google/wiki40b huggingface dataset:
Käosulane (perekond)

Levila

Käosulased on levinud Euroopas, Lääne-Aasias ja Loode-Aafrikas. Parasvöötmes pesitsevad käosulased on rändlinnud, talvituvad ekvatoriaalses ja lähisekvatoriaalses Aafrikas ning Edela- ja Lõuna-Aasias.

Kirjeldus

Nad asustavad põõsastikke, puistuid ja metsi.
Välimuselt sarnanevad nad roolindude, põõsalindude ja lehelindudega. Neil on kollane või helehallikas alapool ja rohekas või pruunikas ülapool. Neile on tunnuslik hele valjasriba. Teistest põõsalindudest eristab neid pisut laiem nokatüvik ja nurgelisem saba.
Käosulased on putuktoidulised, kuid mõnikord söövad marju ja seemneid.
Laulus matkivad nad osavalt teiste lindude hääli.

Taksonoomia

2004 avaldati ajakirjas "British Birds" uurimus, mille kohaselt on käosulase perekond roolinnu perekonna suhtes parafüleetiline rühm. Täpsemalt öeldes jaguneb käosulase perekond kaheks alamperekonnaks, mida nimetatakse Hippolais ja Iduna, kummaski 4 liiki. Sealjuures on alamperekond Iduna roolinnu perekonnaga lähemalt sugulane kui alamperekonnaga Hippolais.
See artikkel põhines 1997. aasta andmetel, millest lähtudes arvas Hollandi Linnusüstemaatika Komitee alamperekonna Iduna 4 liiki juba 1998 roolinnu perekonda. Kuid Briti Ornitoloogide Liidu Linnuvaatluskomitee, mis vastutab kõigi Suurbritannias kohatud lindude süstemaatika eest, taastas need liigid käosulase perekonda, mitte et komitee oleks seda lahendust lõplikuks pidanud, sest DNA uuringute tulemusi kahtluse alla ei seatud, vaid komitee hinnangul vajab see küsimus edasist uurimist ja senikauaks on otstarbekas säilitada senikehtinud süstemaatika.
Välja on toodud argument, et linnulaulu põhjal pole käosulaseid ja roolinde võimalik eristada.
Body

Body on termin, mida kasutatakse kohvi degusteerimises kohvi maitse kirjeldamiseks. Body on see tunne, mida kohv degustaatori suus tekitab. See on kleepuvus, raskus, paksus või rammusus, mida keel tajub. Heaks body näiteks on tunne, mida rasvane piim suus võrreldes veega tekitab. Body tunnetamine sõltub kohvi tõmbamise ajal eralduvatest õlidest. Tavaliselt on Indoneesia kohvis enam body kui Lõuna- või Kesk-Ameerika kohvis. Kohvisordid, millel on enam body, säilitavad lahjendatult oma maitseomadusi paremini.
Vaheloomad

Vaheloomad (Mesozoa) on rühm kuni 2 mm pikkusi ussitaolisi mereselgroogsete parasiite.
Tänapäeval seda nimetust taksoni nimetusena tavaliselt ei kasutata. Vaheloomad kuuluvad vilasktomploomade ja vööttomploomade hõimkonda (mõnikord arvatakse nende hulka ka plaatloomad ja Monoblastozoa).

Nomenklatuur

Nimetus tuleb sellest, et vaheloomi nähti ainuraksete ja hulkraksete vahepealsetena.

Evolutsioon

Pole selge, kas nad on taandarenenud lameussid või basaalne hulkraksete rühm.
Tänapäeval paigutatakse vaheloomad hõimkondadesse Dicyemida (vilasktomploomad) ja Orthonectida (vööttomploomad), mõnikord arvatakse nende hulka ka Placozoa (plaatloomad) ja Monoblastozoa.
Mihhail Paškov

Mihhail Aleksejevitš Paškov (saksa Michael Paschkow; vene Михаил Алексеевич (Александрович) Пашков; 1853 – jaanuar 1908 Bern) oli Venemaa sõjaväelane ja riigitegelane. 
Ta oli kindralmajor (31. detsember 1901), Liivimaa tsiviilkuberner 27. jaanuarist 1901 kuni 27. juunini 1905 ja Püha Vladimiri ordeni kavaler.

