google/wiki40b huggingface dataset:
Kolmekeisriliit

Kolmekeisriliit (saksa keeles Dreikaiserabkommen, vene keeles Союз трёх императоров) oli esimese Saksamaa riigikantsleri Otto von Bismarcki algatusel sõlmitud neutraliteedi- ja sõprusleping Saksa keisririigi, Austria-Ungari ja Venemaa keisririigi valitsejate vahel.
Liit sai alguse 1872. aastal, mil kohtusid keisrid Wilhelm I, Franz Joseph I ja Aleksander II. Bismarcki, kes kohtumise oli korraldanud, eesmärgiks oli eestkätt siduda Saksamaaga Austria-Ungari, et too ei läheneks revanšismimõtteis olevale Prantsusmaale. Pikemas perspektiivis oli suurem tähtsus aga Venemaa sidumisel, sest ennekõike soovis ta vältida sõda kahel rindel. Austria-Ungari huvides oli oma rahvusvahelise positsiooni tõstmine pärast 1866. aastal kaotatud Preisi-Austria sõda. Ehkki tema poliitika oli selle mõjul olnud küllaltki Saksa-vaenulik, oli tal hädasti vaja liitu, et oma ambitsioone Balkanil kindlustada. Seal oli tema põhikonkurendiks Venemaa, kellega loodeti selles liidus olles erimeelsusi siluda. Venemaa huvides oli liit juba seepärast, et mitte isoleeruda muust Euroopast, pealegi kehastasid teised keisrid riigi jaoks väga olulisi konservatiivseid väärtusi.
Liit sõlmiti ametlikult 1873. aastal. Ometi ei püsinud liikmete üksmeel kuigi kaua, sest nende erimeelsused osutusid siiski sellest suuremateks. Lõpliku hoobi kolmekeisriliidule senisel kujul andis Vene-Türgi sõda aastatel 1877–1878, milles Austria-Ungari nägi oma Balkani-huvide räiget rikkumist. Selle tulemusena sõlmiti 1879. aastal salajane Venemaa vastu suunatud Austria-Saksa liit, millega 1882. aastal ühines ka Itaalia, nõnda tekkis Kolmikliit. Samas püüdis Bismarck ikkagi jätkata ka kolme keisri omavahelist koostööd, 1882. aastal liitu pikendatigi, ehkki sedakorda ainult neutraliteedilepinguna. 1887. aastal pikendati seda veel korda, siis Edasikindlustamislepingu nime all. Kolmekeisriliidu hävitas lõplikult aga Wilhelm II ajal muutunud välispoliitika, mille tulemusena Bismarck 1890. aastal vallandati ning mõni aasta hiljem Edasikindlustamislepingut enam ei pikendatud. See andis võimaluse Prantsuse-Vene liidu tekkeks, millest hiljem arenes välja Antant.
Broemsen

Broemsen, ka Brömsen, Brömssen ja Brömbsen, varem Netze ja Brömse (vene keeles Бремзен ja Брёмзен) on ilmselt Lüneburgist pärit aadlisuguvõsa. Tänapäeval on suguvõsa alles Rootsis ja Venemaal.

Päritolu küsimus

Suguvõsa päritolu ei päriselt selge tänaseni. Nende põlvnemise kohta on kaks peamist versiooni. Traditsioonilise käsitluse kohaselt olid nad pärit Põhja-Saksamaalt Lüneburgist, kus nad kandsid alguses perekonnanime Netze.  XIV sajandil linnas elanud Heinrich von der Netze abiellus Margarethe Brömsega. Nende poeg Lüneburgi raehärra Diedrich Brömse (suri pärast 1397) sai testamendiga õiguse kasutada ema perekonnanime Brömse. Hiljem asusid Brömsed elama Lübeckisse. Teise ehk Rootsi variandi järgi arvati varem, et Broemsenid on kohalikku päritolu ehk Liivimaa juurtega; seost Lübecki Brömsedega ei peetud tõendatuks. Kaasaegsemad uuringud nimetavad aga suguvõsa esiisana Jönköpingi katelseppa Jöns Jönsson Brömsi (maeti 1638), kelle poeg Johann Bröms (suri 1684) tõsteti 1678. aastal Rootsi aadliseisusse ja sai perekonnanimeks Brömssen.

