Le- am zice noi pe nume şi încă ceva pe deasupra dacă ar fi vremea vreme şi ţara pe pace .
Datoria lor au împlinit -o cu strălucire şi nu dorim decât ca tot aşa să rămâie .
Şi n- au avut acest noroc duşmanii , căci odată lucrul hotărât , nu mai încăpea multă vorbă şi viteaza noastră oştire , cu minte de bătrân , putere de tânăr şi îndrăzneală de nebun , au trecut Dunărea şi s- au aşezat zid , unde era primejdia mai mare şi mai multă laudă de câştigat .
Dac -am fi la loc bun
numai noi ştiam vorba ceea : „ La tocmeală duşmăneşte , dar la plată frăţeşte " şi o ţineam una şi bună cu zapisul nostru .
O spunem de mai nainte , nici o scuză , nici o justificare , nici o esplicaţie nu ne poate mulţămi faţă cu această mizerie vădită şi strigătoare la cer .
Căci n- au întrebat câţi duşmani sunt , ci unde sunt şi la vreme de mare cumpănă au aruncat sabia ei într- o parte .
Ziarul radical vine însă cu vecinica minciună în gură : reprezentanţii naţiunii vor războiul .
Numai pe cele mântuitoare : „ munca " şi „ economia " întru ale lor şi ale statului nu l- au învăţat pe popor niciodată .
Astfel ţăranul dacic , care trecea în cojoc miţos Dunărea-ngheţată în vremea craiului Decebal , avea mai multă perspectivă de viitor pentru limba şi obiceiurile lui şi pentru felul lui de a fi decât ţăranul lui Vodă Carol , care se reântoarce la vatra sa şi nu mai găseşte nimic din felul lui de a fi , ci numai aşezăminte franţuzeşti , negoţ jidovesc , industrie austriecească , limbă păsărească şi liberali cari nu muncesc nimic şi trăiesc din esploatarea ideilor politice .
Scuzabil n- au fost acest război , dar esplicabil putea să devie purtat în condiţii normale , dar în modul în care s- au purtat , cu oameni goi şi flămânzi , au fost o adevărată crimă , un omor de oameni prin foame şi frig .
Suntem de mai nainte siguri că numai români n- au putut fi aceia cari i- au trimis pe ţăranii noştri în asemenea stare în Bulgaria .
Aceşti eroi , cu care gazetele radicale se laudă atâta , sunt , mulţumită guvernului , goi şi bolnavi .
Creadă vecinii ce- or pofti , numai să ne ştim noi că suntem în toată virtutea şi că avem ce ne trebuie .
Ş- atunci am sta la vorbă şi am arăta în ce mod s- au fabricat reprezentanţii oraşelor de societatea de esploatare a roşilor şi cum M. Sa , dorind ca la vremi de turburare de dinafară să aibă linişte înlăuntru , i- a chemat pe d- lor la putere , care c- o zi înainte s- adunau la Mazar-Paşa , răsturnau domnia şi voiau să dea ajutor turcului în contra Rusiei .
După aceea arată cum conservatorii au combătut războiul ofensiv şi au crezut că şi Camerele or fi contra lui , şi cum s- au înşelat , căci naţiunea , mai ales cea oacheşă de tot , reprezentată de d. Fundescu , au fost pentru război până în pânzele albe .
Dar aşa ne- am dezgrădit , făcând drum lung unei civilizaţii pripite , unei pospăieli apusene care , în schimbul păturilor bogate ale brazdei noastre , ne împle cu trebuinţe de cari n- am fi avut trebuinţă ; prin legiuiri de un caracter cosmopolit pe cari liberali obicinuesc a le numi „ tot ce e românesc " , am făcut din ţara noastră o nouă Americă , în care se grămădeşte superfluenţa populaţiilor apusene , cărora le convine foarte bine teoria de , , om şi om " de egalitate , libertate şi fraternitate pe socoteala noastră .
El nu mai cercetează şi urmează unde -l cheamă steagul ţării şi Domnul .
