google/wiki40b huggingface dataset:
Patroklos

Patroklos (vanakreeka keeles Πάτροκλος, ladinapäraselt Patroclus) on vanakreeka mütoloogias Menoitiose poeg, Achilleuse sõber, kes võitles Trooja sõjas.
"Iliases" kirjeldatakse seda, kuidas Achilleus, kellelt Agamemnon on ära võtnud saagiks saadud orjatar Briseisi, keeldub sõjas võitlemast. Ta nõustub siiski sellega, et Patroklos läheb tema turvistikku kandes lahingusse, näidates nii vaenlasele, et Achilleus on oma vihast loobunud ja uuesti sõdima asunud. Patroklos ei võta kuulda Achilleuse manitsust taanduda niipea, kui laevad on ohust päästetud, vaid tormab võitlusse Trooja müüride alla, langedes seal Trooja kangelase Hektori käe läbi. Oma surmahetkeks oli ta tapnud 53 vaenlase võitlejat.
Patroklose surnukeha kaitsesid lahinguväljal Odysseus ja Aias. Achilleus leinas oma parimat sõpra, tõotas Hektorile kättemaksu ning naasis sõtta. Kahevõitluses Hektoriga tappis ta tolle ning rüvetas tema laipa vankri taga lohistades.
Achilleus keeldus hulk aega Patroklost matmast, kuni talle ilmus tolle vaim, kes käskis vajalikud rituaalid sooritada, et ta pääseks Hadesesse. Patroklose matustel ohverdas Achilleus tuleriidal lisaks ohvriloomadele 12 noort troojalast.
Patroklose auks korraldas Achilleus sportmängud, mida kirjeldab "Iliase" 23. laul. See on varasemaid viiteid spordile vanakreeka kirjanduses.
Aulin Rimm

Aulin Rimm (27. juulil 1930 Vana-Antsla vald, Urvaste kihelkond, Võrumaa – 21. september 1999 Tartu) oli eesti kunstnik (karikaturist ja skulptor). 
Pärast Valga 1. Keskkooli lõpetamist 1949. aastal alustas ta õpinguid Tartu Riiklikus Kunstiinstituudis. Ta lõpetas kooli (juba Tallinna viidud Eesti NSV Riikliku Kunstiinstituudina) 1955. aastal skulptorina.

Looming

Rimm töötas peamiselt Tartus. Ta oli tuntud eelkõige portretistina, kuid joonistas ka karikatuure, mida avaldati ajalehe Edasi naljanurgas "Herilane". Rimm on teinud mitu mälestusmärki ja hauatähist, eelkõige Tartu kalmistutele.
Oskar Lõvi

Isiklikku

Oskar Lõvi vanemad olid Mihkel Lõvi ja Anna-Maria Lõvi.
Katariina Tammert

Triin Tammert, kirjanikunimega Triin Katariina Tammert, (sündinud 20. jaanuaril 1982) on Eesti ajakirjanik ja kirjanik.

Haridus

Ta on lõpetanud 2008. aastal Tartu Ülikooli ajakirjanduse ja suhtekorralduse bakalaureuseõppe ning 2010. aastal Tartu Ülikooli kommunikatsioonijuhtimise magistriõppe.

Töö

Töötanud ajalehes Postimees reporterina (2004–2005), olnud ajakirja Trend tegevtoimetaja ja peatoimetaja (2005–2007), vastutanud projektijuhina Estonian Airi pardaajakirja In Time ning sotsiaalmeediakanalite strateegia ja sisuloome eest (2008–2012) ning olnud Eesti Ekspressi veebitoimetaja (2013). 2014. aastast juhib Postimehe laupäevalisa Arter.
Piapoko keel

Kõnelejate arv

Piapoko keelt räägib hinnanguliselt umbes 6400 inimest. Neist 4930 olid 2007. aasta andmetel Colombias ja 1450 Venezuelas (2001. aasta rahvaloenduse andmetel).

