google/wiki40b huggingface dataset:
Berit Kaschan

Berit Kaschan (sündinud 26. detsembril 1985) on eesti kirjandusteadlane ja luuletaja.
2013. aastal kaitses Kaschan Tallinna Ülikoolis magistritöö "Naiskogemuse kujutus ja parandav jutustamine Nora Ikstena ja Aino Perviku romaanide näitel" (juhendajad Tiina Ann Kirss, Ave Mattheus).
Ta on töötanud kuraatori ja muuseumipedagoogina A. H. Tammsaare muuseumis Tallinnas  ja tegevtoimetajana Tallinna Ülikooli kirjastuses. Praegu töötab Eesti Instituudis. Berit Kaschan on ühtlasi ingliskeelse eesti kirjandust tutvustava ajakirja Estonian Literary Magazine (ELM) toimetaja.
2009. aastal pälvis ta Tartu kirjandusfestivalil Prima Vista kirjanduspreemia Esimene Samm luuledebüüdi eest , 2015. aastal oli Kaschan PEN New Voices Awardi nominent.
2016. aastal ilmus esimene luulekogu "Ma naeran magades" (Verb), mis pälvis Tallinna Ülikooli kirjanduspreemia ja nomineeriti 2017. aastal Betti Alveri kirjandusauhinnale
Mihkel Kaljurand

Mihkel Kaljurand (sündinud 3. juulil 1945 Rakveres) on Eesti keemik.

Haridus

Mihkel Kaljurand lõpetas 1963 Rakvere I Keskkooli. Aastail 1964–1973 õppis Tartu Riikliku Ülikooli füüsika-keemiateaduskonnas, mille lõpetas füüsikuna. 1975–1979 oli Eesti TA Keemia Instituudi aspirant ja aastal 1979 kaitses ta Leningradi Riiklikus Ülikoolis keemiakandidaadi väitekirja "Arvutite kasutamine kromatograafias" ning aastal 1990 kaitses Moskvas NSVL TA Füüsikalise keemia instituudis keemiadoktori väitekirja "Dünaamiliste protsesside kromatograafiline analüüs".

Töökäik

Eesti NSV/Eesti TAs 1973–2002: Keemia Instituudi nooremteadur 1973–81, teadur, vanemteadur 1981–89, juhtivteadur 1989–91; instrumentaalanalüüsi labori juhataja 1991; analüütilise keemia osakonna juhataja 1992–94; NASA Amesi uurimiskeskuse vanemteadur 1994–95; uurija Carbondale’i Ülikoolis 2002 (USIS Fulbrighti uurijastipendium). Tallinna Tehnikaülikooli keemiainstituudi anorgaanilise ja analüütilise keemia professor 1995–97; alus- ja rakenduskeemia instituudi analüütilise keemia professor 1997–2002; keemiainstituudi analüütilise keemia õppetooli juhataja, instituudi direktor 2004–2017; Keemia ja biotehnoloogia instituudi professor 2017; sihtrahastusega vanemteadur 2017–2018; emeriitprofessor 2018–

Teadustöö

Mihkel Kaljuranna peamine uurimissuund on instrumentaalanalüüs, sealhulgas komputeriseeritud analüütilised lahutusmeetodid, instrumentaalanalüüsi meetodite täiustamine, analüüsi kombineeritud meetodid, portatiivsed analüüsi seadmed välitingimusteks, bioprotsesside kapillaarelektroforeetiline seire jm.
Tema juhendamisel on märkimisväärseid tulemusi kapillaarelektroforeesi kasutusalade laiendamisel. Välja on töötatud eriotstarbelisi modifitseeritud sisuga kolonne, protsessi arvutijuhtimis-süsteeme, nutikaid proovi sisestamise süsteeme, sidussüsteeme teiste instrumentaalanalüüsi meetoditega kombineerimiseks ja arendatud on portatiivset aparatuuri näiteks lõhkeainete identifitseerimiseks nende plahvatusproduktide jälgede põhjal. Kapillaarelektroforeesi ühendamine vahetult (mini)reaktoriga või reaktsiooni teostamine kapillaarisiseselt on osutunud efektiivseks mitmete bioprotsesside seireks.
Tal on ilmunud ligi 150 teadusartiklit, ta on ühe raamatu kaasautor. Ta on olnud rahvusvaheliste teadusorganisatsioonide esindaja ja teadusajakirjade toimetuste liige. Ta on esinenud paljudel rahvusvahelistel teaduskonverentsidel. Tema juhendamisel on kaitstud 11 doktoriväitekirja.