Lübecki liin

Diedrichi pojapoeg Heinrich Brömse (1454−1502) lahkus Lüneburgist ja asus elama Lübeckisse. 1487−1502 oli ta selle linna rae bürgermeister. Tema pojad Lübecki bürgermeister Nikolaus Brömse (suri 1543) ja Lübecki raehärra Heinrich von Brömse (1476−1543) said 1532. aasta 12. juunil Püha Rooma keisrilt Karl V aadliseisuse ja kasutasid perekonnanime von Brömse.

Liivimaa liin

Selle liini rajas Tallinnas sündinud Johann Bröms (suri 1684), kes siirdus pärast ülikoolistuudiumi lõppu Tartusse ja valiti linna raadi (1662). 1678. aasta 15. juulil sai ta Rootsi kuningalt Karl XI aadliseisuse ja kaks aastat hiljem introdutseeriti Rootsi rüütelkonda. Aadeldamisel sai ta perekonnanimeks rootsipärase nime von Brömssen, kuid Liivimaal tunti tema järeltulijaid nimega Broemsen. Suguvõsa pealiin läks edasi tema poja Tartu maakohtuniku Johann von Broemseniga (1654−1718). Tema järeltulijad tegid karjääri Venemaa sõjaväeteenistuses ja olid riigimõisate rentnikud. Liivimaa liini vanem haru suri meesliinis välja XIX sajandi 1. poolel.
Johann von Brömseni noorematest poegadest põlvnesid Liivimaa liini kaks nooremat haru. Ooberstleitnant Magnus von Broemseni (1668−1734) järeltulijad omandasid XVIII sajandi keskpaigas maavaldusi Liivimaa läti distriktis ja asusid sinna elama. See haru kustus XIX sajandi algul. Kukulinna ja Päidla mõisnikust ooberstleitnant Georg von Broemsenist (suri 1737) alguse saanud liin omas valdusi mõlemas Liivimaa distriktis. Tema järeltulija Robert Alexander Gustav von Broemsen (1824−1881) oli polgu- ja brigaadikomandör ja läks erru kindralmajorina.
Luksemburgi Eesti Selts

Luksemburgi Eesti Selts on Luksemburgi eestlaste selts, mis tegutseb Luksemburgis. Seltsi praegune esimees on Meelik Mallene.
Seltsi asutasid 1997 kohalikud Eesti-huvilised. Hiljem liitus ka eestlasi. 1990. aastate lõpus oli seltsis 20–25 inimest. Aastaks 2004 oli seltsi tegevus soikunud, ent see taaselustus pärast Eesti liitumist Euroopa Liiduga, kui Luksemburgi tuli suurem grupp eestlasi.
Provespa

Nomenklatuur

Perekonna autor on William Harris Ashmead (1903).

Taksonoomia

Teistest voltherilastest eristab neid see, et suured tagumised täppsilmad on liitsilmadele lähemal kui teineteisele. Iseloomulikud tunnused on ka rohked karvakesed kehal ning kõht, mis on aluselt otsekui raiutud.

Süstemaatika

Perekond Provespa on paralleelne klaadiga (Dolichovespula + Vespula) ning kõik nad koos perekonnaga Vespa.

Levik

Nad elavad Kagu-Aasias ja Lõuna-Aasias. 
Liik Provespa barthelemyi on levinud Indiast Indohiinani. Ülejäänud liigid on levinud peamiselt Kalimantanil, Sumatral ja Malai poolsaare lõunaosas.

Arvukus

Et valguslõksud on tõmmanud ligi palju selle perekonna isendeid, siis nende biomass on nähtavasti suur.

Välimus

Nad on ühtlaselt kollakaspruuni (pruunikasoranži) värvi. Täppsilmad on hästi arenenud, tundlad on pikad. 
Teistest voltherilastest eristab neid see, et suured tagumised täppsilmad on liitsilmadele lähemal kui teineteisele. Iseloomulikud tunnused on ka rohked karvakesed kehal ning kõht, mis on aluselt otsekui raiutud.