Fonoloogia

Piapoko keeles on 4 vokaalfoneemi ja 15 konsonantfoneemi.

Morfoloogia

Nimisõnadega kasutatakse omistavaid eesliiteid.
Akordion

Esimesed akordionid

Oma Handäoline patenteeris Christian Friedrich Ludwig Buschmann 1821. aastal. Seda mängiti kangitaoliste klahvide abil. Akkordion'i, millel olid saateakordid samal põhimõttel nagu Buschmannil, lõi Viini muusik Cyrillius Demian aastaid hiljem. 1852. aastal lisas Busson pillile klaveritüüpi klahvistiku.
Veel 20. sajandi alguses oli akordion rahvapill, mida mängiti kohvikutes, tantsusaalides ja music hall'is. 1931. aastal avati akordionistide kool Saksamaal Trossingeni linnas. Koha valis Höhneri akordionitehas. Briti akordionistide kolledž avati 1936. aastal.

Registrid

Akordionil on klaviatuuriregistrid ja bassiregistrid. Registrite arv oleneb pilli suurusest, need muudavad pilli tämbrit. Professionaalsete akordionistide pillidel on vähemalt üks register tavaliselt dubleeritud ning asub lisaks teiste registrite kõrval reas olemisele ka kas pilli peal (lülitatakse lõuaga) või piki klaviatuuri serva (lülitatakse peoga). Need asukohad võimaldavad kiiret registrivahetust.

Akordion erinevates muusikažanrites

Akordionit kasutatakse väga erinevates muusikažanrites: rahvamuusikas, klassikalises muusikas, popmuusikas (sh ka sellistes tänapäevastes popmuusikastiilides nagu rock ja pop-rock) jne.
Pilli populaarsus levis pärast leiutamist kiiresti, sageli seostati seda pilli tavainimestega ja akordion levis koos eurooplastega, kes üle maailma laiali emigreerusid. 
Popmuusikasse ilmus akordion aastatel 1900–1960. Seda aega nimetatakse sageli "akordioni kuldajaks". Sel ajal olid eriti tuntud kolm mängijat: Pietro Frosini ning vennad krahv Guido Deiro ja Pietro Deiro. 
Klassikalise muusika heliloojad on hakanud üha rohkem akordionile muusikat kirjutama. Esimene teadaolev kontsertteos on "Thême varié très brillant pour accordéon methode Reisner", mille kirjutas 1836. aastal Louise Reisner Pariisist. Diatoonilisele nuppakordionile on teoseid kirjutanud muuhulgas Pjotr Tšaikovski, Umberto Giordano ja Charles Ives. Esimesena kirjutas teose kromaatilisele akordionile Paul Hindemith.

Akordionimäng Eestis

Eestis muutus akordion rahvalikuks pilliks 1920. aastatel, kui meremeeste vahendusel jõudsid Eestisse esimesed pillid Soomest, Rootsist, Saksamaalt ja sai eriti populaarseks enne II maailmasõda. Eestis nagu ka teistes Baltimaades mängitakse enamasti klahvidega akordionit.
Eestis klassikalisi akordione ei valmistata (samas pillimeistrid valmistasid lõõtspille). Parema puudumisel mängiti Saksa DV-s toodetud vanade Weltmeisteritega. 
Esimesed akordionistid õppisid pilli mängima ise õppides. Vastavad koolid ja kogenud pillimehed puudusid. Pärast Teist maailmasõda avati akordioniõpetus muusikaõppeasutustes, (laste-)muusikakoolides. Kõrgharidusena hakati Eestis akordionit õpetama 2002. aastal Eesti Muusika- ja Teatriakadeemias ja Tartu Ülikoolis alates 2005. aastast, kui lisati koolimuusika õppekavale instrumendiõpetuse suuna moodul. Alates 2007/2008. õppeaastast on see õppekava üle viidud Tartu Ülikooli Viljandi Kultuuriakadeemiasse.
Kuues meel