Perekond

Tema vanemad olid Peterburis elanud alampolkovnik Aleksei Jegorovitš Paškov (1821–1896; Алексей Егорович Пашков) ja Julia Muravjova (1825–1878; Юлия Николаевна Муравьева).  Tema ema oli Novgorodi kuberneri (1814–1818), riigisekretäri, salanõuniku ja arheoloogi Nikolai Murajovi (1775–1845; Николай Назарович Муравьёв) ja Tallinnas sündinud Elisabeth Charlotte Beata von Mölleri (1807–1877) tütar, admirali ja Riiginõukogu liikme (1821) Otto von Mölleri (1764–1848) tütretütar. 
Mihhaili vanem vend Aleksei (1849–1903; Алексей Алексеевич Пашков) oli tallmeister ja 1874. aastast abielus krahvitar Alexandra Cancriniga (1854–1899; Александра Александровна Канкрина), kelle isa Aleksandr von Cancrin (1822–1891; Александр-Фабиан Егорович Канкрин) oli Jekaterinoslavi kreisi aadelkonna peamees, ning vanaisa krahv Georg Ludwig Daniel von Cancrin (1774–1845) Raikküla ja Reola mõisa omanik ja Venemaa rahandusminister. 
Mihhail Paškovi sugulane Vassili Paškov (1764–1834; Василий Александрович Пашков) oli ülemjäägermeister (1819), Riiginõukogu liige (1821) ja Püha Andrease ordeni kavaler (1830), kelle tütred, Tatjana (1793–1875; Татьяна Васильевна Пашкова) ja Jevdokija (1796–1868; Евдокия Васильевна Пашкова), olid Eestimaa rüütelkonda kuulunud kindraladjutantide vürst Illarion Vassiltšikovi (1776–1847) ja krahv Vassili Levašovi (1783–1848; ru) abikaasad, ning poegadest Aleksandr (1792–1868; Александр Васильевич Пашков) oli kindralmajor ja Mihhail (1802–1863; Михаил Васильевич Пашков) kindralleitnant, ning 1829. aastast abielus Liivi-, Eesti- ja Kuramaa kindralkuberneriks olnud krahv Johann Eduard von Baranoffi vanema õe Mariaga (1807–1887).
Paistu Maarja kogudus

EELK Paistu Maarja kogudus on luterlik kogudus Paistus.
Kogudus kuulub Viljandi praostkonda. 
Koguduse hooldajaõpetaja on Allan Kährik, organist Helve Tähis. Juhatuse esimees on Maie Sults.
Jumalateenistused on kuu esimesel ja kolmandal pühapäeval algusega kell 16.00 Paistu Maarja kirikus.
Varmo Pirk

Varmo Pirk (kuni 1936. aastani Valentin Birk; 12. oktoober 1913 Smolenski kubermang – 27. veebruar 1980 Tallinn) oli eesti maalikunstnik.

Elukäik

Valentin Birk sündis 1913. aastal Smolenski lähedal mõisa viinavabriku meistri Georg Birki esimese lapsena. Tema ema oli kohaliku mõisavalitseja tütar. Kui poeg oli alla aastane, kolis perekond tagasi Eestisse, Georg Birki isatallu Laeva valda Savikojale. 1923. aastal kolis pere Tartusse. Isa töötas vabrikus Tegur valumeistrina. Tema valatud oli muu hulgas Amandus Adamsoni Tartu Vabadussõja mälestussammas Kalevipoeg ning Alatskivi kalmistul asuv Juhan Liivi hauamonument. Varmo Pirk õppis Tartu Poeglaste Gümnaasiumis, kus tema õpatajateks olid Juhan Nõmmik ning Eerik Haamer. Pärast gümnaasiumi lõppu tegi ta õppereisi Soome, kus tutvus Ateneumi kunstivaradega.
Õpetajate soovitusel astus Pirk Pallasesse, kus õppis aastatel 1938–1940 Aleksander Vardi, Kaarel Liimandi ja Villem Ormissoni käe all, 1942–1944 Kõrgematel Kujutava Kunsti Kursustel ja seejärel kuni 1945. aastani Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Õpingute kõrvalt töötas ta muu hulgas teatridekoraatori, Postimehe illustraatori ja Eesti Naise kaastöötajana.
Varmo Pirk arreteeriti NKVD poolt kevadel 1945. Teda süüdistati kaastöös sõjaaegsele Postimehele. Kuni 1954. aastani viibis ta Arhangelski oblastis Molotovski vangilaagris. Hiljem töötas ta Tartu 10. 8-klassilises koolis joonistusõpetajana.