Teaduskorralduslik tegevus

On olnud ajakirja Journal of High Resolution Chromatography toimetusekolleegiumi liige; NSV Liidu Kromatograafia Nõukogu liige 1990−1991; Inglise Kromatograafiaseltsi (Briti "The Chromatographic Society") liige 1991−1995; USA Laborikeemikute assotsiat. AOAC liige 1995–1997; TTÜ Keemiateaduskonna nõukogu (1995–2002); matemaatika-loodusteaduskonna nõukogu liige 2002−...; TTÜ nõukogu liige 2007−2008.
Ortleriit

Ortleriit on vulkaaniline kivim. Ortleriidiks nimetatakse suldeniidiga sarnaneva koostisega suure küünekivisisaldusega porfüriiti. Ortleriidi päevakividest põhimassis sisalduvad küünekivi fenokristallid. Kivimit kirjeldasid aastal 1879 Monte Confinale mäel esimestena Guido Stache ja von John. Ortleriit on suldeniidist noorem. Ortleriit on rohekashall ning sisaldab lisaks põhielementidele ka plagioklassi ja ortoklassi; selles esinevad aktsessoorsed augiit, biotiit, magnetiit, püriit ja kvarts. Hilisemate uuringute kohaselt on ortleriit andesiit ja sisaldab lisaks veel kloriiti. Mineraali SiO₂ sisaldus on 48–54%.
Polki maakond (Georgia)

Ajalugu

Maakond moodustati 1851. aastal.
Džäss

1920. aastad

Aastaks 1920 oli džäss läbi teinud suure arengu ja muutunud väga populaarseks. 1920. aastate kuulsamad džässmuusikud olid Bix Beiderbecke ja Paul Whiteman.

1960.–1970. aastad

1960. aastate lõpus sai alguse jazz fusion (inglise keeles 'sulam'), mis haaras endasse ka elemente rokkmuusikast, folkmuusikast, funk'ist ja reggae'st. Fusion on väga keerulise rütmiga ning iseloomulikud on ka pikad instrumentaalsoolod, mis on tavalised ka tänapäeva džässmuusikas. Esimesteks jazz fusion'i plaatideks peetakse Gary Burtoni plaati "The Time Machine" (1966) ja Larry Coryelli ("The Free Spirits") plaati "Out of Sight And Sound" (1966). Samuti oli suur mõju jazz fusion'i arengule Miles Davise 1968. aasta plaadil "Miles in the Sky", kus Davis kasutab esmakordselt elektrilisi instrumente. Samal ajal hakkasid mitmed rokkansamblid, näiteks Cream ja The Grateful Dead, samuti Blood, Sweat and Tears ja Frank Zappa's Mothers of Invention kasutama oma muusikas džässielemente ja -harmooniaid ning katsetama vabaimprovisatsiooni.
Tuntumaid 1970. aastate jazz fusion'i esindajaid on Weather Report, Mahavishnu Orchestra, The Tony Williams Lifetime, Return to Forever, Herbie Hancocki Headhunters, Soft Machine, Colosseum, Caravan, Nucleus, Blood, Sweat and Tears , Chicago, If, Frank Zappa, Santana, The Eleventh House jt.
Kikapuu

Kikapuu või kikapoo (cicapo, kikapoo), ka pikadori marss, on elavaloomuline 4/4 taktimõõdus tants, mida tantsitakse peamiselt kõnnisammude ja kandastakutega, lähteasend on kodarjoonel kõrvuti kiikumisvõttes, mees ringis seespool ja daam väljaspool.
Meloodia aluseks on helilooja Max Oscheiti "Picador-Marsch". Tantsu koreograafia pärineb Venemaal populaarsest Ameerika ballitantsust "Ki-ka-po", mida algselt tantsiti Harry Von Tilzeri meloodiaga "My Pretty Little Kickapoo".
Liitumispolümerisatsioon