"Kuues meel" on 1999. aastal esilinastunud psühholoogiline triller, mille lavastas M. Night Shyamalan.
Film räägib loo probleemsest ja isoleerunud poisist Cole Sear (Haley Joel Osment), kes näeb vaime ja saab nendega suhelda. Sarnaselt probleemne lastepsühholoog (Bruce Willis) üritab teda aidata.
Málaga ülikool

Málaga ülikool (hispaania keeles Universidad de Málaga) on ülikool Hispaanias Málagas.
Ülikool asutati 1972.
Ülikoolis õpib üle 35 000 üliõpilase.
Kastuś Kalinoŭski

Kastuś Kalinoŭski (valgevene Кастусь Каліноўскі; vene Вицент-Константин Калиновский; poola Wincenty Konstanty Kalinowski; 21. jaanuar 1838 – 10. märts 1864) oli Valgevene revolutsionäär-demokraat, publitsist, üks 1863.–1864. aasta ülestõusu juhte Valgevenes.
Lõpetas 1860 Peterburi ülikooli õigusalal. 1862–1863 andis välja illegaalset ajalehte Мужыцкая праўда, millel oli suur mõju valgevene rahvusliku vabastusliikumise tõusule.
Arreteeriti tsaarivõimude poolt jaanuaris 1864 ja hukati sama aasta märtsis Vilniuses.
Anton Irve mälestussammas (Läti)

Anton Irve mälestussammas on Lätis Strenči piirkonnas Strenči lähedal asuv Vabadussõjas langenud kapten Anton Irvele püstitatud mälestusmärk. Irv langeski Strenči lähedal.
Samba ehitamist alustati 1939, ent see jäi pooleli. Samba ehitamine lõpetati 1994 ja see avati 27. aprillil 1994. Sambalt eemaldasid katte Läti Vennashaudade Komitee esimees Eižens Upmanis ja Eesti Sõjahaudade Hoolde Liidu esindaja Jaak Pihlak.
Rio Grande (Paraná)

Rio Grande on jõgi Lõuna-Ameerikas.
Algab Mantiqueira mägedest. Voolab üle Brasiilia mägismaa valdavalt loodesse ja läände, läbides kärestikke ja koski. Ühinedes Paranaíba jõega, moodustab Paraná jõe.
Pikkus 1360 km.
Wolmar Wrangel

Lindebergi vabahärra Wolmar Wrangel (1641 – 27. detsember 1675 Saksamaal Ruhri ääres) oli baltisaksa päritolu Rootsi sõjaväelane.
Wrangellide suguvõsast pärinev Wolmar Wrangel sündis Rootsi feldmarssali Herman Wrangeli (1587–1643) ja tema teise abikaasa, Nassau-Siegeni krahvitari Amalia Magdalena (1613–1669) neljanda lapsena. Tema poolvend oli Rootsi feldmarssal Carl Gustaf Wrangel (1613–1676).
1654. aastal sai ta oma isa teenete eest vabahärratiitli. Karl X Gustavi Taani sõjas osales ta juba rittmeistri auastmes. 1665. aastal oli ta ratsaväerügemendi ülem ning osales selle koosseisus Bremeni sõjas. 1667. aastal sai ta kindralmajoriks ning oli Upplandi ratsanike (Uppland ryttare) ülem.
1674. aastal ülendati ta kindralleitnandiks ning osales koos vennaga, kes oli 1664. aastast riigimarssal, sõjas Brandenburgi vastu. Selles sõjas oli ta oma riigimarssalist venna ning feldmarssal Conrad Mardefelti (suri 1688) järel käsuliinis kolmas mees. Ning kuna nii vanem Wrangel kui Mardefelt olid haiguse tõttu võimetud juhtima, langes tegelik vägede juhtimine Wolmar Wrangeli õlule. Ta juhatas Rootsi vägesid ka Fehrbellini lahingus 1675. aastal, kus Rootsi väed said kaotuse osaliseks. Wolmar Wrangel langes selle kaotuse tõttu oma poolvenna kriitika alla.
Ta päris oma isalt Põltsamaa mõisa koos Lustivere ja Jermaferi mõisaga (võimalik, et Imavere) ning kuna Wolmar Wrangelil meessoost pärijaid ei olnud läks tema surma järel mõis tema lesele viimase eluajaks, misjärel see riigistati.
Wolmar Wrangel suri detsembris 1675 sõjaväelaagris Ruhri ääres nakkushaigusesse ja on maetud Stockholmi Riddarholmeni kiriku Vasaborgi hauakabelisse.
Tsirguliina raamatukogu

