google/wiki40b huggingface dataset:
2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus

2017. aasta Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus olid 34. Euroopa sisemeistrivõistlused kergejõustikus, mis toimusid 3.–5. märtsini Serbia pealinnas Belgradis Kombank arenal.
Võistluste korraldaja valiti välja 4. mail 2014 Frankfurdis. Teised kandidaatlinnad olid İstanbul (Türgi) ja Toruń (Poola). Varem olid Belgardis toimunud Euroopa sisemeistrivõistlused 1969. aastal, mil võistlusi tunti Euroopa sisemängude nime all.
Võistlustel osales 525 sportlast 48 riigist. Eestit esindas kuus sportlast: Henrik Kutberg ja Ksenija Balta kaugushüppes, Kristjan Rosenberg ja Maicel Uibo seitsmevõistluses, Merilyn Uudmäe kolmikhüppes ning Kätlin Piirimäe kuulitõukes.
Kolmel päeval toimus kokku 26 võistlusala. Edukaim riik oli seitsme kulla, ühe hõbeda ja nelja pronksiga Poola.
Venemaa sportlased võistlustele Venemaale dopinguprogrammi eest määratud võistluskeelu tõttu võistlema ei lubatud. Ainsa vene sportlasena osales "sõltumatu neutraalse sportlasena" naiste kaugushüppes Darja Klišina.
Lääne-Virumaa lipp

Lääne-Virumaa lipp on Eestis asuva Lääne-Viru maakonna  lipp.
Lipp on registreeritud 26. septembril 1996.

Lipu kirjeldus

Lääne-Viru maakonna lipp koosneb kahest võrdse laiusega horisontaalsest värvilaiust, millest ülemine laid on valge ja alumine roheline. Valge laiu keskel on maakonna eritunnusena Lääne-Virumaa vapp.
Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7:11 ning normaalsuurus 105×165 cm.
Silvia Airik-Priuhka

Silvia Airik-Priuhka (25. jaanuar 1926 Tallinn – 11. veebruar 2014 Stockholm) oli luuletõlkija ja kirjanik.

Eluloolist

Silvia Airik lõpetas 1944. aastal Elfriede Lenderi Eragümnaasiumi ja põgenes samal aastal Soome kaudu Rootsi. Et ta vanemad jäid Eestisse, leidis ta Rootsis kasuvanemad – konsuli ja laevamaakleri Nils-Axel Brolini ja ta abikaasa Daisy. 1949. aastal abiellus insener Arnold (Harri) Priuhkaga ning neil sündis tütar Marika. Silvia Airik-Priuhka töötas raamatupidajana ning seejärel andis inglise ja saksa keele tunde. 1987. aastal pälvis Underi ja Adsoni Mälestusfondi stipendiumi.
Viktor Karrus

Elulugu

Karrus õppis Tartu Õpetajate Seminari algkoolis ja Tartu Poeglaste Gümnaasiumis. Kunstihariduse omandas Karrus Pallases, kuhu astus ta aastal 1932. Algul olid tema õpetajateks Jaan Vahtra, Villem Ormisson ja Voldemar Mellik, ateljeeõppesse jõudes valis Karrus Nikolai Triigi ateljee. Karrus käis mitmetel õppereisidel välismaal, peamiselt Kesk-Euroopas ning 1936. aastal viidi ta üle meisterateljesse, kus esialgu jäi juhendajaks Triik, hiljem asendas teda Kaarel Liimand. Pallase (tollal tollal Konrad Mäe nimeline Riigi Kõrgem Kunstikool) lõpetas Karrus 1940. aastal, koos Alfred Kongo, Endel Kõksi ja teistega. Sõjaaega langeb Karruse illustraatoritegevuse algus, kunstnik illustreeris Gailiti, Kärneri, Kotta, Jakobsoni ja teiste teoseid. Kuid 1940. aastate lõpul sai talle osaks kriitika, milletõttu loobus kunstnik joonistusega tegelemisest. 
1950. aastatel täitis Karrus tellimustöid, olles juba 1947–1949 koos Okase, Sagritsa ja Uutmaaga osa võtnud Balti jaamahoone seinamaalide teostamisest. 1951. aastal valmis tal koos Roman Treumaniga suuremõõtmeline kompositsioon "Traktoristide üleskutse sotsialistlikuks võitluseks", 1953. aastal valmis Karruse teine tuntum, sotsialistliku realismi esindav töö "Vilja riigile". Ent Karrus on loonud ka hulgaliselt maastiku- ja linnavaateid, tema loomingus toimus järk-järgult üleminek vabamale pintslitööle.
Elutabel