Looming

Esines esimest korda näitusel 1939. aastal veel Pallase õpilasena. Tema illustratsioonid ja karikatuurid ilmusid ajakirjas Tänapäev. Maalis dekoratsioone Tartu Töölisteatrile. Pallase lõputööks maalis suuremõõtmelise kompositsiooni "Ümera lahing", mis jäi õpingute katkemise tõttu kaitsmata. Talle määrati stipendium Viini Kunstiakadeemiasse, kuid poliitiliste olude tõttu ei olnud võimalik enam välismaale sõita. Töötas Postimehes ning joonistas moesiluette Eesti Naisele. Töötas vangilaagris metsatöödel. Pärast haigestumist ning rasket operatsiooni, sai koha kultuuriosakonnas kunstnikuna, kus maalis koopiaid kuulsatest vene autorite teostest.
Tartusse naasnuna alustas 1957. aastal taas näitustel esinemist. 1959. aastal võeti vastu Kunstnike Liitu. 1963. aastal toimus Tallinnas Kunstisalongis tema esimene isikunäitus.
Ta lõi eelkõige akvarelle, kuid ka muu hulgas õlimaale ja joonistusi; nii figuurikompositsioone, portreesid, maastikumaale, šarže, monumentaalmaale kui ka lavadekoratsioone. Alates 1950. aastate lõpust viljeles ta ka abstraktsionismi.
Alates 1961. aastast oli Varmo Pirk abielus Elvi Pirgiga.
Imre Sooäär

Imre Sooäär (sündinud 13. märtsil 1969 Tallinnas) on Eesti ettevõtja ja poliitik, endine Riigikogu liige.

Haridus

Imre Sooäär lõpetas 1987. aastal Kingissepa 1. Keskkooli. Aastatel 1987–1989 õppis ta Tallinna Pedagoogilise Instituudi kultuuriteaduskonnas ja 1992–1993 Toronto Lennukoolis. Alates 2007. aastast õpib ta Eesti Muusika- ja Teatriakadeemia kompositsiooniosakonnas.

Töökäik

Imre Sooäär on töötanud Toronto Eesti Raadio peatoimetajana aastatel 1994–1996, Giant Productionsi peaprodutsendina 1992–1996 ja OÜ Pädaste juhatuse esimehena 1996–2003.

Poliitiline tegevus

Imre Sooäär oli 2002–2006 Res Publica liige. 2006–2018 kuulus Reformierakonda.
Sooäär oli 1996–2003 Muhu vallavolikogu liige. Ta oli X Riigikogu, XII Riigikogu ja XIII Riigikogu liige.
Riigikogu juhatuse otsusega sai Imre Sooäär XII Riigikogu liikmeks alates 2011. aasta 6. aprillist justiitsminister Kristen Michali asendusliikmena.
Alates 8. maist 2007 on ta Rahvusooperi Estonia nõukogu liige. Alates 2007. aastast on ta Euroopa Julgeoleku- ja Kaitseassamblee delegaat, tehnoloogia ja õhuruumi komisjoni liige; alates 2007. aastast on ta AS Saarte Liinid nõukogu liige.
Alates 2011 on ta (EMPA) Vahemere Liidu Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni esimees.
Ta kandideeris 2015. aasta Riigikogu valimistel  valimisringkonnas nr 2 ja sai 2102 häält, kuid valituks ei osutunud. Ta sai XIII Riigikogu liikmeks Keit Pentus-Rosimannuse asendusliikmena ning lahkus Riigikogust pärast Taavi Rõivase teise valitsuse volituste lõppu 23. novembril 2016.
DVD Forum

