Benjamin Lee Whorf

Benjamin Lee Whorf (24. aprill 1897 – 26. juuli 1941) oli Ameerika keeleteadlane ja tuleohutuse insener. Whorf on laialt tuntud kui eestkõneleja ideele, et eri keelte struktuuride vahelised erinevused kujundavad, kuidas nende kõnelejad maailma tajuvad ja mõtestavad. Seda põhimõtet nimetatakse sageli Sapiri-Whorfi hüpoteesiks, tema ja tema mentori Edward Sapiri järgi, kuid Whorf nimetas seda põhimõtet keeleliseks relatiivsuseks, sest tema silmis oli selle mõju sarnane Einsteini relatiivsusteooriale.
Kogu oma elu oli Whorf elukutselt keemiainsener, kuid noore mehena hakkas ta huvituma keeleteadusest. Algul innustas see huvi teda uurima klassikalist heebrea keelt, kuid peagi hakkas ta omal käel uurima mesoameerika põlisrahvaste keeli. Tema töö avaldas muljet professionaalsetele teadlastele ja 1930. aastal sai ta stipendiumi, et uurida nahua keelt Mehhikos; tagasi USAs esines ta keeleteaduslikel konverentsidel mitme mõjuka ettekandega nahua keelest.
See viis ta uurima keeleteadust koos Edward Sapiriga Yale'i ülikoolis , samal ajal töötas ta siiski edasi ka Hartfordi tulekindlustusfirmas. Yale'is tegeles ta Hopi keele kirjeldamise ja Uto-Asteegi keelte  ajaloolise lingvistikaga, avaldades erialases ajakirjanduses mitu mõjukat kirjutist. Kui Sapir võttis 1938. aastal tervislikel põhjustel puhkuse, valiti Whorf teda asendama. Whorf luges seminari teemal ,,Probleemid indiaani keeleteaduses". Lisaks oma tuntuimale tööle keelelisele relatiivsuse teooriale, kirjutas ta ka hopi keele grammatika visandi ja avaldas uuringuid nahua murrete kohta, pakkus välja maiade hieroglüüfkirja dešifreeringu, ja avaldas uto-asteegi keele rekonstrueerimise esimese katse.
Pärast tema surma vähki 1941. aastal kureerisid tema käsikirju tema lingvistidest sõbrad, kes proovisid levitada Whorfi ideid keele, kultuuri ja tunnetuse vahelistest seostest. Paljud tema teosed avaldati postuumselt tema surmale järgnenud aastakümnel. 1960. aastatel langesid Whorfi seisukohad ebasoosingusse ja temast sai teadlaste, kes arvasid, et keelestruktuurid peegeldavad peamiselt kognitiivseid universaale, mitte kultuurilisi eripärasid, karmi kriitika sihtmärk. Kriitikud väitsid, et Whorfi ideid ei ole võimalik katseliselt tõestada, et need on halvasti sõnastatud ning et need põhinevad halvasti analüüsitud või valesti tõlgendatud andmetel.
20. sajandi lõpul taaselustus huvi Whorfi ideede vastu ja tema töid hakkas lugema uus teadlaste põlvkond, kes väitis, et varasem kriitika oli Whorfi tegelike ideedega suhtestunud vaid pinnapealselt, või omistanud Whorfile ideid, mida ta ei olnud kunagi väljendanud. Keelelise relatiivsuse uuringud on endiselt psühholingvistikas ja keeleantropoloogias aktiivseks uurimisfookuseks, ja tekitavad jätkuvalt arutelu ja lahkarvamusi relativismi ja universalismi pooldajate vahel. Võrdluseks on laialdaselt aktsepteeritud Whorfi muud keeleteaduse alased tööd nagu näiteks mõistete allofoon ja krüptotüüp välja töötamine, ning ,,Whorfi seadus" uto-asteegi ajaloolises keeleteaduses.

Varajane elu

Benjamin Lee Whorf sündis 24. aprillil 1897. aastal Winthropis, Massachusettsis. Tema isa oli Harry Church Whorf ja ema Sarah Edna Lee Whorf. Harry Church Whorf oli kunstnik, intellektuaal ja disainer. Benjaminil oli kaks nooremat venda, John ja Richard, kellest mõlemast said kunstnikud. Johnist sai rahvusvaheliselt tuntud kunstnik ja illustraator; Richard oli filminäitleja ja hiljem telerežissöör. Benjamin oli kolmest pojast intellektuaalseim ja juba noores eas viist ta läbi keemilisi katseid oma isa fotoseadmetega. Ta oli ka innukas lugeja, kes oli huvitatud botaanikast, astroloogiast ja Kesk-Ameerika esiajaloost. Ta luges William H. Prescott'i Mehhiko Vallutamist mitu korda. 17-aastaselt hakkas ta pidama päevikut, kuhu ta jäädvustas oma mõtted ja unistused.