Liitumispolümerisatsioon on polümerisatsioon, milles monomeeri molekulide liitumise tulemusena moodustuvad polümeersed molekulid ilma kõrvalproduktideta.
Liitumispolümerisatsioonil moodustuvad ainult polümeersed molekulid. Enamasti on siin tegu ahelpolümerisatsiooniga. Üldjuhul ei kuulu siia polükondensatsiooni protsessid (toimuvad astmelise polümerisatsiooni mehhanismi järgi), milles polümeersete molekulide kõrval moodustuvad ka mingid väikesed molekulid. Kuid siia kuulub näiteks polüuretaani moodustumine: see on polükondensatsioon, kus ei eraldu väikest molekuli.
Protsessis osalevate monomeeride arvu järgi eristatakse kahesugust polümerisatsiooni: homopolümerisatsiooni, kus osaleb ainult üks monomeer, ja kopolümerisatsiooni, kus osaleb vähemalt 2 monomeeri.
Liitumispolümerisatsiooni kasutatakse näiteks plastmassitööstuses uute materjalide valmistamisel. Sel teel valmib näiteks PVC (polüvinüülkloriid).
Kuldar Kaljurand

Kuldar Kaljurand (sündinud 10. juunil 1967) on eesti arstiteadlane, oftalmoloog.
Ta kaitses doktorikraadi aastal 2013 Tartu Ülikoolis teemal "Eksfoliatsiooni sündroomi levimus Eestis ja selle kliiniline tähendus".
Tihniku viadukt

Tihniku viadukt (ka Kadaka viadukt) on raudbetoonist sild Tallinnas Nõmme linnaosas Pääsküla, Vana-Mustamäe ja Hiiu asumi piiril. Viadukt ületab endise Hiiu – Harku karjääri raudtee. 
Mööda Kadaka puiesteed sõidavad Tallinna ühistranspordi liinibussid 10 (Väike-Õismäe – Vana-Pääsküla), 20 (Reisisadam (D-Terminal) – Pääsküla jaam) ja 20A (Viru keskus – Laagri alevik).
2004. aastal teostati viaduktile avariiremonttööd.
Saksi vald (Kadrina kihelkond)

Saksi vald oli vald Kadrina kihelkonnas.
Vallas on sündinud keemik Ants Laur.
1939. aasta valdade reformi käigus läksid Saksi, Sauna, Priima, Kaarli-Piilu, Uus-Piilu, Lokuta, Vahakulmu külad ja osa Induniidu külast ning Kaarli, Lokso asundused ja suurem osa Saksi asunduse maa-aladest läksid Lehtse valla koosseisu, Aruküla, Kiku, Pariisi, Nõmme ja Metsapere külad ning Saksi asunduse Kuriste nr. a-8 talu maa-alad läksid Undla valla koosseisu, Kadapiku küla ja osa Induniidu külast läks Assamalla valla koosseisu.
Aime Jürjo

Aime Jürjo (sündinud 21. detsembril 1928 Paides) on eesti kujur.
Ta lõpetas 1947. aastal Paides keskkooli ja 1953. aastal ERKI.
Aastatel 1953–1961 oli ta TEMT-i ja 1971–1986 ERKI õppejõud, sealhulgas aastatel 1980–1986 skulptuurikateedri juhataja.

