Презентація на тему «Україна та українці у творчості шевченка»

content: Україна та українці у творчості шевченкаЯ так її, я так люблюМою Україну убогу,Що проклену за неї бога,За неї душу погублю!

content: У мальовничому куточку нашої України, на Чернечій горі, спить вічним сном наш незабутній Тарас Шевченко. Внизу несе свої води могутній Дніпро, а з гори видно і “лани широкополі”, і милу його серцю Україну. Як мріяв, як заповідав…Майже все своє життя він прожив за межами Батьківщини, але ніколи її не забував. Не забував він і своїх земляків — українців. Скільки творів присвятив він своїй Вітчизні!

content: Укpаїна і укpаїнці - це ті обpази, які невід'ємні від усієї твоpчості Т.Г.Шевченка, пpямо чи опосеpедковано вони пpисутні у всіх його твоpах. Hаpодно-пісенні обpази Укpаїни і укpаїнців pаннього Шевченка дуже pізняться з тими, що він зобpажував пізніше.

content: Укpаїнці у pаннього Шевченка - це мpійливі, забобонні, емоційні, пpацелюбні але безпоpадні, винятково теpплячі і покладисті люди. Його ліpичний геpой - сиpота убогий, дівчина, що тужить за коханим, козак, що шукає долі, сам поет зі своїми думами пpо свою долю і пpо славне минуле Укpаїни, і, зpештою, чаpівна пpиpода, яка і бідному й богатому однаково щебече соловейком на калині, гомонить Дніпpовими хвилями, тече водою з-під явоpа, пpивітно зустpічає садочком вишневим коло хати. Повеpнувшись на Укpаїну вже зpілою, освіченою людиною, поет побачив наскільки pізниться його pомантично-опоетизоване уявлення пpо Укpаїну з дійсністю.

content: Велике, добре серце поета весь час страждало від розлуки з милим краєм, з рідними людьми. Він сумував за Україною, за її вишневими садками, за мелодійними піснями. Сумував, що Україна “обідрана, сиротою понад Дніпром плаче”.Болем і тугою переповнювалось серце поета від думки про те, що…скрізь на славній УкраїніЛюдей у ярма запряглиПані лукаві.(Т. Г. Шевченко, «І виріс я на чужині...»)

content: Все своє життя поет присвятив боротьбі за волю свого народу. Він писав, що не можна спокійно “дивитись, плакать — і мовчать!”І не мовчав! Він засуджував російський царизм, який всіляко пригноблював український народ. Діставалось від нього і тим “землячкам”-українцям, які “деруть шкуру” з “братів незрячих, гречкосіїв”.(Т.Ш "Великий льох")

content: В своїй знаменитій поемі “І мертвим, і живим …” Шевченко докоряє своїм землякам — українським панам, інтелігентам, що зневажають українську мову, культуру і низько схиляються перед усім закордонним:Нема на світі України,Немає другого Дніпра.А ви претеся на чужинуШукати доброго добра.Поет закликає своїх же українців вчитись так, як треба, щоб у них була своя мудрість, але щоб вони вивчали й кращі здобутки світової науки, культури:Учітесь, читайте,І чужому научайтесь,Й свого не цурайтесь…

content: Тут, у своїй знаменитій поезії «І мертвим, і живим...» поет звертається до земляків — українського панства, інтелігенції — і дорікає за зраду своєї Батьківщини. Не треба шукати добра на чужині, а треба знати свою мову, свою культуру, своє коріння. Шевченко не закликає обмежуватися вивченням національних досягнень, ні, він закликає опановувати краще із світової скарбниці науки і культури.

content: Як актуально звучать ці слова сьогодні! Шевченко з любов'ю оспівував борців за волю України і засуджував своїх сучасників за їх пасивність, що«Їм байдуже, —Панам жито сіють.»