Tsirguliina raamatukogu on Valga valla rahvaraamatukogu. 1997. aastal liideti rahvaraamatukogu Tsirguliina Keskkooli raamatukoguga. Aastast 2018 tegutseb Valga Keskraamatukogu haruraamatukoguna. Raamatukogu aadress: Nooruse tn 1, Tsirguliina alevik, 68316, Valga vald, Valga maakond.

Ajalugu

1923. aastal asutati Tsirgulinna Rahvaraamatukogu Selts. Raamatukogu asutaja ja seltsi juhataja oli kohaliku kooli õpetaja Aleksander Schuravlöff. Raamatukogu asus algkoolihoones ja esimeseks teadaolevaks laenutajaks oli õpetaja Alviine Läti. 
Raamatute ostuks raha saadi pidude korraldamisest. 
3. märtsil 1929 Tsirgulinna Algkoolis toimunud Tsirgulinna Rahvaraamatukogu Seltsi peakoosolekule esitatud aruandest nähtub, et aasta jooksul muretseti ligi 200 köidet uusi raamatuid, kokku oli seltsi raamatukogus üle 600 köite, raamatute hinnaks arvati ligi 1000 krooni ning lugejaid oli üle 60. 
Koolimaja kitsastes oludes asus raamatukogu 1931. aasta juulini, kui Tsirgulinn sai omale kaua igatsetud rahvamaja, mille ehitas annetuste, loteriide, näitemüükide ja laenude abil Tsirgulinna Vabatahtlik Tuletõrje Selts (taas eesotsas energiline A. Schuravlöff). Hoone teisel korrusel leidis oma kodu Rahvaraamatukogu Selts. Raamatukogu oli avatud pühapäeviti kella 10–16, laenutajaks õpetaja Läti, keda vahel asendasid ka teised seltsi liikmed. 
1938. aastal anti haridusministeeriumi koolivalitsuse poolt viiele Valgamaa raamatukoguhoidjale hea töötamise eest II järgu kutsetunnistus. Teiste seas sai selle ka Aleksander Schuravlöff, olles seega esimene kutsega raamatukogutöötaja Tsirgulinnas. Hoogne seltsielu kestis sõjani. 1944. aastal hävitas sõjatuli seltsimaja ja raamatukogu. 
Sõjajärgsel aja avati raamatukogu uuesti 1. detsembril 1946. Täpsemaid andmeid on aastast 1950: raamatukogu asus külanõukoguga ühes hoones aadressil Kesk tn 2, raamatuid laenutas Heino Krall. Järgmisel aastal asus tööle tema vend Hugo Krall.
Raamatukogu asus nimetatud ruumides kuni 1992. aastani. Kuna vallavalitsus vajas ruume juurde, osteti raamatukogule omaette maja Nooruse 22. Raamatukogutööks ei olnud see elumajaks ehitatud hoone aga kõige parem, nappis valgust ja avarust. 
1997. aastal otsustati ühendada küla- ja kooliraamatukogu ning koliti koolimajja Nooruse tn 1. Ühendkogu asupaigaks sai endine internaadihoone, mis renoveeriti raamatukogule sobivaks. 
 „Arvutite ajastu” saabumisel avati raamatukogus kolme lugejaarvutiga avalik internetipunkt. Koostati elektrooniline kataloog ja 1. juunist 2005 mindi üle elektroonilisele laenutusele.

