google/wiki40b huggingface dataset:
Rudolf Piho

Rudolf Piho (2. jaanuar 1888 Jantra küla, Orava vald, Võrumaa – 30. detsember 1971 Võru) oli eesti arst, kauaaegne Võru linnaarst, Võru haigla peaarst, samuti peetakse teda Võru linnahaigla rajajaks.
1898. aastal läks Rudolf Piho õppima Pihkva (kubermangu) Gümnaasiumi, mille ta lõpetas 30. mail 1907. 1913. aastal lõpetas ta Tartu Ülikooli arstiteaduskonna.
Eesti Vabadussõja puhkedes alustas Rudolf Piho teenistust 3. Jalaväerügemendi vanemarstina 25. novembrist 1918 kuni Vabadussõja lõpuni. Vabadussõja teeneid märgiti 2. novembril 1921 I liigi 3. järgu Vabadusristiga, hilisema meditsiinilise tegevuse eest pälvis 6. juunil 1930 Kotkaristi V klassi teenetemärgi ja 20. veebruaril 1936 Eesti Punase Risti II klassi teenetemärgi.
1920. aastal läks Rudolf Piho kaitseväest erru ja alustas arstipraksist Võru linnaarstina. Rudolf Piho töötas linnaarstina 6. aprillini 1932. Sellest aastat alates jäi ta ainult linnahaigla juhatajaks. 
Linnaarsti ametist loobudes sai Rudolf Piho rohkem aega pühendada uue haigla peahoone ehitamisele, mis avati pidulikult 1. aprillil 1933. Uue linnahaigla projekteeris arhitekt Elmar Lohk. Ruumide projektlahenduse koostasid haigla juhataja Rudolf Piho ja insener E. Willmann. Haigalhoone oli kahekorruseline puumaja U-kujulise põhiplaaniga, mille peafassaad oli Tamula järve poole.
Rudolf Piho oli pärit 11-lapselisest perest.
Rudolf Piho maeti 4. jaanuaril 1972 Pindi Jaani kalmistule oma perekonna platsile.
Lincolni maakond (Montana)

Lincolni maakond (Lincoln County) on maakond USA-s Montanas osariigis. Geograafilised koordinaadid on 48° 33′ N, 115° 24′ W
Maakonna halduskeskus ja suurim linn on Libby.
Maakonna pindala on 9518 km², millest 161 km² moodustab veepindala.
Elanike arv oli 2010. aasta rahvaloenduse järgi 19 687. Aastal 2000 oli elanike arv 18 837.

Ajalugu

Lincolni maakond moodustati 1909. aastal. Maakond sai nime kuueteistkümnenda Ameerika Ühendriikide presidendi Abraham Lincolni järgi.
Microsoft Word

Failivormingud

Wordi dokumendid on faililaiendiga .doc või .docx. Viimane tähistab Office Open XML standardile vastavat vormingut, mida kasutatakse Office'i uuemates versioonides.
Heino Sikk

Heino Sikk (11. november 1933 Vana-Saaluse, Võrumaa – 28. september 1994) oli eesti kultuuritegelane.
Ta õppis 1941–1949 Vana-Saaluse 7-klassilises koolis, hiljem Võru Tööstustehnikumis. 1983. aastal lõpetas ta Võru Kaugõppekeskkooli.
Aastatel 1960–1985 töötas ta Võru Spordikomitee esimehe ja spordimetoodikuna. 1985. aastast oli ta Võru trükikojas Täht lametrükkija.
1989. aastal algatas ta Eesti Raamatuühingu toetusel Lõuna-Eesti kultuurilehe Viruskundra ja oli selle toimetajaks kuni surmani 1994. aastal.
Tegutses koduloolasena ja kirjutas kultuuriloolisi artikleid ajalehtedele. Ta juhtis ka Võrumaa Raamatuühingut ja Võru Raamatuklubi. 1993. aastast oli ta Võru linnavolikogu liige.
Heino Sikk hukkus Estonia laevaõnnetusel.
Timofei Guženko

Timofei Guženko (vene Тимофей Борисович Гуженко; 15. veebruar 1918 Orjoli kubermang – 10. august 2008) oli NSV Liidu riigitegelane.
Ta oli Nõukogude Liidu Merelaevastiku minister.
1970-1986 oli ta Eesti NSV-st valitud saadik NSV Liidu Ülemnõukogus (VIII, IX. X, XI Ülemnõukogu)
Konstantin Pätsi esimese valitsuse seadusandlik tegevus

Seadus Vabariigi Valitsemise Ajutise Korra § 12-a ärakaotamise kohta.