Eluviis

Nad on ainsad öise eluviisiga ühisherilased ning ainsad öise eluviisiga voltherilased Vanas Maailmas. 
Neil on kõrgelt arenenud sotsiaalne organisatsioon. Nad on ainsad ühisherilased, kes sülemlevad. Sülemi uue koloonia rajamiseks moodustab emaherilane koos suure arvu tööherilastega. Sülemid lendavad tihti valguse peale elumaja aknast sisse ning hakkavad õlilambi ümber tiirlema, tekitades inimestel paanikat. 
Nende paberitaolisest massist pesa on hallikaspruun, mis teeb selle sageli märkamatuks.
Nad püüavad putukaid ja koguvad nektarit, kuid öise jälgimise raskuste tõttu pole üksikasjad teada.

Ökoloogia

Liigi Provespa nocturna töölistelt Malai poolsaarel on leitud torukäpa Coelogyne fimbriata õietolmu; tõenäoliselt on nad selle taime tolmeldajad ning teised selle perekonna liigid võivad olla teiste käpaliste tolmeldajad.
Aus deutscher Geistesarbeit

Aus deutscher Geistesarbeit (alapealkiri Wochenblatt für wissenschaftliche und kulturelle Fragen der Gegenwart) oli ajakiri, mis 1924–1934 ilmus Tallinnas. Ajakirja andis 1932–1934 välja Alfred Heinrich Hermann Piers Walter.
Ajakiri ilmus ka Revaler Bote ja Revalsche  Zeitungi lisana.
Malaka poolsaar

Asukoht

Malaka poolsaart ümbritsevad läänest Tai laht, Lõuna-Hiina meri (lahutab poolsaart Kalimantanist), Johori väin (lahutab Singapurist), Singapuri väin, Malaka väin ja Andamani meri. Poolsaare pikkus põhjast lõunasse on 1127 km, suurim laius on 322 km, pindala on 131 300 km².

Geograafia

Malaka poolsaare pinnamood on peamiselt mägine, poolsaare keskosas paikneb paralleelselt mitu mäeahelikku. Poolsaare lõunaosas muutuvad mäed kohati künklikuks tasandikuks. Kõige läänepoolseim Lariti mäeahelik on suhteliselt lühike. Peraki jõgi eraldab seda Keskahelikust, mis ülatub edasi lõuna poole ja lõpeb Melaka linna lähedal. Malaka poolsaare kõige kõrgem tipp on Tahani mägi (2190 m). Mäed koosnevad graniitidest, lubjakividest ja savikiltadest. Jõed on lühikesed aga veerohked. Suurte jõgede merre suubumisel tekkivad estuaarid. Malaka poolsaare kõige pikim jõgi on Pahangi jõgi, mis voolab läänest itta ja suubub Lõuna-Hiina merre. Peraki jõgi saab aluse mägedes Tai piirilt ja voolab põhjast lõuna poole ning suubub Malaka väina.

Kliima

Kliima on Malaka poolsaarel ekvatoriaalne. Kogu aasta jooksul õhutemperatuur kõigub 25 kuni 28 kraadini ulatuses. Mägedel kliima muutub jahedamaks. Sajab aasta jooksul enam-vähem sarnaselt, aga suvemussoonide tõttu sajab rohkem suvel.