Elutabel ehk suremustabel ehk demograafiline tabel on suremusprotsessi arvmudel, mis kujutab põlvkonna arvulist vähenemist eluea jooksul.
Elutabelis esitatud uuritavaid tunnuseid võib olla palju, kuid harilikult on selle olulisimateks elementideks uuritava populatsiooni ellujäämus ja viljakus.
Populatsioonibioloogia elutabelites kujutatakse sageli ka populatsiooni struktuuri ja dünaamikat vanuserühmade kaupa. Enamasti koostatakse need üksnes emaste kohta.
Friedland (Alam-Saksi)

Friedlandi põgenikelaager

Septembris 1945 ehitas Liitlaste Kontrollkomisjon Saksamaal - Briti osapool Friedlandi laagri, Ameerika (Hessen) ja Nõukogude (Tüüringi) okupatsioonitsoonide lähedale. Laager oli mõeldud esimese vahejaamana põgenikele, evakueeritutele ja tagasipöörduvatele sõduritele. Alates 1947. aastast haldas laagrit Alam-Saksi liidumaa. Massilise väljasaatmise ajal aastatel 1944 kuni 1945 pakkus laager teenust suurele hulgale pagulastele. Pärast seda toimis see peamiselt vahejaamana saksa (või etniliste saksa) väljarändajatele Idabloki maadest, eriti Poolast, Rumeeniast ja Nõukogude Liidust. Aastatel 1950 kuni 1987 tuli umbes 1,4 miljonit saksa päritolu inimest idast Lääne-Saksamaale; rohkem kui 60% nendest väljarändajatest tulid Poolast.
Tarmo Virkus

Tarmo Virkus (sündinud 28. jaanuaril 1971 Pärnus) on Eesti sõudja.
Lõpetas 1989 Pärnu 4. keskkooli ja 1997 rahvusvahelise ärijuhtimise alal Eesti Majandusinstituudi. Töötanud AS-i Fazer Eesti Baltikumi ostujuhina. Olnud 2011–16 AS-i Kalev juhatuse liige ja operatsioonide direktor ning aastast 2015 müügidirektor. Aastast 2016 Orkla Foods Fenno Baltic divisjoni tarneahela juhi asetäitja ja direktor.

Sõudmine

Sõudmist harrastanud aastast 1983 Rita Morrissoni, Mati Villsaare ja Matti Killingu juhendamisel.
Tiia Tulviste

Tiia Tulviste (neiupõlvenimi Tiia Tamm; sündinud 23. septembril 1955 Tartus) on Eesti psühholoog. Tema peamised uurimisvaldkonnad on reflektiivse mõtlemise arengu sõltuvus kultuurist, lapse kõne ja mõtlemise areng, ema-lapse suhtlemine erisugustes sotsiokultuurilistes kontekstides ning sotsialisatsioon kodus ja lasteaias. 2014. aasta seisuga on ta Tartu Ülikooli psühholoogia instituudi arengupsühholoogia osakonna juhataja ja professor.

Haridus

Aastatel 1973–1978 õppis ta Tartu Riikliku Ülikooli psühholoogia osakonnas psühholoogiat.
Teaduste kandidaadi väitekirja üldpsühholoogia alal (teemal "Reflektiivse mõtlemise kultuurilisest determinatsioonist") kaitses ta Moskva Riiklikus Ülikoolis 1985. aastal. 2002. aastal kaitses Tulviste psühholoogia doktorikraadi Stockholmi Ülikoolis ("Keeleline sotsialisatsioon erisugustes sotsiokultuurilistes kontekstides").

