google/wiki40b huggingface dataset:
Anri Rulkov

Anri Rulkov (16. juuni 1972 Tallinnas – 1. aprill 2008) oli eesti filmirežissöör.
Rulkov lõpetas Tallinna Ülikooli filmi ja video õppetooli Rein Marani dokumentalistide kursuse 2001. aastal.
Filmiga tegeles Anri Rulkov 12 aasta vältel. Ta tegi kolm lühifilmi: "Juliet", "Helmut" ja "Hirm". Samuti oli ta paljude filmide monteerija ja mitme telesarja režissöör. Surres oli Rulkov just alustanud tööd kahe pika mängufilmiga "Soovide puu" ja "Kuidas paraneda fotograafiast", mida ta tegi kultuurkapitali "Ela ja sära" stipendiaadina.
"Tõenäoliselt talle antud loomeaja nappus tingis tema filmide tugeva intensiivsuse ja nüüd tagantjärele tunnistades ka väga tundliku ja ausa maailmakäsitluse," iseloomustas Rulkovi loomingut Katrin Maimik. "Rulkovi mahult vähese loomingu erikaal suudab vajutada sünge jälje eesti filmilukku," kirjutas postuumse filmialbumi arvustuses Tarmo Teder. "Anri Rulkov liikus oma filmides mööda ühiskonna prügimägesid, mööda lagunenud hooneid, mööda ääremaade külasid, mööda vanadekodusid ja hooldusasutusi," kirjeldas tema loomingut albumis Raimo Jõerand.
Vaskrääma mõis

Vaskrääma mõis (saksa keeles Waldhof) oli rüütlimõis Pärnu kihelkonnas Pärnumaal.
Mõis rajati 19. sajandil Surju mõisast eraldatud alast.
Narva PSK

Narva PSK (Narva Paemurru Spordikool) on Narvas asuv Eesti jäähokiklubi, mis mängib Meistriliigas. Klubi asutati 1976. aastal. Klubi haldab Narva Paemurru Spordikool, millel on ka oma jäähoki osakond.
Klubi koduväljak on Narva jäähall.
Gliia

Gliia (vanakreeka sõnast γλία, γλοία 'liim') ehk neurogliia on närvisüsteemi kude, millel on perifeerses ja kesknärvisüsteemis mitu tugifunktsiooni, sealhulgas närvijätkete elektriline isoleerimine, rakuvälise keskkonna reguleerimine ja kaitsefunktsioon.
Gliiarakkudeks ehk gliotsüütideks nimetatakse närvisüsteemi rakke, mis ei ole närvirakud. Gliiarakke on mitut tüüpi. Need erinevad omavahel funktsiooni, ehituse ja asukoha poolest.
Esimesena kirjeldas gliia rakke saksa patoloog Rudolf Virchow 1856. aastal. 
Gliiarakud moodustavad kesknärvisüsteemi ruumalast poole. Inimese ajus on umbes 86 miljardit närvirakku ja ligikaudu 85 miljardit gliiarakku, kusjuures gliiarakkude ja närvirakkude vahekord on aju eri osades oluliselt erinev. Näiteks ajukoores on gliiarakke umbes 3,7 korda rohkem kui närvirakke, samas kui väikeajus on närvirakke gliiarakkudest üle nelja korra rohkem.
Šantari saared

Šantari saared (vene Шантарские острова) on asustamata saarestik Ohhoota mere Uda lahe ja Tuguri lahe suudmes.
Saarestik koosneb 15 saarest kogupindalaga umbes 2400 km². Saared on mägised: suurim kõrgus on 720 m (Vesjolaja mägi Suur-Šantaril). 12 kõige suuremat saart on kõik vähemalt 90 meetrit kõrged.
Saarestikku kuuluvad Suur-Šantar (1790 km²), Feklistovi saar (372 km²), Väike-Šantar (100 km²), Belitši (70 km²), Prokofjevi (40 km²), Kussovi (10 km²), Sahharnaja Golova (6 km²), Južnõi (3 km²), Ptitši (3 km²), Severnõi (1 km²), Sredni (alla 1 km²), Utitši (alla 1 km²) ja Medveži saar (alla 1 km²).
Mandrist eraldavad saari Šantari meri ja Lindholmi väin. Viimane on kõige kitsamas kohas 5 kilomeetrit lai. Šantari mereks nimetatakse Suur-Šantari ja Feklistovi saare ning mandri vahele jäävat ala, kus paikneb enamus ülejäänuid, väikesi Šantari saari.
Saared koosnevad liivakivist ja kildast.
Suurematel saartel kasvavad lehisemetsad, kuusikud ja kääbusseedermännimetsad. Seal elab ohustatud linnuliike.
Halduslikult kuuluvad saared Venemaale Habarovski kraisse Tuguri-Tšumikani rajooni.
2010. aastal plaanitakse Šantari saared muuta rahvuspargiks.