Loodus

Malaka poolsaare rannikul kasvavad kitsa ribana mangroovid. Mere ja jõgede kallastel kasvavad madalad nipa palmid, nende kohal kõrguvad viigipuud, puukujulised sõnajalad ja bambuse padrikud. Tasandikud ja mäenõlvade alumised osad on kaetud vihmametsadega. Metsades kasvavad peamiselt kaksiktiibviljaliste puude liigid, mis annavad hinnalist kõva puitu. Seda kasutatakse laevade ehitamisel ning parketi ja kalli mööbli valmistamiseks. Mägedes kasvavad igihaljad tammed, rododendronid ja kohalikud okaspuud.
Metsades kasvavad paljud tarbetaimed – banaanid, papaia, mangostanipuu, leivapuu, ingveripuu, rannikul kookospalmid. Malaka poolsaarel kasvatatakse kautšukipuud, mis toodi sisse Brasiiliast.
Loomastik on väga rikas. Poolsaarel elutsevad gibonid, makaagid, erinevad hirveliigid, metskitsed ja metssead (Malaka poolsaare aborigeenide lemmiktoit). Suurtest kabjalistest esinevad  must-ninasarvik, banteg, aasia taapir ning elevandid, keda aga tööloomadena ei kasutata. Kiskjadest elavad metsades tiigrid, leopardid, mustad malai karud, punased hundid, mangustid. On palju linde. Jõgedes ja soodes elutsevad krokodillid. On palju madusid, kilpkonni ja sisalikke.
Hiiumaa vald

Valla moodustamine

Eesti Vabariigi valitsus otsustas 15. juunil 2017 Eesti omavalitsuste haldusreformi käigus ühendada kõik Hiiumaa neli valda üheks vallaks. Varem olid otsustanud vabatahtlikult ühineda Hiiu vald ja Käina vald, et moodustada Hiiumaa vald. Valitsus oli kahe valla vabatahtliku ühinemise kinnitanud, kuid ühinemine oli kavandatud jõustuma 2017. aasta kohaliku omavalitsuse volikogude valimiste järel. Emmaste vald ja Pühalepa vald uue vallaga vabatahtlikult ühineda ei soovinud ning valitsuse otsusega 15. juunist 2017 Emmaste ja Pühalepa vald sundliideti Hiiumaa vallaga.

Valla valitsemine

Hiiumaa valla volikogus on 23 liiget, kelle volitused jõustusid 25. oktoobril 2017. Vallavolikogu esimene istung toimus 1. novembril 2017. Volikogus on esindatud Sotsiaaldemokraatlik Erakond (7), valimisliit Kodusaar (7), valimisliit Ühine Hiiumaa (6), Eesti Reformierakond (2) ja Eesti Keskerakond (1 kohaga). Praeguse koalitsiooni moodustavad Sotsiaaldemokraatlik Erakond ja valimisliit Ühine Hiiumaa.

Asustus

Hiiumaa valda jääb Kärdla linn, Käina alevik, Kõrgessaare alevik ja 182 küla: 
Aadma, Ala, Allika, Aruküla, Emmaste, Emmaste-Kurisu, Emmaste-Selja, Esiküla, Hagaste, Haldi, Haldreka, Harju, Hausma, Heigi, Heiste, Heistesoo, Hellamaa, Heltermaa, Hiiessaare, Hilleste, Hindu, Hirmuste, Härma, Hüti, Isabella, Jausa, Jõeküla, Jõeranna, Jõesuu, Kaasiku, Kabuna, Kaderna, Kaigutsi, Kalana, Kaleste, Kalgi, Kanapeeksi, Kassari, Kauste, Kerema, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kitsa, Kleemu, Kodeste, Kogri, Koidma, Kolga, Kopa, Kukka, Kuri, Kuriste, Kurisu, Kuusiku, Kõlunõmme, Kõmmusselja, Kõpu, Kärdla-Nõmme, Külaküla, Külama, Laartsa, Laasi, Lassi, Laheküla, Lauka, Leerimetsa, Lehtma, Leigri, Leisu, Lelu, Lepiku, Ligema, Lilbi, Linnumäe, Loja, Luguse, Luidja, Lõbembe, Lõpe, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Metsalauka, Metsapere, Moka, Muda, Mudaste, Mäeküla, Mäeltse, Mägipe, Männamaa, Mänspe, Määvli, Napi, Nasva, Niidiküla, Nurste, Nõmba, Nõmme, Nõmmerga, Ogandi, Ojaküla, Ole, Orjaku, Otste, Palade, Palli, Paluküla, Paope, Partsi, Pihla, Pilpaküla, Poama, Prassi, Prähnu, Prählamäe, Puliste, Puski, Putkaste, Pärna, Pärnselja, Pühalepa, Pühalepa-Harju, Rannaküla, Reheselja, Reigi, Reigi-Nõmme, Reikama, Riidaküla, Risti, Ristivälja, Rootsi, Sakla, Salinõmme, Sarve, Selja, Sepaste, Sigala, Sinima, Soonlepa, Suuremõisa, Suurepsi, Suureranna, Suuresadama, Sõru, Sääre, Sülluste, Taguküla, Tahkuna, Tammela, Tammistu, Tareste, Taterma, Tempa, Tiharu, Tilga, Tohvri, Tubala, Tärkma, Ulja, Undama, Utu, Vaemla, Vahtrepa, Valgu, Valipe, Vanamõisa, Viilupi, Viiri, Viita, Viitasoo, Vilima, Vilivalla, Villamaa, Villemi, Värssu, Õngu, Ühtri, Ülendi.