Karjäär

Pärast ülikooli lõpetamist töötas ta aastatel 1978–1983 Tartu Ülikoolis assistendina. Aastatel 1981–1986 oli ta samas teadur, 1987–1993 vanemõpetaja ja 1993–2003 dotsent.
Tartu Ülikooli nõukogu 2004. aasta 22. oktoobri istungil valiti Tiia Tulviste ülikooli arengupsühholoogia professoriks.
Aastatel 1997–2010 oli ta Stockholmis asuva Södertörni Kolledži Eesti, Saksa, Soome ja Rootsi rahvusvahelise võrdleva uurimuse projektijuht. Ta on olnud ka külalisuurija Clarki Ülikoolis.

Isiklikku

Abiellus aastal 1979 Peeter Tulvistega. Abielust sündis kaks last: poeg Jaan (1980) ja tütar Epp (1981).
Kadri Pärtel

Elulugu

Kadri Pärtel on õpetaja, töölise poeg ja Meelis Pärteli abikaasa.
Lõpetas 1992 Kärdla Keskkooli, 1996 TÜ, 1998 samas magistrantuuri botaanika ja ökoloogia erialal, M.Sc. (1998), TÜ), väitekiri "Andmeid seenesugukonna harjastiksikulised (Hyaloscyphaceae, Helotiales, Ascomycetes) ultrastruktuurist". Oli 1998–2002 TÜ doktorant botaanika ja ökoloogia erialal, 2002– TÜ botaanika ja ökoloogia instituudi teadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: seenesüstemaatika – kottseente ultrastruktuuri ja süstemaatika uurimine peamiselt seltsis tiksikulaadsed (Helotiales). Eesti Mükoloogiaühingu sekretär (1999–2002). 8 teadustrükist.
Konstantin Preobraženski

Konstantin Preobraženski (vene keeles Константин Геогиевич Преображенский; sündinud 1953 Moskvas) on Venemaalt emigreerunud ja Ameerika Ühendriikides elav kirjanik, endine NSV Liidu välisluure alampolkovnik.
Preobraženski on kajastanud Venemaa luureorganite imbumist Venemaa emigratsiooniringkondadesse Ameerikas ja Vene Õigeusu Kirikusse.

Elulugu

Konstantin Preobraženski sündis kõrge NSV Liidu julgeolekuametniku, hilisema NSV Liidu RJK Piirivalvepeavalitsuse ülema asetäitja, kindrali Georg Preobraženski pojana. Pärast keskkooli lõpetamist asus ta õppima Moskva ülikooli juures asuvasse Aasia ja Aafrika Maade Instituuti, mille lõpetas 1976. Õpingute ajal viibis ta praktikal Jaapanis Tōkaidō ülikoolis. Pärast idamaade instituudi lõpetamist suunati ta õppima NSV Liidu RJK kõrgematele kursustele Minskisse. 
Konstantin Preobraženski teenis NSV Liidu RJK Esimeses peavalitsuses T (teaduslik-tehnilise luure) valitsuse ülema referendina. 1980–1985 töötas ta luureohvitserina Jaapanis TASSi korrespondendina, aga 1985. aastal peeti Jaapani vastuluure poolt kinni luuretegevuse eest ja saadeti Jaapanist välja. Konstantin Preobraženski läks NSV Liidu Riikliku Julgeoleku Komiteest erru 1991. aastal alampolkovniku auastmes.
Aastatel 1993–2002 töötas Preobraženski Venemaa ingliskeelse ajalehe The Moscow Times korrespondendina julgeoleku alal.
2003. aastal lahkus Preobraženski Venemaalt Ameerika Ühendriikidesse ja taotles poliitilist varjupaika, mille ta ka sai 2006. aastal. Varjupaiga taotlemise põhjuseks olid Preobraženski kriitilised arvamusavaldused Venemaa julgeolekuasutuste suhtes ajakirjanduses ja raamatutes.
Hirschsteini vald

Vallaosad

Pahrenz, Prausitz, Schänitz, Althirschstein, Bahra, Böhla, Boritz, Heyda, Kobeln, Mehltheuer, Neuhirschstein.
Andrus Johani tänav

Andrus Johani tänav on tänav Tartus Ihastes.
Ta algab Eduard Wiiralti tänavalt, ristub Pallase puiesteega ja lõpeb Kaarel Liimandi tänaval, olles seejuures 290 meetri pikkune.
Carl Wilhelm Luther

Carl Wilhelm Luther (eesnimi ka Karlos, Carlos või Karl; 5. juuli 1859 Tallinn — 10. juuni 1903 Berliin) oli baltisaksa tööstur.
Ta lõpetas 1885 Riia Polütehnikumi masinainsenerina, töötas Peterburis, alates 1887. aastast töötas A. M. Lutheri vabrikus osanikuna ja tehnilise juhatajana. Oli osaühingu "Volta" asutaja ja direktor.

