Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit

Ajalugu

Rahvusvaheline Laskesuusatamise Liit moodustati 2. juulil 1993, kui Suurbritannia Rahvuslik Laskesuusatamise liit otsustas välja astuda Rahvusvahelisest Moodsa Viievõistluse Liidust UIMB-st (Union de Pentathlon Moderne et Biathlon), kuhu kuuluti 1953. aastast. See sai rahvusvahelise laskesuusatamise liidu loomise ajendiks. IBU loomisel valiti selle juhtkond ja sinna võeti 57 liikmesriiki, kes enne kuulusid UIMB-i. ROK siiski uut liitu kohe ei tunnustanud, vaid tegi seda alles 1998. aasta augustis. 
IBU tähtsaim tegutsev organ on iga kahe aasta tagant toimuv kongress.
Vöökäär

Vöökäär (ladina keeles gyrus cinguli, gyrus cingulatus) on vahetult mõhnkeha peale jääv ajukäär.
Neiupõlvenimi

Neiupõlvenimi on naise perekonnanimi enne esimest abiellumist.
Tartrasiin

Tartrasiin on toidulisaaine, mida kasutatakse toitudele värvuse andmiseks.
Selle E-tähis on E102, tähis rahvusvahelises värvainete indeksis C.I. 19140.
Tartrasiin on kollakas või punakas asovärv, mida kasutatakse töödeldud toidus, magustoitudes, jäätistes, marjahoidistes, maiustustes, puuviljakonservides, salatikastmetes, sinepis, marmelaadis, karastusjookides, jogurtites, kastmetes, närimiskummides, kosmeetikatoodetes, ravimite- ja vitamiinikapslites.
Tartrasiinil on kahjulik mõju laste aktiivsusele ja tähelepanuvõimele. See aine põhjustab ärritust, rahutust, unehäireid, keskendumis- ja õpiraskusi, naha- ja limaskestade ärritust, allergilist purpurpuna, nõgeslöövet, allergilist nohu, halvendab astmat, hüperaktiivsust, migreeni, nägemishäireid, ligesevalu, agressiivsust, käitumisprobleeme, pea- ja kõhuvalu ning iiveldust. 
Võimalik, et tartrasiin on kantserogeense või mutageense toimega. Norras ja Austrias on E102 lisaainena keelatud. 
Tartrasiini sisaldab näiteks karastusjook Tarhun.

Müüdid

Müütide kohaselt vähendab tartrasiin peenise suurust.
Töö ja Sotsiaalse Õigluse Partei

Partei ideoloogia

Partei pooldas rikaste kõrgemat maksustamist ja maksusüsteemi progressiivsemaks ennistamist. Peamiselt taotleti Saksamaal 1999. aastast toimunud ettevõtetele ja rikastele suunatud maksukärbete tagasi võtmist.

Valimistel

Esimest korda osales WASG valimistel oma nimekirjaga 2005. aasta Põhja-Rein-Vestfaali liidumaa valimistel, saades 2,2% häältest (mis jäi alla 5% valimiskünnise). 2005. aasta Saksamaa parlamendivalimiste eel moodustas WASG valimisliidu Saksamaa Demokraatliku Sotsialismi Parteiga (PDS), mis on endise Ida-Saksamaa valitseva partei Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei (SED) õigusjärglane. Saksamaa valimisseaduse pärast pidi PDS ennast Saksamaa Vasakparteiks (Die Linkspartei) ümber nimetama ja endistel Ida-Saksamaa liidumaadel kandideeris ühisnimekiri Die Linkspartei.PDSi nime all ja Lääne-Saksamaal Die Linkspartei nime all. Föderaalvalimisel võitsid nad kokku 54 kohta (8,7% häältest), neist 12 kohta kuulub WASG-le.
16.  juunil 2007 liitus Saksa Vasakparteiga. Uueks partei nimeks sai Die Linke.
Crotaphopeltis

Levila

Need suurte silmadega maod on levinud Sahara-taguses Aafrikas.
Hispania Tarraconensis

