google/wiki40b huggingface dataset:
Tilsiti ordulinnus

Tilsiti ordulinnus oli 1410 valminud Saksa ordu linnus Tilsitis. 
Praegu on sellest säilinud ainult peahoone välismüürid. Nad on tehtud suurtest traditsioonilisel viisil valmistatud tellistest. Kaunistuseks on suurte trapetsi kontuuridena lisatud kõvaks põletatud ja glasuuriga kaetud telliseid.

Ajalugu

Pärast Skalva vallutamist 13. sajandi lõpus kindlustas Saksa ordu Memeli vasakkallast puidust Ragniti linnuse, Kaustritteni linnuse ja Splitteri linnuse. Aastal 1365 leedulased hävitasid need. Splitteri linnus ehitati lühikeseks ajaks uuesti üles. 
Aastal 1404 alustas ordu eeltöid selle asemele tellistest ehitise rajamiseks. Konrad von Jungingen tellis 26. detsembril 1406 Ragniti linnuse ja Tilsiti linnuse ehitamise Danzigi müürsepalt Hannus Bollenilt. Ordu ehitusmeistri Niclaus Fellensteini juhtimisel ehitati Memeli ja Tilse jõe vahele ordumaja. Seda nimetati seal suubuva jõe järgi Tylsat. 
Ühe viimasena Saksa orduriigi kaitserajatistest valmis linnus 1410. aastal. 8. veebruaril 1411 ründasid linnust žemaidid. Nad tapsid kaks orduvenda ja seitse skalvi. Linnus põletati maha ja rüüstati.
Üle saja aasta hiljem taastas linnuse Albrecht von Hohenzollern. Aastal 1537 tehti see hooldaja residentsiks. See ametikoht oli ordu hierarhias komtuuri ja foogti ametikohast madalam. Koos oma kolleegiga Labiau linnusest kuulus ta Ragniti komtuurkonna konventi.
Aastast 1695 pärinevad esimesed bastionide kujutised Tilsiti kütikilbil. Aastal 1783 rajati kivisild üle vallikraavi. 
Kui linnus kaotas strateegilise tähtsuse, müüdi see 1805. aastal 16 500 taalri eest kuuele Tilsiti kaupmehele. Alates 1873. aastast kasutati linnust paberivabrikuna. 27. detsembril 1876 oli seal tulekahju. Aastal 1876 sai firma I. C. Keyser kontsessiooni ehitada linnuse müüride vahele lubjapõletusahi. Alles on ainult ühele bastionile ehitatud korsten.
Peahoone välismüürid pidasid vastu mitte ainult kahele suurele tulekahjule, vaid ka linna okupeerimisele suvel 1914 ja Tilsiti vallutamisele 1945.

Retseptsioon

"Lossist Memeli ääres" on palju kirjutanud Charlotte Keyser.
Krievciemsi vasallilinnus

Krievciemsi vasallilinnus (eestipäraselt "Veneküla", läti "krievciems" – "moskvalaste küla", "moskoviitide küla", saksa Ruschendorf, Russendorf) oli Riia peapiiskopkonna lätlaste aladel asunud vasallilinnus, mis oli läänistatud Tiesenhausenite perekonnale ning mis paikneb Lätis, Latgale kultuuriajaloolises piirkonnas, Krustpilsi piirkonnas (Krustpils novads), Varieši vallas (Variešu pagasts), Krievciemsi asulas, Aiviekste (Ewst) jõe alamjooksu vasakul ehk lõunakaldal, u. 50 m kaugusel endisest Krievciemsi mõisast.
Muinasajal kuulus piirkond Jersika vürstiriiki ja paiknes selle keskosas. Vene tsaaririigi lõpuni kehtinud ajaloolise haldusjaotuse järgi asus linnus Polotski kubermangu  Vana-Väina maakonna (Daugavpils, Dvinsk) loodetipus.
Piirkond asub tasasel maastikul u 85 meetrit üle merepinna, Aiviekste jõe suubumiskohast Väina jõkke piki Aiviekstet 10 km ülesvoolu.