Haridus

Hiiumaa vallas tegutseb 8 kooli, 5 lasteaeda ja 3 huvikooli.

Valla leht

Hiiumaa valla ajaleht on Hiiumaa Teataja, mille esimene number ilmus detsembris 2017.
Luup (ajaleht)

Luup oli Vihula valla eluolu käsitlev ilmuv veebiväljaanne, mis ilmus kuue aasta jooksul aastani 2007 ning oli opositsioonis kohaliku omavalitsusega.
Lehe toimetaja oli Sergei Klaasen.
Sloveenikeelne Vikipeedia

Sloveenikeelne Vikipeedia (sloveeni keeles Slovenska Wikipedija) on Vikipeedia sloveenikeelne versioon.
Sloveenikeelne Vikipeedia sai alguse 26. veebruaril 2002.
Seal on 165151 artiklit, millega see on artiklite arvult 47. keeleversioon.
15. augustil 2010 ületas sloveenikeelse Vikipeedia artiklite arv 100 000 piiri.
Fadi Eid

Fadi Eid (araabia keeles فادي عيد; sündinud 30. aprilll 1970) on Liibanoni maletaja, rahvusvaheline meister (1999).
Eid on kolmekordne Liibanoni malemeister (1994, 1998, 2009). Ta mängis Liibanoni  võistkonna koosseisus 9 maleolümpial (ajavahemikus 1994–2012; kuuel korral mängis esimesel laual). 
Ta oli abielus naiste malesuurmeistri Eva Repkovága. Nende poeg on malesuurmeister Christopher Repka.
Enn Uibo

Enn Uibo (enne eestistamist Ervin Uibu; 12. oktoober/25. oktoober 1912 Vana-Kariste vald, Halliste kihelkond, Pärnumaa – 31. august 1965 Dubravlag, Mordva ANSV) oli eesti luuletaja.
Ta õppis Maru algkoolis, Halliste kihelkonnakoolis ja Abja kultuurtehnika gümnaasiumis. Töötas aastani 1933 Tallinnas ajakirjanikuna, lõpetas aastal 1935 Tallinnas raamatupidamiskursused ja töötas aastani 1941 Tallinnas raamatupidajana, peamiselt Põllutööministeeriumis ja metsatööstuse peavalitsuses. Ta osales aktiivselt taarausuliste ühingus "Hiis" ja Ülemaalise Eesti Noorsoo Ühenduse Tallinna osakonna (ÜENÜTO) kirjandussektsioonis.
Suvel 1941 oli ta metsavend, sügisest 1941 töötas ta Omakaitse Peavalitsuse raamatukogus, sügisest 1943 Omakaitse ülema kolonel Arnold Sinka käsundusametnikuna. Kevadel 1944 arreteeriti ta Gestapo poolt rahvusliku meelsuse tõttu ja mõisteti surma, kuid ta vabastati peagi. 
Pärast nurjunud katset põgeneda septembris Rootsi, arreteeris Nõukogude sõjaväeluure ta 20. novembril 1944 ja Leningradi sõjatribunal mõistis ta aastal 1945 surma, hiljem asendati otsus 15-aastase vabadusekaotusega, mille ta veetis Krasnojarski krais Norillagis. Ta vabanes laagrist aastal 1954 ja 20. aprillil 1956 asumiselt Norilskist. 1957. aasta algusest oli ta remondi- ja lauatööline Viljandi limonaadivabrikus.
Uuesti arreteeriti ta 23. aprillil 1957 rahvuslike ja nõukogudevastaste luuletuste pärast, mõisteti kümneks aastaks sunnitööle Mordva ANSV-sse. Ta suri Dubravlag-i poliitvangide laagris, maeti nimetusse hauda Sosnovka kalmistul; talle on kenotaaf (mälestuskivi) Metsakalmistul.
Hüvasti, Mary Poppins