Karjääri tuleohutuses

Whorf lõpetas 1918. aastal Massachusettsi Tehnikainstituudi keemiatehnoloogia eriala, tema õpitulemused olid keskpärased. 1920. aastal abiellus ta Celia Inez Peckhamiga, kellega ta sai kolm last: Raymond Ben, Robert Peckham ja Celia Lee. Umbes samal ajal hakkas ta tööle ja tuleohutuse insenerina (inspektorina) Hartford tulekindlustusfirmas. Ta oli oma töös väga head ja oma tööandjate poolt tunnustatud. Oma töö tõttu sõitis ta Uus-Inglismaal asuvatesse tootmisrajatistesse, mida oli peagi ees ootamas ülevaatus.  Üks lugu räägib tema saabumisest keemiatehasesse, mille juhataja keeldub teda sisse laskmast, kuna tehases aset leidnud tootmisprotseduur oli ärisaladus. Kui Whorfile öeldi, mida tehases toodeti, kirjutas ta paberile keemilise valemi ja ütles tehasedirektorile: ,,Ma arvan, et see on see, mida te teete." Üllatunud direktor küsis Whorfilt, kuidas ta tootmissaladust teadis, ja Whorf vastas: ,,Aga te ei saakski seda teisiti teha."
Whorf aitas tuua firmale uusi kliente, kellele meeldisid tema põhjalikud ülevaatused ja soovitused. Whorf kasutas oma väite, et keelekasutus mõjutab harjumuslikku käitumist illustreerimiseks lugu oma tööelust. Whorf kirjeldas töökohta, kus täis bensiinivaate ladustati ühes ruumis ja tühje vaate teises ruumis; ta ütles, et tuleohtliku bensiiniauru tõttu olid ,,tühjad" vaadid süttimisohtlikumad kui täis vaadid, kuigi töötajad käisid nendega ümber hoolimatumalt ja isegi suitsetasid nende ümbruses, mis oli midagi, mida nad ei teinud kunagi täis vaatide lähedal. Whorf väitis, et rääkides harjumuslikult auru täis vaatidest kui ,,tühjadest" ja seega mitteaktiivsetest, olid töötajad täielikus teadmatuses ohust, millesse end nende läheduses suitsetades seadsid.

Varane huvi religiooni ja keele vastu

Whorf oli kogu oma elu jooksul vaimsete huvidega inimene, kuigi küsimus, millist religiooni ta järgis on tekitanud vaidlusi. Noore mehena koostas ta käsikirja pealkirjaga ,,Miks ma olen evolutsiooni kõrvale heitnud", mistõttu mõned kirjeldavad teda kui vaga metodisti, kes imetles fundamentalismi, ja võib-olla toetas kreatsionismi. Samas, kogu elu oli Whorfi peamine religioosne huvi teosoofia, mis propageerib holistlikku maailmakäsitlust ja inimkonna ühtsust ja vendlust ,,tegemata vahet rassi, usu, soo, seisuse või nahavärvi alusel". Mõned on väitnud, et vastuolu vaimsete ja teaduslike huvide vahel on olnud Whorfi intellektuaalses arengus liikumapanevaks jõuks. Mõned Whorfi avaldamata käsikirjad vaimsuse kohta näivad viitavat, et teda mõjutasid Jelena Blavatskaja ideed, kes oli Theosophical Society asutaja kes kirjutas kosmilisest evolutsioonist, mis on uskumus, et reinkarnatsioon on inimkonna järjepidev areng kõrgemate arenguastmete suunas. Whorf ütles, et "kõikidest inimestest, kellega ma olen kokku puutunud, tunduvad teosoofid olevat kõige enam võimelised minema elevile ideedest — uutest ideedest."
Whorf hakkas esimest korda huvituma keeleteadusest 1924. aasta paiku. Algul analüüsis ta piiblitekste, proovides neist leida peidetud tähenduskihte. 
Inspireerituna Antoine Fabre d'Olivet' esoteerilisest teosest La langue hebraïque restituée, alustas ta piibli heebrea keele semantilist ja grammatilist analüüsi. Whorfi varaseid heebrea ja maia keele alaseid kirjutisi on kirjeldatud kui märkimisväärselt müstitsismi kalduvatena, sest ta püüdis välja selgitada glüüfide ja tähemärkide esoteerilisi tähendusi.