Ajalugu

1354 mainitakse küla (villa Ruthenorum) esmakordselt ürikus, kui reguleeriti maade piire peapiiskop Fromhold von Vyfhuseni ja tema vasallide vendade Nicolause, Engelberti ja Bartolomeus Tesenhausenite valduste vahel. Linnust hakati ehitama tõenäoliselt pärast 1354. aastat.
1507 ostis linnuse Gerdt Linde.
1585 annetas Poola kuningas Stefan Batory Krustpilsi piirkonna Võnnu (Cesis) vojevoodile Nikolai Korffile, kelle suguvõsale see kuulus XX sajandi alguseni.
17. sajandil hakkas selle suhteliselt väikese linnuse majanduslik ja administratiivne tähtsus vähenema. Lõpuks see jäeti maha ja lagunes. 1673–1686 vahel Gerardus Valcki välja antud kaardil Tabula Ducatuum Livoniæ et Curlandiæ on esmakordselt märgitud ka Krievciemsi (Rusdorp).
18. sajandi lõpus K. G. Gratzi joonistatud pildil on näha veel küllaltki märkimisväärsed varemed.
19. sajandil lammutati linnust intensiivselt kõrvalehitatava Krivciemsi mõisa jaoks.

Ehitus

Ehitusstiililt on tegemist Riia peapiiskopkonna lõunapiiride kaitseks rajatud vabakujulise laagerkastelliga. Linnus oli lihtne, müürikaitsele baseeruv kastell. Põhiplaanilt oli tegemist täisnurkse ida-lääne suunalise ristkülikuga küljepikkustega 29×19 m. Linnust ümbritsesid kolmest küljest vallikraavid. Põhjaküljel pakkus 6 m kõrgune jõekallas ka tõhusat veekaitset. Elukorpus asus lääneküljel, selle all olid keldrid. Linnus oli ehitatud maakividest ja tellistest.

Praegune seisukord

Linnusekohast annab aimu säilinud 1 m kõrgune küngas Aiviekste jõe kaldal.
Panasonic Corporation

Panasonic Corporation on elektroonikat tootev suurettevõte, mille peakorter asub Jaapanis Ōsakas.
Kuni 1. oktoobrini 2008 kandis firma nime Matsushita Electric Industrial Co., Ltd.
Kaubamärgid on teiste seas Panasonic, National, Nais, Quasar ja Technics. Samas on firma suure hulga Victor Company of Japan (JVC) aktsiate omanik.
Firma loodi Konosuke Matsushita poolt 1918. aastal, esimeseks tooteks oli jalgrattalatern. Praeguseks on Matsushitast saanud Jaapani suurim elektroonikatootja, konkureerides peamiselt Sony, Toshiba ja Philipsiga.
Lisaks pakub firma mõnel pool maailmas ka mitteelektroonilisi teenuseid, nagu majade remonti ja renoveerimist.
Lulo Purre

Lulo Purre (aastast 1948 Lulo Pessegov; 25. märts 1922 Tallinn – 29. juuli 2015) oli eesti näitleja.
Ta lõpetas aastal 1939 Tallinna tütarlaste ärinduskeskkooli ja aastal 1950 Eesti Teatriinstituudi.
Ta töötas aastatel 1950–1951 ja 1957–1960 Draamateatris ning aastatel 1951–1953 Rakvere Teatris näitlejana. Aastatel 1954–1956 töötas ta režissööriabina Tallinnfilmis. Ta on mänginud filmis Punane viiul (1974, Tallinnfilm) ja telelavastuses "Maa ja rahvas" (1958). Lisaks on ta dubleerinud filme.

Isiklikku

Ta oli abielus filmidirektor Arkadi Pessegoviga.
Põltsamaa lipp

Põltsamaa lipp on Jõgeva maakonnas asuva Eesti linna Põltsamaa lipp.
Lipp on kinnitatud 5. septembril 1997.