Isiklikku

Tema poeg oli ajaloolane Indrek Jürjo ja pojanaine on ajaloolane Inna Põltsam-Jürjo.
Tauno Vahter (muusik)

Tauno Vahter (2. oktoober 1946 Tallinn – 24. detsember 2018  Tallinn) oli eesti muusik ja muusikapedagoog.
Ta lõpetas aastal 1969 Tallinna Pedagoogilise Instituudi muusikapedagoogika erialal.
Ta laulis aastatel 1973–1991 RAM-is (tenorina) ning ansamblis RAM-4. Ta on töötanud muusikaõpetajana. Samuti on ta tegutsenud 1970-ndatel levimuusikuna ansamblis Collage (baritonina). Selle ansambli plaat "Käokiri" tunnistati üheks parimaks Eestis välja antud heliplaadiks. 1980-ndatel laulis trios koos Uno Loobi ja Ülle Tomingaga.
Kooliteed alustas Tauno Vahter Tallinna 27. algkoolis, mis praegu kannab Rahumäe Põhikooli nime. Samal ajal õppis ta ka Nõmme Lastemuusikakoolis klaverimängu. Tauno Vahteri koolitee jätkus Tallinna 39. Keskkoolis, kus muusikaõpetaja Koit Kirber tema muusikaandele kohe rakendust leidis. Ansamblis hakkas Vahter mängima trumme. Koit Kirberi lavastatud ooperis „Tsaar Saltaan“ sai Tauno Vahter koos Raivo Trassiga peaosa. Vahter oli peaosas ka siis, kui seda ooperit etendati Estonia teatri lavalaudadel.
Lauluhäält kasutas ta Ants Söödi juhitavas Tallinna Üliõpilassegakooris, ansamblites ja solistina. Tegevust jätkus ka trummide taga, nüüd juba professionaalsel tasemel.
Samal ajal huvitus Tauno Vahter üha enam poksimisest, millega ta oli algust teinud juba keskkooli ajal. Poksis sai ta I järgu. Tauno tegutses ka poksitreenerina.
Pärast Pedagoogilise Instituudi lõpetamist suunati Tauno Vahter Järvakandi Keskkooli muusikaõpetajaks. Seal hakkas ta juhendama ansamblit Welled, millest sai tuule tiibadesse mitu muusikut, näiteks Ardo Juhkov ja Riho Sibul.
Vahepeal tuli poolteist aastat (1970) veeta sõjaväes, kus muusikaline tegevus jätkus orkestris mängides. Koos saatusekaaslaste Ivo Linna ja Gunnar Grapsiga lauldi ka paljudel tantsupidudel ja kontsertidel. 
Laulmine ja trummimäng jätkusid 1980-ndatel mitmes Tallinna restoranis. Aastatel 1992–1993 oli Tauno Vahter Kõmsi kooli direktor; hiljem töötas Päästeametis.

Isiklikku

Tema isa oli muusikateadlane, dirigent ja muusikapedagoog, Tallinna Riikliku Konservatooriumi professor Artur Vahter; vend Kuulo Vahter on kunstnik. Poeg Reivo Vahter (1975).
Saulius Vilius

Saulius Vilius (sündinud 15. detsembril 1971 Šiauliais) on leedu alpinist ja matkategelane.
Ta on  viie kaheksatuhandelise vallutamisega Baltimaade edukaimaid mägironijaid.  
Ta on Vladas Vitkauskase järel teine leedu alpinist, kes on tõusnud Džomolungma tippu.
Ta oli aastatel 2007–2009 Leedu Alpinismi Assotsiatsiooni president.

Alpinism

Mägironimisega hakkas ta tegelema 1987. aastal. Ta ronis kahel aastal järjest Tian Shanis Han-Tengri (7010 m) tippu (1998, 1999) ja tõusis 2002. aastal Pamiiris Lenini mäetipule (7134 m).
Ta on 4-kordne Balti meister (2002, 2003, 2004 ja 2006) ja 8-kordne Leedu meister alpinismis (2001 ja 2002 kahes ning 2003, 2004, 2006 ja 2007 ühes kategoorias).

Tõusud kaheksatuhandeliste tippu

Oma esimese kaheksatuhandelise tippu jõudis ta 2003. aastal, kui ta Eesti Himaalaja ekspeditsiooni koosseisus tõusis 22. mail koos Alar Sikuga Džomolungmale (8848 m) mäe põhjaküljelt (Tiibeti poolt).
2004. aastal ebaõnnestus tal tipputõus Xixabangmale (8027 m) Himaalajas.
2006. aastal üritas ta teha talvist soolotõusu Dhaulagirile (8167 m). Üritus luhtus. 
2008. aastal viidi läbi tema juhtimisel Leedu Himaalaja ekspeditsioon Dhaulagirile (8167 m), pühendatud Dainius Makauskase mälestuseks. Seekord tippu ei jõutud.
Lydia Koidula (mootorpurjekas)

Lydia Koidula oli mootorpurjekas, mis uppus 26. novembril 1951 Saaremaa lähistel Tagalahes Suuriku-Kuriku panga lähistel.