Ajalugu

Šantari saared on küll asustamata, kuid mandril elavad nivhi kalamehed on neid ammuilma tundnud kalapüügikohana.
Muu maailma jaoks avastas need saared vene maadeavastaja Ivan Moskvitin, kes koos rühma kasakatega Amuuri suudmest põhja poole purjetas ja tagasitulekul 1640. aasta aprillis saarteni jõudis. Moskvitin teatas oma avastusest Tomskis asuvale vojevoodile vürst Štšerbatovile. Moskvitini aruande põhjal valmis 1642. aasta märtsis Venemaa esimene Kaug-Ida kaart.
Venelased uurisid saari põhjalikult ajavahemikus 1711–1725.
Adam Mickiewiczi ülikool

Adam Mickiewiczi ülikool (varem ka Poseni ülikool, Poznańi ülikool; poola keeles Uniwersytet im. Adama Mickiewicza w Poznaniu) on ülikool Poolas Poznańis. Kool nimetati Adam Mickiewiczi auks 1955.
Ülikool asutati 1919.
Ülikoolis õpib üle 40 000 üliõpilase (seisuga umbes 2010).
Margus Tuuling

Margus Tuuling (26. detsember 1941 Häädemeeste – 2. aprill 2015) oli eesti näitleja ja lavastaja.
Ta lõpetas aastal 1960 Pärnu 1. Keskkooli, aastal 1965 Tallinna Riikliku Konservatooriumi lavakunstikateedri ja aastal 1987 Leningradi Kultuuriinstituudi aspirantuuri, ta oli pedagoogikakandidaat.

Isiklikku

Ta oli aastast 1965 abielus endise näitleja ja hilisema teleajakirjaniku Anne Tuulinguga.
Bulgaarid

Bulgaarid olid turgi hõimud. 
6.– 7. sajandil asusid algbulgaaride rändhõimud Aasovi merd piiravais steppides. 
Ajavahemikus 630 kuni 635 suutis khaan Kubrat ühendada peamised bulgaari hõimud, luues võimsa konföderatsiooni Suur-Bulgaaria, tuntud ka kui Onoguuria.
Kasaaride tugeva surve all lagunes Suur-Bulgaaria aastal 668. Osa bulgaare rändas Balkani poolsaarele ja osa põhjasuunas.
Aastal 680 asutas Asparuh pärast Ongali lahingut Doonaust lõunas Bütsantsi territooriumil Esimese Bulgaaria tsaaririigi. 7. ja 10. sajandi vahel sulandusid bulgaarid järk-järgult slaavlaste hulka, võttes omaks lõunaslaavi keele ja pöördudes aastal 864 Boris I ajal kristlusse.
Põhjasuunas rännanud bulgaarid jõudsid 8. sajandil Volga keskjooksu ja Kama jõe aladele, kus aja jooksul segunesid kohalike soome-ugri hõimudega (mokšad ja ersad) ja muutusid paikseteks ning moodustasid Volga-Bulgaaria riigi.
Wartmann

Wartmann oli aadlisuguvõsa. 
Suguvõsast on teada Hans Wartmann, kes tuli Eestimaale umbes 1580, olles sakslastest moodustatud palgasõdurite salga komandör. Hans teenis palgasõdurite komandörina Rootsi kuningat Johann III. 1585 sai Hans Rootsilt aadlitiitli. Hans sai oma valdusse Pikaküla, Põllküla ja Vaeküla mõisa. 
Suguvõsa kanti 1746 Eestimaa, Liivimaa rüütelkonna aadlimatriklisse.
Sleepy Sleepers