Seadus Vabariigi Valitsemise Ajutise Korra § 12-a (“Riigi Teataja” nr. 109 ― 1919 a.) ärakaotamise kohta. RT 1921, 101, 192.
§ 1. Vabariigi Valitsemise Ajutise Korra § 12-a (“Riigi Teataja” nr. 109 ― 1919 a.) kaotab oma maksvuse.
Algkirjale allakirjutanud
Riigikogu abiesimees K. Virma.
Abisekretäär W. Pezold.
Pinyin

Pinyin [phin-in] (拼音 pīnyīn) on hiina keele omaladina transliteratsioon Hiina Rahvavabariigis.
Pinyin tähendab mandariini keeles sõna-sõnalt 'häälduspärane kirjutamine'. Tavaliselt peetakse selle väljendiga silmas Hanyu pinyin 'i (汉语拼音; hànyǔ pīnyīn; hiinlaste keele pinyin).
Pinyin kiideti Hiina Rahvavabariigis heaks 1958. ja võeti kasutusele 1979. aastal. See asendas vanema Wade'i-Giles'i transkriptsiooni (1859) ja selle 1912. aasta modifikatsiooni Bopomofo.
Sarnased süsteemid töötati välja hiina keele dialektide jaoks ja Hiina vähemusrahvuste keelte jaoks. Vastav süsteem Kantoni dialekti jaoks on Penkyamp, mille nimi vastab Kantoni dialektis sõnale pinyin.
1979 tunnistas Rahvusvaheline Standardiorganisatsioon (ISO) pinyin'i uushiina keele standardseks transkriptsiooniks.
See transkriptsioon ei ole kohandatud ühelegi konkreetsele ladina kirja kasutavale keelele ning on kasutatav kõigis neis. Pinyin'i kasutatakse ka hiinakeelse teksti arvutisse sisestamisel.
Algkeel

Algkeeleks nimetatakse võrdlev-ajaloolises keeleteaduses vähemalt kahe reaalselt teada oleva omavahel suguluses oleva keele rekonstrueeritud hüpoteetilist esivanemat.
Algkeeli rekonstrueeritakse praeguste keelekujude ühis- ja erijoonte põhjal, näiteks rekonstrueeritud läänemeresoome algkeel põhineb läänemeresoome keelte ja murrete jäädvustustel. Rekonstrueeritud algkeele ja kunagise tegeliku varasema keelekuju olemusliku erinevuse tõttu on vene keeleteaduses eristatud rekonstrueeritud algkeelest (vene keeles prajazõk) eraldi mõistena aluskeelt (vene keeles jazõk-osnova), mis tähistab praeguste keelte mingil kindlal ajal või kindlas kohas räägitud reaalset eellaskeelt. Esimene rekonstrueeritud algkeel oli indoeuroopa algkeel, seejärel Altai ja Uurali. Hästi rekonstrueeritud algkeel on variatsioonivaba, ilma murdeerinevusteta, samas kui elav keel on tohutult varieeruv, liigendudes murreteks ja idiolektideks.
Algkeele kui keeleteadusliku rekonstruktsiooni määratluse ja omaduste tõttu on Tiit-Rein Viitso hinnangul üldjuhul ebakorrektne püüda algkeelt dateerida. Kui mitme keele ühise eellaskeele olemasolu kohta on kirjalikke viiteid, on rekonstrueeritud algkeele samastamine reaalsete keelte tegeliku eelkäijaga Viitso hinnangul küsitav. Võrdlev-ajaloolise keeleteaduse vahenditega rekonstrueeritud algkeele vastavus varasemale keelekujule võib mõnes osas olla väga suur, kuid mida erinevamad on algkeele rekonstrueerimiseks kasutatud keeled või murded, seda ebaühtlasemad on rekonstrueeritud algkeele eri osad ajaliselt.
Rekonstrueerimine
Algkeeli rekonstrueeritakse võrdlev-ajaloolise meetodi abil. Selleks püütakse eri keelte samatähenduslike sõnade võrdlemisel rekonstrueerida algkeele sõnu, millest praegused võivad olla tulenenud. Rekonstrueerimisse tuleks siiski suhtuda ettevaatlikult, sest see on hüpoteetiline meetod ja keel ei pruugi vastata tegelikkuses räägitud keelele. Esimene rekonstrueeritud algkeel oli indoeuroopa algkeel.
Taevaskoda

