L- a avut , când , deși sfâșiată și învrăjbită , urmând influențe deosebite și primind civilizațiuni diferite în Principatele Ardealului , Munteniei și Moldovei , conștiința neamului a șoptit pururea tuturor Românilor , că sunt numai o apă și învățații mireni , cari au păstrat letopisețele țărilor noastre , au spus fără înconjur , atunci când eram socotiți de străini ca o ramură slavă : că romană e origină noastră și de Traian împăratul suntem descălecați cu toții pe aceste meleaguri pe vecie ale noastre .
o bucurie față de cea de a doua , a tuturor Românilor aproape olaltă și o nădejde în cea de a treia , care va urma pentru că așa trebue să urmeze , aceea a tuturor gândurilor , a tuturor avânturilor , a tuturor cugetelor românesști într’o singură aspirațiune și într’o singură iubire .
L- a avut , când invățăceii transilvăneni de rit unit s’au întors dela Roma eternă , nu numai cu învățătură folositoare neamului , dar și cu mândria reafirmărei originei lor latine .
L- a avut la 1848 , când s’a răsculat romănimea din toate cele trei țări împotriva tiraniei .
L- a avut și când potopul groaznicei năvăliri musulmane a desființat statele slave din jos de Dunăre și a curmat reîntemeierea unei Românii pe ambele țărmuri ale ei , dar n’a supus rezistența desperată și neînfrântă a voevozilor Munteni și Moldoveni .
L- a avut , când a pornit „ tăușanul ” Mavrogheni , Domnul Muntenesc , să cucerească Brașovul și Moldova , „ căci tot una sunt locuitorii ” lor cu cei ai Munteniei .
Lui se datorește dorința intimă și a tot puternică a țării desrobite a Ardealului și a provinciilor răpite ale Moldovei , care s’a manifestat în entuziasmul și ușurința , cu care s’a făcut unirea lor cu patria comună .
Vremurile sunt vitregi , dar vitregiile trec cu ele ; oamenii deseori mânați de interese personale și , cu mintea întunecată de ele , nu mai văd limpede în cugetul lor , dar oamenii sunt trecători ; dușmanii sunt neîmpăcați pururea și uneltesc pe toate căile ca să dărâme țara cea nouă și mândră , care s’a reînchegat după șaptesprezece veacuri ; dar dușmanii nu pot nimica fără zizania dinlăuntru .
Căci se poate să fie uniri rezultate din siluirea voinței prin forță , dar singura unire firească , instinctivă , este cea întemeiată pe unitatea națională și sentimentul unităței noastre a fost neadormit în cugetul românesc în curs de veacuri .
L- a avut , când Mihai Viteazul înfăptuia înainte de vreme visul întregului neam ; când Vasile Lupu Domnul molovenesc dădea poporului lui „ Cartea românească de învățătură ” ; când Matei Basarab tipărea la Govora și pentru Ardeleni „ Pravila mică ” .
EFEMERIDE 23 Ianuarie 1918 .
Fiindcă unirea perfectă și complectă a tuturor Românilor nu e numai o necesitate vitală pentru noi , ea ființează de totdeauna în adâncul conștiinței poporului nostru ;
Acum nu mai este nevoie de un Mureșanu care să ne strige : „ Deșteaptă -te Române ! ” suntem treziți cu toții și nimic nu ne va mai adormi ! Acum ajungem să ascultăm îndemnul cântărețului Unirei de acum șaptezeci și trei de ani , „ să dăm mână cu mână ” și să aducem prinosul energiilor și sufletelor noastre ale tuturor pe altarul Patriei române .
UNIREA Apărem în ziua , în care se sărbătorește Unirea ; ca o închinare față de cea dintâi , acea a Moldovei și Munteniei atât timp despărțite și învrăjbite ;
A putut fi rătăcit uneori , a putut fi închis în inimi de teama impilării alte ori , a putut fi slăbit prin înrăurirea unei concepțiuni de viață alta , a unei îndrumări politice protivnice , dar a dăinuit întotdeauna .
L- a avut la 1859 , când Muntenii au ales pe un moldovean Domn al țării lor , dejucând astfel intrigile marilor puteri dușmane nouă și proclamând cu glas tare în fața lumei întregi adevărul unităței naționale în marele act al Unirei Țărilor surori .
L- a avut poporul din „ Dacia ferice ” , atunci când uitându -și obârșia dacă și- a adus aminte numai de cea romană și s’a numit și a fost numit de toți numai roman , din izvoarele Tisei și Nistrului și până în Balcani și în munții Pindului , formând prin expansiunea și desvoltarea acelorași ginți romano-tracice România Mare până la porțile aproape ale Constantinopolului .
L- a avut și când , înecat în puhoaiele barbare și după multe și crunte suferințe , își relua conștiință de menirea sa civilizatoare de urmaș al stăpânitorilor lumei vechi și încerca cu Asăneștii întâi , cu Basarabii și Mușatinii mai în urmă reîntregirea neamului .