Muusikal

Bändi tegemistest jutustav rokkmuusikal "Kuka Mitä Häh?" esietendus Lahti Sibeliustalos 8. oktoobril 2013. Tõsielul põhineva fantaasialoo stsenaariumi kirjutasid Mato Valtonen, Sakke Järvenpää ja Sibeliustalo programmijuht Jalle Niemelä, kes oli ühtlasi muusikali lavastaja. Muusikali peategelaseks on bändiga pikka aega koos tuuritanud roudie Pulu Asunmaa.
Peaosades mängisid Markku Häkkinen (Pulu), Roope Salminen (Mato), Ilari Hämäläinen (Sakke) ja ansambel PMMP laulja Mira Luoti (Saara). Koreograaf oli Hilppa Lampi ja dirigent Costello Hautamäki. Muusikal etendus kaksteist korda 2013. ja kuus korda 2014. aastal.
Annual Gulf Breeze UFO Conference

Annual Gulf Breeze UFO Conference on iga-aastane üritus, mida korraldab organisatsioon MUFON (Mutual UFO Network) Floridas mõnes Gulf Breeze'i piirkonnas olevas linnas.
Gulf Breeze on sagedane UFO-nähtuste toimumise piirkond. See võib olla seotud sellega, et lähedal asuvad sõjaväebaasid, kust saadetakse välja erinevaid lennumasinaid, sealhulgas alles katsetatavaid.
Tasandi inversioon

Tasandi inversioon ehk tasandi peegeldus ringjoone suhtes on üks tasandi teisendustest.
Erinevalt tavalistest peegeldustest on inversiooni puhul peegeldustelje asemel inversiooniringjoon. Olgu selleks ringjoon keskpunktiga koordinaatide alguspunktis O ja raadiusega r. Sellise ringjoone võrrand on x²+y²=r².
Inversiooni mõiste on üldistatav kõrgemamõõtmelistesse ruumidesse.

Definitsioon

Tasandi teisendust, mis seab igale punktile X vastavusse punkti X' kiirel OX ja mille kohavektori pikkusel on omadus |OX|•|OX'|=r², nimetatakse tasandi inversiooniks ringjoone x²+y²=r² suhtes.
Dmitri Segal

Dmitri Segal (Дмитрий Михайлович Сегал, sündinud 1938. aastal Moskvas) on juudi rahvusest vene filoloog ja semiootik.
Ta osales Tartu-Moskva semiootikakoolkonna suvekoolides Käärikul.
Ta elab alates 1970. aastast Iisraelis.
Bartmann-kann

Bartmann-kann ehk habemikkann, ka Bellarmino-kann on reljeefse habemikmaskiga kaunistatud kõhuka kujuga ja soolaglasuuriga kaetud kivikeraamikakann. Seda tüüpi kannusid valmistati Saksamaal Reini aladel, eelkõige Kölnis 16.–19. sajandil ja neid kasutati õlide, hapete, droogide ja muude vedelike hoidmiseks.
Bellarmino-kannuks nimetati nõu protestantlikes maades Itaalia jesuiidi teoloogi kardinal Roberto Bellarmino järgi, kes arvati olevat groteskse habemikuportree prototüübiks.
Habemikkanne ja -kannude katkendeid on leitud varauusaja arheoloogilises materjalis Tallinnas, Tartus, Viljandis jm.
Ljudmila Petruševskaja

Isiklikku

Tema vanaisa Nikolai Jakovlev (1892–1974) oli vene keeleteadlane.
Ahtriskeloik

Ahtriskeloik (ka Kõve lõugas, Adriska järv) on Saare maakonnas Saaremaa vallas Karala külas asuv järv. Selle pindala on 4,1 ha.
Frankonia