Juhatajad/laenutajad

Alviine Läti
Aleksander Schuravlöff
Heino Krall 1950
Hugo Krall 1951–1961
Alvi Seer 1961–1967
Aina Onkel 1967–1968
Mare Lillemets (Pooland) 1968–1970
Milvi Tamm 1970–1973
Hele Reimaa 1974–2015 (osalise koormusega aastatel
2012–2015)
Tiia Pärnik-Pernik alates 2006

Statistika

Statistika 2014. aasta seisuga
Kogud: 15 501
Kasutajad: 392
Külastused: 6 547
Laenutused: 8 048
Töökohad: 1,5
Dischord Records

Dischord Records on sõltumatu plaadifirma, mis on spetsialiseerunud põhiliselt punk rock'i, hardcore'i ja post-hardcore'i stiili viljelevatele bändidele.
Firma asutasid Jeff Nelson, Nathan Strejcek ja Ian MacKaye aastal 1980. Plaadifirma on eelkõige tuntud 1980. aastate lõpul emo ja post-hardcore'i žanritele hoo andmisega ning oma DIY-eetika printsiipide tõttu.
Tõnu Parming

Tõnu Parming (28. juuni 1941 Pärnu – 30. oktoober 1998 Toronto) oli eesti sotsioloog, ajaloolane, poliitik ja ajakirjandustegelane.

Elulugu

Põgenes 1944. aastal Nõukogude okupatsiooni eest koos perega Saksamaale, siirdus sealt 1949. aastal Ameerika Ühendriikidesse. Lõpetas 1960. aastal New Jerseys keskkooli, õppis aastatel 1960–1962 Princetoni Ülikooli tehnikakoolis. Teenis aastatel 1962–1967 ohvitserina USA sõjaväes, võttis 1965–1966 USA maaväe eriotstarbeliste vägede (US Army Special Forces) allüksuse ülemana osa sõjategevusest Vietnamis. Lõpetas 1969. aastal Princetoni Ülikooli sotsioloogia erialal. Sai aastatel 1969–1970 Fulbrighti-Hayesi uurimisgrandi Helsingisse perekonna struktuuri sotsioloogia alal, filosoofiadoktor (1976, Yale'i Ülikool), väitekiri "The Nature of Ethnic Identity", milles käsitles rahvusliku ühtsuse probleeme. Oli aastatel 1974–1976 Marylandi Ülikooli lektor, 1976–1981 abiprofessor, 1981–1988 dotsent, ühtlasi 1984–1986 USA Riigidepartemangu NSV Liidu ja Ida-Euroopa rahvusvaheliste suhete instituudi osakonnajuhataja, 1986–1987 ja 1988–1989 Toronto Ülikooli eesti õppetooli professor, 1990–1998 Eesti Kirjastuse Kanadas juhatuse esimees ja ajalehe Meie Elu toimetaja.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: etniline identiteet ja natsionalism, Nõukogude Eesti sotsioloogia, Eesti poliitiline ajalugu ja taasiseseisvumise küsimused. Olnud Rahvusvahelise Sotsioloogia Assotsiatsiooni, Ameerika Sotsioloogia Assotsiatsiooni, AABS-i ning paljude teiste teadus- ja kultuuriorganisatsioonide liige; EÜS-i liige (aastast 1960) ja EÜS-i ülemaailmse vanematekogu esimees, Eesti Komitee liige (1990–1992).

