text
stringlengths 0
365
|
---|
meg New York városába Toldit is egyenesen Gáspár bácsiékhoz vittem, mert úgy egyeztünk,hogy az első hajóval mindjárt tengerre szállunk |
Szegény Gáspár bácsi és Teréz néni irigyenmeregették reánk a szemüket, de mi kedden délután már egy óriás hajó fedeliről integettünknekik |
Négy nap és öt éjszaka voltunk a tengeren, amely soha nem háborgott azokon a napokon éséjszakákon, hanem ősi nagy nyugalomban ringatózott, miképpen az én lelkem is |
Nem is értminket semmi baj, csupán Toldit érhette volna egy kicsi Mert az az ember, akit: mindig |
csendesnek és szótlannak ismertem, az elindulástól kezdve úgy megváltozott, hogy mindigbeszélt és mindig verekedni akart A második napon szinte belévetett egy szlovák borbélyt a |
vízbe, az utolsón pedig valami erős és goromba németeknek rontott neki, s azok közül bizonyaz egyik jól megjegyezte őt a konzervnyitogató késsel De a német is kapott olyant a fejére, |
hogy még akkor is hordta a gusát, amikor szombaton estefelé szárazföldre szálltunkKét óra múlva már ismét vonaton ültünk, és áldottam az Istent, hogy nemcsak szerencsésen |
kelhettünk által a vízen, hanem a sűrű viadaloktól is megszabadultunk De ott a vonaton semsokáig tartott a béke, mert éjfél körül Toldi egy csehet már ismét a pad alá kényszenített |
Félrevontam, és nagyon szépen kértem, hogy még három napig türtőztesse magát, s aztánindítson akár háborút is, ha éppen úgy akarja |
Áldott jó ember volt, bárhol legyen is ebben apercben, mert megsimogatta az arcomat, és azt mondotta, hogy értem még saját magának ismegbocsát, pedig ő tizenhat évig dolgozott Amerikában |
S amikor a harmadik napon, vagyiskedden délután öt órakor, nagy ölelgetések között elváltam tőle, már nem tudtam, hogy a régicsendes Toldit szeretem-e jobban, vagy pedig ezt a harcra változottat |
Egy ideig gondolkoztamis az ő különös magyar sorsán, amely egyszer délibáb volt és egyszer lázadás, de aztán amagam székely életén kezdtem gondolkozni, amely a teremtett ember magaviselete volt |
Ez volt az a gondolat, amellyel másnap délelőtt megérkeztem a madéfalvi nevezetes állomásra |
Itt szekeret fogadtam, és megkértem az embert, hogy ne futtassa erősen a lovakat, nehogy megtaláljanak izzadni, s azután meghűljenek a szeles tavaszi időben A szekeres hajlott is szavamra, |
minek folytán hűhó és zörgetés nélkül érkeztünk meg Csíkcsicsóba Már az ülésből észrevettem, hogy apám ott van az udvaron, és a favágónál mesterkedik valamit Minden sietés |
nélkül leszálltam, bémentem a kapun, és elindultam feléje- Kell-e egy amerikai? - szólaltam meg, amikor már csak néhány lépésnyire voltam tőle |
130Apám egyszeriben felállt és megfordult |
Nem tudott hamarjában szólni, hanem sebesen pillogtatott, nehogy megcsalja öreg szeme S amíg azt tette, azalatt én már odaértem hozzá, ésmegcsókoltam az arcát |
- Egyszerre milyen csókos lettél! - mondta a régi hangján, s a kezében a kicsi fejszével leült afavágó csutakra |
- Ilyenkor tavasszal rájön az emberre - feleltem neki, s hozzáláttam, hogy a csomagokkerüljenek az ajtó elé |
Amikor mindenem ott volt, s elévettem a pénzt, hogy a szekeresembernek fizessek, apám erősen pislogott arra, és megkérdezte:- Abból van-e elég? |
- Ne féljen, bankot is nyithatunk - mondtam - Lesz-e benne igazgató?- Én igen, ha fedele is lesz - felelte apám |
- Hát Bolháról tud-e valamit? - kérdeztem |
- Fél szeme volt - felelte apámMegértettem a szót, és szomorúan néztem a földet |