Kaubandus-Tööstus Aktsiaselts Frankonia oli äride sisekujunduste ning vaateakende loomisele spetsialiseerunud eesti ettevõte.
Aastatel 1937-1940 oli nende kujundajaks kunstnik Jaan Siirak. Ettevõttel olid oma klaasi-, metalli- ja puutöökojad. 1937. aastast tegutses varem Petrooleumi tänav 4 tegutsenud ettevõte aadressil Narva mnt 15. 1936. aastast oli ettevõtte direktor Aleksander Oinas. 1940. aasta ettevõte natsionaliseeriti ning jätkas tegutsemist peeglitööstus Frankoniana.
Christian VI

Elulugu

Oldenburgi dünastiast pärinev Christian VI sündis Taani kuninga (1699–1730) Frederik IV ja Mecklenburg-Güstrow' printsessi Louise pojana.
Christian VI oli üks ebapopulaarsemaid Taani kuningaid. Ta üritas rahvale peale suruda pietismi ning kehtestas 1733. aastal riigis sunnismaisuse.
Ta laskis rajada Taani mitmeid silmapaistvaid ehitisi: Christiansborgi lossi, Hirschholmi (Hørsholmi) lossi ning Ermitaaži jahilossi.
Tema valitsusajal ajas Taani rahumeelset välispoliitikat ning hoidis neutraalsust.
Christian suri 6. augustil 1746, ning maeti Roskilde toomkirikusse. Tema klassitsistliku sarkofaagi ja hauamonumendi valmistas skulptor Johannes Wiedewelt.
Tema järgi on nimetatud Kristiansundi linn Norras.
Sildalaldi

Sildalaldi ehk dioodsild on alaldi, mis koosneb enamasti dioodide rühmast, mis on ühendatud sisend- ja väljundklemmide vahele. Plussväljundklemmi külge on ühendatud dioodide katoodid ja miinusväljundklemmi külge dioodide anoodid. Iga sisendklemmi külge on ühendatud ühe dioodi anood ja teise katood.
Sildalaldeid kasutatakse igasuguse võimsusega toiteallikates, vahelduvvoolumuundurites ja ka alalisvoolulülitina.
Sildalaldi leiutas saksa füüsik Leo Graetz (1856–1941). Tema järgi on sildalaldit nimetatud ka Graetzi lülituseks.

Ühefaasiline sildalaldi

Ühefaasilise pinge alaldamiseks mõeldud sildalaldi koosneb neljast dioodist, mis moodustavad täisperioodalaldi. Sisendile vahelduvpinge andmisel tekib väljundis pulseeriv alalispinge. Väljundpinge  pulseerib suures ulatuses.
Ühefaasilise sildalaldi puudus peale suure pulsatsiooni on dioodidel tekkiv suhteliselt suur päripingelang. Sel põhjusel rakendatakse mõnikord ühekvadrandilisi osaliselt tüüritavaid sildalaldeid, milles kasutatakse kaht dioodi ja kaht türistori.

Kolmefaasiline sildalaldi

Kolmefaasilises alaldis pinge korral on faasid omavahel nihkes, mistõttu väljundpinge on palju paremini silutud. Seetõttu võib silukondensaator olla märksa väiksema mahtuvusega kui ühefaasilisel alaldil (või hoopis puududa). Heade tehniliste näitajate tõttu kasutatakse suurtel võimsustel kõige laialdasemalt just kolmefaasilist sildalaldit, kuna sellel on ka kõrge võimsustegur ja võrdlemisi lihtne ehitus.
Tänapäeval kasutatakse sildlülitustes dioodide asemel sageli transistore ja türistore. 
Dioodalaldid ei võimalda energia tagastamist vahelduvvooluvõrku ja dioodide kommutatsiooni tõttu sisaldab nende sisendvool kõrgemaid harmoonilisi. Transistorlülititel põhinevate sünkroonalaldite kasutamisega saab need puudused kõrvaldada.
Kenneth Clarke

Isiklikku

Ta on lesk (abikaasa suri aastal 2015). Ta on poja ja tütre isa.
IPC

Standardid

IPC standardeid kasutab elektroonikatööstus. IPC-A-610 Elektroonika Koostude Vastuvõetavuse Kriteeriumid, standardit kasutatakse üle maailma elektroonikaseadmete tootjate poolt. Üle maailma on üle 3600 koolitaja, kes on sertifitseeritud standardit õpetama ja kontrollima. Standardeid luuakse tööstusest tulnud vabatahtlike komiteedes. Töörühmasid on loodud Hiinas, Ameerika Ühendriikides ja Taanis.
Astangu