"Hüvasti, Mary Poppins" (vene keeles "Мэри Поппинс, до свидания") on 1983. aasta Nõukogude Liidu muusikafilm, mis põhineb P. L. Traversi jutustuste ainetel.
Filmi, mille peosas mängis Natalja Andreitšenko, lavastas Leonid Kvinihidze. Filmis tegi kaasa ka eesti näitleja Lembit Ulfsak.
Film valmis filmistuudios Mosfilm.
Naised

Toimetus

Ajakirja peatoimetaja ja kontseptsiooni kujundaja oli Inga Raitar aastatel 2007–2014.
Piimalillelised

Eesti liigid

Eestis kasvab sellest sugukonnast püsik-seljarohi (Mercurialis perennis) ja mõned piimalille (Euphorbia) perekonna liigid.
Wülzburg

Wülzburg on endine benediktlaste klooster ja linnus Baieris.
Tänapäeval on Wülzburg Weißenburgi linnaosa.
Voroneži rinne

Voroneži rinne (vene keeles Воронежский фронт) oli Teises maailmasõjas Idarindel võidelnud Nõukogude Liidu väeüksus.

Ajalugu

Moodustati 1942. aasta 7. juulil Voroneži rajoonis võidelnud Brjanski rinde vägedest. Algselt kuulusid rinde koosseisu 40., 60., ja 6. armee, hiljem võitlesid rinde alluvuses veel 13., 21., 27., 38., 47., 52., 64., ja 69. armee, 4., 5., 6., ja 7. kaardiväe armee, 1. ja 3. tankiarmee ning 3. ja 5. kaardiväe tankiarmee. 
Rinne osales Voroneži lahingutes ning alates 1942. aasta detsembrist operatsioonis Malõi Saturn, mille käigus löödi puruks Ungari 2. armee. 1943. aasta jaanuarist märtsini osales rinne operatsioonis Zvezda ning sellele järgnenud Kolmandas Harkovi lahingus. Kurski lahingu ajal kaitses rinne Kurski kaare lõunakülge. 1943. aasta septembrist oktoobrini osalesid rinde väed Dnepri lahingus ning ületasid Dnepri jõe Kiievist põhjas ja lõunas. 1943. aasta 20. oktoobril nimetati rinne ümber 1. Ukraina rindeks.
Martin Carayol

Martin Carayol (sündinud 1981) on prantsuse teadlane ja tõlkija.
Ta on tõlkinud muu hulgas eesti keelest prantsuse keelde. Koos Eva Toulouze'i ja Antoine Chalviniga on ta muu hulgas tõlkinud prantsuse keelde Kristiina Ehina teoseid.
Tšiili kuisma

Kasutamine

Tema õied sisaldavad kõrgelt hinnatud aromaatset nektarit, mida koguvad Euroopast sissetoodud ja kasvatatavad mesilased. Kuisma mett müüakse nimetusega "ulmo mesi" (miel de Ulmo).
Puit on hele- kuni tumedam pruun, raske, suhteliselt kõva ja vastupidav. Kohalikud kasutavad seda ehitustel ning väga laialdaselt ka lõkke- ja küttepuuna.
Ta kasvab hästi ka näiteks Euroopas, Šotimaal, samuti on pandud teda kasvama Ameerika Ühendriikide lääneranniku põhjapoolsematele aladele.