Lipu kirjeldus

Rohelise ristkülikukujulise lipu keskel on kollane horisontaallaid, mis moodustab 1/7 lipu laiusest.
Lipu normaalsuurus on 105×165 cm, laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut.

Põhjendus

Roheline on elu, looduse ja lootuse värvus. Kuldne on jõukuse, viljakuse, võimu ja kuulsuse värvus.
Neuropeptiidid

Neuropeptiidid (inglise keeles neuropeptides) on enamiku selgroogsete organismide rakkude, peamiselt närvirakkude, eritatavad peptiidid. Neuropeptiid võib olla ka hormoon, näiteks oksütotsiin, muu vahendusaine või signaalmolekul.  
Neuropeptiidid osalevad selgroogsetel aju funktsioonides ja neid komplekteeritakse ensümaatiliselt, proteolüütiliste ensüümide poolt, neuronite rakukehas (sooma) sünteesitud valkude ja eel-hormoonide lõhkumise teel. 
Neuropeptiide võivad eritada ka teist tüüpi rakud, nii näiteks komplekteerviad immuunsüsteemi rakud beetaendorfiine. Kesknärvisüsteemi rakud jagavad immuunsüsteemiga retseptoreid neuropeptiidide, neurotransmitterite ja tsütokiinide ringluses.  
Tänapäeval tuntakse rohkem kui mitusada neuropeptiidi, näiteks enkefaliinid, endorfiinid, galaniin ja neuropeptiid Y.
Neuropeptiide eritavad ka taimed, bakterid, viirused ja selgrootute organismid.
Koolimaja

Koolimaja (lühemalt ka: kool) on hoone (maja), kus tegutseb kool.

Ajalugu

Eesti alal asutati 17. sajandil esimesed köstrikoolid. Alates 18. sajandist asutati külakoole.
Andi Meister

Andi Meister (sündinud 17. novembril 1938 Lüganusel) on Eesti insener ja poliitik.
1962. aastal lõpetas Meister Tallinna Polütehnilise Instituudi liiklusteede ja sillaehituse insenerina. Hiljem töötas ta Kohtla-Järve maanteedevalitsuses ning seejärel Eesti NSV Autotranspordi ja Maanteede Ministeeriumi juures.
Meister liitus Eesti iseseisvusliikumisega, ta oli ERSP liige. 1990–1992 juhtis ta Transpordi- ja Sideministeeriumi avalike suhete osakonda ning seejärel töötas ta lühikest aega Eesti Riigikantseleis, olles peaminister Tiit Vähi abi.
1992–1994 oli Meister Mart Laari esimese valitsuse teede- ja sideminister ning jätkas samas ametis ka Andres Tarandi valitsuses (1994–1995).
28. septembril 1994 toimus Estonia katastroof ning Meister määrati õnnetuse järel Eesti-Soome-Rootsi uurimiskomisjoni juhiks; selles ametis oli ta kuni 1996. aastani. Pärast ametist lahkumist avaldas ta 1997. aastal raamatu "Lõpetamata logiraamat: Mayday Estonia III", mis sisaldab tema isiklikke seisukohti ja mõtteid seoses laevahukuga.
2009. aastal avaldas Meister romaani "Valgus olematus aknas", mille käsikiri valmis juba 1987. aastaks. Samuti on Meister tegelenud Lüganuse piirkonna ajaloo uurimisega.
Cirrus tractus