Ajalugu

Kõige vanemad kirjalikud märkmed nüüdse Astangu asumi piirkonna kohta pärinevad 1561. aastast. Sel aastal liideti Kotipere talu Rootsi kuninga Erik XIV käsul lähiümbruses asuvate talude maadega. Talumaad anti Tallinna raehärrale Johann Snedmannile ning 1585. aastaks oli neist välja kujunenud väikemõis. Hilisemal ajal liideti kunagisele Kotipere talule kuulunud maad Harku mõisaga.
Lisaks Kotipere talule on piirkonna üheks vanimaks taluks Kaldapea talu. Mitmed tänapäevased kohad on saanud nime kunagi Astangul asunud talude järgi (näiteks Rehe, Kivinuka, Kotermaa).
1915. aastal alustati Peeter Suure merekindluse laskemoonaladude rajamist Astangu piirkonda, mille ehitustööd katkesid pärast tsaarivalitsuse kokkuvarisemist. Laskemoonaladude ehitamiseks toodi Astangule 5000 töölist Valgevenest ja Pihkvamaalt, lisaks osalesid töödes Austria päritolu sõjavangid. Tööliste tulekuga kaasnes väikese elektrijaama rajamine, mis tähendas, et ka ümbruskonnas asunud talud said ligipääsu elektrile. Laskemoonaladude rajamine tekitas kohalikele elanikele palju tüli, sest aeglaselt liikuvad puuküttega auruvedurid tõid kaasa tuleohu ning elanikud pidid seepärast olema pidevas valves. Pärast esimese maailmasõja lõppu lammutati tööliste barakid ja muud ehitised ning sõjaväerajatis jäi aastakümneteks tühjalt seisma. Laskemoonalaod võeti sama eesmärgiga uuesti kasutusele Nõukogude ajal.

Territoorium

Astangu maastiku teeb eriliseks järsult tõusev, 6–10 meetri kõrgune paekallas. Asumi põhja- ja idaosas on kergliiklusteed, mis kulgevad mööda vanu raudteeharusid. Varem Astangut läbinud raudtee on likvideeritud.

Astangu asumi tänavad

Asumit läbivad Astangu tänav, Jalami tänav, Kadaka tee, Kotermaa tänav, Moonalao tänav, Paldiski maantee, Rehe tänav ja Rehe põik, Tagala tänav ning Harkumetsa tee.

Haridus ja kultuur

Asumis aadressil Astangu 27 asub Astangu Kutserehabilitatsiooni Keskus, kus õpetatakse erivajadustega inimestele tööoskusi.
The Coca-Cola Company

The Coca-Cola Company on Ameerika Ühendriikide päritolu rahvusvaheline joogitööstuse ettevõte, mis on tuntud Coca-Cola tootjana.
Coca-Cola Company aktsiad on noteeritud New Yorgi börsil, aktsia hind kuulub Dow Jonesi tööstuskeskmise indeksisse.
Ettevõtte peakontor asub Georgia osariigis Atlantas.
Härma-varjusamblik

Härma-varjusamblik (Chaenotheca cinerea) on samblik. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Teda leidub soostuvate metsade angervaksa kasvukohatüübis ja salumetsade tüübirühmas.
Soome arhitektuurimuuseum

Soome arhitektuurimuuseum (soome keeles Suomen rakennustaiteen museo) on arhitektuurimuuseum Soomes Helsingis aadressil Kaserngatan 24.
Muuseum asutati 1956 Soome Arhitektide Liidu eestvõttel.
Muuseumi direktor on Juulia Kauste.
Kaljo Alaküla

Kaljo Alaküla (20. aprill 1923 Narva – 26. mai 2016) oli eesti lendur, vabadusvõitleja, majandijuht ja ettevõtja.