Şi pe când aceşti cumularzi netrebnici , această neagră masă de grecotei ignoranţi , această plebe franţuzită , aceste lepădături ale pământului , această lepră a lumii şi culmea a tot ce e mai rău , mai mincinos şi mai laş pe faţa întregului univers face politică şi fanfaronadă prin gazete şi se gerează de reprezentanţii unei naţii ai cărei fii aceste stârpituri nu sunt şi nu pot fi , tot pe atuncea soldatul nostru umblă gol şi desculţ , flămând şi bolnav pe câmpiile Bulgariei , îi degeră mâni şi picioare , de cad putrede de pe trupul viu al omului şi , veniţi înapoi în ţară , cad pe drumuri în ţara lor proprie de frig şi de hrană rea .
Câmpiile albe se- ntind împrejurul Bucureştilor şi se pierd în zarea despre miazănoapte , unde a plecat împăratul Rusiei , în zarea despre miazăzi , unde stau oştirile noastre ; spre răsărit şi spre apus , unde se cumpănesc sorţile Europei .
Dar de s- a putut , de nu s- a putut , e altă întrebare ;
Mantalele lor sunt bucăţi , iar sub manta cămaşa pe piele , şi nici cojoc , nici flanelă , nici nimic .
Ruşii cari pleacă la câmpul de luptă sunt toţi îmbrăcaţi bine , cu cojoc şi cu manta sănătoasă , şi bine încălţaţi ; la ai noştri îmbrăcămintea e curat ironia unor haine , e goliciunea parafrazată .
Arate-ni -se în Camerele „ liberale " un singur ţăran care să vorbească în numele satelor şi să zică , , da , românul vrea să facă război cu turcii " .
Nevoind sau neputând cunoaşte că orice stat are nevoie de clase puternice , am ridicat din temelie toate puterile vechi ale ţării , fără a socoti că o casă veche de piatră , dar cam strâmtă , e totuşi mai bună pentru vreme de iarnă şi pentru nevoi de cât un palat de ... hârtie franţuzească .
Dar am fi putut crede ca să fie cel puţin oameni .
Am ajuns cu teoria de , , om şi om " aşa de departe încât fiece grecotei , fiece veni-tură , fiece bulgăroi e mai om în această ţară decât acel ce- şi varsă sângele pentru ea .
Cel nevoiaş , norocul lui când nu întâlneşte duşmani în drum ; iar cel voinic , norocul duşmanilor că nu -l întâlnesc pre el .
Decât un an corb , mai bine o zi şoim ! şi- au zis voinicii , şi unde trebuia vitejie , cu vitejie , unde trebuia bună chibzuială , cu chibzuială s- au purtat .
TIMPUL , 30 DECEMBRIE 1877 Au sosit în Bucureşti dorobanţii de pe câmpul de război .
Aceasta -i naţiunea despre care radicalii să dovedească că , daca le- ar fi spus verde ce vor d- lor , ar fi zis : Da , voim şi noi .
Învăţători cari nu ştiu nici a scrie bine dau în mâna copiilor cărţi scrise într- o limbă pe cari ei n- o înţeleg şi- i pun să înveţe filă cu filă lucruri pe cari ei nu şi le pot închipui , încât , când băieţii au ajuns la capăt cu învăţătura , rămân cu capul plin de cuvinte al căror înţeles nu l- au ştiut niciodată şi , neputându -se folosi nici într- un fel de acele cunoştinţe moarte şi fără de preţ , rămân cu zilele încurcate şi tăind cânilor frunză , până ce , prin intrigi şi umiliri cari dărâmă şi restul de caracter ce le mai rămăsese dat de la natură , ajung persoane publice spre a continua asupra generaţiei viitoare sistemul vechi de stricare a minţii şi a inimei .
Noi am făcut în statul nostru ceea ce se face în şcolile noastre .