Isiklikku

Tema isa Alexander Martin Luther oli baltisaksa päritolu kaupmees ja Tallinna raehärra, tema vend Christian Wilhelm Luther (ja ka tema poeg Martin Christian Luther). Poolvend Ferdinand Justius Luther oli Emmaste Immanueli koguduse esimene õpetaja, Käina Martini koguduse õpetaja ja Tallinna Niguliste koguduse ülemõpetaja (tema poeg Ralf Luther oli teoloog ning Kuusalu Laurentsiuse- ja Tartu Ülikooli koguduse (saksa pihtkonna) õpetaja); vend Johannes Heinrich Luther oli Kadrina- ja Narva Johannese koguduse õpetaja.
Jelena Vorobei

Jelena Vorobei (õieti Jelena Jakovlevna Lebenbaum; vene keeles Елена Воробей; sündinud 5. juunil 1967 Brestis) on Venemaa näitleja (estraadi- ja filminäitleja), Venemaa Föderatsiooni teeneline kunstnik.
Estraadinäitlejana viljeleb ta klounaadi ja paroodiat. Ta on esinenud mitmes telesaates ja mänginud paarikümnes filmis. 
Ta lõpetas Brestis muusikakooli. 1988. aastal astus ta Leningradi riikliku teatri-, muusika- ja kinematograafiainstituuti. Üliõpilasena tegi kaasa Leningradi teatri Buff etendustes.
Vārdhamāna Mahāvīra

Vārdhamāna Mahāvīra ('vägev kangelane'), elas umbes 599 – 527 eKr. Ta sündis Gangese madalikul kšatrijana. Ajaloolased paigutavad tema surma umbes aastasse 425 eKr. Mahāvīra elu ja õpetused on üles tähendatud džainistlikes pühakirjades.
Džainismis on Vārdhamāna Mahāvīra 24. ja viimane tirthankara ('vabanenu'). Tema poolt on loodud džainismi religioosne organisatsiooniline struktuur, mis on muutumatuna püsinud 2500 aastat.
Villem Aleksander Reinok

Villem Aleksander Reinok (15. märts 1882 Riia – 10. märts 1958 Elva) oli Eesti tehnikateadlane.

Elulugu

Reinok oli veovoorimehe poeg.
Lõpetas 1902 Riia reaalkooli ning 1908 Riia Polütehnilise Instituudi insener-tehnoloogina. Oli 1909–11 Trans-Baikali raudteel Olovjannajas ja Verhneudinskis piirkonnaülema abi, 1911–12 Kramatorski tehastes (Harkivi kubermang) insener, 1914–17 Tallinnas elektriäri Reinok & Co omanik (ehitas Peeter Suure Merekindlusele elektrijaamu), 1918 Eesti Tehnika Seltsi tehnika erikursuste elektrotehnika osakonna juhataja (luges elektri algõpetuse kursust), 1918–19 Raudtee Valitsuse veoosakonna juhataja ja 1919–27 Raudtee Valitsuse ülem, 1927–30 Tallinna Tehnikumi õppejõud ja soojusjõu labori juhataja, ühtlasi Riikliku Katsekoja soojustehnika osakonna juhataja, osales 1929–31 Tartu-Petseri raudtee ehitusel, 1935–37 Insenerikoja sekretär, 1935–40 Narva Linaketramise Manufaktuuri juhatuse liige, Riigi Turbatööstuse nõukogu ja juhatuse liige. Asunud 1941 Saksamaale, tuli 1942 tagasi ja töötas 1942–44 trustis Eesti Elekter. 1945–55 represseerituna Siberis vangilaagris.