DVD Forum on rahvusvaheline organisatsioon, mis aitab standardeid luua, nt optiliste andmekandjatele, sealhulgas ka DVD omi.  
DVD Forum loodi 1995. aastal nimega DVD Consortium. Praegune nimekuju võeti kasutusele 1997. aastal.  
Organisatsiooni peakorter asub Tokios.
Anna Verschik

Anna Verschik (sündinud 31. mail 1968 Leningradis) on Venemaalt pärit juudi rahvusest Eesti keeleteadlane, Tallinna Ülikooli professor.

Haridus

Ta lõpetas 1990. aastal Tartu Ülikooli eesti filoloogia erialal, läbis 1995–1996 üheaastase õppe Oxfordi Ülikooli juurde kuuluvas Oxfordi Heebrea ja Juudi Uuringute Keskuses, kaitses 1996. aastal Tartu Ülikoolis magistrikraadi tööga "Multilingualism of Estonian Jews" ning astus 1997. aastal Tartu Ülikooli doktorantuuri üldkeeleteaduse alal. 2000. aastal kaitses ta Tartu Ülikoolis doktorikraadi väitekirjaga "Estonian Yiddish and its contacts with co-territorial languages".

Töökäik

Anna Verschik töötas 1990–1996 Eesti Keele Instituudi murdesektoris vanemlaborandina ning 1993–1997 Eesti Humanitaarinstituudis juudi kultuuri ja keeleteaduse lektorina. 1998. aasta kevadel oli ta Oxfordi Heebrea ja Juudi Uuringute Keskuse külalisuurija, 1998–2002 Tartu Ülikooli Narva Kolledži eesti keele ja kirjanduse lektoraadi juhataja. Alates 2002. aastast on ta olnud Helsingi Ülikooli jidiši keele dotsent. Samast aastast on ta töötanud Tallinna Ülikoolis, 2002–2003 dotsendina, 2003–2006 vanemteadurina, alates 2006. aastast professorina.
Tema põhilised uurimisteemad on Eesti sotsiolingvistika (keelekontaktid, keeledünaamika), eesti-vene keelekontaktid (koodivahetus, konvergents, mitmekeelne vestlus), jidiš Balti riikides (dialektoloogia, sotsiolingvistika, kultuurikontaktid) ning etnolektid.

Isiklikku

Tema isa, füüsika-matemaatikadoktor Anatoli Verschik tegutseb matemaatikuna Peterburis.
Tema abikaasa on Jürnas Kokla, neil on tütar Noemi.
Varel

Lossikirik

Lossikirik on vanim ehitis Varelis. Esimene osa kirikust ehitati usutavasti 1144. aastal. Torn lisati ajavahemikus 1200 kuni 1250, algselt kaksiktornidena, mis ehitati ümber tänapäevasele kujule esmalt 1651. aastal ja siis 1737. aastal. Altar, ristimisastja ja kantsel nikerdati aastatel 1613–1618 Ludwig Münstermanni poolt. Altar on ligi 10 m kõrge ja on üks peamisi Põhja-Saksa manerismi töid.
Enne reformatsiooni oli kaitsepühakuks Peetrus. Täna on lossikirik luterlik ja sellel ei ole kaitsepühakut. Kirik oli algselt üks lossi ehitisi, mis lammutati 19. sajandil varsti pärast seda, kui tuli enamuse sellest hävitas.
Eesti looduskaitse

Eesti looduskaitse haarab looduskaitset Eesti territooriumil.
Eesti looduskaitset iseloomustab järjepidevus, mis seisneb nii kaitsealuste territooriumide, liigikaitse, looduse üksikobjektide kaitse, kui ka paljude kaitsepõhimõtete võrdlemisi järjekindlas arengus vähesõltuvalt valitsevast riigikorrast. Sellest hoolimata võib Eesti looduskaitset periodiseerida etappideks vastavalt riigikorra olulisele muutumisele.