Ajalugu

Foiniiklased ja puunialased koloniseerisid Vahemere ranniku 8. kuni 6. sajandil eKr. Hiljem rajasid ka kreeklased piki rannikut kolooniaid. Roomlased saabusid 2. sajandil eKr.
Keiserlik Rooma provints Tarraconensis asendas Hispania Citeriori, mida valitses Augustuse reorganiseerimisega aastal 27 eKr hilise vabariigi konsul.
Selle keskus oli Tarraco (tänapäeva Tarragona Kataloonias). Kantaabria sõjad (29–19 eKr) tõid kogu Ibeeria Rooma ülemvõimu alla Tarraconensisesse. Astuurlased ja kantaabrid Ibeeria põhjarannikul olid viimased rahvad, keda tuli rahustada. Tarraconensis oli keiserlik provints ja eraldi kahest muust Ibeeria provintsist — Lusitaaniast (tänapäeva Portugal ilma põhjapiirkonnata, pluss Hispaania Extremadura) ja senatiprovints Baeticast, mis vastab Hispaania lõunaosale või Andaluusiale. Galba, kes oli keiser lühidalt aastatel 68–69, valitses provintsi aastast 61. Plinius Vanem oli Tarraconensise prokuraator (73). Diocletianuse ajal, aastal 293, jaotati Hispania Tarraconensis kolmeks väiksemaks provintsiks: Gallaecia, Carthaginensis ja Tarraconensis. Keiserlik provints Hispania Tarraconensis kestis kuni 5. sajandi sissetungideni, alates aastast 409, kui sueebid, vandaalid ja alaanid ületasid Püreneed, ning lõpetades Läänegootide kuningriigi rajamisega.
Sissetung põhjustas ulatuslikku metallide kasutamist, eriti kulla, tina ja hõbeda. Las Médulase uhtkullakaevandused näitavad, et Rooma insenerid töötlesid setteid väga suurel mahul, kasutades mitmeid kuni 48 km pikki akvedukte, et kasutada ümbritsevate mägede vett. Kiirete veevoogude suunamisega pehmele kivimile võisid nad hüdraulilise kaevandamise meetoditega (Ruina montium) suurel hulgal kulda eraldada. Kui kuld oli ammendunud, järgnesid nad maa-alustele püriidikihtidele tunnelite kaudu, kasutades tuleseadet, et lõhkuda palju kõvemaid kulda kandvaid kivimeid. Plinius Vanem annab hea ülevaate Hispanias kasutatavatest meetoditest, eeldatavasti tema enda tähelepanekute põhjal.

Religioon

Kõige populaarsem jumalus Hispanias oli Isis, talle järgnes Kybele, suur ema. Kartaago-foiniikia jumalused Melqart (nii päikese- kui ka merejumal) ja Tanit-Caelestis (emakuninganna võimalike kuu-sidemetega) olid ka populaarsed. Rooma panteon neelas identifitseerimise kaudu kiiresti kohalikud jumalused (Melqartist sai näiteks Hercules, keda kreeklased olid pikka aega võtnud oma Heraklese variandina). Baal Hammon oli Kartaago peajumal ja oli ka Hispanias tähtis. Egiptuse jumalad Bes ja Osiris leidsid ka kummardajaid.

Väljavedu

Tarraconensisest veeti välja metsamaterjali, kinaveri, kulda, rauda, tina, pliid, savinõusid, marmorit, veini ja oliiviõli.
Kuramaa piiskopkond

Moodustamine

Kuramaa piiskopkond loodi 1234. aastal, pärast seda, kui kurelased olid end Riia piiskopi ja Mõõgavendade ordu võimu alla andnud.

Territoorium

Piiskopkond asus Kura poolsaarel ning selle stift (piiskopi ilmaliku võimu ala) oli jaotatud Liivi ordu valdustega kolmeks osaks. Selle suuruseks umbes 4500 km², sealhulgas kuulus selle alla ka Ruhnu saar. Keskus asus Piltenes. Piiskopkonna diötseesi kuulusid orduvaldustest Kuldīga ja Vindavi komtuurkonnad ning Grobiņa ja Kandava foogtkonnad.
Piiskopkonna eripäraks võrreldes teiste Vana-Liivimaa omadega oli see, et sealne aadelkond moodustas kaks korporatsiooni: Aizpute ja Piltene rüütelkonnad.