Ajalugu

Lydia Koidula ehitati Pärnus ehitusmeister Gustav Hohensee projekti järgi. Purjekas vedas Saaremaal paiknevatele nõukogude väeosadele Loksalt punaseid telliseid ja oli teel Jaagarahu sadamasse. Viimasel reisil oli lastiks 420 tonni telliseid. Purjekas sõitis tormis Suuriku panga veealusele astangule, kuid aluse tagaosa jäi rippuma sügaviku kohale. Tugevas lainetuses alus murdus ja pääsesid need, kes olid esimese osa peal, tagumise osa peal olnud inimesed hukkusid koos kapteniga. Purjeka pardal viibis 16 inimest, kellest hukkus 10. Hukkunute seas oli ka üks juhuslik reisija. 
Purjeka üks tüürimeestest, radist, pootsman, kokk ja kaks madrust on maetud Tallinna Siselinna kalmistule.
Laevahukku on maininud Juhan Smuul jutustuses "Pühadekari hukk".
2011 meenutasid laevahukku Saaremaa merekultuuri selts ja merekultuuri selts Salava.
Nion

Nion on Eesti ansambel.
Ansambel asutati 2011.
Damme mäed

Paiknemine

Damme mägede seljak, mis on umbes 15 km pikk ja vaid mõni km lai, asub Põhja-Saksa madaliku lõunaservas umbes 34 km Osnabrückist põhjas. See paikneb Dümmeri looduspargis Damme linna lähedal, mis on piirkonna keskel, ning Lohne (põhjas), Steinfeldi (põhjas), Diepholzi (idakirdes), Neuenkirchen-Vördeni (edelas) ja Holdorfi (loodes) vahel. Idas voolab Hunte jõgi lõunast põhja seljakust mööda; läänes voolab samas suunas Hase jõgi.
Damme mäed asuvad Oldenburger Münsterlandi edelaosas, mistõttu on kohalik Signalberg (146 m) kõrgeim kõrgus. Kirdesse ulatuvad Großes Moor (Vechta lähedal) ja Kellenberg; seljakust idas on Dümmer ja selle taga Stemweder Berg, lõunas – Großes Moori teisel küljel (Damme lähedal) – on TERRA.vita looduspargis Wiehen ja läänes Hase oru teisel küljel on Ankumi kõrgendik.

Watersheds

Damme mäed asuvad Weseri-Emsi veelahkmel: kõik ojad ja jõed, mis voolavad seljakult itta, voolavad Hunte kaudu Weserisse; need, mis voolavad läände, voolavad Hase kaudu Emsi.

Geoloogia

Damme mäed on osa reast jääaja otsamoreenidest Saale jäätumise niinimetatud Drenthe I etapist. Lingeni kõrgendik, Ankumi kõrgendik, Kellenberg ja Brelinger Berg kuuluvad ka selle pinnamoreeni, mida kutsutakse ka Rehburgi faasiks, mis võib olla umbes 230 000 aastat vana. Rehburgi mäed Steinhuder Meeri ääres ei ole siiski moreeni osad.
Koos oma peaaegu sümmeetrilise analoogi, Ankumi kõrgendikuga, on Damme mägedel selle pinnamoreeni kõige märgatavamad liustikuhõlmad. See täitis Artlandi madalikuorva. Rauamaaki leidub sügaval mägede all.