Taevaskoda ehk pae on jõeoru nõlvas paikneva liivakivipaljandi ja koobastiku rahvakeelne nimetus Põlva maakonnas.  
Tuntumad taevaskojad Põlva maakonnas asuva Ahja jõe ürgorus Suur ja Väike Taevaskoda. Saesaare veehoidla ääres paiknevad Laaritsa-, Mõsu-, Kindapäka, Kivipalu ja Mõtstare mägi ning Savioidu pae ja Piirioidu pae.
Taevaskodasid peetakse ohverdamiskohtadeks, kus juba ammusest ajast on ohverdatud viljasaagi, karja sigivuse ning inimese tervise ja õnne heaks. Kaljuseinu ei tohi lõhkuda ega neisse nimesid kraapida – see vihastaks jõevaime ja tooks õnnetust.
Uuemal ajal on hakatud taevaskodadeks nimetama teisigi uhkeid liivakivipaljandeid, näiteks Räpina kihelkonnas Võhandu jõel.

Termini päritolu

Termin "taevaskoda" sisaldab sõnu taevas ja koda, aga kuidas need taevaskojaga seotud on, pole selge. On võimalik, et kunagine nimeandja lõigi metafoori liivakiviseintega kojast, mille katuseks on taevas.
Kuid looduslikult on see koht väga silmapaistev ja seetõttu võib selle nimi olla väga vana, isegi aastatuhandete vanune. Seetõttu võib meeles pidada, et "taevas" on balti, germaani või aaria päritolu laensõna tähendusega 'jumal', näiteks idabalti dievas tähendabki jumalat. Nimi tähendaks siis 'jumalakoda'. Kuigi Suur Taevaskoda on kahtlemata looduslik pühapaik, muudab selle seletuse väheusutavaks teiste sarnaste kohanimede puudumine.
Kolmanda võimalusena sisaldab termini algusosa läänemeresoome teekonnasõna taival ~ taipaleen. Sel juhul tähendaks termin puhkamise kohta jõeäärsel teekonnal või siis kohta, kus veeteelt minnakse üle maismaateele või vastupidi. Näiteks Soomes on Taivassalo.
Räpinast on üles kirjutatud arvamus, et sealne sõna sõatarõ 'sõjatare' ja Põlva taivaskoda tähendavat sedasama. Keelejuhi meelest olevat siis mõlemad varjumise ja pakkumineku kohad. Võrdluseks võib taas tuua, et Kagu-Soomes tähendab taivaltaa muuhulgas 'pausi pidada, pooleli jätta', samuti on sel sõnal metsa ja metsiku paigaga seotud tähendusi.
Abiogenees

Abiogenees (kr. keeles "abios" [elutu] + "genesis" [tekkimine]) ehk isetärkamine on elu iseeneslik tekkimine eluta ainest.
Antiikajal arvati, et organismid võivad tekkida vahetult eluta ainest nt. lehetäid kastetilkadest ja ussid roiskunud lihast. Üha lihtsamate organismide biogeneesi tundma õppimisega kitsenes abiogeneesi mõiste hõlmama ainult väiksemaid organisme. Kuni 18.–19. sajandini peeti võimalikuks siseparasiitide ja mikroobide jätkuvat abiogeneesi. Selle vaate kummutas lõplikult prantsuse teadlane Louis Pasteur, kes tõestas katsetega, et ka bakteritel on omasugused eellased ja nad ei teki eluta ainest.
Nüüdisajal räägitakse abiogeneesist teaduses kui kõige tõenäolisema elu algse tekke põhjusena.
Remo Holsmer

Haridus

Remo Holsmer on lõpetanud Tallinna Reaalkooli 1998 ning Tallinna Tehnikaülikooli avalik halduse eriala bakalaureuseastme 2002. Samal aastal astus ta Tartu Ülikooli avaliku halduse magistrantuuri.