Isiklikku

Tema abikaasa oli Vaike Vahi, nende lapsed on Ruth Alaküla ja Kristjan Alaküla.
Dukora

Ajalugu

Algul Kęsgailadele ja hiljem Sapiehadele kuulunud asula jagunes XVI sajandil Zaviszade ja Szemiotite vahel. Dukora kuulus toona Minski vojevoodkonda ja Minski maakonda. XVII sajandi alguses pärisid Szemiotidele kuulunud osa asulast Ogińskid. Teine pool Dukorast kuulus jätkuvalt Zaviszadele. Aastal 1660 suri Marcjan Michał Ogiński ja tema osa valdusest läks üle Krzysztof Stanisław Zawiszale. Peale seda oli terve Dukora ühe omaniku käes.
Aastal 1793 läks alev teisel Poola jagamisel Vene impeeriumi koosseisu. Dukora hakkas kuuluma Minski kubermangu. Aastal 1791 läks alev Osztorpide valdusesse ja sellest sai iseseisva mõisa süda. Aastast 1800 on teada, et alevis asusid õigeusu ja katoliku kirik, seal asus ka juutide kool. Seal peeti neli korda aastas laata, XIX sajandi esimesel poolel valmis mõisa uus häärber, mõisnik asutas alevisse tsirkuse ja raamatukogu.
Aastal 1864 konfiskeeriti katoliku kirik ja anti see Moskva patriarhaadi käsutusse. Aastal 1874 läks Dukora hollandlase Hartingi valdusesse. Aastast 1876 on teada, et Dukoras olid veski ja kolm kõrtsi.
Aastal 1919 läks alev Valgevene NSV koosseisu, kus sellest sai 1924. aastal  küla. Teise maailmasõja ajal ründasid Dukorat nõukogude partisanid, kes põletasid maha sõjalist tähtsust mitteomava Dukora mõisa peahoone.
Erika (eesnimi)

Erika on naisenimi. Nime Erika nimepäev on 18. juuli.

Nime levik Eestis

2018. aasta 1. jaanuari seisuga oli eesnimi Erika 1307 naisel. Erika on populaarsuselt 141. naisenimi.
Vanim Erika on vanuserühmas 85+, noorim vanuserühmas 0–4.
Erika on keskmiselt 50 aasta vanune (mediaanvanus on 52).
Kõige populaarsem on eesnimi Erika vanuserühmas 85+, kus neid on 10 000 elaniku kohta 24,52.
Kõige rohkem on eesnimega Erika sündinuid juulis, kokku 126.
Kõige populaarsem on eesnimi Erika Pärnu maakonnas, kus neid on maakonna 10 000 elaniku kohta 16,41.
Voldemar Röding

Voldemar Röding (4. november 1908 Tallinn – 7. juuli 1991 Tallinn) oli eesti poksija.
Röding oli kergekaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) Eesti meister (1933). Ta sai Eesti meistrivõistlustel keskkaalus (kuni 135 naela ehk 61,2 kg) neli korda II koha (1932–1935) ja kaks korda III koha (1929 ja 1931).
Röding osales kaks korda Eesti–Soome maavõistlustel (1929 ja 1938) ning kaotas mõlemad oma kohtumised punktidega. Ta osales ühe korra Eesti–Läti maavõistlustel (1934) ning kaotas oma kohtumise punktidega. Ta osales ühe korra Eesti–Leedu maavõistlustel (1934) ning võitis oma kohtumise punktidega.

Isiklikku

Poksija Alfred Röding oli Voldemar Rödingu vend.
Vilisuu tänav

Vilisuu tänav on tänav Tallinnas Lasnamäe linnaosas Laagna asumis.
Vilisuu tänav sai praeguse nime 19. juulil 1994. Tänav nimi pärineb mütoloogiast. Vilisuu on üks külmataadi sünonüüme. Enne seda oli tänava nimi alates 7. septembrist 1979 Tehumardi tänav.
Kelsey Nakanelua

Kelsey Nakanelua (sündinud 17. mail 1967) on Ameerika Samoa kergejõustiklane.
Kelsey Nakanelua osales 2000. aasta suveolümpiamängudel 100 m jooksus, kus ta jäi ajaga 10,93 oma jooksu viimaseks ja järgmisse vooru ei pääsenud. Ta osales ka 2004. aasta suveolümpiamängudel, kus ta jäi 100 meetri jooksus ajaga 11.23 üldkokkuvõttes 75-ndaks ning 2. vooru ei pääsenud.