Likvideerumine

Kuramaa piiskopkonna eelviimane piiskop Johann IV, kes oli ühtlasi Saare-Lääne piiskop, müüs oma valdused 1559. aasta lõpul Taani kuninga vennale hertsog Magnusele. Too, ehkki usutunnistuselt protestant, oli viimane vormiliselt katoliiklik Kuramaa piiskop. 
Magnus valitses aastatel 1570–1577 Moskva tsaaririigi vasallriigi Liivimaa kuningriiki, kuid pärast Liivi sõja lõppu lahkus Põhja-Eestist ning asus 1578. aastal Kuramaale ja tunnistas end Rzeczpospolita vasalliks. Erinevalt tema teistest valdustest Liivimaa kuningriigis suutis ta oma Kuramaa valdused säilitada kuni surmani 1583. aastal. Seejärel langes senine Kuramaa piiskopkond ehk Piltene stift Rzeczpospolita vasalli Kuramaa hertsogiriigi võimu alla, kuigi Taani püüdis seda kuni 1585. aastani edutult endale nõuelda. Poola kuningas määras Kuramaa asevalitsejaks Johann Behri. 1585. aastal loovutas Taani kuningas Frederik II sõlmitud Kronenbergi lepingu ja 30 000 taalri eest kõik õigused Piltene üle Rzeczpospolitale.
Aleksandr Zõkov

Peamised saavutused

Töötades omaaegses Siberi akadeemilises teaduskeskuses Novosibirskis, avaldas Zõkov 1969. aastal esimese vene keeles kirjutatud monograafia graafiteooriast.  Sellest sai ta hüüdnime „vene Harary“. Tema teine, kokkuvõtlik graafiteooriaalane monograafia  on tõlgitud ka inglise keelde. Zõkovi arusaam graafi struktuurist sarnaneb struktuurisemiootikas kasutatavaga. Aleksandr Zõkov on avaldanud töid algebrast ja matemaatika filosoofiast  . 1980. aastatest alates on korraldanud osavõtjaterohkeid graafiteooriaalaseid „Odessa seminare“, millest kujunes välja omaette koolkond.
Osales Frank Harary vastuvõtul Tallinna Botaanikaaias 1989. aasta kevadel ja esines Eesti esimesel graafide ja rakenduste konverentsil 1991. aasta kevadel Käärikul.
Valimisringkond nr 5

Valimisringkond nr 5 on Riigikogu valimiste ringkond, mis hõlmab Hiiu, Lääne ja Saare maakonna.

1992. aasta Riigikogu valimised

Ringkond hõlmas Harju ja Rapla maakonna (praegu 4. ringkond). Ringkonnas oli saadaval 10 mandaati.

1995. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 8 mandaati.

1999. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 6+1 mandaati.

2003. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.

2007. aasta Riigikogu valimised

Ringkonnas oli saadaval 7 mandaati.
Need vanad armastuskirjad

Film arvudes

1992. aastal kogus film Eesti kinodes 58 100 vaatajat, olles sellega aasta vaadatuim film.
Alabastron

Alabastron on kumera põhja ja lameda suuga salv- või õlipudel, mida kanti paela otsas kaelas.
Alabastroneid kasutati Vana-Egiptuses ja Vana-Kreekas, neid on leitud ka Assüüria, Palestiina, Süüria ja etruskide riigi aladelt.
Alabastroneid valmistati algselt alabastrist ja hiljem ka savist, klaasist või metallist.
Päevakivi

Päevakivi on silikaatsete kivimit moodustavate mineraalide rühm.
Päevakivid on kõige olulisemad kivimit moodustavad mineraalid, neist koosneb 60% maakoorest. Päevakivid kuuluvad väga paljude kivimite koostisse, peaaegu kõik tardkivimid sisaldavad päevakive. Erandeiks on ultraaluselised ning harvaesinevad leeliskivimid. Peaaegu täielikult koosneb päevakividest näiteks tardkivim anortosiit. Et päevakivid on tardkivimeis nii levinud, kasutatakse neid ka tardkivimite klassifitseerimiseks (QAPF-diagramm). Päevakivid moodustavad suure osa ka moondekivimite koostisest ning hoolimata suhteliselt kergest murendatavusest on nad purdsetetes (liivas ja kruusas) kvartsi järel tähtsuselt teiseks mineraalirühmaks.
Hoolimata sellest, et nimetuses sisaldub sõna "kivi", on tegemist mineraalide, mitte kivimitega.
Päevakivi on tavaline lähteaine keraamika ja geopolümeeride tootmisel. Geoloogias ja arheoloogias kasutatakse päevakivi termoluminestsentsdateerimisel ja optilisel dateerimisel.
2005. aastal oli maailma suurim päevakivitootja Itaalia, kes andis ligi viiendiku maailmatoodangust. Itaaliale järgnesid Türgi, Hiina ja Tai.