Cirrus tractus (lühendatult Ci tractus või Ci trac) ehk Cirrus aviaticus (Ci aviaticus) on lennukite kondensatsiooni- ehk kondensjälgedest ehk kondensjoomidest tekkiv kiudpilvede alamliik. Eesti keeles on seda nimetatud ka joonpilveks.
Neid on rohkesti suurte lennuväljade ümbruses, näiteks Frankfurdis, Pariisis, Amsterdamis, Londonis ja Münchenis. 
Cirrus tractus tekib harvem kui temaga sarnane kiudrünkpilvede alamliik Cirrocumulus tractus ehk Cirrocumulus aviaticus. 
Cirrus tractus tekib lennuki taha moodustuvast kondensatsioonijäljest kõrgusel üle 5 km maapinnast. Lennukikütuse, mille moodustavad orgaanilised ühendid, põlemisel tekkivad heitgaasid koosnevad peamiselt süsihappegaasist ja veeaurust. Sellel kõrgusel on õhutemperatuur väga madal (erandjuhtudel kuni –40...–60 °C). Kui niisuguse külma kätte satub suur hulk veeauru, siis selles piirkonnas muutub õhk veeaurust küllastunuks, õhuniiskus tõuseb teisele poole kastepunkti. Veeaur jahtub kiirelt ja kondenseerub ning tekivad veepiisakesed või jääkristallid. Need toimivad katalüsaatorina, olles kondensatsioonituumadeks, millele veeaur saab koguneda, ja neile kondenseerub suur osa õhus olevast veeaurust. Tekkivad kristallid või tilgakesed moodustavadki pilve, mis on esialgu pikk ja kitsas.
Kui õhk on piisavalt niiske, siis tekkinud kondensatsioonijäljed ei aurustu, vaid kujunevad pilvedeks. Külma õhu tõttu tekivad sagedamini jääkristallid ja isegi kui tekivad veepiisakesed, jäätuvad need väga kiiresti. Kui õhk on väga niiske, siis tekkinud pilv laieneb ja võib katta suure osa taevast. Aga kui õhk on kuiv, siis kondensatsioonijälgi üldse ei moodustu või aurustuvad need pärast moodustumist kiiresti.
Sellega seoses saab ilma ennustada: kaua püsivad ja laienevad jäljed näitavad õhuniiskuse suurenemist ja seega frondi või madalrõhkkonna lähenemist. Kiiresti lagunevad kondensatsioonijäljed näitavad, et püsib ilus ilm.
Mõnikord kaasnevad kondensatsioonijälgedega vikerkaar ja halonähud (ebapäike, halotükid).

Kondensjälgede võimalik mõju kliimale

Kondensatsioonijäljed ja Cirrus tractus nõrgendavad päikesekiirgust ja mõjustavad kliimat. Et nad on läbipaistavad, siis päeval on nende mõju päikesekiirguse hajumisele väiksem kui nende mõju kasvuhoonegaasina öösel, mil nad hoiavad soojust kinni. Kokkuvõttes mõjuvad need pilved kliimale soojendavalt, eriti talvel.
Külma ilmaga kondenseerub aur kergemini. Ehkki talvised lennud moodustavad lendude koguhulgast 22%, annavad nad poole lennukite ilma soojendavast mõjust. Ehkki öised lennud moodustavad lendude koguarvust 25%, annavad nad 80% lennukite ilma soojendavast mõjust.
Pärast Maailma Kaubanduskeskuse ründamist 11. septembril 2001 katkestati USA-s kolmeks päevaks kogu lennuliiklus. Seetõttu ei tekkinud USA-s kolmel päeval järjest ühtki Cirrus tractuse pilve. Neil päevadel oli õhutemperatuuri ööpäevane kõikumine USA-s 1,8 °C võrra suurem kui keskmiselt. See oli suurim täheldatud ööpäevane temperatuurikõikumine USA-s viimase 30 aasta jooksul.
Yakima maakond

Ajalugu

Yakima maakond moodustati 21. jaanuaril 1885 endise Fergusoni maakonna osast.
Otfried Preußler

Otfried Preußler (20. oktoober 1923 Reichenberg (Liberec) – 18. veebruar 2013) oli saksa lastekirjanik.
Tema tuntuimad teosed on "Röövel Hotzenplotz" ja "Krabat". 
Otfried Preußleri esivanemad elasid Libereci piirkonnas alates 15. sajandist. Tema vanemad olid õpetajad. Ta lõpetas kooli aastal 1942. Kuigi ta jäi idarindel sõdides ellu, võeti ta 21-aastase leitnandina 1944. aastal vangi. Ta viibis järgmised viis aastat vangilaagris Tatarimaal.
Pärast vabanemist juunis 1949 läks ta Rosenheimi oma ümberasustatud sugulaste ja kihlatu Annelies Kindi juurde, kellega ta samal aastal abiellus. 
Aastatel 1953–1970 töötas ta koolis, algul algklasside õpetaja, seejärel direktorina.
Ta võitis teose "Krabat" eest 1972. aastal Deutscher Jugendliteraturpreisi.
Angus Ogilvy

