Kuuenda koalitsiooni sõda

Kuuenda koalitsiooni moodustamine

Tauroggeni konventsioon oli 30. detsembril 1812 Tauroggenis (nüüd Tauragė Leedus) Preisi armee kindralleitnandi Ludwig Yorck von Wartenburgi (kes oli sunnitud toetama Grande Armée sissetungil Venemaale) ja Vene armee kindrali Hans Karl von Diebitschi vahel sõlmitud relvarahu. Vastavalt Tilsiti rahule toetas Preisimaa Napoleoni sissetungi Venemaale. Selle tõttu jättis mõni preislane oma armee, et vältida prantslaste teenimist, nagu Carl von Clausewitz, kes asus Venemaa teenistusse. Kui Yorcki vahetu Prantsuse ülemus marssal MacDonald taandus Diebitschi korpuse ees, leidis Yorck ennast isoleerituna. Sõdurina oli tema kohuseks läbi murda, kuid Preisi patrioodina oli tema positsioon palju raskem. Ta pidi otsustama, kas hetk oli vabastussõja alustamiseks õige; ja milline iganes võis olla tema nooremate staabiohvitseride entusiasm, ei olnud Yorckil muid illusioone, kui tema enese ohutus, ja ta rääkis Clausewitziga läbi. Diebitschi ja Yorcki poolt sõlmitud Tauroggeni konventsioon (vaherahu) "neutraliseeris" Preisi korpuse kuninga nõusolekuta. Uudised võeti Preisimaal vastu metsiku entusiasmiga, kuid Preisi õukond ei julgenud veel maski langetada, ja saadeti välja käsk, mis vabastas Yorcki ametist kuni sõjakohtuni. Diebitsch keelas sõnumitoojale läbipääsu oma ridadest, ja kindral sai lõpuks vabaks, kui Kalischi leping (28. veebruar 1813) viis Preisimaa kindlalt liitlaste poolele. Nähes Napoleoni ajaloolises kaotuses võimalust, astus Preisimaa taas sõtta, kuulutades välja Saksamaa vabastamise ristisõja Napoleoni Prantsusmaa vastu.
9. jaanuaril 1812 hõivasid Prantsuse väed Rootsi Pommeri, et lõpetada ebaseaduslik kaubavahetus Ühendkuningriigi ja Rootsi vahel, mis oli Kontinentaalblokaadi rikkumine. Rootsi varad võõrandati ning Rootsi ohvitserid ja sõdurid võeti vangi. Vastuseks kuulutas Rootsi neutraliteeti ning sõlmis 5. aprillil Venemaaga salajase lepingu Prantsusmaa ja Taani-Norra vastu. 18. juulil lõpetas Örebro rahu ametlikult sõjad Ühendkuningriigi ning Rootsi ja Venemaa vahel. 3. märtsil 1813, pärast Ühendkuningriigi nõustumist Rootsi Norra-nõudega, astus Rootsi Ühendkuningriigiga liitu ja kuulutas Prantsusmaale sõja.

Sõda Prantsusmaal

Pärast Saksamaalt taandumist võitles Napoleon Prantsusmaal reas lahingutes, sealhulgas Arcis-sur-Aube lahing, kuid sunniti pidevalt ülekaalukate jõudude poolt taganema. Kampaania ajal andis ta välja dekreedi 900 000 värske sõduri värbamiseks, kuid ainult murdosa neist jõudis väkke. Veebruari alguses võitles Napoleon oma Kuuepäevases kampaanias, milles ta võitis mitu lahingut arvuliselt suurema Pariisi marssiva vaenlase väe vastu. Kuid ta ei suutnud kogu kampaania jooksul kunagi välja panna rohkem kui 70 000 sõdurit rohkem kui 500 000 liitlaste sõduri vastu. Chaumont'i lepinguga (9. märtsil) leppisid liitlased kokku hoida koalitsiooni kuni Napoleoni lõpliku võitmiseni. Liitlased sisenesid Pariisi 30. märtsil 1814 pärast lühikest lahingut.

Trooni loovutamine ja rahu

Napoleon kavatses võidelda, tehes ettepaneku marssida Pariisi peale. Tema sõdurid ja rügemendiohvitserid olid innukad võitlema. Kuid Napoleoni marssalid ja vanemad ohvitserid hakkasid vastu. 4. aprillil oli Napoleon vastamisi oma marssalite ja vanemate ohvitseridega, keda juhtis Ney. Nad ütlesid keisrile, et keelduvad marsist. Napoleon väitis, et armee järgneb talle. Ney vastas, et armee järgneb oma juhtidele.
Napoleon loobus troonist 11. aprillil 1814 ja sõda lõppes ametlikult varsti pärast seda, kuigi mõned võitlused jätkusid kuni maini. Fontainebleau leping sõlmiti 11. aprillil 1814 mandriliitlaste ja Napoleoni vahel, sellele järgnes Pariisi rahu 30. mail 1814 Prantsusmaa ja suurriikide vahel, sealhulgas Suurbritannia. Võitjad saatsid Napoleoni Elbale maapakku ja taastasid Bourbonide monarhia Louis XVIII isikus. Liitlaste juhid käisid juunis Inglismaal rahupidustustel, enne Viini kongressi (septembrist 1814 kuni juunini 1815) käivitamist, mida peeti Euroopa kaardi ümberjoonistamiseks.