Keemiline koostis

Tšiili kuisma koorest on eraldatud kromoon ramnosiidi eukrüfiini.
Eda Tammelo

Eda Tammelo (neiupõlvenimega Eda Karp; 23. aprill 1947 – 16. oktoober 2012) oli eesti inglise filoloog, tõlkija ja Tartu Ülikooli inglise keele lektor.
Tammelo lõpetas Tartu Riikliku Ülikooli romaani-germaani filoloogia osakonna 1970. aastal ning kaitses Suurbritannias magistrikraadi inglise keele võõrkeelena õpetamise alal 1998. aastal.
1971. aastast töötas ta TÜ võõrkeelte kateedris, hiljem TÜ keelekeskuses. Tema peamised uurimisvaldkonnad olid inglise keele kui võõrkeele õpetamise metoodika, autonoomse ja selveõppe võimalused traditsioonilistel kursustel ning kultuuridevaheline kommunikatsioon.
Eda Tammelo oli abielus füüsik Risto Tammeloga. Nende lapsed on Eva Tammelo (sündinud 1978, pärast abiellumist Eva Kiisler) ja Runo Tammelo (sündinud 1981).
Jan Werner Danielsen

Jan Werner Danielsen (10. aprill 1976 – 28. september 2016) on Norra laulja. 
1994. aasta Eurovisiooni lauluvõistlusel esindas ta Norrat koos Elisabeth Andreasseniga.
Jaapani mänd

Kirjeldus

Jaapani mänd kasvab kuni 25 m kõrgeks, tüve läbimõõt on kuni 1,0 m. Tüvi on massiivne ja tavaliselt sirge, kuid võib hargneda ka kaheks-kolmeks haruks. Võra on lameda ja ebakorrapärase kujuga.
Korp on noores eas sile ja hall, vananedes tuhmhall, rõmeline ja kestendav. Pungad on punakaspruunid, 5–15 mm pikad. Võrsed on hallikasrohelised kuni kollakaspruunid ja siledad. Okkad on viiekaupa kimbus, 3–6 cm pikad, kõverdunud, terava tipuga, kolmnurkse ristlõikega, tumerohelised ja kahe marginaalse vaigukäiguga.
Isasõisikud on silinderja kujuga, punakaspruunid ja 5–6 mm pikad. Käbid on alamperekonda Strobus kuuluvate mändide seas ühed väiksemad, 6–8 cm pikad ja 3–3,5 cm läbimõõduga, munajad või ellipsoidsed ning vaiguste kattesoomustega. Seemned on mustjad ja 8–10 mm pikad. Põhiteisendi seemnetel on lühikesed, 2–9 mm pikkused tiivakesed, teisendil pentaphylla aga pikemad, 8–19 mm pikkused tiivakesed.
Jaapani mänd talub külmakraade kuni −23...–29 °C.

Levila ja ökoloogia

Põhiteisend (Pinus parviflora var. parviflora) kasvab Honshūl, Kyūshūl ja Shikokul 200–1800 m kõrgusel üle merepinna. Teisend Pinus parviflora var. pentaphylla kasvab tavaliselt avatud nõlvadel, Hokkaidōl 60–800 m kõrgusel ning Honshūl 300–2500 m kõrgusel üle merepinna. Eelistatud kasvukohtadeks on täisvalgus ja poolvari. Jaapani mänd talub põuda, kuid ei talu kõrget pinnasevee taset.

Kliima

Jaapani männi levilas valitseb niiske ja jahe kliima. Jaanuaris langevad minimaalsed temperatuurid Hokkaidōl kasvava asurkonna levilas kuni −16 °C, Honshūl kuni −14,7 °C. Keskmine sademete hulk aastas on 1000–3000 mm.

Kasvupinnas

Pinnastest domineerivad jaapani männi kasvukohtades õhukesed leetmullad, mille lähtekivimiteks on andesiit, basalt, graniit, moondekivimid, liivakivi ja tuff.