Sir Angus Ogilvy (Angus James Bruce Ogilvy) (4. september 1928 – 26. detsember 2004) oli Briti kuningliku perekonna liige, Kenti printsess Alexandra abikaasa. 
Teda mäletatakse kui nutikat ärimeest ja heategevuslast.

Noorus

Ogilvy sündis 14. septembril 1928 Londonis. Tema isa oli David Ogilvy, Airlie 12. krahv ja ema leedi Alexandra Coke. Angusel oli ka kolm venda ja kaks õde. Mehe suguvõsa juuri võib uurida kuni 12. sajandini. Tema vanaema Mabell oli kuninganna Mary õuedaam, isa kuningas George V kaaskondlane. 
Ogilvy õppis Heatherdowni koolis Ascotis ning Etoni Kolledžis. 1946–1948 oli ta Briti armees ohvitser. 1947–1950 õppis ta Oxfordi ülikoolis politoloogiat. Pärast lõpetamist töötas ta Draytoni kompaniis ja Lonrhos. Tema karjäär lõppes, kui Lonrho sattus skandaali keskmesse, olles rikkunud sanktsioone, mis käisid Rodeesia kohta.

Hilisem elu

Pärast karjääri lõppemist tegeles Ogilvy heategevusega ja saatis oma abikaasat kuninglikel üritustel. 1988 sai temast rüütel. 1989 sattus perekond skandaali keskmesse, kui Marina jäi oma poiss-sõbrast, Paul Mowattist rasedaks ning hiljem esines ajalehes Today kriitikaga kuningliku perekonna kohta. 1990. aasta laulatusel olid kohal Sir Angus ja printsess Alexandra, ülejäänud kuningliku perekonna liikmed puudusid. 
2000. aastate algul haigestus Ogilvy kõrivähki ning tema viimane avalik esinemine oli koos printsessiga viimase Tai ringreisil. 26. detsembril 2004 Sir Angus suri ning tema matus toimus St. George'i kabelis. Ta maeti hiljem Frogmore'i kuninglikule matusepaigale.
Ei-ichi Negishi

Ei-ichi Negishi (根岸 英一, Negishi Eiichi; sündinud 14. juulil 1935) on jaapani keemik, kes on suure osa oma elust töötanud Ameerika Ühendriikides Purdue Ülikoolis.
6. oktoobril 2010 sai ta koos USA keemiku Richard Hecki ning jaapani keemiku Akira Suzukiga Nobeli keemiaauhinna teadustöö eest süsiniku aatomite ühendamise vallas.
Uue-Kariste vald

Uue-Kariste vald (saksa keeles Neu-Karrishof) oli vald Pärnumaal Halliste kihelkonnas.
Vald eksisteeris 1866–1939.
Valla alal asus Uue-Kariste mõis.
Weddelli meri

Weddelli meri (inglise Weddell Sea, saksa Weddellsee, vene Уэдделла море) on meri Atlandi ookeani lõunaosas (ehk Lõuna-Jäämeres).
Piirneb läänes Antarktika poolsaarega, kagus Coatsi maaga, põhjas Lõuna-Orkney saartega.
Weddelli meres on palju jääd. Lõunaosa on kaetud šelfiliustikuga. Ülejäänud osa merest on aastaringselt kaetud triivjääga, on palju jäämägesid.
Weddelli meres vajub külm vesi põhja (downwelling) ja moodustab ookeani põhjaveed.
William Lycan

