Презентація на тему «“Срібна доба” російської поезії» (варіант 2)

content: “ Срібна доба” російської поезії кінець XIX – початок XX століттяПідготувавУчень 11 класуЯковлєв Олександр

content: Початок XX - цікавий час в історії Росії. Люди жили на зламі століть і чекали чогось нового, незвіданого. Час змін, час контрастів… І серед усього цього живим залишалося слово, слово поетів. Воно летіло поряд з вихором грандіозних подій, залишивши для нас чудові рядки їх прекрасних творів.Среди миров, в мерцании светилОдной Звезды я повторяю имя…Не потому, чтоб я Ее любил,А потому, что я томлюсь с другими.И если мне сомненье тяжело, -Я у Нее одной молю ответа,Не потому, что от Нее светло,А потому, что с ней не надо света.И. Ф. Анненский

content: Початок століття – початок нової ери російської поезії. Змінюються естетичні орієнтири, кардинально оновлюються літературні прийоми, зявляються групи, напрями, течії: символісти стають обєктом нападу футуристів, з одного боку, і акмеїстів – з іншого. Але у поезії, яка народжувалася, було і спільне: визначення змісту життя, відкриття таємниць природи, тонке вираження своїх почуттів і бачення світу.В оный день, когда над миром новымБог склонил лицо свое, тогдаСолнце останавливали словом,Словом разрушали города.И орел не взмахивал крылами,Звезды жались в ужасе к луне,Если, точно розовое пламя,Слово проплывало в тишине.Н. С. Гумилев, “Слово”, 1921.

content: Термін «срібна доба» є досить умовним. Так почали називати 90-ті роки XIX століття та 10-ті роки XX століття. Вперше цей термін було запропоновано Б. Зайцевим та М. Бердяєвим одночасно в еміграції та в Росії, але офіційним він став лише в 60- ті роки XX століття.Поезія цього періоду відрізняється містицизмом, кризою віри та духовності. Віршовані рядки віддзеркалювали душевні муки, внутрішній хаос і тривогу. Пройшла глобальна переоцінка цінностей, але в світлі нової епохи, на противагу тій, яку вона змінила, національні, літературні й фольклорні традиції заграли новими яскравими барвами. Це було сонячне сяйво творчого простору, воно прагнуло краси та самоствердження. І хоча ми називаємо цей час “срібним “, а не “золотим”, саме він став найяскравішим в російській поезії.

content: Ніколи в російській літературі не існувало одночасно стільки різноманітних течій, шкіл, як на межі XIX та XX ст. З 40-х років і до кінця XIX століття основним літературним напрямом був реалізм. Але на початку 90-х років XX століття виникає модерністична література.

content: Ніколи в російській літературі не існувало одночасно стільки різноманітних течій, шкіл, як на межі XIX та XX ст. З 40-х років і до кінця XIX століття основним літературним напрямом був реалізм. Але на початку 90-х років XX століття виникає модерністична література.

content: Розквіт російської літератури на межі століть супроводжувався стрімким розвитком інших явищ духовного життя: музики, живопису, театру. Тому унікальність літератури стає ще очевиднішою.КОМПОЗИТОРИП.І. Чайковський(1840 - 1893)І.Ф.Стравінський(1882 - 1971)А.Скрябін(1872 - 1915)С.Рахманінов(1873 - 1943)

content: Поряд з В. Серовим та В. Васнецовим - майстрами класичного напрямку, з'являються художники, які змінюють характер живопису XX століття.В. ВаснецовВ.СеровМ.ВрубельВ.КандинськийК. МалевичМ.ЛаріоновМ.Шагал

content: Виникають нові театриТеатр О.ТаіроваТеатр В.КомісаржевськоїТеатр В.МейєрхольдаТеатр Є.Станіславського та В.Немировича-Данченко

content: МузеїТретьяковська картинна галереяМузей образотворчого мистецтва І. В. Цвєтаєва

content: Багато зробили для розвитку культури меценати - Морозови, Мамонтови, Рябушинські та інші, які вклали свої кошти в російське мистецтво.“Срібне століття” стало якісно новим етапом в розвитку духовного життя Росії, справді новаторським періодом в російській літературі. Саме в цей час було опановано величезний пласт культурного спадку – від античності до сучасності. І в тому, що культура минулого заграла в XX столітті новими барвами , - величезна заслуга “С РІБНОЇ ДОБИ”

content: Пиcьменники“срібної доби”в образотворчому мистецтві

content: Андрей БелыйИз моря слёз, из моря мукиСудьба твоя – видна, ясна:Ты простираешь ввысь, как руки,Свои святые пламена –Туда, - в развалы грозной эрыИ в визг космических стихий, -Туда, - в светлеющие сферы,В грома летящих иерархий.Худ. Лев БакстХуд. Л.Бакст

content: Александр Блок1998 г.Картон, акрилАвтограф А. Блока

content: Вячеслав ИвановСнега, зарей одетыВ пустынях высоты,Мы – Вечности обетыВ лазури Красоты.Мы – всплески рдяной пеныНад бледностью морей.Покинь земные плены,Воссядь среди царей!Не мни: мы, в небе тая,С землёй разлучены,-Ведёт тропа святаяВ заоблачные сны.Худ. К.Сомов

content: Константин БальмонтЯ на землю смотрю с голубой высоты,Я люблю эдельвейс – неземные цветы,Что растут далеко от обычных оков,Как застенчивый сон заповедных снегов.С голубой высоты я на землю смотрю,И безгласной мечтой я с душой говорю,С той незримой Душой, что мерцает во мнеВ те часы, как иду к неземной вышине.И, помедлив, уйду с высоты голубой,Не оставив следа на снегах за собой,Но один лишь намек, белоснежный цветок,Мне напомнит, что мир бесконечно широк.Худ. В.Серов, 1905 г.

content: В.В. МаяковскийХуд. Н.Соколов“В. Маяковский, Э. Мейерхольд»Дружеский шаржРепина-МаяковскийДружеский шаржМаяковского-РепинД.БурлюкВ.КаменскийВ.Хлебников

content: Валерий БрюсовЯ желал бы рекоюизвиватьсяПо широким и сочнымлугам.В камышах незаметнотеряться,Улыбаться небеснымогням.Но боюсь, что в соленомпросторе –Только сон, только сонбытия!Я хочу и по смерти и в мореСознавать своевольное «я»!М. ВрубельМ.Врубель

content: Н. ГумилёвПусть безумствуетморе и хлещет,Гребни волнподнялисьв небеса, -Ни один пред грозойне трепещет,Ни один не свернетпаруса.Худ. Н.В. Войтинская1910-е года

content: Анна Ахматова

content: И упало каменное словоНа мою ещё живую грудь.Ничего, ведь я была готова.Справлюсь с этим как – нибудь.У меня сегодня много дела:Надо память до конца убить,Надо, чтоб душа окаменела,Надо снова научиться жить.А не то…Горячий шелест летаСловно праздник за моим окном.Я давно предчувствовала этотСветлый день и опустелый дом.

content: История одного портретаХуд. А. ОсмеркинА я росла в узорной тишине,в прохладной детской молодого века.И не был мил мне голос человека,А голос ветра был понятен мне.Я лопухи любила и крапиву,Но больше всех серебряную иву.И, благодарная, она жилаСо мной всю жизнь, плакучимиветвямиБессонницу овеивала снами.И – странно! – я ее пережила.Там пень торчит, чужими голосамиДругие ивы что – то говорятПод нашими, под теми небесами.И я молчу…Как будто умер брат.