Keemia

Enamasti jagatakse päevakivid koostise alusel kahte rühma, milleks on leelispäevakivid ehk kaalium-naatriumpäevakivid ((K,Na)[AlSi₃O₈]) ning plagioklassid ehk naatrium-kaltsiumpäevakivid (Na[AlSi₃O₈] – Ca[Al₂Si₂O₈]). Leelispäevakivid ei ole leeliselised keemilises mõttes, nimi tuleb sellest, et kaalium ja naatrium on leelismetallid. Tavaliselt kujutatakse päevakivide koostist kolmnurkdiagrammil, mille nurkadeks on K[AlSi₃O₈] (ortoklass, Or), Na[AlSi₃O₈ (albiit, Ab) ning Ca[Al₂Si₂O₈] (anortiit, An). Leelispäevakivides ei ületa plagioklassi osatähtsus kümmet protsenti ning vastupidi, plagioklassides ei ole leelispäevakivi komponenti üle kümne protsendi. Albiiti peetakse enamasti plagioklasside hulka kuuluvaks, kuid kindlat piiri leelispäevakivide (peamiselt ortoklasside) ja plagioklasside vahel pole, mistõttu ka albiit või vähemalt osa albiidi kaasatakse väljast mõnikord leelispäevakivide hulka.
Kokkuvõtvalt väljendatakse päevakivide keemilist valemit nii: M[Al(Al,Si)₃O₈], kus "M" on kaalium, naatrium, kaltsium, baarium, rubiidium, strontsium või raud.

Omadused

Päevakivid on enamasti valget värvi. Graniidile punaka tooni andev kaaliumpäevakivi on värvunud punaseks tänu lisanditele. Päevakivide kõvadus Mohsi astmikul on 6. Nad kuuluvad trikliinsesse ja monokliinsesse süngooniasse. Päevakividel on hea kahesuunaline lõhenevus.
Päevakivide hulka kuuluvad mineraalid on näiteks sanidiin, ortoklass, mikrokliin, albiit, anortiit, andesiin jne.
Päevakivide murenemisel tekivad savimineraalid. Tardkivimite koostises olnud kvartsist saab murenedes liiv. Seetõttu ongi liiv ja savi nii levinud setted.
Evald Laasi

Evald Laasi (25. oktoober 1931 Tallinn – 29. jaanuar 1993 Tallinn) oli eesti ajaloolane.

Elulugu

Evald Laasi lõpetas aastal 1955 Tartu Riikliku Ülikooli ajaloolasena. Ta kaitses aastal 1967 ajalookandidaadi väitekirja. Ta töötas teadurina aastatel 1961–1969 ja 1987–1991 Eesti Teaduste Akadeemia Ajaloo Instituudis, aastatel 1969–1980 EKP Keskkomitee Partei Ajaloo Instituudis, aastatel 1980–1987 Eesti Maaviljeluse ja Maaparanduse Teadusliku Uurimise Instituudis.
Laasi uuris peamiselt põllumajanduse arengut 20. sajandil. Töötades pikka aega EKP KK Parteiajaloo Instituudis (PAI-s), erines ta teistest tunduvalt oma allikakriitiliste taotluste tõttu. 1960. aastatel sai ta tuntuks kriitikaga Nõukogude Liidu ametliku põllumajandusstatistika kohta, mis moonutas tunduvalt põldude saagikusnäite, eriti võrreldes Eesti Vabariigi ajaga. 1980. aastate lõpus oli Laasi üks aktiivsemaid perestroika-poliitikaga kaasaminejaid ning avaldas suure hulga materjale eestlaste represseerimise ning sundkollektiviseerimise kohta.

Isiklikku

Evald Laasi isa oli Eesti Vabariigi ja NSV Liidu sõjaväelane Evald Heinrich Laasi (1907–1976).
Üldisuskvantor

Üldisuskvantor (sümbol \forall) on predikaatloogikas sümbol, mille abil väljendatakse, et miski on tõsi kõige kohta (või kõige asjasse puutuva kohta).