Презентація на тему «Шевченко» (варіант 13)

content: Гравюри і сепіїТ. Шевченка

content: СепіїСепії Т.Г. Шевченка – малюнки, що їх виконав Шевченко фарбою сіро-коричневогокольору, відомою під назвою сепії (виготовляється з так званої чорнильної залозиморських каракатиць). До сепії Шевченко звертався дуже часто, особливо в періодзаслання у Казахстані, і створив чудові зразки своєрідного монохромного живопису,віртуозно використовуючи прозорість фарби, найтонші градації коричневого кольору.В цій техніці він досяг виняткової майстерності відтворення простору, світлотіньовогомоделювання предметного оточення, психологічної його характеристики. Сепіюхудожник використовував у роботі над ілюстраціями, для виконання підготовчихмалюнків до гравірування, в пейзажних замальовках і особливо успішно – в портретахі сюжетних малюнках, що мають самостійне мистецьке значення. Він настількипризвичаївся до цієї фарби, що, коли не було під рукою сепії, розробляв до тону її бістр.Бістр – чорно-біла фарба, яку виготовляють із сажі букового дерева.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: У 1847 р. Шевченка заслали в Казахстан,де він мав можливість познайомитисяз місцевим тюркомовним населенням,що сповідувало іслам. Це населення вініменував киргизами. Шевченко демон-стрував непідробний інтерес до цьогонароду.Казахська тема зайняла помітне місце вживописі Шевченка. Під час подорожі доРаїма й перебування в Приаральї він створивблизько двох десятків малюнків, зокремасепій, де зображене життя казахів та іншихнародів цього регіону – «Казахи в юрті»,«Казахська стоянка на Косаралі», «Казахськийхлопчик розпалює грубку», «Пастух на коні»та інші. Цікавим є шевченків «Автопортрет збайгушами». Цей твір є свідченням того, щоавтор не лише спостерігав життя «чужого»йому народу, а й певним чином прагнуввписати себе в контекст життя казахів.

content: Гравюри«Из всех изящных искусств мне теперь более всего нравится гравюра. Бытьхорошим гравером значит быть распространителем прекрасного ипоучительного в обществе. Значит – быть распространителем света истины.Значит – быть полезным людям», – напише Тарас Шевченко, працюючи у 40-хрр. XIX ст. над відомими офортами із серії «Живописна Україна».Нагадаймо, що гравюра, на відміну від творів малярства, являє собою небезпосередньо виконане, а спрацьоване у зворотному вигляді на твердомуматеріалі, а потім відтиснуте графічне зображення. Про переваги технікита способи її використання більш детально довідуємося у Д. Антоновича:«Вигода виготовляти зображення у такий спосіб є в тому, що оригіналмалярського твору завжди буває один, а коли майстер повторить декількаразів свій твір, то це вже будуть повторення або й копії творівмалярського мистецтва, тоді як гравюру можливо відтискувати у великомучислі примірників, і всі відтиски однаково будуть оригіналами.

content: За три роки впертої праці він досяг у майстерності творенняофортів високої майстерності, справедливо діставши славу першого офортиста Росії і одного з видатних офортистів світу. Художники та друзі називали Шевченка «російськимРембрандтом», а імператорськаАкадемія мистецтв змушена булаприсвоїти Шевченкові почеснезвання академіка гравюри

content: Ось деякі з його робіт

content: Ось деякі з його робіт

content: Ось деякі з його робіт

content: Ось деякі з його робіт

content: Ось деякі з його робіт

content: Ось деякі з його робіт

content: У 1843 р. Т.Шевченко, тоді ще учень Петербурзької художньої академії,задумав художнє видання «Живописна Україна»,присвячене історичному минулому, народному побуту та мальовничій природі України. Незважаючи на те, що Шевченку не вдалося повністю здійснити свій задум, наприкінці 1844 р. вийшли лише перші два випуски видання, які містили офорти: «Дари в Чигрині 1649 р.», «Старости», «Судня рада», «Казка», «У Києві» та «Видубицький монастир у Києві». Вже ці офорти відкрили нову яскраву cторінку історії української культури. Однак, зіткнувшись із труднощами,особливо матеріальними (адже таке видання вимагало значних коштів),Шевченко змушений був відкласти на певний час випуск «Живописної України».

content: Про Тараса Шевченка  як художника,  зокрема гравера-офортиста, написано багато, але це не означає, що вже сказано і повністю досліджено. І саме в  цій  глибокій, проникливій, хоч і невеликій  за обсягом праці, яку в повній мірі можна назвати монографією,  що починається епіграфом з «Щоденника» --  поетичними  словами, сказаними на засланні про гравюру і її значення для поширення знань і освіти серед народу, зроблено спробу подати нові факти  і розкрити велике значення  цього доробку Шевченка.  Працювати в гравюрі, так  вважає Шевченко, - «це бути корисним людям і угодним Богові». Жоден з художників-граверів, з  тих, хто навіть по-справжньому любив свою справу, не сказав таких піднесених слів:  «Прекрасне, божественне покликання гравера!»

content: Дякую за переглядБілошицької -2013