Maastikukujundus

Damme mägede õrnalt ümardunud seljakul vahelduvad metsased künkad ja orud aasade, põldude ja karjamaadega (näiteks koppel). Jalgratturitele ja matkajatele on palju võimalusi loodusliku keskkonna nautimiseks.
Järv Damme Bergsee, pindalaga umbes 25 ha, pakub varjupaika haruldastele loomadele ja taimedele, mida kirjeldatakse loodusraja abil. Selles piirkonnas esineb palju ohustatud taimeliike: seni 364 soontaimest on 68 liiki Alam-Saksi ohustatud liikide punases nimekirjas. Üks eriti tähelepanuväärne rühm loomi on roomajad, kellest siin esineb 4 liiki: nastik, kivisisalik, arusisalik ja vaskuss. Linnuriigist on 5 liiki rähne, samuti metskurvits, kuuse-käbilind ja must-kärbsenäpp. 1974. aastal elas sellel metsaalal isegi siniraag, kuid talunik lasi ta maha. Siin elab kolm Saksamaa suurimat kohalikku põrnikat: põderpõrnikas, ninasarvikpõrnikas ja maipõrnikas.

Huvipaigad

Damme mägede huvipakkuvate kohtade hulgas on lisaks metsadele ka Steigenbergi (edelas) ja Mordkuhlenbergi (pähjas) vaatetornid. Viimasest on vaade enamusele seljakule, Dümmeri looduspargile, Oldenburger Münsterlandile, Wiehenile ja Dümmerile.

Tornid

Mordkuhlenbergil ja Steigenbergil on vaatetornid. Signalbergil on Bundeswehri ülekandemast ja põhjanõlval on 134 m kõrge Deutsche Telekomi teletorn.
Kohtla-Järve

Ajalugu

Kohtla-Järve nimi pärineb linna alal asunud Kohtla ja Järve külalt; samas asusid ka Kohtla ja Järve mõis.
Kohtla-Järve linnaosa jääb osaliselt kahe ajaloolise küla maadele, mida on  mainitud 1241. aastal Taani hindamisraamatus: Järve küla (Jeruius) ja Tõrvasküla (Tourascula), mille maadele rajati hiljem Kohtla mõis.
1950. aastatel taheti linna nimeks panna Stalin.
Kohtla-Järve linnapea oli aastail 2003–2016 Jevgeni Solovjov.

Majandus

Kohtla-Järve on eelkõige tööstuslinn. Tähtsaim tööstusharu on keemiatööstus. Sellel alal tegutseb kolm suurt ettevõtet: Viru Keemia Grupp, Eastman Specialties, Novotrade Invest, mille toodangu müügikäive oli 2011. aastal umbes 255 miljonit eurot. Nitroferti keemiatehas lõpetas töö 2009. aasta veebruaris, kuid taaskäivitati 2012. aasta detsembris.
Teised tähtsamad tööstusharud on metallitööstus (Remeksi keskus), õmblustööstus (kümme ettevõtet, sh Baltika tütarettevõtte Virulane õmblustsehh), mööblitööstus (TNC Components) ja ehitusmaterjalide tootmine.
Hinnanguliselt oli 2011. aastal töötlevas tööstuses hõivatud 3000 inimest, toodangu müük oli umbes 310 miljonit eurot.
Lisaks tegutsevad läheduses Viru põlevkivikaevandus (plaanis sulgeda 2013. aastal) ja elektrijaamad (sh Ahtme elektrijaam võimsusega 30 MW).

Sport

Kohtla-Järve JK Järve mängib jalgpalli Eesti Esiliiga B-tasandil.
Kohtla-Järve BC HITO mängib korvpalli Eesti teises liigas.
Eestlased Kreekas

Eestlased Kreekas on Kreekas elanud või elavad eestlased.
Kreekas tegutseb Kreeka Eesti Kultuuriselts. Kreekas on avatud Eesti Suursaatkond Ateenas.
Alaline Rahvusvaheline Kohus

Alaline Rahvusvaheline Kohus (inglise keeles Permanent Court of International Justice, prantsuse keeles Cour permanente de justice internationale) oli aastatel 1922–1946 Rahvasteliidu kohtuorgan. Kohus asus Alalise Vahekohtu ruumides Haagis, Rahupalees.
ÜRO loomisel võttis Alalise Rahvusvahelise Kohtu funktsioonid üle Rahvusvaheline Kohus.
Eestimaa Kommunistliku Partei piirkondlikud asutused