William G. Lycan (sündinud 26. september 1945 Milwaukees) on USA filosoof. 
Ta on 1990. aastast Põhja-Carolina Ülikooli professor. Varem töötas ta Ohio Ülikoolis. 
Ta töötab vaimufilosoofia, keelefilosoofia, epistemoloogia ja metafüüsika alal. 
Lycan pooldab nn homunkulusefunktsionalismi ehk homunktsionalismi. 
Ta on kritiseerinud  episteemilist minimalismi. 
Lycan kritiseerib David Lewise arusaama võimalikest maailmadest ning tõlgendab neid aktualistlikult kui kooskõlalisi maksimaalselt täielikke maailma kohta käivate kirjelduste või propositsioonide hulki ("täielikke kirjeldusi").
RDS

RDS (ingl k Radio Data System) on raadioandmesüsteem, mis võimaldab esitada raadio näidikul tekstina mitmesugust infot. RDSi algne versioon valmis 1984. aastal ja Euroopa Ringhäälingute Liit (EBU) kehtestas vastava standardi (kehtiv versioon IEC 62106:2009).
Esialgu oli süsteem mõeldud kasutamiseks ainult autoraadiotes, nimelt automaatseks ümberlülitamiseks ühelt, edasiliikumisel halveneva kuuldavusega saatjalt teisele, tugevama signaaliga saatjale, mis edastab sama saatevõrgu programmi, aga ka saatja nime kuvamiseks ja liiklussaadete ning -teadete edastamiseks.

Tehnika

RDSi andmed edastatakse 26-bitiste plokkide kaupa, milles on 16 andmebitti (RDS Data) ja 10 ülekandevigade korrigeerimise bitti (CRC); need võimaldavad korrigeerida kuni 5 bitti igas plokis ilma, et andmeid peaks uuesti saatma. Neli 26-bitist plokki moodustavad grupi ja sisaldavad seega 104 bitti.
Saatjas muudetakse nende bittide taktis abikandesageduse amplituudi. Abikandesageduseks on 57 kHz, mis on 19-kilohertsise piloottooni kolmas harmooniline (piloottooni vajatakse stereosignaali ülekandmiseks, vt stereodekooder). See abikandesageduslik signaal lisatakse multiplekssignaalile, mis sisaldab vasaku ja parema kanali audiosignaali. Multiplekssignaaliga sagedusmoduleeritakse ultralühilainesaatja raadiosagedust.
Metioniin

Metioniin (lühend Met või M, valem HO₂CCH(NH₂)CH₂CH₂SCH₃) on üks kahekümnest α-aminohappest. Metioniin kuulub asendamatute aminohapete hulka, mida loomarakud ei suuda sünteesida ja peavad omandama toiduga. Metioniini kodeerib initsiaatorkoodon AUG, seega märgib see kohta, kus algab translatsioon.

Metioniini leidub suurimas koguses munades, kala- ja loomalihas ning mõnda liiki taimede seemnetes. Puu- ja köögiviljades on metioniini tavaliselt üsna vähe.
Kooli tänav (Paide)

Kooli tänav on tänav Paides.
Lai tänav on umbes 360 meetrit pikk.
Tänav algab Pärna tänavalt, kulgeb loodesse ja ristub Pärnu tänavaga, kus ta ka lõppeb.
Kooli tänav ristub Kastani, Peetri ja Uue tänavaga.
Tänava ääres asub Peetri park.
Marillion