Isiklikku

Kelsey Nakanelua on 178 cm pikk ja kaalub 79 kg.
Hans-Georg Gadamer

Hans-Georg Gadamer (11. veebruar 1900 Marburg – 13. märts 2002 Heidelberg) oli saksa filosoof. Tema tuntuim teos on 1960. aastal ilmunud "Tõde ja meetod" ("Wahrheit und Methode").
Indrek Treufeldt

Indrek Treufeldt (sündinud 16. mail 1969) on eesti ajakirjanik.

Hariduskäik

Indrek Treufeldt lõpetas 1993. aastal Tallinna Tehnikaülikooli elektroonikainsenerina ning 1996. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanikuna.
2012. aastal sai filosoofiadoktori kraadi tööga "Ajakirjanduslik faktiloome erinevates ühiskondlikes tingimustes".

Töökäik

Tööd ajakirjanikuna alustas ta 1986. aastal Eesti Raadios.
Aastail 1994–1995 oli ta president Lennart Meri pressiesindaja.
Aastatel 1996–2002 oli ta Eesti Televisiooni toimetaja-saatejuht, 2003–2007 ETV korrespondent Brüsselis.
Aastatel 2009–2016 juhtis Indrek Treufeldt ETV-s vestlussaadet "Kahekõne".
2007. aastast teleajakirjanduse õppejõud Tallinna Ülikooli Balti Filmi- ja Meediakoolis (BFM).
Eesti Akadeemilise Ajakirjanduse Seltsi aseesimees.

Isiklikku

Indrek Treufeldt abiellus detsembris 2016 Kaire Rääguga.
Manon Lescaut

"Manon Lescaut" (täielik pealkiri "Histoire du chevalier Des Grieux et de Manon Lescaut" ("Chevalier Des Grieux' ja Manon Lescaut' lugu")) on Antoine François Prévost' romaan, mis moodustab tema seitsmeköitelise teose "Mémoires et Aventures d'un homme de qualité qui s'est retiré du monde" ("Ühe ilmaelust eemaldunud aadlimehe mälestused ja seiklused", kirjutatud 1728–1731) viimase köite.
Teose esmatrükk ilmus 1731 Amsterdamis.
Lauri Leesi väitel on "Manon Lescaut" kõigi aegade loetavaim armastusromaan.
Raamatu ainetel on kirjutatud mitu ooperit, sealhulgas Giacomo Puccini "Manon Lescaut" ja Jules Massenet' "Manon".
Kertu Sillaste

Elukäik

Kertu Sillaste on lõpetanud Eesti Kunstiakadeemia tekstiili eriala 1996. aastal. 1997. aastal õppis ta Pariisis Duperré Kõrgemas Tarbekunstikoolis (École Supérieure des Arts Appliqués Duperré) gobelääni. Aastal 2009 õppis ta Eesti Kunstiakadeemia Avatud Akadeemias Viive Noore illustratsioonikursusel. 2017. aastal lõpetas Sillaste Tallinna Ülikooli magistriõppe kunstiõpetajana. 2002–2014 töötas Tallinna Keskraamatukogus kunstnikuna, alates 2014. aastast juhendab Eesti Lastekirjanduse Keskuse kunstikambrit.

Liikmesus

Kertu Sillaste kuulub Eesti Tekstiilikunstnike Liitu, Eesti Kujundusgraafikute Liitu ja Rahvusvahelise Noorsookirjanduse Nõukogu Eesti osakonda (on IBBY Eesti osakonna sekretär).
Bulee

Bulee 'nõukogu'  oli Vana-Kreeka poliste kõrgeim valitsusorgan, mis koosnes valitud kodanikest. 
Joonia linnades nimetati seda organit buleeks, geruusiaks või sünedrioniks, dooria linnades oli selle nimetus  in alia, apella või aliaia.