Nu sunt în toate limbile omeneşti la un loc epitete îndestul de tari pentru a înfiera uşurinţa şi nelegiuirea cu care stârpiturile ce stăpânesc această ţară tratează cea din urmă , unica clasă pozitivă a României , pe acel ţăran care muncind dă o valoare pământului
Consistă această ţară din călăi şi din victime ?
Şi astfel au petrecut aceste victime ale radicaliei , ca să nu zicem un cuvânt mai rău , în zăpadă şi în ger , nemâncaţi , neîmbrăcaţi , decimaţi mult mai mult de frig şi de lipsă decât de gloanţele duşmanului .
Spună mai bine dreptul şi verde : reprezentanţii oraşelor , ş- atunci vom şti cu cine avem a face .
TIMPUL , 11 DECEMBRIE 1877 Drumurile s- au troienit şi comunicaţia telegrafică pare întreruptă , nici o ştire din străinătate nu vine să ne lumineze asupra situaţiei , tocmai acuma când toate celea par a atârna de- un fir a păr .
Daca tăcem , nu de răul şi frica radicalilor tăcem .
Dar , pe acest vad de popoară , din cearta noastră numai duşmanul câştigă .
În această izolare în care ne pune bătrâna iarnă , aceiaşi pe vremea craiului Decebal , când ţăranul dacic , îmbrăcat în cojoc miţos , trecea Dunărea-ngheţată , aceeaşi astăzi , când Vodă ţine Dunărea cu oştirile româneşti , în această izolare ne apasă mai cu greu gândirea la ce rău loc ne- au aşezat Traian împăratul pe această muchie de lume , la cest vad de popoare carile ne privesc pe noi numai ca pe un fel de gard pe deasupra căruia se ceartă .
Astfel demagogii noştri crescuţi în străinătate , văzând nevoile poporului nostru , l- au învăţat pe de rost cuvinte deşerte şi c- un înţeles negativ numai , socotind că prin cuvinte se întemeiază binele unui popor .
, plătind dări hrăneşte pe aceşti mizerabili , vărsându -şi sângele onorează această ţară .
Turcii , despre cari se zicea că mor de foame şi de frig , au sosit la Bucureşti mai bine îmbrăcaţi şi mai îngrijiţi decât soldaţii noştri .
Şi tot în această vreme vezi greci obraznici în mijlocul Bucureştilor refuzând de a- i primi în cartier .
Nu mai întrebăm de au fost români sau nu .
Pe cine vrea , , Românul " să înşale cu reprezentaţiunea naţiunii adunată în fabrica de palavre din Dealul Mitropoliei ?
TIMPUL , 8 DECEMBRIE 1877 „ Ţara întreagă cunoaşte curatul izvor al reprezentaţiunii sale de astăzi " , începe „ Românul " şi apoi arată după ce chip şi asemănare sunt Adunările şi cum nici „ reacţiunea " nu prea cutează să zică că ele nu sunt sincera şi fidela espresiune a naţiunii .
TIMPUL , 10 DECEMBRIE 1877 Multe am avut de zis când ai noştri au trecut Dunărea şi cu grijă am întrebat de tocmele de zapis şi chezăşie , ca Stan păţitul , care nu crede cu una cu două câte i se spun , ci vrea să aibă iscălitură la mână , ca să poată apoi să se judece răzăşeşte până -n pânzele albe când ar fi să aibă gâlceavă cu boierii cei mari , că până la împăratul rabzi încăieratul având înscris , dar încă fără dânsul .
Naţiunea , care urmează totdeauna porunca Domnului ei , precum se şi cade , şi înconjură steagul ţării , oriunde va fi dus , acea naţiune nu stă din gardiştii de Bucureşti , cari fac copilării şi parade aici pe loc şi la căldură , ci din ţăranii de la munte şi de la şesuri .
Încălţaţi sunt tot atât de rău , unul c- un papuc ş- o opincă , altul c- o bucată de manta înfăşurată împrejurul piciorului , toţi într- o stare de plâns , într- o stare care te revoltă în adâncul inimei .