Töökäik ja tegevus ühingutes

2000. aastast kuulub Holsmer Reformierakonda. 2005–2011 oli ta Tallinna linnavolikogu liige.
Holsmer on töötanud 2003–2004 Tallinna abilinnapea nõunikuna, 2004–2005 Kristiine linnaosa vanemana, 2005–2008 peaministri nõunikuna, 2005–2009 BC Kalev/Cramo mänedžerina ning 2009–2011 Reformierakonna fraktsiooni nõunikuna. 2011. aastast oli ta XII Riigikogu liige ja Reformierakonna fraktsiooni aseesimees.
Ta on AS Tallinna Sadama nõukogu esimees, Elron nõukogu liige.
XII Riigikogus kuulus Holsmer Eesti-Soome parlamendirühma, Eesti-Hiina parlamendirühma, Eesti-Türgi parlamendirühma, Eesti-Suurbritannia parlamendirühma, Eesti-Rootsi parlamendirühma, Eesti-Kasahstani parlamendirühma, Eesti-USA parlamendirühma ja Eesti-Hispaania parlamendirühma. Saadikuühendustest osaleb ta spordi-ja liikumisharrastuse toetusrühmas. Rahanduskomisjoni liige.
Arno Ruusalepp

Arno Ruusalepp (sündinud 12. augustil 1973 Tõraveres) on Eesti arstiteadlane ja kirurg.

Elulugu

Arno Ruusalepp on Mare Ruusalepa poeg.
Lõpetas 1991 Nõo Keskkooli, 1997 TÜ arstiteaduskonna, 1998 Tartu Ülikooli Kliinikumis internatuuri ja 2004 residentuuri; meditsiinidoktor (2006, Karolinska Instituut, Stockholm), väitekiri "Signal transduction in restenosis and myocardial protection by hyperoxia". Oli 2002–06 Karolinska Instituudi doktorant, aastast 2004 Tartu Ülikooli Kliinikumi kardiovaskulaar- ja torakaalkirurgia kliiniku kardiokirurgia osakonna arst-õppejõud. 2005–07 ka Tartu Ülikooli üld- ja molekulaarpatoloogia instituudi patoloogilise füsioloogia õppetooli erakorraline teadur, aastast 2007 ka TÜ kardioloogia kliiniku vaskulaarkirurgia erakorraline teadur. Eesti Kirurgide Seltsi (1997) ja Euroopa Kardiotorakaalkirurgia Assotsiatsiooni liige (2002). 2012. aastal kuulus Afganistani missioonil majorina Eesti kirurgiameeskonda.

Teadustöö

Uurimisvaldkond: neointima teke ja selle molekulaarsed mehhanismid. Üle 10 teadustrükise
Piotr Łossowski

Piotr Łossowski (sündinud 25. veebruaril 1925 Kaliszis) on Poola ajaloolane, õppejõud (professor).
18. märtsil 2002 anti talle Valgetähe V klassi teenetemärk, tunnustades tema tööd Poola-Eesti sõprusühingu liikmena.
Jaan Palo

Jaan Palo (kuni 1936. aastani Jaan Pallo; 5. august 1895 Vana-Võidu vald, Viljandimaa – september 1979) oli Eesti sõjaväelane (kapten, 1939). 
Ta arreteeriti NKVD poolt 1945.
Dermatofüütia

Dermatofüütia on aeroobsete seente tekitatud pindmine infektsioon naha pealmistes kihtides, küüntes ja karvades.

Haigustekitajad

Dermatofüütiat tekitavaid seeni nimetatakse dermatofüütideks. Neid on teada üle 40 erineva liigi perekondadest Epidermophyton, Microsporum ja Trichophyton. Dematofüüdid suudavad lagundada sarvainet ning parasiteerivad inimeste ja loomade keratiini sisaldavates kudedes. Olenevalt seente peamisest elukeskkonnast ja levikuteest jaotatakse dermatofüüdid antropofiilseteks, geofiilseteks ja zoofiilseteks. Antropofiilsed haigustekitajad levivad inimeselt inimesele otsese kontakti teel või kaudselt, nakatunud esemete (näiteks jalanõud, kamm või rätik) kaudu. Levinud liigid on näiteks Epidermophyton floccosum, Microsporum audouinii ja Trichophyton rubrum. Zoofiilsed seened levivad loomadelt inimesele, samuti otseses kokkupuutes haigestunud loomaga või kaudselt loomaga kokkupuutunud esemete või keskkonna kaudu, kus leidub nakatunud karvu või nahakettusid. Levinud liigid on näiteks Microsporum canis, Microsporum equinum ja Trichophyton verrucosum. Harvem võib inimest nakatada ka pinnases leiduvad ehk geofiilsed seened, näiteks Microsporum gypseum. On leitud, et spooride kinnitumiseks nahale piisab umbes kahest tunnist, seda soodustavad soe ja niiske keskkond, seente toodetud proteolüütilised ensüümid ja naha kaitsebarjääri defektid. Kui nakatumine on toimunud, järgneb 1 kuni 3 nädalane inkubatsiooniperiood, mille jooksul toimub seene kasvamine sarvkihis ilma nähtavate haigustunnusteta.
Paul Demetrius Kotzebue