Kuni 1918 (enne I maailmasõda)

Looduskaitse kui kauni ja haruldase looduse hoidmise riiklik korraldamine hakkas nii Euroopas kui Eestis kujunema 19. sajandi lõpul.
Geoloog Gregor Helmersen rääkis aastal 1876 vajadusest metsi kaitsta (et veerežiimi hoida), ja aastal 1879 esitas üleskutse Eesti Loodusuurijate Seltsi  kaudu säilitada ja kaitsta rändrahne kui mandrijää tegevuse tunnistajaid – et neid monumentideks, sillasammasteks ja veskikivideks kõiki ära ei kasutataks.
Samblauurija Edmund Russow innustas Eestis looduskaitsealade loomist, ning ta õpilane Karl Kupffer tegi selle Vaika kaitseala luues teoks, Riias olles. Eesti esimeseks looduskaitsealaks võibki nimetada Artur Toomi eestvõttel ja Riia loodusuurijate seltsi toel 1910. aastal asutatud Vaika linnukaitseala.

1918–1940 (enne II maailmasõda)

Üks looduskaitse initsiaatoreid ja Vaika looduskaitseala taastamise eestvedajaid oli 1919. aastal Riiast Tartusse tulnud mükoloog Fedor Bucholtz.
Aastal 1920 moodustati Eesti Loodusuurijate Seltsi looduskaitsekomisjon. 
Võeti vastu looduskaitseseadus (1935) ja loodushoiu seadus (1938).
Esimesed liigid võeti Eestis looduskaitse seaduse alusel kaitse alla 12. mail 1936. Nimekirja kuulus 24 taimeliiki. Kaitsealuste liikide kogumine, hävitamine ja meelega kahjustamine kogu riigis oli keelatud, olenemata maa omandivormist. 4. novembril samal aastal lisati nimestikku veel kaunis kuldking (Cypripedium calceolus) ja talvik (Chimaphila umbellata), mille puhul oli keelatud nende taimede müük ja kauplemine. Samuti võeti kaitse alla mõned kaitstavate liikide esinduslikumad kasvukohad, näiteks "Jugapuu kaitseala Hiiumaal".
Kuigi loomaliike eraldi kaitse alla ei võetud, oli enamikul kaitsealadest keelatud lindude hirmutamine ja jahipidamine. 1939. aastal loodi rida linnukaitsealasid (Sinijärve, Merimetsa, Muuga-Uudeküla, Tagaranna heinamaa jpt).
Peamisteks looduskaitse eestvedajaiks olid Gustav Vilbaste ja Johannes Piiper.

Alates 2004.

2004. aasta 10. mail hakkas kehtima Looduskaitseseadus.  Sellega seoses muutusid ka kaitstavate liikide nimekirjad. Uue elustikurühmana võeti kaitse alla samblikud; samas lühenes kaitstavate linnuliikide loetelu. Uue seaduse järgi pandi suur rõhk lisaks isendipõhise kaitse korraldamisele ka ohustatud liikide püsielupaikade säilitamisele. Samuti liitus Eesti 2004. aastal Euroopa Liiduga ning siin hakkasid kehtima Linnudirektiiv ja Loodusdirektiiv ja teised EL keskkonnakaitset reguleerivad aktid. Nimetatud direktiivide alusel määratleti Eestis  Natura 2000 alad, mille kohta esitas Keskkonnaministeerium Euroopa Komisjonile [Natura 2000 võrgustiku alade nimekirja].
Agu Aarna

Haridus

Agu Aarna lõpetas Tallinna Linna 1. algkooli 1919, Tallinna Tehnikumi maamõõtmise-kultuurtehnika erialal 1934, Sõjakooli inseneriväe aspirantideklassi õpilane 1934–1936, lõpetas Sõjaväe Tehnikakooli pürotehnika erialal 1940; õppis Tallinna Tehnikaülikooli keemiaosakonnas 1937–1940 ja 1942/43. 1943 suunati Humboldti stipendiaadina Saksamaale, lõpetas Dresdeni Tehnikaülikooli 1945 ja TPI keemia-mäeteaduskonna analüütilise keemia erialal 1948 (cum laude).
Tehnikateaduste kandidaat 1948 (kinnitus 1949); dotsent 1951. Doktoritöö kaitses ta 1955 Leningradis, tehnikateaduste doktor 1954 (kinnitus 1955); professor 1956.