Isiklikku

Tema ema oli iluvõimleja ja treener ning eesti aktivist USA-s Salme Parming (1919–2013), vend on Priit Parming. Ta oli kaks korda abielus: tema esimene abikaasa oli aastast 1969 raamatukogutöötaja ja infospetsialist Marju Rink-Abel; tema teine abikaasa oli Asta Lokk, neil on poeg Veiko ja tütar Talvi.
Aleksandr Burdonski

Aleksandr Vassiljevitš Burdonski (sünninimi Aleksandr Stalin; vene keeles Александр Васильевич Бурдонский; 14. oktoober 1941 Kuibõšev, Vene NFSV – 24. mai 2017 Moskva, Venemaa) oli vene teatrilavastaja, Venemaa rahvakunstnik, Jossif Stalini lapselaps.
Ta oli kauaaegne Venemaa Armee Akadeemilise Keskteatri lavastaja.
Ta sündis Vassili Stalini perekonnas. Ta lõpetas Kalininis Suvorovi sõjakooli (õppis seal isa tahtel 1951. aastast), seejärel teatrikooli ja 1971. aastal Moskvas GITIS-e. Hiljem töötas ta teatritöö kõrval 10 aastat GITIS-es õppejõuna.
Ta oli esimene Jossif Stalini järglastest, kes lasi avaldada enda DNA uuringute tulemused. Lapsi tal endal ei olnud.
Lennujuhtimistorn

Lennujuhtimistorn (inglise keeles Air Traffic Control Tower (ATCT), aerodrome control tower) on lennuväljal asuv tavaliselt tornikujuline rajatis, lennujuhtimisüksus, milles asuva lennujuhi ülesandeks on saabuvate ja väljuvate lendude juhtimine.
Özlem Sara Cekic

Özlem Sara Cekic (sündinud 7. mail 1976 Ankaras) on kurdi päritolu Taani poliitik ja meditsiiniõde. Ta kuulub Sotsialistlikku Rahvaparteisse ja oli 2007–2015 Folketingi liige. Enne seda töötas ta Rigshospitaletis.
Ta tuli Taani 10-aastasena.
Vesi-kiilsirbik

Vesi-kiilsirbik (Dichelyma falcatum) on vesisamblaliste sugukonda kiilsirbiku perekonda kuuluv sammaltaim. 
Ta on Eestis arvatud II kaitsekategooriasse (seisuga 2012).
Eestis võib neid leida jõgedest ja ojadest.
Linnaleht

Linnaleht on Eesti tasuta ajaleht, mis on tiraaži ja lugejate arvu poolest  Eesti suurim nädalalaleht. Linnaleht ilmub Tallinnas, Tartus, Pärnus kui ka Ida- Virumaal. Tallinnas ilmub leht nii eesti kui ka vene keeles ning Ida-Virumaal vaid vene keeles. Lehte levitatakse kaubanduskeskustes, ülikoolides, linnatänavatel, liinirongides jm rahvarohketes kohtades lehe logoga korvidest. 
Linnaleht on sõltumatu ajakirjanduslik väljaanne, mida tehakse reklaamituludest. Lehte annab välja AS Õhtuleht Kirjastus. 
Linnaleht on Eesti Ajalehtede Liidu liige.
Esimene Tallinna Linnaleht ilmus 26. märtsil 1997. Lehte levitati Eesti Päevalehe vahel ja postitati tasuta tallinlaste postkastidesse. Trükiarv oli 100 000 eksemplari. Pool aastat hiljem, 5. mail 1998 hakkas Eesti Päevalehe kirjastus Tartus välja andma tasuta lehte Edasi, millest sai hiljem Tartu Linnaleht. 18. septembril lisandus Pärnu tasuta leht Pärnu Päevaleht (nüüd Pärnu Linnaleht). Venekeelne Linnaleht (Linnaleht на русском языке) hakkas ilmuma 1. detsembril. 2005.
Puistangumets

Puistangumets on puistangul kasvav mets.
Puistangud tekivad Eestis üldjuhul põlevkivi rikastamisel üle jäänud aherainete ladestamisel. Vanematel puistangutel on taimed ise ajapikku kasvama hakanud. Nooremaid puistanguid haljastavad inimesed, istutades sinna põõsaid ja puid. Kasvupinnas on tihti üsna kivine (lubjakivi) ja kuiv. Sellised tingimused sobivad eelkõige harilikule männile ja arukasele. Puistangute metsade kogupindala Eestis on ligi 13 300 ha. Valdava osa – 73,7% – moodustavad nendest männikud, millele järgnevad 14,3%-ga kaasikud. Harvem esineb harilikku kuuske, harilikku haaba, halli leppa jt.
Ružomberoki Katoliiklik Ülikool