Krahv Paul Demetrius Kotzebue (10. august 1801 – 19. aprill 1884 Tallinn) oli Venemaa sõjaväelane (kindral) ja riigitegelane. 
Ta oli Novorossiiski ja Bessaraabia kindralkuberner (1862–1874) ja Odessa sõjaväeringkonna juhataja, Varssavi kindralkuberner (1874–1880) ja Varssavi sõjaväeringkonna juhataja.
Ludvig Oskar

Elukäik

Sündis talupidaja perekonnas. Sai alghariduse Anija vallakoolis ning asus siis Anija mõisavalitseja juures õppima põllumajandust. Sealt siirdus ta valitseja abiliseks Satiritsa (Šadõritsõ) mõisa Jablonitsõ vallas Jamburgi maakonnas Ingerimaal, kuhu jäi ametisse 1899. aastani. 1900 asus Tallinna, töötas Lutheri mööblivabrikus kontoriametnikuna ja lõpetas eksternina reaalgümnaasiumi kursuse. Ta alustas oma kunstiõpinguid 1903. aastal kunstnik Ants Laikmaa ateljeekoolis. 1906. asus ta õppima Paul Raua juurde. Oskar võttis lisaks ateljeekooli tundidele akvarellitunde Karl Winkleri juures. 
1906. aastal sõitis ta Laikmaa soovitusel Münchenisse ja astus seal Anton Ažbe kunstikooli. Mõne aja pärast järgnesid õpingud Müncheni Kunstiakadeemia professori Karl Rauppi ateljees ja Heymanni joonistus- ja graafikakoolis. Lisaks võttis kunstnik õhtukursusi perspektiivi ja tehnilise joonestamise alal. 1908. aasta sügissuvel reisis ta Itaaliasse, kus veetis ligemale pool aastat, peatudes Veneetsias, Firenzes ja Roomas. 
Veetnud 1909. aasta suvel mõned kuud kodumaal, võttis Oskar sügisel ette teise kunstiteekonna välismaale, esialgseks sihiks Düsseldorf. Seal töötas ta kaks semestrit professor Wahli ateljees ja siirdus siis uuesti Münchenisse, kus pühendas kaks semestrit skulptuuriõpinguile. Teisele Müncheni perioodile järgnes 1911. aastal kaks aastat kestnud õppejärk Pariisis. Seal lihvis ta oma oskusi  F. Colarossi vabaakadeemias ning Académie Russe'is. Aastavahetusel 1913–1914 pöördus ta taas koduseks saanud Münchenisse, kus astus uuesti Ažbe kunstikooli.
Pärast õpinguid välismaal oli ta mõnda aega õpetaja Tallinna Reaalkoolis, kus teiste hulgas oli tema õpilane Evald Okas. Alates 1925. aastast õpetas Riigi Kunsttööstuskoolis joonistamist.
1926. aastal otsustas ta ehitada ümber Pika jala väravatorni. Selleks võttis ta pool miljonit marka pangalaenu, millega lammutas vana mantelkorstna, ehitas igale korrusele ahje ja pliite jms. Tallinna linnavalitsus sõlmis temaga üürilepingu, esialgu aastateks 1927–1939, kuid kolme aasta pärast pikendati tähtaega Oskari palvel veel 6 aasta võrra. Oskar elas Pika jala tornis kuni oma põgenemiseni Saksamaale 1944. aastal.
Ludvig Oskar suri 1951. aastal vanadekodus Varelis Lääne-Saksamaal, tema Wilhelmshavenis tuhastatud põrm maeti Helsingi Hietanieme kalmistu urniväljakule. 1972. aastal kinkis tema Helsingis elav täditütar Madlena Vesterinen enne oma surma kunstnikust alles jäänud teosed Eesti NSV Riiklikule Kunstimuuseumile.