Töö

Suur-Männiku laskemoona töökojas keemik-pürotehnik ja Eesti Territoriaalkorpuse autoremonditöökoja juhataja 1940 juulist 1941. aastani. Oli 8 kuud sõjavang ja koonduslaagris Saksamaal. 1942. aasta kevadsuvel Võru-Petseri prefektuuri juures õhukaitse instruktor-referent. TPI-s 1942/1943, 1945–1979: anorgaanilise ja analüütilise keemia laboratooriumi ajutine abijõud 1942/43; orgaanilise keemia ja pürogeensete protsesside kateedri assistent 1945–1948, vanemõpetaja 1948–1951; orgaaniliste ainete tehnoloogia kateedri dotsent 1951–1956, juhataja 1951–1964, professor 1956–1976; rektor 1960–1976; orgaanilise keemia kateedri professor 1976–1979. 
Eesti NSV TA Keemia Instituudi konsultant-vanemteadur 1979–1989.

Teadustöö põhisuunad

Kukersiitse põlevkivi teke ja pürolüüs, põlevkiviõli koostis, põlevkivisaaduste omadused; sünteetiliste liimvaikude uute liikide ja tööstusliku tehnoloogia loomine koostöös Karl Kiisleri ja Peep Christjansoniga. 
Avaldanud üle 200 teadustöö ja 240 populaarteaduslikku artikli. Autoritunnistusi patenteeriti 16 riigis (Jaapan, Kanada, Rootsi, Belgia jm), üks litsents müüdi Jaapanile. Tema juhendamisel on kaitstud üle 30 kandidaadiväitekirja.

Teaduskorralduslik tegevus

Eesti Teaduslik-tehnilise Ühingu keemiasektsiooni ja Eesti Keemia Seltsi liige 1945–1989; “Põlevkivi kompleksse kasutamise programmnõukogu” esimees; TPI põlevkivikeemia ja -sünteesi laboratooriumi rajaja ja teaduslik juhendaja 1957–1979; liimvaikude tööstusliku tootmise organiseerijaid; ajakirja Tehnika ja Tootmine toimetuskolleegiumi liige; ajakirja Oil Shale peatoimetaja asetäitja ja mitme teadusajakirja toimetuskolleegiumi liige; TPI toimetiste keemia ja keemiatehnoloogia sarja (I–XVII, vene k) toimetaja; korraldanud teadusfoorumeid, sealhulgas ÜRO põlevkivisümpoosion Tallinnas 1968.

Ühiskondlik tegevus

Agu Aarna algatas 1960.–1970. aastail Eesti tehnilise mõtte ja insenerihariduse ajaloo uurimise ning Tallina Polütehnilise Instituudi linnaku rajamise Mustamäel. Oli EKP KK liige 1964–1967; Eesti NSV V, VI ja VII Ülemnõukogu saadik 1959–1971. Tallinna Teadlaste Maja asutajaliige, aseesimees.
Agu Aarna oli laia silmaringiga ning kuulus aastaid mälumängusaate "Mnemoturniir" tarkade klubisse.

Isiklikku

Olav Aarna on Agu Aarna poeg.
Thomas Hippius

Thomas Hippius (21. august/1. september 1762 Tallinn – 13. oktoober/25. oktoober 1819 Nissi) oli Eesti vaimulik.
Ta õppis Tallinna gümnaasiumis. Seejärel õppis ta aastast 1782 Jena ülikoolis nii usuteadust kui kameralistikat. Ordineeriti 15. veebruaril/26. veebruaril 1786 õpetajaks.
Ta oli aastatel 1786–1819 (kutsuti 19. jaanuaril/30. jaanuaril 1786) Nissi Maarja koguduse õpetaja.
Ta koostas ja andis välja majandus- ning aiandusalaseid raamatuid: Rücksicht auf die Ökonomie Ehst- Liv und Curland. Reval, 1798; mitmeväljasüsteemi tutvustas Wünsche und Vorschläge in Absicht auf die Abschaffung der Brache und Einführung der Wechselwirtschaft. Auf Kosten des Verfassers. Reval, 1798.