Varased mesoameerika keelte alased keeleteaduslikud uurimused

Whorf uuris piibli lingvistikat peamiselt Watkinsoni raamatukogus (nüüd Hartfordi raamatukogu). Seal raamatukogus oli põlisameerika keelte ja rahvaluule alane põhjalik kogu, mille oli algselt kogunud James Hammond Trumbull. Just Watkinsoni raamatukogus sai Whorf sõbraks noore John B. Carrolliga, kes hiljem, aastal 1956 toimetas ja andis postuumselt välja Whorfi esseede kogu Language, Thought and Reality . Watkinsoni raamatukogu kollektsioon taaselustas Whorfis huvi mesoameerika vanaaja vastu. 1925. aastal hakkas ta uurima nahua keelt ja alates aastast 1928 ka maia hieroglüüftekstide kogusid. Ta astus akadeemilisse dialoogi teiste mesoameerika uurijatega nagu näiteks Alfred Tozzeri, Harvardi ülikooli arheoloogi, ja Herbert J. Spindeniga Brooklyni muuseumist.
1928. aastal esines ta Amerikanistide rahvusvahelisel kongressil ja esitas oma tõlke Harvardi Peabody muuseumis hoitava nahua-keelsele dokumendile. Ta hakkas samuti uurima hiljuti Edward Sapiri poolt välja pakutud uto-asteegi keelkonna võrdlevat keeleteadust. Lisaks nahua keelele, uuris Whorf ka pimani ja tepecano keeli, olles tihedas suhtluses keeleteadlase J. Alden Masoniga.

Välitöö Mehhikos

Kuna Whorfi uto-asteegi keelkonna alased tööd tundusid paljulubavad, soovitasid Tozzer ja Spinden Whorfil uurimistoetust taotleda. Whorf plaanis esialgu kasutada raha Mehhikost asteegi käsikirjade hankimiseks Watkinsoni raamatukokku, ent Tozzer soovitas tal hoopis dokumentaarida kaasaegseid nahua murdeid. Whorf saigi stipendiumi ja reisis 1930. aastal Mehhikosse. Tema välitöö tulemuseks olid Milpa Alta nahua keele ülevaade, mis avaldati postuumselt, ning artikkel Tepozteco monumendil leiduvatest asteegi piktogrammidest, milles ta märkis ära vormilised ja tähenduslikud sarnasused asteekide ja maiade kasutatud märkide vahel.

Yale'is

Kuni naasmiseni Mehhikost 1930. aastal oli Whorf olnud keeleteadusliku teooria ja välitöö metodoloogia alal täielik autodidakt, kuid oli juba teinud endale nime Kesk-Ameerika keeleteaduses. Whorf oli ka erialakonverentsidel kohanud Sapiri, tolle aja juhtivat USA lingvisti. 1931. aastal tuli Sapir Yale ' i tööle, et asuda  antropoloogia professori positsioonile. Alfred Tozzer saatis Sapirile koopia Whorfi nahua keele toone käsitlevast käsikirjast. Sapir vastas, et ,,selle peaks kindlasti avaldama"; siiski avaldati see konkreetne käsikiri alles 1993. aastal.
Whorf astus Yale'i ülikooli kraadiõppesse, töötades nominaalselt doktorikraadi omandamiseks, kuigi ei soovinud tegelikult kraadi omandada, vaid rahuldus Sapiri ümbritsevas akadeemilises ringkonnas osalemisega. Ta võttis Sapiri kursust indiaani keeleteadusest. Whorf käis läbi teiste Sapiri üliõpilastega nagu näiteks Morris Swadesh, Mary Haas, Harry Hoijer, G. L. Trager ja Charles Voegelin. Whorf võttis keskse rolli Sapiri õpilaste seas ja temast peeti lugu.
Sapiril oli sügav mõju Whorfi mõtlemisele. Sapiri varasemad kirjutised olid omaks võtnud Humboldti mõttetraditsiooni vaated mõtte ja keele suhtest, mille kohaselt on keel volksgeisti või etnilise maailmavaate kehastaja. Hiljem mõjutasid Sapiri loogilise positivismi mõttevoolu esindajad, nagu Bertrand Russell ja Ludwig Wittgensteini varasemad tööd, eriti läbi Ogdeni ja Richardsi Tähenduse tähenduse, millest ta võttis üle seisukoha, et loomulik keel pigem hägustab kui soodustab meelel maailma tajumist ja kirjeldamist. Selle vaate kohaselt on tegelik taju võimalik vaid läbi formaalse loogika. Yale'is võttis selle mõttevoolu omaks ka Whorf, osalt Sapiri mõjul ja osalt ise Russelli ning Ogdenit ja Richardsit lugedes. Mõjutatuna positivistlikust teadusest kaugenes Whorf mõnedest teistest lähenemistest keelele ja tähendusele.  Üks neist oli poola filosoofi Alfred Korzybski' Üldine semantika, mille vaated oli USAs omaks võtnud Stuart Chase. Chase imetles Whorfi töid ja üritas temaga sageli kontakti luua, ent Whorfi silmis oli Chase ,,täiesti ebakompetentne nii koolituse kui tausta poolest" Irooniliselt oli just Chase see, kes kirjutas hiljem eessõna Carrolli toimetatud Whorfi tööde kogumikule.