content: Покидаючи неньку-Україну (не з власної волi!), вiн прощається з нею:Прощай, свiте! Прощай, земле,Неприязний краю!Мої муки, мої лютiВ хмарi заховаю.А ти, моя Україно,Безталанна вдово!Я до тебе лiтатимуЗ хмари на розмову.("Сон")Шевченка карали, висилали на заслання, не дозволяли жити в Україні, яку він так любив, за якою так тужило його бідне серце. Проте… “карався, мучився, але… не каявсь”. Він не тільки мріяв про відродження України, її щастя, але й твердо вірив, що… на оновленій земліВрага не буде, супостата,А буде син, і буде мати,І будуть люди на землі.

content: Покидаючи неньку-Україну (не з власної волi!), вiн прощається з нею:Прощай, свiте! Прощай, земле,Неприязний краю!Мої муки, мої лютiВ хмарi заховаю.А ти, моя Україно,Безталанна вдово!Я до тебе лiтатимуЗ хмари на розмову.("Сон")

content: До неї вiн лине серцем з далекого Петербурга i з оренбурзького заслання. Їй вiн присвячує свої пiснi, своїх безталанних i водночас щасливих (бо вiчних!) дiтей.В Україну iдiть, дiти,В нашу Україну......Там найдете щире серцеI слово ласкаве,Там найдете щиру правду,а ще, може, й славу.("Думи мої...")ще одинжне.("Сон")Але любов до краю свого дитинства, любов до своєї батькiвщини не заслiпила великого сина українського народу. Вiн розумiє, що "пани лукавi" "у раї пекло розвели":Он глянь: у тiм раї, що ти покидаєшЛатану свiтину з калiки знiмають...А он розпинають вдову за подушне,А сина кують...А онде пiд тином холодна дитинаГолодная мре,А мати пшеницю на панщинi жне.("Сон")

content: Читаючи поезії Кобзаря, ми не тільки милуємося досконалими краєвидами, а й спостерігаємо, як природа співпереживає, співчуває героям, постає основою для змалювання трагічних сторінок народного життя:Неначе писанка село,Зеленим гаєм поросло.Цвітуть сади; біліють хати,А на горі стоять палати.«Княжна»Але поряд із квітучою природою поет бачить людей, які стали «чорніше чорної землі»; садочки, які повсихали; біленькі хати, які повалялись, погнили. Все це викликає обурення за Україну, якій судилося терпіти наругу і страждати:...скрізь на славній УкраїніЛюдей у ярма запряглиПани лукаві.

content: .Т. Г. Шевченко народився в Україні. Тут минуло його дитинство серед вишневих садків і струнких тополь, серед людей, гноблених і нещасних, яким був і він сам, але красивих душею, добрих і співучих. Добро і зло він бачив на землі свого дитинства, рай і пекло, і відчував свою єдність з Україною, з її народом. Все це стало часткою його самого. Шевченко немов говорить: мене нема, а є тільки турбота про долю рідної країни.

content: Слово «Україна»—одне iз найчастiш вживаних у поезiї Т.Шевченка. Почуття саможертовної любовi до Вiдчизни висловлено з такою силою пристрастi, що до них важко вiдшукати аналогiй.Але водночас подвiйно (соцiально i нацiонально) пригнiчене становище України могло стати i стало – у творчостi Шевченка передовсiм – джерелом величезної революцiйної енергiї.

content: Для Шевченка, в його поезiї, було нiби двi України: Україна як неминуща основа i Україна як iсторичний момент. Україна-мати i Україна блудна. Україна непорочна i Україна розбещена. Україна лицарiв i Україна рабiв. Цю другу, iсторично спотворену i iсторично минущу Україну вiн бичував i проклинав заради першої - України матiрної, України неминущої. Синiв - заради матерi. Образ України – неньки — це найсвiтлiший i водночас найдраматичнiший образ у творчостi Тараса Шевченка, найбiльший дiамант у його поетичнiй коронi.

content: Волею історії він ототожнений з Україною і разом з її буттям продовжується нею, вбираючи в себе нові дні і новий досвід народу, відзиваючись на нові болі й думи, стаючи до нових скрижалів долі. Він росте й розвивається в часі, в історії, і нам ще йти і йти до його осягнення. Ми на вічнім шляху до Шевченка…

content: Дякуємо за увагу!Роботу виконували Пухальська Дар'я та Черевко Марія