Isiklikku

Tema poeg Gustav Adolf Hippius oli maalikunstnik.
Modaalne helirida

Modaalne helirida (varem modaalne laad) on helilaadi struktuurist lähtuv helirida.
Bari Ülikool

Bari Ülikool (itaalia keeles Università degli Studi di Bari “Aldo Moro”) on ülikool Bari linnas Itaalias.
Ülikool asutati 1925. aastal.
Lyra

Lyra on Saare maakonnas Kuressaares tegutsev segakoor. Koori dirigent on aastast 2000 Pilvi Karu.
Koor asutati 1888.
Eesti filmi- ja teleauhinnad

Eesti filmi- ja teleauhinnad (EFTA) on auhinnad parimatele Eesti filmi- ja teletegijatele.
Esimene EFTA gala toimus 12. märtsil 2017 Nordea Kontserdimajas. Kokku jagati 24 auhinda. Võitjad selgitas välja ekspertide žürii. Auhinnagalat kandis üle Kanal 2. Õhtujuht oli Katariina Tamm.
24. märtsil 2018 toimus teine EFTA gala, mida kandis üle korraga kolm telekanalit: Eesti Televisioon (ETV), Kanal 2 ja TV3. Õhtujuht oli Marta Laan. Välja jagati 29 auhinda.
Krotüülalkohol

Krotüülalkohol ehk but-2-en-1-ool on allüülset tüüpi küllastumata alkohol keemilise valemiga CH₃CH=CHCH₂OH.
Tavaliselt esineb transisomeer.
Krotüülalkohol on värvitu vedelik, mis vees lahustub mõõdukalt. Selle keemistemperatuur on 121,2 ºC.
Eklesioloogia

Eklesioloogia (kreeka sõnast ekklesia - 'kogudus') on kristlikus teoloogias õpetus kirikust.
Ulrich von Sperreuter

Perekond

Tema isa oli Tallinnas ja Riias suurtükiväeohvitser olnud ning 1694 Rootsi aadlikuks saanud Olof Sperreuter, kes 1697 immatrikuleeriti Rootsi rüütelkonda (nr 1307), ning abiellus algul preili Schwartziga ja hiljem Anna Elisabeth Hartmaniga, kes oli Eestimaa maa- ja sõjakomissari Engel Hartmani tütar ja Robert Lichtoni alluvuses 1681 Eestimaa reduktsioonikomisjoni esimees olnud Engel von Ehrenthali õde.
Ta abiellus esmalt 1704 Anna Margaretha von Engelhardtiga (teistel andmetel Kuramaalt pärit rittmeister Richteri tütrega), kes 16. oktoobril 1739 aga Peterburis suri.
1740. aastal abiellus ta Anna Margaretha Zöge von Manteuffeliga (1716–1785), kes oli Muuga, Kiltsi, Palvere, Liivi ja Pajaka mõisniku Eestimaa maanõuniku, hilisema riigikrahvi Gotthard Johann von Manteuffeli (1690–1763) ja Margarethe Elisabeth von Güntersbergi (1692–1780) tütar ning lesestunud abielust Kolga ja Kiiu mõisaomaniku krahv Bengt Ludwig Stenbockiga (1694–1737).
Tema sugulastest Woldemar Ulrich von Sperreuter oli suurtükiväe kindralmajor (1764) Tallinnas ja 1742. aastast abielus Orina mõisast pärit Anna Margaretha von Tiesenhauseniga (suri 1777), ning Tallinnas 1706 ristitud Johann Ulrich von Sperreuter suurtükiväe major Kiievis.
Jaan Lintrop

Jaan Lintrop (13. juuni 1885 Alliku vald – 24. märts 1962 Oisu) oli eesti kirjanik.
Õppis Tartus Treffneri gümnaasiumis ning vabakuulajana 1911–1913 Moskva ja 1913–1914 Leipzigi ülikoolis. Töötas ajakirjanikuna ning oli aastatel 1920–1929 Eesti Telegraafiagentuuri direktor. Aastast 1935 elas kodutalus.