Marillion ja Eesti

Marillion on seni andnud Eestis kaks kontserti. Esimesel korral olid nad 1992. aasta suvel Rock Summeri peaesinejaks ja teisel korral esinesid nad Tallinnas Nokia Kontserdimajas oma "Less is More" tuuri raames 8. novembril 2009. Samal päeval kohe pärast kontserti kirjutas Mark Kelly oma Twitteri kontol Tallinna publiku kohta kiitvalt: "The most polite, well-heeled and sedate audience in Europe."
Steve Hogarth kohtus 1990. aastate keskel Paul Barneyga, ainsa britiga, kes pääses eluga reisilaeva Estonia katastroofist 1994. aastal. Selle kohtumise tulemusena ja mälestuseks hukkunutele sündis Marillionil laul "Estonia". Esimest korda ilmus laul ansambli 1997. aasta albumil "This Strange Engine", hiljem on sellest tehtud mitu remiksi ja töötlust ning see kuulub nende kontsertidel sageli esitatavate lugude hulka. Marillion esitas laulu ka oma 2009. aasta Tallinna-kontserdil, kus sellest laulust sai kontserdi üks emotsionaalsemaid tipphetki.
2009. aasta detsembris fänniklubi liikmetele saadetud iga-aastasel tasuta plaadil ("Snow de Cologne") on muuseas ka bändi videotervitus parimate soovidega jõulupühadeks ja uueks, 2010. aastaks. Sellest tervitusest umbes üks kolmandik on filmitud Tallinnas, Viru väravate ees, vaatega vanalinna poole.
Kartuliporss

Kartuliporss (rahvapäraselt ka: kartulipõrsad) on eesti rahvustoit.
Johann Friedrich Auster

Johann Friedrich Auster (1804 Räpina – 1. oktoober 1877 Maarja-Magdaleena) oli köster ja koolijuht.
Johann Friedrich Auster oli aastatel 1835–1856 Maarja-Magdaleena Koguduse köster.

Isiklikku

Johann Friedrich Austeri abikaasa Anna Juliana Auster (np Lamm) sündis 1808 ja suri 16. september 1868. Lapsed: Julie Mathilde Rosalie Linde (Auster); Charlotte Beate Sophia Auster; Christoph Eduard Alexander Auster; Christine Marie Pauline Auster ja Woldemar Friedrich Ottomar Auster.
Armastus ja Anarhia

Armastus ja Anarhia; ka Helsingi rahvusvaheline filmifestival (lühend HIFF) on igal aastal septembrikuus Helsingis toimuv rahvusvaheline filmifestival.
Filmifestivali korraldatakse 1988. aastast.
Adolf Pauk

Elukäik

Adolf Paugu isapoolne vanaisa oli mõisa sepp Väike-Maarjas. Tema isa töötas puusepana ehitustel. 1918 oli Paugu isa Jamburgi töölisühingu liige ja võttis osa maakorraldustööst. Eesti Vabadussõja ajal põgenes perekond 1919. aasta juunis Loodearmee valgekaartlaste eest Narva. 1912–1914 õppis Pauk Narva algkoolis (vene kirikukoolis), mida ei lõpetanud. 1914–1915 õppis ta Jamburgi poeglaste algkoolis, mis jäi lõpetamata, ning 1915–1919 Jamburgi kõrgemas algkoolis, mida ta samuti ei lõpetanud. Suviti oli ta kohalikes taludes karjapoisiks.  
1921. aastast 1922. aasta juulini töötas Narvas ehitustöödel ning seejärel 1922. aasta septembrini Harjumaal Jägala elektrijaamas lihttöölisena.  Sealt kolis ta Narva, kus 1924. aasta 21. jaanuarini töötas Päevalehe kontoris käskjalana.