EK(b)P/EKP Tallinna Linna Nõmme Rajoonikomitee (1945–1956)

ENSV Ülemnõukogu seadlusega 18.maist 1945 moodustati Tallinnas linnarajoonid ja Nõmme rajoon. Nõmme rajoonikomitee üldkoosolek toimus 1948. aastal

EKP Sillamäe Linnakomitee

1957. aastal muudeti Sillamäe alev vabariikliku alluvusega linnaks aga juba 1956. aastal toimus linnakomitee büroo esimene koosolek

EKP rajoonikomiteed

Rajoonikomitee oli põhikirjajärgselt rajooni parteiorganisatsiooni juhtiv organ, koosnes konverentsil valitud komiteest ja büroost. Komitee oli EKP kohalik võimuorgan, mis tegeles kõigi maakonna probleemidega, kontrollis asutuste ja ettevõtete (eriti kohalike nõukogude) tööd ning kõrgemate parteiorganite otsuste täitmist neis, kinnitas inimesi (ka parteituid) paljudele ametikohtadele, korraldas poliitharidust ja ideoloogiatööd, pidas kommunistide arvestust, kinnitas parteisse vastuvõtu ning sealt väljaheitmise, arutas parteiliikmete personaalküsimusi. Struktuur : sekretariaat ( üldosakond), partei-, ametiühingute ja komsomoliorganite osakond ( 1955.a-st organiseerimisosakond), propaganda- ja agitatsiooniosakond, parteistatistika ja ühtse parteipileti sektor (arvestussektor).
Hans Kaiva

Hans Kaiva (3. mai 1932 praegune Kohtla vald, Ida-Virumaa – 29. september 1999 Tallinn) oli eesti poksija ja poksitreener.
Ta alustas poksimist 1949. aastal Kohtla-Järve Kalevis. Ta pidas kokku 144 kohtumist ja võitis neist 108.
Kaiva sai Eesti NSV meistrivõistlustel sulgkaalus (kuni 57 kg) kaks korda 3. koha (1951 ja 1952) ning kergekaalus (kuni 60 kg) neli korda 2. koha (1953–1954 ja 1958–1959).
Kaiva töötas aastatel 1951–1972 Kohtla-Järvel poksitreenerina. Tema õpilaste hulgas olid ka Pavel Dubovik, Mart Keersalu, Priidik Kippar, Juri Kudrjašov, Arseni Sajankin ja Vladimir Zažogin. Ta oli aastatel 1967–1969 Eesti NSV poksikoondise vanemtreener.
Viljo Saldre

Viljo Saldre (pseudonüüm Lauri Lumen; sündinud 5. veebruaril 1952 Tallinnas) on eesti endine näitleja ja lavastaja ning haldustöötaja.
Ta lõpetas aastal 1970 Tallinna 21. Keskkooli, aastal 1976 Vanemuise õppestuudio ja aastal 1977 Tartu Riikliku Ülikooli eesti filoloogia erialal.
Ta oli teatris Vanemuine aastatel 1977–1980 näitleja ja 1980–1982 korraldajadirektor. Aastatel 1982–1983 oli ta Kultuuriministeeriumi repertuaarikolleegiumi peatoimetaja. Aastatel 1983–1989 oli ta Ugala lavastaja ja kirjandustoimetaja ja 1989–1991 asedirektor. Aastast 1991 on ta tegelenud kirjastamisega.