Ružomberoki Katoliiklik Ülikool (slovaki keeles Katolícka univerzita v Ružomberku) on ülikool, mis asub Ružomberoki linnas Slovakkias.
Ülikool asutati aastal 2000.
Ülikoolil on neli teaduskonda: teoloogiateaduskond (asub Košices), filosoofiateaduskond, pedagoogikateaduskond ja terviseteaduskond.
Selle ülikooli on lõpetanud Tartu Katoliku Hariduskeskuse presidendid Magdalena Krajnakova ehk õde Katarina ja Monika Komorova ehk õde Veronika.
Alfa (sõudmine)

Alfa (ka ALFA) on Eestis toimuv rahvusvaheline sisesõudevõistlus; ühtlasi suurim sisesõudevõistlus Baltimaades.
Võistlusel tuleb sõudetrenažööril Concept2 läbida 1 km.
Esimesed Eestis aset leidnud võistlused sõudeergomeetritel Concept2 toimusid 1993. aasta lõpus. Osalejaid oli 54. Aastatega on Alfa võistlusel osalejate arv kasvanud poole tuhandeni. Lisaks sõudjatele võtavad aktiivselt võistlustest osa ka harrastajad, teiste spordialade esindajad, poliitikategelased, firmad, kooliõpilased, kaitseväe ja päästeteenistuse esindajad.
Vadja viiendik

Vadja viiendik (vene keeles Во́дская пяти́на, soome keeles Vatjan viidennes) oli Vadjamaa territoorium Novgorodi vabariigi ja hiljem Moskva suurvürstiriigi ja Moskva tsaaririigis.
Piirkond sai nimetuse sellel alal elanud vadjalastest elanike järgi.
Vadja viiendiku idapiiriks Volhovi jõgi ja läänepiiriks Lauga jõgi. Piirkond kattus Novgorogi vabariigi põhjapoolse ala, osa Ingerist ja osa Karjalalast.
16. sajandil jagunes piirkond Karjala ja Lauga pooleks. Rootsi kuningriigi ja Moskva tsaaririigi vahel sõlmitud Stolbovo rahulepingu alusel 1617. aastal, loovutas Moskva tsaaririik Koporje, Orehhovo ja Käkisalmi maakonnad Rootsi kuningriigile, mis kuulusid Ingerimaa provintsi ja Käkisalmi läänina Rootsi Ingeri koosseisu.
1700–1721 toimunud Põhjasõja tulemusel vallutas Venemaa Peeter I juhtimisel piirkonna uuesti ning liitis lõplikult Venemaaga, piirkond liideti moodustatud Ingerimaa kubermangu koosseisu.
Anthony Perkins

Anthony Perkins (4. aprill 1932 – 12. september 1992) oli USA näitleja. Teda tuntakse eelkõige Norman Batesi rolli järgi Alfred Hitchcocki filmis "Psühho".

Lapsepõlv

Perkins sündis New Yorgis. Tema ema oli Janet Esselstyn ja isa teatri- ja filminäitleja James Ripley Osgood Perkins. 1937. aastal James suri. Anthony kolis 1942. aastal Bostonisse.

