Презентація на тему «Опозиційний рух в Україні» (варіант 2)

content: Опозиційний рух в Україні60 – 80 роки ХХ століття

content: Причини розгортання дисидентського руху в УкраїніДисиденти– ( від латинського слова dissidere – не погоджуватися ) – особи, які не погоджувалися, активно виступали, висловлювали іншу думку стосовно суспільних проблем.Тоталітарний характер радянської системи.Антикомуністичні виступи у країнах Східної Європи

content: Причини розгортання дисидентського руху в УкраїніДисиденти– ( від латинського слова dissidere – не погоджуватися ) – особи, які не погоджувалися, активно виступали, висловлювали іншу думку стосовно суспільних проблем.Тоталітарний характер радянської системи.Антикомуністичні виступи у країнах Східної Європи

content: Новий етап опозиційного рухуУ 1963 – 1965 роках радянським керівництвом були проведені таємні арешти десятків дисидентів. Але це не зломило борців за демократію.Початок новому етапу опозиційного руху поклала подія 4 вересня 1965 року. В цей день була здійснена перша акція політичного протесту в СРСР після сталінського часу.Відбулося це під час показу фільма С.Параджанова “ Тіні забутих предків” у київському кінотеатрі “ Україна”. І.Дзюба, С.Стус, В.Чорновіл, Ю.Бадзьо виступили перед глядачами з повідомленням, що в Україні почалися арешти опозиції.Виник стихійний мітинг, 140 глядачів підписалися під листом опозиції. Мітинг був розігнаний працівниками КДБ.

content: Реакція керівництва УРСРІ.Дзюбу звільнили з роботи у видавництві “Молодь” і з аспірантури Київського педінституту.В.Чорновола звільнили з газети “Молода гвардія”.В.Стуса відрахували з Інституту літератури АН УРСР, де він був аспірантом

content: Форми боротьби дисидентівДисиденти використовували в боротьбі за демократизацію радянської системи, суверенітету республік СРСР винятково мирні форми боротьби.

content: Форми боротьби дисидентів:розповсюдження книг, брошур, статей, написаних дисидентами;створення гуртків, груп, організацій;проведення мітингів, демонстрацій;написання листів – протестів ( колективних та індивідуальних) на адресу влади.

content: Видавнича діяльністьБули підготовлені до друку (за кордоном чи методом “самвидаву”) статті М.Брайчевського “ Приєднання чи возз'єднання” і В.Чорновола “Лихо з розуму”, “Правосуддя чи рецидиви терору?”У статті Брайчевського розкривалися обставини входження України до складу Росії в 1654 р. відповідно до Переяславського пакту, що у ті роки утаювалися.Статті Чорновола містили документальні дані про арешти 1966 року.

content: Страшну правду про переслідування дисидентів, їхнього життя в таборах містили роботи В.Мороза “Репортаж із заповідника ім.Берії”, “Хроніка опору”, “Cеред снігів”.У 1970 -1971 рр. у Львові видавався ( самвидавом) журнал “ Український вісник”( редактор Чорновол). У журналі містилася інформація про судові процеси над дисидентами, факти порушення прав громадян СРСР. У 1974 році випуск журналу відновився ( велику роль у цьому відіграв С.Хмара).

content: Створення організаційПершою в СРСР загальною організацією, що виступала на захист прав людини була Ініціативна група захисту прав людини в СРСР, до якої входили харків'янин Г.Алтунян, киянин Л.Плющ.У 1976 році дисиденти України створили Українську Гельсінську групу з метою виконання рішень Гельсінської наради 36 держав Європи і Північної Америки з прав людини і дотримання принципів демократії ( 1975р).

content: УГГ була легальною організацією, мала тісні контакти з аналогічними групами, створеними в СРСР, а також із правозахисними організаціями західних країн. До складу організації входив 41 чоловік.Членами Української Гельсінської спілки були: М.Руденко ( голова), О.Бердник, П.Григоренко, О.Тихий, Л.Лук'яненко, І.Кандиба, М.Миронович, О.Мишко.

content: УГГ була легальною організацією, мала тісні контакти з аналогічними групами, створеними в СРСР, а також із правозахисними організаціями західних країн. До складу організації входив 41 чоловік.Членами Української Гельсінської спілки були: М.Руденко ( голова), О.Бердник, П.Григоренко, О.Тихий, Л.Лук'яненко, І.Кандиба, М.Миронович, О.Мишко.

content: Організація мітингів, демонстраційЦе була активна форма діяльності, яку влада вважала найбільш небезпечною і багаторазово застосовувала силу для розгону масових заходів, організованих дисидентами.22 травня щорічно дисиденти організовували мітинг біля пам'ятника Т.Г.Шевченкові в Києві в пам'ять про перепоховання тіла Кобзаря в 1861 році.

content: Заходи радянського керівництва на боротьбу з дисиденством

content: Заходи радянського керівництва на боротьбу з дисиденством

content: Релігійне дисидентствозаборона автокефальної та греко – католицької церковГреко – католицька церква діяла в західних областях України в підпільних ( катакомбних) умовах.Значна частина населення таємно відправляла релігійні обряди.Одним з активних борців за легалізацію греко – католицької церкви в Україні був Йосип Тереля.Причини :шалена антирелігійна кампанія кінця 50 – 60 – х років.

content: Відсутність у дисидентів чіткої політичної програми.Брак належної організованості.Адміністративний тиск, репресії ідеологічної та каральної державної машини.Причини поразки дисидентів

content: Значення дисидентського рухуОпозиційний рух в Україні відродився досить швидко: у 1988 р. українські дисиденти створили Український Гельсінський Союз, який продовжив боротьбу за демократію і суверенітет.Дисиденти сприяли формуванню суспільної свідомості, заснованої на демократичних цінностях.Боротьба дисидентів прискорила кризу радянської системи.Дисиденти зберегли традиції національно – визвольної боротьби українського народу, поставили за мету вихід України зі складу СРСР

content: Дякую за увагу!Презентацію підготувала Гончарова Ірина 11-Б