Subject: ukrainian-language-and-literature

Прочитайте текст (цифри в дужках позначають номери рядків)

і виконайте завдання


 


Степове Ельдорадо
 


*(1-3) Унікальний Великий Рижанівський курган, що на Черкащині, у 1996-

1998 роках дослідили археологи. Досвідчені науковці не могли стримати захвату!

Шар за шаром земля відкривала таємницю поховання знатного скіфського воїна...*


І

*(4-13)* Славетний грецький герой Геракл на своїй колісниці мандрував неозори-

ми степами Таврії. Якось уночі його коні зникли. У пошуках улюблених скакунів

він дійшов аж до витоків Борисфену (так у давнину називали Дніпро). Тут чека-

ла на нього зустріч із володаркою навколишніх земель, напівжінкою-напівзмією.

Вона викрала Гераклових коней, аби змусити славетного мужа  обратися з нею.

У неймовірного подружжя народилися три сини. Лише після цього Діва-змія від-

дала коней і відпустила чоловіка. Залишаючи сім'ю, Геракл передав дружині свій

лук і заповів: той син, який зможе натягнути його, успадкує землі цариці. Старші

сини не змогли впоратися й були вигнані на чужину. Лише молодшому це вдалося.

Звали його Скіф.



*(14-15)* Так оповідав «батько історії» Геродот Галікарнаський. Утім справжня

історія скіфського народу була ще цікавішою.



*(16-19)* *Під високим насипом кургану розташована поховальна камера, яка

слугувала посмертною домівкою для вождя. Підземне приміщення розділяла

навпіл глиняна перегородка. Одна половина камери нагадувала господарську

комору, а в другій був похований великий вождь.*



II

*(20-25)* У І тисячолітті до нашої ери на степових просторах Євразії, від Монго-

лії до Дунаю, почався рух – нескінченними шляхами потяглися кибитки, вершники,

худоба. У Великому степу з'явилися нові господарі – кочовики скіфи. Спочатку

вони мешкали в степах Причорномор'я, Прикубання та Північного Кавказу. Але

природжені воїни не могли довго сидіти без діла. Тож скіфів потягло на південь,

і в VII столітті до нашої ери вони здійснили низку походів до Ассирії.



*(26-29)* Поява з півночі хмар озброєних вершників вразила навіть досвідчених

ассирійських вояків. Правителі вирішили залучити тисячні скіфські війська на

свій бік. І скіфи уклали союз із Ассирією, а через кілька десятиліть просунулись аж

до кордонів Єгипту і протягом наступної чверті століття панували в Передній Азії.



*(30-33)* Панування це закінчилося після того, як Мідія та Вавилон перемогли

Ассирію. Похизувавшись своєю силою майже сто років, кочовики вирушили на за-

хід і наприкінці VII століття до нашої ери вторглися на південь України, знищуючи

й асимілюючи тамтешніх кімерійців.



*(34-40)* Зоряним часом Скіфії стало IV століття до нашої ери, коли на просторах

Північного Причорномор'я під егідою кочових скіфів склалося могутнє об'єднання

різних народів, у тому числі землеробських. На цей час припадає розвиток торгівлі з

Грецією та виникнення великих постійних поселень. Могутність скіфської держави

багато в чому була пов'язана з ім'ям царя Атея. Він розширив свої володіння на за-

хід і вів тривалі війни з македонським царем Філіпом II, батьком Александра Маке-

донського. Грізний правитель-воїн загинув у кривавому бою 339 року до нашої ери.



ІІІ

*(41-49)* Скіфи перевозили військові трофеї на батьківщину, а після смерті вож-

дів клали разом із ними в могилу. Якими були багатства тих правителів, можемо

уявити, розглядаючи знахідки з курганів. Дослідників вражала величезна кіль-

кість золотих виробів у курганах і рівень їх виготовлення. Найдужче скіфи по-

любляли зображувати тварин, тому їхнє мистецтво має характерну назву – «звіри-

ний стиль». Однаково реалістично виглядали й земні тварини, і фантастичні – хижі

грифони та шляхетні крилаті коні. «Звіриний стиль» – це нескінченна кривава бо-

ротьба земних і фантастичних істот, така знайома і близька скіфському серцю по-

стійна жорстока війна.