Eraelu

9. augustil 1973 abiellus Anthony Perkins fotograafi Berry Berensoniga. Neil sündis kaks poega: näitleja Oz Perkins (sündinud 2.02.1974) ja muusik Elvis Perkins (sündinud 9.02.1976). Berenson hukkus 11. septembril 2001 terrorirünnakus, olles American Airlinesi lend 11 pardal.
Perkins suri 60-aastasena AIDSi tüsistustesse. Ta tuhastati ja ta tuhk anti tema perekonnale.
Oskar Kirret

Oskar Kirret (1936. aastani Oskar Kirp; 27. november 1909 Võrumaa – 18. detsember 1991 Tallinn) oli eesti keemik ja sporditegelane.
1927. aastal lõpetas ta Rakvere Poeglaste Gümnaasiumi. 1936. aastal lõpetas Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonna keemiaosakonna.
Noorpõlves harrastas kergejõustikku. Aastatel 1948–1952 oli ta Eesti NSV Kergejõustikusektsiooni esimees.
Aastatel 1960–1978 oli ta Eesti NSV TA Keemia Instituudi direktor.
1961. aastast oli ta Eesti NSV Teaduste Akadeemia korrespondentliige.
Ta on maetud Liiva kalmistule.
Kurevere Kihu ohvrikivi

Kurevere Kihu ohvrikivi (ka Kihu kivi) on ohvrikivi Tartumaal Sangaste kihelkonna Kurevere külas.
Eric Ries

Eric Ries on ettevõtja ja mitme raamatu autor. Ta on töötanud välja uue ettevõtlusmetoodika lean startup.
Eric Ries on mitme firma, sealhulgas pbWiki, Bunchball, SpeedDate, illumobile, BlueBet, Rypple, 750i ja KaChing, nõukogu liige. 2001. aastal kaitses bakalaureusekraadi USA Yale'i Ülikoolis. Tegeles lapsepõlvest saati arvutiprogrammeerimisega, mis mõjutas teda otsima ettevõtlusprobleemidele tehnilisi lahendusi. Tegeles alati tootearendusega. Ta on seadnud oma ülesandeks suurendada lãbilöövate innovaatiliste ettevõtete osakaalu.
Mati Karmin

Mati Karmin (sündinud 26. veebruaril 1959 Tartus) on eesti skulptor.

Elulugu

Karmin õppis 1966–1977 H. Treffneri Gümnaasiumis ning astus 1981 Eesti Riiklikku Kunstiinstituuti, mille skulptuurieriala lõpetas 1986. Jätkas samas kuni 1995. aastani õppejõuna. On õpetanud Tartu Kõrgemas Kunstikoolis, töötades seal professori ja skulptuuriosakonna juhatajana.

Looming

Mati Karmini enam kui 20 monumentaalskulptuuri ilmestavad mitut Eesti linna ja asulat. Olulisemad neist on Charles Leroux’ mälestusmärk Tallinnas (1989), parvlaeva Estonia hukule pühendatud monumendid Hiiumaal (1995) ja Pärnus (1997), purskkaevuskulptuur „Suudlevad tudengid” (1998), Jaan Tõnissoni monument (2001) ja Juri Lotmani monument (2007) Tartus, ratsamonument „Püha Jüri võitlus lohega” Toris (2003) ning Marie Underi monument Tallinnas (2010). 
Karmini loomingu üks suurejoonelisemaid väljundeid on 1990. aastate lõpul alustatud meremiiniprojekt. Eesti põhjarannikul ja saartel leidus pärast Nõukogude armee lahkumist hulgaliselt mahajäänud militaartehnikat, sealjuures roostetanud miinikesti, millest osa oli pärit isegi I maailmasõja aastaist. Kunstnik hakkas neist valmistama kaminakoldeid ja mööbliesemeid. Viimastel aastatel on Mati Karmini suhe miinikestadega muutunud abstraheerivamaks. Sfäärilisi kujundeid on esitatud ruumiliste moodulitena kui universaalseid dekoratiivseid vorme.

Ühiskondlik tegevus

Mati Karmin on olnud Eesti Kunstnike Liidu president (1992–1995), ta kuulub Tartu Toome Rotary Klubisse ning on EELK Tallinna Püha Neitsi Maarja Piiskopliku Toomkoguduse nõukogu liige.
2018. aasta III kvartalis oli Karmin Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna üks suuremaid toetajaid, olles ühtlasi partei liige.