Töö hopi keele ja kirjeldava keeleteaduse alal

Sapir julgustas Whorfi jätkama uurimistööd uto-asteegi keelkonna ajaloolise ja kirjeldava lingvistika alal. Whorf avaldaski sel teemal mitmeid artikleid. Whorfis tekitas erilist huvi hopi keel ja ta hakkas töötama hopi keele kõnelejast Ernest Naquayoumaga. Whorfi enese sõnul oli Naquayouma tema peamine allikas hopi keele alal, kuigi 1938. aastal viis ta läbi lühiajalise välitöö hopide reservatsioonis Arizonas.

Viimased eluaastad

1938. aasta lõpul halvenes Whorfi tervis. Teda mõjutas ka Sapiri surm 1939. aasta alguses. Tema tsiteerituim artikkel on Sapirile pühendatud ,,The Relation of Habitual Thought And Behavior to Language", milles esitatud vaateid on võetud ka kui Whorfi viimast seisukohta keelelise relatiivsuse teemal.
Oma viimasel eluaastal avaldas Whorf kolm artiklit ajakirjas MIT Technology Review pealkirjadega ,,Science and Linguistics", ,,Linguistics as an Exact Science" ja ,,Language and Logic". Ta kirjutas ka artikli teosoofilisele ajakirjale Theosophist, mille pealkiri oli ,,Language, Mind and Reality". Oma viimastes kirjutistes kritiseeris Whorf Lääne teadust ja väitis, et mitte-euroopa keeled annavad sageli reaalsuse eri aspekte edasi vahetumalt kui euroopa keeled ja, et teadus peaks pöörama oma püüetes maailma kirjeldada rohkem tähelepanu keeleliste kategooriate mõjudele. Ta kritiseeris ka  indoeuroopa keeli kui eksliku ja teaduse arengu poolt ümber lükatud essentsialistliku maailmapildi edendajaid. Ta tõi välja, et teised keeled pühendavad rohkem tähelepanu protsessidele ja arengule, kui püsivatele olemustele. Whorf pani ette, et mõned meie eeldused reaalsusele tulenevad keelestruktuuridest ja keel juhib kõnelejate tähelepanu maailmas teatud fenomenidele, millega kaasneb oht, et neidsamu fenomene rõhutatakse liigselt, samal ajal teistest mööda vaadates.

Keeleline relatiivsus ehk Sapir-Whorfi hüpotees

Whorfi tuntakse keelelise relatiivsuse peamise eestkõnelejana. Seda ideed tuntakse Sapir-Worfi hüpoteesina, tema ja Sapiri järgi, hoolimata sellest, et Whorf ei esitanud seda kunagi hüpoteesi vormis ja idee, et lingvistilised kategooriad mõjutavad taju ja mõtlemist ei olnud tegelikult uus. Kuid kuna Whorf esitas oma artiklites konkreetseid näiteid selle kohta, kuidas tema nägemuses teatud keelte grammatilised kategooriad olid seotud kontseptuaalsete ja käitumuslike mustritega, oli ta teerajaja temale järgnenud akadeemikute uurimustele, mida nimetatakse sageli koondnimetusega Sapir-Whorfi uuringud.