Looming

Kirjutanud novelle, kus kujutab iroonilis-kriitiliselt küla- ja agulielu, jutustusi, näidendeid ja reisiraamatu.
Viljandi Spordikool

Viljandi Spordikool on spordikool, mis tegutseb Viljandis aadressil Vaksali 4. Kooli direktor on Andres Kallavus.
Viljandi Spordikool on Eesti üks vanemaid ja suuremaid ning mitmekesisema alade valikuga spordikoole, mis on pärast avamist 1946. aastal katkestusteta tegutsenud.

Ajalugu

Viljandi Spordikool alustas tegevust 1946. aastal. Esimene lend lõpetas 1949. aastal.
1987. aastal liideti spordikooli Jõud ja Kalev, 1991. aastal Tarvastu ja Kalevi Spordikool. 1994. aastal ühinesid need liidetud koolid Viljandimaa Spordikooliga ning tekkinud kool sai nimeks Viljandi Spordikool. 2000. aastal liitus kooliga ka Päri Spordikool. 
1990. aastatel oli päevakorral spordikooli sulgemine, sest tollal likvideeriti Eestis kampaania korras palju spordikoole ja võeti prioriteediks klubiline noortesport. Alles jäid vaid mõned spordikoolid, nende hulgas Viljandi.
Praegu toimuvad Viljandi Spordikooli treeningud peakompleksis aadressil Vaksali 4, aga ka Viljandi Spordihoones, Paalalinna viilhallis, Viljandi Sõudebaasis, Holstre-Polli Vabaajakeskuse tervise- ja suusaradadel, Viljandi Suusabaasis ja Viljandi Kaare Kooli võimlas.
2019. aastal lõpetas spordikooli 71. lend.

Osakonnad

Aerutamine – treener Peeter Becker
Akadeemiline sõudmine – treenerid Ruth Vaar ja Robert Jürimaa
Ilu- ja rühmvõimlemine – treenerid Kersti Peterson, Katrin Peterson, Annika Karin Vahter ja Urve Tamm
Judo – treenerid Inessa Maksimov ja Viljar Kannel
Kergejõustik – treenerid Priit Sihver, Leho Estorn, Milvi Vares ja Ants Kuusik
Korvpall – treenerid Rauno Tamm ja Vello Rits
Käsipall – treener Marko Koks
Laskmine – treener Kairi Heinsoo
Lauatennis – treenerid Kert Villems ja Rivo Saaremäe
Vabamaadlus – treenerid Rain Aleksandrov ja Aarne Kõiv
Suusatamine – treenerid Eve Tammemäe ja Jaan Kallak
Vibusport – treenerid Aune Varik ja Tõnu Varik
Võrkpall – treenerid Merle Keerutaja, Margit Keerutaja ja Tauno Lipp
Füsioterapeudid Raido Vares, Marju Veevo ja Jaanus Akel (ka ÜKE treener)
Soome ajaloolised maakonnad

Heraldika

Esimest korda näidati kõigi maakondade vappe üheskoos kuningas Gustav I Vasa matustel aastal 1560 ja neist mitu olid antud just selleks puhuks. Peale seda kui Soome pärast aastat 1809 enam Rootsile ei kuulunud, on kahe riigi maakondade vappide kasutamise traditsioonid mõnevõrra lahknenud. Näiteks kutsus Lapimaa jagamine esile vajaduse eristada Lapimaa Soome ja Rootsi osa vappe.
Kuningas Karl IX valitsemisajal rännati Savo maakonnast välja nii Rootsi lääne- kui ka Norra idaossa. Neist viimases kujunes välja asustus nimega Finnskogen ehk "Soome mets". Muistne savolaste murre säilis neis piirkondades 20. sajandini ja viimased murdekeele kõnelejad surid alles 1960. aastatel. 
Soome kaasaegsete maakondade vapid põhinevad ajalooliste maakondade vappidel.