Looming

Tema looming koosneb peamiselt sumedatoonilistest maastikumaalidest, milles on jäädvustatud Kuusalu ümbrust. Oskari maastikkude koloriit on enamasti pruunikates toonides, töödes kujutab ta metsatukkade ja niitude vahel paiknevaid talumajasid. Tema maalidest õhkub meelerahu ja ajatust. Nendes nostalgilistes vaadetes on aeg seiskunud ja igapäised askeldused taandunud, valitseb romantiline meeleolu.
Tiina Pikamäe

Isiklikku

Tiina Pikamäe on teatrikunstniku Jaak Olepi tütar ning kunstiajaloolase ja -kriitiku Jaak Olepi õde.
Avaliku omandi päev

Avaliku omandi päeva ehk vabakasutuspäeva tähistatakse iga aasta 1. jaanuaril, sest just siis liiguvad avalikku omandisse teosed, mille autoriõiguste tähtaeg lõppes eelneva aasta jooksul.
Näiteks muutusid alates 1. jaanuarist 2019 vabalt kasutatavateks helilooja Aleksander Läte (1860–1948) ja kirjanik Juhan Jaigi (1899–1948) loodud teosed, sest nende autorite surmast täitus 70 aastat.
Võimalik, et esimene kord, kui 1. jaanuari nimetati avaliku omandi päevaks, oli 2004. aastal, kui seda tegi Wallace J. McLean. Ideed aitas levitada Lawrence Lessig.
Suur-Belt

Suur-Belt (taani keeles Storebælt) on väin, mis ühendab Kattegatti Beldi merega ja eraldab Sjællandi ja Fyni. 
Väina laius on 18 km, sügavus umbes 20 m. Suur-Beldi väin on sügavaim Taani väinadest ning võimaldab suurte laevade pääsu Läänemerre. Väina ületab Suur-Beldi sild.
Treponema pallidum pallidum

Klassifikatsioon

Treponema pallidum pallidum' liigitatakse  Spirochaetae 
hõimkonna, Spirochaetaceae sugukonna, Treponema perekonna bakteriliigi Treponema pallidum alamliigina. 
Treponema pallidum pallidum, Treponema pallidum pertenue, Treponema pallidum endemicum ja Treponema carateum ei ole morfoloogiliselt, seroloogiliselt ja keemiliselt selgesti eristatavad.

Kirjeldus

Nende organismide paljunemine on aeglane - 30 kuni 33 tundi. Virulentsus säilib ka mõned tunnid peale peremeesorganismi surma.
Pikka aega arvati, et organism on anaeroob, nüüd arvatakse ta mikroaerofiilsete organismide hulka.
Laboratoorseid tüvesid on alles hoitud teatud aretatud küülikute munandites. Küülikutel on õnnestunud esile kutsuda ka esmased haavandid, kuid teine staadium ei ole õnnestunud.
Būshehri tuumaelektrijaam

Būshehri tuumaelektrijaam on tuumajaam Iraanis, Būshehri linna lähistel, Pärsia lahe ääres.
Jaama ehitamist alustati 1975. aastal Siemensi abiga, kuid tegevus seiskus 1979. aastal Iraani islamirevolutsiooni järel. 1995. aastal sõlmisid Iraan ja Venemaa kokkuleppe, mille kohaselt projekti pidi lõpule viima Venemaa ettevõte Atomstroieksport. Tööd takistasid tehnilised ja finantsraskused ning Iraani oletatava tuumarelvaprogrammi pärast muret tundvate lääneriikide poliitiline surve.
Tuumajaama ametlik avamistseremoonia leidis aset 2010. aasta 21. augustil. 26. oktoobril 2010 alustati reaktori südamiku täitmist tuumkütusega.
Jaama esialgne võimsus saab olema 1000 MW. Käivitatakse üks VVER-1000 tüüpi surveveereaktor.
Iraani presidendi sõnul käivitatakse jaam 2011. aasta lõpuks. Rahvusvahelise Aatomienergiaagentuuri poolt heaks kiidetud kokkuleppe kohaselt käitab jaama esimesed paar aastat Venemaa, mis varustab jaama ka kütusega ja viib ära kasutatud kütuse.
Tikste järv

Elustik

Kalaliikidest on järves esindatud haug, särg, roosärg ja ahven. Järve suubuva Tikste oja poolses servas elutsevad koprad, nirgid ja vesirotid. Järve mudane põhi on kaetud tiheda taimestikuga ja selle Tikste oja poolne serv on osaliselt kinni kasvanud.
J. Michael Straczynski