Teadustöö

Uurimisvaldkonnad: soojustehnika, aurukatlad ning põlevkivi ja selle saaduste kasutamise võimalused kütusena. Juhtis Eesti raudtee veduripargi üleviimist põlevkivi- ja põlevkiviõliküttele ning bensiini- ja diiselmootorvagunite projekteerimist ja ehitamist. Eesti Tehnika Seltsi asutajaid ja juhatuse liige ning Eesti Tehnika Seltsi ajakirja väljaandmise mõtte algatajaid, ühtlasi eesti insenerihariduse rajajaid ja kujundajaid, Tallinna Tehnikumi hoolekogu liige. Eesti Rahvusliku Jõukomitee liige.
Ruusmäe järv

Ruusmäe järv (ka Karula Ruusmäe järv, Ruusjärv) on järv Valga maakonnas Valga vallas Pikkjärve külas. Veekogu pindala on 1,3 ha. Veekogu kaldajoone pikkus on 502 m.
Reinhold von Tritthof

Reinhold Johann von Tritthof (30. august/11. september 1746 – 22. märts/3. aprill 1810) oli Vene sõjaväelane (alampolkovnik) ja Paldiski rentei juhataja (kolleegiuminõunik), Eestimaal immatrikuleeritud Tritthofide esiisa.
Tema vanemad olid kindralmajor Gottfried von Tritthof ja Gertrude Renate von Ramm (1717–1787), Padise, Vihterpalu ja Vasalemma mõisniku Reinhold von Rammi (1665–1775) ja Gertrude Elisabeth von Aderkasi (1683–1744) tütar.
9/21. märtsil 1800 immatrikuleeriti ta Eestimaa rüütelkonda.
1779. aastal abiellus ta Helene Juliane von Rammiga (1752–1807), nende pojad olid Kandle mõisnik Gustav von Tritthof (1790–1851) ning Põllküla ja Kuijõe mõisnik Hermann von Tritthof (1794–1871).
Gordon Williams (latinist)

Gordon Willis Williams (19. märts 1926 Dublin – 28. august 2010 New Haven, Connecticut) oli klassikaline filoloog; ajaleht Times iseloomustas teda ladina kirjanduse uurimise rahvusvahelise liidrina.
Gordon Williams õppis klassikalisi teadusi (Classics) (klassikaline filoloogia, vanaaja ajalugu ja arheoloogia) Dublinis Trinity College'is, omandades magistrikraadi. Seejärel töötas ta Londoni King's College'is, Cardiffi ülikoolis ja Oxfordi ülikooli Balliol College'is, kus ta omandas teise magistrikraadi. Seejärel töötas ta 1963. aastast õppejõuna Šotimaal, külalisõppejõuna Indiana ülikoolis ja California Ülikoolis Berkeleys ning 1974. aastast Yale'is. Uuris Rooma luulet, eelkõige Horatiust ja Vergiliust. Avaldas 1968. aastal teose "Traditsioon ja algupärasus rooma luules" ("Tradition and Originality in Roman Poetry"), mis on jätkuvalt mõjukas klassikaliste filoloogide seas.
Williamsi olulised teosed on veel "Change and Decline: Roman Literature in the Early Empire" (1978), "Figures of Thought in Roman Poetry" (1980) ja "Technique and Ideas in the Aeneid" (1983).
Niidukäharik

Nimetus

Perekonna nimetus Rhytidiadelphus pärineb ladina sõnast Rhytidium ja kreeka sõnast αδελφός (adelfós, 'vend'), mis viitab tihedale sugulusele kurdsambla (Rhytidiumi) perekonnaga. Liigi nimetus squarrosus viitab lehtede kujule, mis on soomusekujulised.
Suurbritannias on selle sambla nimetus springy turf-moss ja Ameerika Ühendriikides square goose-neck moss.

Kirjeldus

Niidukäharikul on kuni 15 cm haruline tüvi, mis on kõverdatud täisnurga all ja moodustab lehti pikkusega 2–2,5 mm. Lehtede alused on laiad ja sisaldavad paari lühikest närvi. Kupraid kasvab niidukäharikul harva, selle tõttu tal on suguta sigimine.

