Презентація на тему «Олесь Гончар» (варіант 7)

content: Олесь Гончар“…Життя – це той рейс,який не повторюється,і… його треба провести достойно ”О.Гончар

content: Життєвий шляхНародився 3 квітня 1918 року в селі Ломівка неподалік Катеринослава. Після смерті матері, коли хлопцеві було 3 роки,його забрали на виховання дід і бабуся в село Суха Полтавської області. Бабуся замінила майбутньому письменникові матір.Хата-музей Олеся Гончара в селі Суха Полтавської області

content: НавчанняУ 1933 році закінчив семирічну школу в сусідньому селі.У 1933-1937 роках навчався в Харківському технікумі журналістики імені Миколи Островського.Працював учителем у с. Мануйлівка і в Харківській обласній газеті «Ленінська зміна».1938 року вступив на філологічний факультет Харківського державного університету.

content: У червні 1941 р. О.Гончар у пішов добровольцем на фронт. Про долю цього батальйону письменник написав у романі «Людина і зброя», за який був нагороджений державною премією ім. Т. Шевченка.Вірші, що народжувалися в перервах між боями, сам письменник назве згодом «конспектами почуттів», «поетичними чернетками для майбутніх творів».

content: Нагороджений орденами "Слави" і "Червоної Зірки", трьома медалями "За відвагу", медаллю "За оборону Києва".

content: Робота над «Прапороносцями»тривала три повоєнних роки. В цей час Олесь Гончар публікує ще кілька новел і повість «Земля гуде» але головним підсумком цих років стає трилогія «Прапороносці». Олесь Гончар у селі Ломівці на На сторінках журналу «Вітчизна», згодом і окремим виданням зявилисявсі три частини роману («Альпи», 1946;«Голубий Дунай», 1947; «Злата Прага»,1948)

content: У 1940-1950-ті починає звучати нова тема — мирне життя людей, моральні аспекти їх взаємовідносин. Новели та повісті цього напряму («Микита Братусь», 1950; «Щоб світився вогник», 1955). Історико-революційна дилогія Гончара «Таврія» (1952) і «Перекоп» (1957), присвячена подіям громадянської війни на Півдні України. У ці роки починається громадська і публіцистична діяльність Гончара. Він здійснює закордонні поїздки, підсумками яких стають книги нарисів «Зустрічі з друзями» (1950), «Китай зблизька» (1951).У 1959 Гончар обирається головою Спілки письменників України

content: Гончар займався громадською діяльністю.1959-1971 роках — голова правління Союзу письменників України1959-1986 секретар Союзу письменників СРСР, голова комітету з присудження Державної премії УРСР ім. Т.Г Шевченка.1966 році виступив на V з'їзді письменників України з доповіддю «Думати про великого».У 1980 році випустив книгу «Письменницькі роздуми», в якій підводив підсумок своєї діяльності.

content: Твори О.Гончара перекладалися на 67 мов, а творчий досвід письменника засвоюється і вітчизняними, і зарубіжними майстрами слова.У 2005 році Президент України присвоїв Олесеві Гончару звання Герой України (посмертно)

content: Помер український письменник 14 липня 1995 року в Києві. Похований на Байковому кладовищі. У 2001 році в Києві відкрито пам'ятник Гончару.

content: Літературна спадщинаРоманиПовістіЗбірки оповіданьПрапороносціТаврія 1952Перекоп 1957Людина і зброя, 1960Тронка 1963Собор 1968Циклон 1970Берег любові 1976Стокозове полі (1941)Земля гуде (1947).Микита Братусь (1950)Щоб світився вогник (1954).Партизанська іскра.Кіноповість (1955).Новели (1949).Південь (1951).Дорога за хмари (1953).Новели (1954).Чари-комиші (1958).Маша з Верховини (1959).За мить щастя (1964).Далекі вогнища (1987).

content: «… Радянський режим… намагався зробити з Гончара слугу Системи, та не зумів. Не зміг. Не вийшло і не могло вийти. Бо Олесь Гончар – і як людина, і як громадянин, і як майстер – є втіленням українського вибору.»

content: Дякую за увагу