*(50-56)* Найвідомішою серед скіфських реліквій є пектораль, знайдена видат-

ним українським археологом Борисом Мозолевським у кургані Товста Могила на

Дніпропетровщині. У цій нашийній прикрасі відображена скіфська модель світу: у

нижньому ярусі – підземні крилаті тварини, а у верхньому – реальні земні люди, за-

клопотані буденними справами. У мініатюрних фігурках людей філігранно відтво-

рені обличчя, одяг, м'язи... Можна навіть розгледіти отвір голки в руках кравця!

Така майстерність напівдиких кочівників не могла не вражати тогочасні народи.



IV

*(57-64)* У житті кочівників найбільшою сімейною та родовою цінністю було

домашнє вогнище. Саме його мала захищати богиня Табіті – аналог грецької Гес-

тії. Її становище було навіть вищим, ніж верховного бога Папая («брат» грецького

Зевса), якого кочовики вважали своїм прабатьком. Дружиною Папая була богиня

землі Апі – та сама змієнога праматір скіфів, яка оженила на собі неприступного

Геракла. Богиня плодючості Аргімпаса – тотожність Афродіти. Особливе місце по-

сідав бог грози і війни Арей. Тільки йому скіфи споруджували спеціальні вівтарі з

хмизу, приносили в жертву коней, худобу і полонених.



*(65-70)* *Найвідповідальніша робота археологів починається вже після закінчен-

ня розкопок. Ким був знатний небіжчик, похований з почестями й таємничими ри-

туалами? Комплексне дослідження поховання III століття до нашої ери дало під-

стави припустити, що тут був похований вождь скіфського об'єднання чи навіть

номарх – керівник одного з лісостепових периферійних округів-номів, які з IV сто-

ліття входили до складу Великої Північнопричорноморської Скіфи.*



V

*(71-78)* Після смерті свого улюбленого царя Атея скіфи розгубилися. У 313 році

до нашої ери македонський полководець Лісімах завдав кочовикам нищівного уда-

ру. Із заходу на них наступали фракійці й галати, а з-за Дону – сармати. Розміри

величезної держави скоротилися до меж Криму та Нижнього Дніпра. Столицею

«Малої Скіфії» став Неаполь Скіфський, руїни якого зараз можна відвідати на око-

лиці Сімферополя. У III столітті нашої ери римський флот під командуванням Пла-

вія Сільвана завдав скіфам жорстокої поразки. Справу довершили боспорські царі,

алани й готи.



*(79-85)* Але й це ще не був кінець. Якось мисливці з войовничого племені гунів

вистежували дичину на березі Меотійського озера (Азовське море). Раптом вони по-

бачили чудового оленя, який увійшов у воду. Зачаровані, вони вирушили за ним і ...

перейшли озеро через нинішню Керченську протоку. Так чарівний олень привів

мисливців на скіфські землі. Гуни вирішили, що це було божественне провидіння.

Більшість полонених скіфів вони принесли в жертву перемозі, а решту обернули

в рабство.



*(86-87)* Так у 375 році після гунського нашестя завершилася тисячолітня історія

величних і грізних скіфів. Владні й жорстокі, вони стали жертвами собі подібних.


*За Н. Михайловою, журнал «Міжнародний туризм» 860 слів*


Відомості про скіфів авторка черпає з писемних джерел

marker: А
text: Бориса Мозолевського
marker: Б
text: Александра Македонського
marker: В
text: Геродота Галікарнаського
marker: Г
text: Плавія Сільвана

Correct answer: В