Kaasliigid

Jaapani mänd moodustab harva puhaspuistuid ja kasvab segametsades peamiselt koos järgmiste puuliikidega: korea seedermänd (Pinus koraiensis), jaapani elupuu (Thuja standishii), Sieboldi tsuuga (Tsuga sieboldii) ja kääbus-seedermänd (Pinus pumila). Viimasega hübridiseerub jaapani mänd looduslikult (Pinus x hakkodensis).

Kasutamine

Jaapani männi puitu kasutatakse mõnel määral puutöödel ja ehitusmaterjalina. Oluliselt rohkem kasutatakse teda Jaapanis ja Hiinas haljastuses ja bonsaina. Seetõttu on temast aretatud mitu kultivari. Jaapani mändi kasutatakse ka hübriidide saamiseks. Laboritingimustes ristub jaapani mänd rumeelia männiga, pisarmänniga, valge männiga ja läänemänniga.

Paljunemine

Jaapani mänd on ühekojaline okaspuu ja paljuneb seemnete abil. Tolmlemine toimub tuule abil alates mai algusest. Seemned valmivad tolmlemisele järgneva aasta oktoobris ja levivad samuti peamiselt tuule abil. Pärast seemnete varisemist jäävad käbid puule tavaliselt mitmeks aastaks. Seemikute arenguks on soodsad varjulised ja niisked kasvukohad.
Kiirikmadu (perekond)

Klassifikatsioon

1970. aastatel liigitati nad koos kaksvärvmaoga ja kääbusmao perekonnaga boalaste sugukonna alamsugukonda Xenopeltinae. 
Aastal 1987 liigitas McDowell nad kiirikmadulaste (Xenopeltidae) sugukonda.  
2008. aastal liigitasid Vidal ja Hedges kiirikmao molekulaarbioloogiliste ja fülogeneetiliste uuringute alusel ülemsugukonda Pythonoidea.

Levila

Neid peamiselt öise kaevuva eluviisiga kägistajamadusid võib kohata Kagu-Aasias ja Ida-Aasias.
Vive Tolli

Elukäik

Ta lõpetas aastal 1947 Tallinna 3. Keskkooli. Aastast 1947 õppis ta kaks aastat Tallinna Riiklikus Tarbekunsti Instituudis keraamikat. Lõpetas 1953. aastal Eesti Riikliku Kunstiinstituudi graafika erialal. Ta on end mitmel pool täiendanud, sealhulgas aastal 1969 Jugoslaavias ja aastal 1987 Kanadas.
Ta töötas aastatel 1953–1982 vabakunstnikuna. Seejärel töötas ta Eesti Riiklikus Kunstiinstituudis õppejõuna; aastast 1987 dotsendina ja aastast 1992 professorina.
Ta sai aastal 1965 Eesti NSV teeneliseks kunstnikuks ja aastal 1978 Eesti NSV rahvakunstnikuks. Ta on aastast 1957 Kunstnike Liidu liige ja aastast 1972 Soome Kalevala seltsi auliige. Vive Tolli on Eesti Kunstiakadeemia emeriitprofessor.

Looming

Vive Tolli looming hõlmab peale vabagraafika ka raamatuillustratsioone, eksliibriseid ja plakateid.
Teda on pärjatud arvukate auhindadega rahvusvahelistel näitustel. Aastal 1978 anti talle Kristjan Raua nimeline kunstipreemia, 1998. aastal Wiiralti auhind. Aastal 2008 sai ta Eesti Rahvuskultuuri Fondi elutöö tänuauhinna. 2001. aastal anti talle Valgetähe III klassi teenetemärk.

Isiklikku

Tema abikaasa Lembit Tolli oli skulptor, tütar Tuulikki Tolli on teatrikunstnik. Tema ema oli Tallinna I Tütarlaste Gümnaasiumi inspektor, vanaisa Timotheus Kuusik oli koolmeister ja kirjanik, onu Aleksis Kuusik oli koolmeister ja koolijuht, teine onu Vladimir Kuusik oli Viljandi, Tartu ja Tallinna ringkonnakohtu esimees.