- Holnap is lehet búsulni - vigasztalt apám, mire csakugyan erőt vettem magamon, ésmegkérdeztem: |
- Hát Zsuzsika néni?Apám elnevette magát, és azt mondta:- A vízipuskát nem szereti |
Osztoztam én is a nevetésiben, majd felálltam, hogy a csomagokat békerítsem a házba Amíg |
azt végbevittem, apám is munkához fogott ismét, és vígan kopácsolt Láttam, hogy kelepelőtcsinál, s megkérdeztem: |
- S azt mért csinálja?- Feltesszük a bank tetejére, hadd tudjuk mindig, hogy merről fú a szél |
Így beszélgettünk estig, s akkor lementem a paphoz, hogy az amerikai vámos szivarját átadjamneki Kelemen pap szinte megtántorodott, amikor meglátott |
Mindjárt ott is tartott vacsorára,amihez bort is adott jócskán Órák hosszat nem fogyott ki a beszédből, mert mindent tudni |
szeretett volna Végül az én életem felől kérdezősködött, hogy mit szándékozom itthoncsinálni |
A tervem készen volt, s így habozás nélkül megmondtam neki, hogy szeretnék ismétkimenni a Hargitára, s ott a csíkszeredai bank erdejét őrizni, mint kezdetben tettem Megértette, hogy az emberek fényes világa után az Isten tiszta világába vágyódom, a csillagok alá |
Amikor két nap múlva bémentem a szeredai bankba és láttam, hogy nagy örömmel visszavesznek pásztornak, akkor azt mondottam az igazgatónak:- De nekem pénz nem kell |
- Hát mi kell? - kérdezte |
- Föld- Azt miképpen gondolod? |
- Úgy gondolom, hogy ne pénzben kapjam a fizetésemet, hanem földben Maguknak ott úgyiselég van |
131- Azt meg lehet csinálni - mondta az igazgató |
Három nap múlva, amikor ismét bémentem a bankba, meg is állapodtunk A megállapodás |
írásba került, és úgy szólt, hogy engemet a bank örökös pásztornak felfogad, és fizetés képében minden hónapban annyi földet enged átal nekem örök tulajdonul, amennyit a fizetésembőlközbecslési áron ott vásárolni lehetne |
Még apám is azt mondta, hogy jó vásárt csináltam, mert ha az Isten megsegít és valamiszerencsétlenségtől megőriz, akkor tíz esztendő múlva már akkora birtokom lesz a Hargitán,amiből meg tudok élni |
Egy hét múlva fel is csomagoltunk mindent és egy nagy lajtorjásszekérrel elindultunk a Hargitára Amikor megláttam a kicsi házat, amelyben olyan emlékezetes |
őszt és telet töltöttem volt, örömkönny jött a szemembe De az igazi és a legnagyobb örömakkor ért engem, amikor kinyitottam az ajtót, és megláttam, hogy egy kutya fekszik ott |
- Bolha! - kiáltottam fel |
A kutya felemelte a fejét, és úgy nézett reám azzal az egy szemével, mintha egyenesen ahalálból ébredt volna fel Hamar letérdepeltem melléje, és simogatni kezdtem |
Csak a csontja ésa bőre volt meg, és a hangjából annyi, hogy sírni tudott örömiben Nagy vigyázattal felvettem |
az ölembe, és futni kezdtem véle apám elé- Né, mit találtam! - kiáltottam egyre |
Aztán letettem a földre, s hát áll a lábán Megindultam, s hát jönni is tud utánam |
Akkor egykicsit futottam, mire ő is jobban igyekezett Addig s addig csaltam, amíg egy domb tetejére |
értünk Ott felállott két lábra, és a derekamba kapaszkodott, mintha meg akart volna ölelni S |
akkor egyszerre elöntött engem valami nagy szeretet, amiben nemcsak Bolha volt benne,hanem minden és mindenki, aki csak él a világon, s még az ég és a föld is Lassan magamhoz |
öleltem Bolhát, s úgy szorosan magamhoz ölelve, hengeredni kezdtem lefelé a dombonAmikor lent a völgyben felálltam, és kinyújtózva ránéztem a nagy hegyekre, úgy éreztem, hogy |
most immár örökké élni fogok |
oOo |