Poliitiline tegevus

Töölisliikumisest hakkas Pauk osa võtma 1922. aasta augustis, kui Narva Linnakomitee ta Eestimaa Töörahva Partei liikmeks võttis. 1923 sai ta Eestimaa Töörahva Partei juures oleva Noorte Komitee sekretäriks. Sama aasta sügisel organiseeris ta EKNÜ Keskkomitee ülesandel Narva Kommunistliku Noorsoo ühingu.
Adolf Pauk oli Töörahva Ühise Väerinna kandidaat Narva linnavolikogu valimistel. 1924. aasta jaanuaris 149 protsessil mõisteti ta eluks ajaks sunnitööle. Vanglast vabanes ta 1938. aasta 7. mai amnestiaga. Seejärel töötas pool aastat Narvas L. Mölderi juures saapapealsetegijana. Oktoobrist 1938 kuni maini 1940 oli kopsuhaige (vanglas oli ta põdenud luutiisikust). 
1939. aasta mais saadeti Adolf Pauk Narva linna hoolekande kaudu Taagepera kopsuhaigete sanatooriumi. Mais 1940 lahkus ta sanatooriumist ja asus tegutsema EKP Narva Komitees; oli EK(b)P KK Illegaalse Büroo volinik Narvas. 
1940. aasta juunis sai ta EK(b)P Narva linnakomitee sekretäriks (kinnitatud EK(b)P KK büroo otsusega 31.oktoober 1940) ning 1941. aasta jaanuarist oli ta ka Eesti NSV Narva linna Täitevkomitee liige. Oli ka Eesti NSV ajutise Ülemnõukogu ja Ülemnõukogu I koosseisu Presiidiumi liige. 
21. jaanuar 1941. aastal kinnitati Adolf Pauk EK(b)P KK büroo otsusega EK(b)P Keskkomitee sekretäriks kaadrite alal.
Teise maailmasõja puhkedes osales Adolf Pauk Narva töölispolgu formeerimisel, mis arvati 8. armee 11. laskurdiviisi. Kuulus EK(b)P KK büroo otsusega loodud põrandaalusesse parteikeskusse.
Adolf Pauk hukkus Tallinnast taganemisel Balti laevastiku sõjalaeval "Jakov Sverdlov" Soome lahes.

Isiklikku

Adolf Paugul oli kolm nooremat venda, nende hulgas jurist Kaarel Paas.
Jüri Jalvet

Jüri Jalvet (kuni 1937. aastani Jüri Jaanson; 28. märts 1899 Olustvere vald, Viljandimaa – 29. aprill 1945 Solikamsk, Permi oblast) oli Eesti metsandustegelane.
Tema vanemad olid Hans Jaanson ja Pauline Jaanson (sündinud Liigus).
Ta õppis 1922–1928 Tartu Ülikooli põllumajandusteaduskonna metsandusosakonnas, EYS Veljesto liige.
Ta osales Vabadussõjas, oli Koorküla ja Märjamaa metsaülem, arreteeriti 25. aprillil 1941 Märjamaa vallas.
Erlau vald

Vallaosad

Beerwalde, Crossen, Erlau, Milkau, Naundorf, Neugepülzig, Sachsendorf, Theesdorf ja Schweikershain.
Balthasar von Campenhausen (1745–1800)

Vabahärra Balthasar von Campenhausen (läti keeles Baltazars fon Kampenhauzens; vene keeles Балтазар Иванович Кампенгаузен) (28. november 1745 Ungurmuiža – 12. juuni 1800 Pädaste) oli baltisaksa päritolu Venemaa riigitegelane.

Elulugu

Ta oli Liivimaal Ungurmuiža, Kūdumsi ja Lenči mõisa pärushärra, Liivimaa maanõunik (1777), Riia asehaldurkonna majandusvalitsuse peadirektor ja asekuberner, Saaremaa revisjonikomisjoni esimees, salanõunik (1796), Liivimaa tsiviilkuberner 6. jaanuarist kuni 26. veebruarini 1797 ja seejärel Peterburis senaator ja riigi kodifikatsioonikomisjoni liige. 
Talle anti Püha Anna orden (I klass) ja Püha Vladimiri orden (II klass).
Vierchniadźvinsk

Ajalugu

Arheoloogiliste väljakaevamiste järgi on Vierchniadźvinskis elatud juba ammu. Drissat mainiti esimest korda aastal 1366, mil sinna rajati kindlus. Drissast kujunes tasahilju kaubanduskeskus. Aastal 1772 sattus asula esimesel Poola jagamisel Venemaa koosseisu, aastal 1777 sai asulast linn. Aastal 1812 asusid seal Barclay de Tolly väed (Drissa laager). Drissa oli Vitebski kubermangu Drissa maakonna halduskeskuseks.
Aastal 1866 rajati Drissa lähedusse raudtee. Vierchniadźvinski raudteejaam kujunes tähtsaks lina väljaveo punktiks. 1924. aastal liideti Valgevene NSV-ga, järgmisel aastal sai Drissast alev. Asula on taas linn aastast 1938.