Levila

Niidukäharik on levinud tsirkumpolaarselt põhjapoolkeral, seda on leitud Euraasia paljudes kohtades ning mõnes Põhja-Ameerika piirkonnas, sh Briti Columbias, Alaskas, Washingtonis, Oregonis, Newfoundlandi ja Labradori provintsis ning Gröönimaal.
Samuti on seda introdutseeritud Põhja-Ameerika kirdeossa, Tasmaaniasse ja Uus-Meremaale, kus see on nüüd invasiivne liik.
Uulu kirik

Uulu kirik asub Pärnu maakonnas Häädemeeste vallas Uulu külas.
Kiriku rajas Reinhold Staël von Holstein 1880. aastal Uulu mõisa kalmistule oma esimese abikaasa Eleonore Staël von Holsteini (1824–1845) mälestuseks.
Uulu kirik on tornita, kuna Nõukogude Liidu ametivõimude korraldusel 1950. aastate lõpul kiriku torn õhiti.
Uulu kirik kuulub praegu Pärnu Eliisabeti kogudusele ning see võeti taaskasutusele 17. juuni 2007.
Haaslava mõis

Haaslava mõis (saksa keeles Haselau) oli rüütlimõis Kambja kihelkonnas Tartumaal.

Ajalugu

On teada, et enne 14. sajandi keskpaika oli seal kindlusmõis, mille kaks Haselowi-nimelist venda jagasid Haaslava ja Uniküla mõisaks (hilisema nimega Hilja mõis).
Mõisa viimane omanik enne 1919. aasta mõisate võõrandamist oli Sergei Šeremetjev.
Polykarpos

Smyrna Polykarpos (69–155) oli kristlik piiskop Smyrnas (İzmir tänapäeva Türgis) 2. sajandil.  
Ta suri 86-aastasena märtrina. Teda pussitati pärast seda, kui teda ei õnnestunud põletada. Nii katoliiklased kui ka õigeusklikud tunnistavad teda pühakuna. Pärimus räägib, et ta olevat olnud Johannese jünger. Apostel Johanneseks on enamasti peetud Johannest, Sebedeuse poega, neljanda evangeeliumi autorit, nagu väitis Caesarea Eusebius. Külastas piiskop Anicetust Roomas. Kirjutas kirja kogudusele Philippis. 
Teda peetakse kõrvavalu ja düsenteeria vastu abi andvaks pühakuks. Temale on pühendatud 23. veebruar.
Paul Fröhlich

Paul Fröhlich (21. märts 1913 Niederplanitz – 19. september 1970 Ida-Berliin) oli Saksa DV riigitegelane.
Paul Fröhlich oli pärit mäetöölise perekonnast. Rahvakooli lõpetamise järel õppis ta aastatel 1929–1931 kokaks, seejärel töötas Oelsnitzis tööstus- ja mäetöölisena. 1929. aastal astus ta Saksamaa Kommunistlikku Noorsooliitu ja 1930. aastal Saksamaa Kommunistlikku Parteisse. 1933. aastal vahistati ta lühiajaliselt illegaalse poliitilise tegevuse eest, vabanemise järel töötas juhutöölisena. 1939. aastal mobiliseeriti ta Wehrmachti, kus teenis välikokana. 1944. aastal ta deserteerus, peeti kinni Šveitsi piiripolitsei poolt. 1945. aasta veebruarist juunini oli ameeriklaste käes sõjavangis. Sõja järel oli ta Glauchaus Saksamaa KP allorganisatsiooni sekretär. Kui 1946. aastal kommunistlik partei ja sotsiaaldemokraadid sundliideti Saksamaa Sotsialistlikuks Ühtsusparteiks, tegi Fröhlich seal kiiret karjääri. 1947–1949 oli ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Dresdeni piirkonna sekretär. 1949–1950 oli ta SSÜP piirkonnaorganisatsioni sekretär Bautzenis. Alates 1950. aastast töötas Fröhlich SSÜP Leipzigi ringkonna juhatuses. 1952. aastal sai ta Leipzigi ringkonna esimeseks sekretäriks. 1950–1953 õppis ta kaugõppes parteikõrgkoolis. 1954. aastal sai Paul Fröhlich Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmekandidaadiks ja Rahvakoja (parlamendi) liikmeks. 1958. aastal sai ta Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee liikmeks ja Keskkomitee Poliitbüroo liikmekandidaadiks. Alates 1963. aasta jaanuarist kuni surmani oli Paul Fröhlich Saksamaa Sotsialistliku Ühtsuspartei Keskkomitee Poliitbüroo liige.
Transpordimasin