Ateena

Bulee ehk neljasaja nõukogu (viiesaja nõukogu) oli nõukogu, mille asutas arhont Solon 594 eKr. 
Algselt koosnes bulee 400 mehest. Igast algsest Ateena hõimust kuulus bulee koosseisu 100 meest. Nad pidasid koosolekuid Pnyxi mäel Ateena akropoli lähedal. Bulee oli aristokraaatide nõukogu areopaagi nõuandev organ ning valmistas ette rahvakoosolekute päevakorda.  
Kleisthenese reformidega suurendati bulee koosseisu 500 meheni, kusjuures iga uut hõimu (füüli) esindas 50 meest. Bulee liikmed valis rahvakoosolek üle 30-aastaste Ateena kodanike seast üheks aastaks. 
Bulee 50-liikmeline juhtkond prütaania valiti bulee liikmete seast iga kuu uuesti. Prütaania esimees vaheldus iga päev ning ta valiti liisuga. Kes oli kord sellel ametikohal olnud, see ei tohtinud enam kunagi sellele kohale uuesti asuda.  Iga füül valitses aastas kordamööda nõukogu hoones ehk buleuteerionis. 
Ephialtese ja Periklese reformidega 5. sajandi keskel eKr läksid buleele üle paljud areopaagi funktsioonid ning areopaag kaotas peaaegu kogu oma võimu.
Larissa (eesnimi)

Larissa (vene keeles Лариса) on naisenimi.
2019. aasta seisuga oli see Eestis esinemissageduselt 60. naisenimi. 1. jaanuari 2019 seisuga oli Eestis eesnimi Larissa 2458 naisel.
August Pakosta

August Pakosta (6. oktoober 1897 Haljava vald – 29. oktoober 1991 Tartu) oli eesti pangandus- ja ühiskonnategelane.
1918–1920 võitles ta Vabadussõjas.
Õppis 1921–1931 Tartu Ülikooli õigusteaduskonna kaubanduse (1926. aastast majanduse) osakonnas.
1923. aastal liitus Eesti Üliõpilaste Seltsiga.
Oli 1920–1921 Rahaministeeriumi Riigikassa Peavalitsuse, 1921–1922 Tartu maksuameti ametnik. 1922–1927 oli Eesti Panga Tartu osakonna ametnik ja jaoskonnajuhataja, 1927–1944 Tartu Linnapanga juhataja. 1944–1946 oli Tartu Keskhoiukassa juhataja, hiljem raamatupidaja Tartu Piimakombinaadis, Apteekide Peavalitsuses ja Tartu Pimedate Ühingus. 1975–1985 töötas valvurina Tartus.
Maetud Raadi (Maarja) kalmistule Tartus.

Tunnustused

1990 – Eesti Üliõpilaste Seltsi auvilistlane
Tüvekaitse

Tüvekaitse on plastist kate, mida kasutatakse puude kaitsmiseks varajases kasvustaadiumis. Selle eesmärk on tekitada puutüve ümber füüsiline barjäär kaitseks taimtoiduliste loomade ja pihustatavate taimekaitsevahendite eest. Tüvekaitse aitab kaasa puu kasvule, toimides tüve ümber kasvuhoonena, takistades kõrvalharude kasvu ja kaitstes tüve ümbrust umbrohtude eest, mis konkureerivad puuga vee ja valguse pärast.  
Tüvekaitse leiutajaks oli Graham Tuley Ühendkuningriigis 1979. aastal. Tüvekaitsed on levinud Ühendkuningriigi maastikukujunduses, Ameerika Ühendriikides võeti need kasutusele 2000. aastal.   
Kasutatakse erineva värvi, suuruse ja kujuga ning erinevatest materjalidest valmistatud tüvekaitseid. Ameerika põhjaosas kasutatakse tüvekaitse varianti, mis on hirvede takistamiseks umbes 150 cm pikk ja millel on ventilatsiooniavad katte ülaosas, kuid mitte alaosas, et kaitsta puud pihustamise ja näriliste eest.

Majanduslik kasu

Tüvekaitsete majandusliku kasu hindamiseks tuleb nende kulukust võrrelda kahjudega, mida nad ennetada suudaksid, ja alternatiivsete kaitsemeetoditega, näiteks ulukiaedade ehitamisega.