Isiklikku

Tema isa oli kunstnik Alfred Saldre. Ta on olnud abielus Merle Talvikuga; aastast 1986 on ta abielus Külliki Saldrega.
Ernst Säga

Ernst Säga (30. august 1899 Haaslava vald, Tartumaa – 27. august 1975) oli eesti arst.
Ta õppis Tartu Ülikoolis 1920–1925 (lõpetas) arstiteadust ja 1925–1927 õigusteadust, Dr. med. 1940 (veremuutusist vähktõbiseil raadiumravi puhul). Korporatsiooni Ugala vilistlane.
Osales Vabadussõjas.
Ta oli aastatel 1924–1925 Tartu Linna Poeglaste Gümnaasiumi, aastatel 1924–1926 ja 1927–1936 Tartu Õhtuühisgümnaasiumi ning aastatel 1927–1932 Tartu Õpetajate Seminari võimlemisõpetaja. Alates 1927. aastast oli ta Tartu Üldhaigekassa arst ja Tartu ülikooli naistekliiniku assistent. Alates 1928. aastast oli ta kindlustusseltside Eesti ja Oma, ja alates 1929. aastast EEKS-Maja usaldusarst. Tartus tegutsenud Pikkade Meeste Klubi juhatuse liige ja klubi usaldusarst (1934).
Arreteeriti NKVD poolt 1950. aastal.
Hiljem oli ta Eksperimentaalse ja Kliinilise Meditsiini Instituudi günekoloogiaosakonna juhataja. Ta oli Tallinna Akušööride-Günekoloogide Teadusliku Seltsi juhatuse esimees. Ta maeti 30. augustil 1975 Rahumäe kalmistule.
Aleksander Parwel

Elulugu

Lõpetas 1927 Valga Gümnaasiumi, 1936 TÜ keemia osakonna. Oli 1938–40 Loodusvarade Instituudi vanemassistent, 1940–44 Eesti Tarbijateühistute Keskühistu keemiavabriku "Orto" keemik. Läks 1944 Rootsi, oli 1944–48 Malmös KF Kem. Tkn. Fabrik'u keemik, 1948–64 Riikliku Loodusajaloo Muuseumi (Naturhistoriska Riksmuseet) mineraloogiaosakonna vanemassistent, 1964–72 intendant. Kemistsamfundet'i liige.

Teadustöö

Avaldanud töid geoloogiast.
Oolu Rõõs

Oolu Rõõs (sündinud 25. novembril 1933 Väätsa vallas Järvamaal) on Eesti mullamikrobioloog.

Elulugu

Oolu Rõõs on talupidaja poeg.
Lõpetas 1952 Türi 1. Keskkooli ja 1957 Eesti Põllumajanduse Akadeemia agronoomina; 1960–63 Eesti NSV TA Eksperimentaalbioloogia Instituudi (EBI) aspirant; bioloogiakandidaat (1966, Eesti Teaduste Akadeemia), väitekiri "Mõningate mullas vabalt elunevate õhulämmastikusidujate bakterite ökoloogilis-geograafilisest levikust Eesti NSV muldades". Töötas 1957–60 Põllumajandusministeeriumi Maakorralduse Valitsuses. Oli 1963–69 EBI nooremteadur, 1969–70 vanemteadur, 1970–90 mikrobioloogia sektori juhataja, 1990–92 mikrobioloogia osakonna juhataja, 1992–95 juhtivteadur ja taimefüsioloogia osakonna mullaökoloogia labori juhataja, 1995 EPMÜ maaviljeluse ja taimesaaduste tehnoloogia instituudi vanemteadur.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: mullabakterite ökoloogilis-geograafiline levik, orgaaniliste ja mineraalväetiste mõju mullabakterite, -seente ja -vetikate arvukusele, mulla ensümaatilisele aktiivsusele ja lämmastikuühendite muundumisprotsessidele mullas, mullabakterite, -seente ja -vetikate sesoonne dünaamika ja seda põhjustavad tegurid, erinevate kompostide mõju mullaelustikule. 1975–91 mulla biodünaamika-alaste uuringute koordinaator NSVL-s ja 1963–81 Eesti Mikrobioloogia Seltsi juhataja, aseesimees ja 1981–91 esimees. Üle 20 teadustrükise.
Harilik lõhistanukas

Harilik lõhistanukas (varem ka harilik rahnik; Schistidium apocarpum) on samblaliik lõhistanuka perekonnast.
Sammal kasvab valdavalt kividel, eriti lubjakividel, graniidil ja tahkunud tsemendil. Mõnikord võib teda kohata ka tolmustel puutüvedel.
Sambla Grimmia ovalis kohta vaata artiklit harilik rahnik.