Transpordimasin on masin, mis on mõeldud kauba transportimiseks ning lastide teisaldamiseks.
Transpordimasinad on näiteks telfer ja tõstuk.
Harju-Jaani kirikumõis

Harju-Jaani kirikumõis (saksa keeles Pastorat St. Johannis) oli kirikumõis Harju-Jaani kihelkonnas Harjumaal.
George F. Kennan

Varajane diplomaatiline karjäär

Ta alustas diplomaatilist teenistust 1925. aastal Genfis, siirdus sealt 1927 Hamburgi ja 1928 Tallinna. Loomulikult ei olnud tavaline kontoritöö Eesti pealinnas tema tõeline ülesanne. Tol ajal olid Ameerika Ühendriikide Tallinna, Riia ja Kaunase saatkonnad koolituspaigaks tulevastele Venemaa-spetsialistidele ning sama huvi oli ka Kennanil. 1929. aasta alguses viidi Kennan üle Riiga, mis oli edutamine. Oma Tallinna saabumist meenutas ta: "Esimene ametisse määramine, mis oli osa minu esialgsest Venemaa-koolitusest, oli asekonsuli amet Tallinnas. Tallinn oli siis, ja ma loodan, et on ka praegu, kaunis hansalinn – Saksa Lübecki põhjamaine jäljend –, mida ümbritses kohatu, kuid mitte ebameeldiv, samas aga puhtalt vene agul."

Külm sõda

1946. aasta veebruaris saatis Kennan USA riigidepartemangule 5542-sõnalise ehk niinimetatud pika telegrammi. Hiljem avaldas ta sisuliselt sama teksti ajakirjas Foreign Affairs artiklina "The Sources of Soviet Conduct" varjunime X all. Artiklit tuntakse seetõttu ka X-artiklina. Selles väitis Kennan, et Nõukogude Liit otsib võimalusi oma mõjuvõimu laiendamiseks Lääne arvelt ning kutsus USAd Nõukogude Liidu suunal ellu viima "pikaajalist, kannatlikku, kuid kindlat ja valvsat ohjeldamispoliitikat".
1952. aastal nimetati Kennan Moskvasse suursaadikuks, kuid Venemaa kuulutas ta persona non grata'ks, kui Kennan oli võrrelnud elutingimusi Moskvas tingimustega Berliinis sel ajal, kui teda Teise maailmasõja alguses seal paar kuud kinni peeti. Ning Nõukogude võimud tõlgendasid seda omakorda Nõukogude riigi samastamisega Natsi-Saksamaaga.
Mandali vald

Haldusajalugu

Mandali vald loodi 1. jaanuaril 1838 Mandali linnast.
1. jaanuaril 1964 liideti temaga kaks maavalda – Halse og Harkmarki vald ja Holumi vald.

Nimi

Vald on saanud nime Mandali linna järgi.

Vapp

Mandali valla vapp kinnitati 2. juulil 1921. Sinisel kilbil on kujutatud kolm lõhet, mis sümboliseerivad lõhepüügi tähtsust Mandalselvas. Lõherikas Mandali vald on ühtlasi Norra kõige lõunapoolsem vald.

Vaatamisväärsused

Mandali vald on tänu pehmele kliimale ja värskele õhule väga populaarne nädalalõpu puhkusekoht. Ta on tuntud linna ümbritsevate pikkade liivarandade poolest. Kõige tuntum liivarand on umbes kilomeetripikkune Sjøsanden ('mereliiv'). Tihti peetakse seda Norra kõige populaarsemaks liivarannaks.
5 (Tallinna bussiliin)

Tallinna bussiliin 5 sõidab Männiku asumi ja Pirita-Kose (Metsakooli tee bussipeatuse) vahel. Liini teenindab Tallinna Linnatranspordi AS ning liiklus toimub kõigil päevadel.
Munavööt

Munavööt on munajate lehekujutistega rõhtne ehisliist.
Munavööti kasutati eriti antiikkunstis ja -arhitektuuris.