Noorpõlv

Straczynski on pärit Patersoni linnast New Jersey osariigist.
Tema stsenaariumikirjutamise õpiku ümbrisel avaldatud elulooliste andmete kohaselt lavastati Straczynski esimene näidend, kui noormees oli 17aastane. Tema esimene telekomöödia lavastati, kui Straczynski oli 21aastane ja oma esimese filmistsenaariumi müüs ta 24selt.
28aastaselt oli tal ette näidata juba nii tele- kui filmistsenaariume, raadiosaadete stsenaariume, tosinajagu näidendeid, ning üle 150 artikli ajalehtedes ja ajakirjades. Ta juhtis raadios üht jutusaadet, samuti oli Californias ja mujal pidanud erialaseid loenguid ning seminare.

Telekarjäär

Straczynski tegutseb televisiooni vallas 1983. aastast peale. Ta alustas multifilmidega, ning tõusis algajast stsenaariumikirjanikust peaprodutsendiks.
Tema kuulsaim töö on kahtluseta kosmoseseriaal Babylon 5, mis on saanud mitmeid ulmeauhindu. Ehkki tegemist on Star Treki kõrval ühe tuntuma omataolisega, on hiljem kõik katsed teha sellele järge eri põhjustel luhtunud.
Straczynski lõi ka seriaali Jeremiah, mis rajaneb samanimelisel Prantsuse koomiksilool. Ta ise kirjutas 19 osa kokku 39st.
Straczynski on ka kirjutanud stsenaariume teleseriaalidele, nagu He-Man and the Masters of the Universe, The New Twilight Zone, The Real Ghostbusters, Jake and the Fatman, Captain Power and the Soldiers of the Future ja "Mõrv sai teoks" (Murder, She Wrote).

Romaanid ja lühijutud

Straczynski on kirjutanud kolm õudusromaani: Demon Night, Othersyde ja Tribulations ning paarkümmend lühijuttu, millest enamik on koondatud kahte kogumikku: Tales from the New Twilight Zone ja Straczynski Unplugged.
Ta kirjutas ka üheksa Babylon 5 maailma puudutava romaani kondikava, mida teoste autorid jälgisid kirjutamisel, et säiliks sündmustiku järjepidevus. Straczynski ise on kirjutanud neli Babylon 5 ainelist lühijuttu, mis on ilmunud ajakirjades.

Koomiksid

Straczynski on tuntud koomiksifänn, ning kirjutas ka ise juba 1980. aastail mõned. Televisioonitöö kõrval jäi see algul väheseks, kuid alates 1999. aastast on ta kirjutanud koomikseid mitmetele tuntud firmadele nagu Top Cow ja Marvel Comics. Viimasele on Straczynski kirjutanud ka selliste tuntud koomiksitegelaste lugusid, nagu "Ämblikmees" (The Amazing Spider-Man) ja "Fantastiline nelik" (The Fantastic Four).
1966. aasta põhja suusaalade maailmameistrivõistlused

Põhja suusaalade 1966. aasta maailmameistrivõistlused olid 26. suusaalade maailmameistrivõistlused, mis toimusid 17.-27. veebruarini Norras Oslos.
Jevgenija Kolodko

Jevgenija Nikolajevna Kolodko (vene keeles Евгения Николаевна Колодко; sündinud 22. juulil 1990 Nerjungris  Nerjungri rajoonis Jakuudi ANSV-s) on Sahha kergejõustiklane (kuulitõukaja), Venemaa teeneline meistersportlane,  Põhjatähe ordeni kavaler.
Ta võitis 2011. aastal Ostravas peetud  Euroopa kuni 23-aastaste meistrivõistlustel kergejõustikus kuldmedali kuulitõukes. Ta on neljakordne Venemaa meister (2011–2014). Tema isiklik rekord kuulitõukes on 20.22 (2012).

Olümpiamängud

2012. aastal võitis Jevgenija Kolodko Londoni olümpiamängudel kuulitõukes hõbemedali, kuid 2016. aastal tühistas Rahvusvaheline Olümpiakomitee dopingutarvitamise tõttu tema Londoni olümpiamängudel saadud võistlustulemused. Olümpiamedal tuli tal tagastada. Kolodko võeti vahele dopinguproovide järelkontrolli abiga.