Презентація на тему «Етнокультурознавчий словничок» (варіант 1)

content: Етнокультурознавчийсловничок

content: ЖЖупа́н — український і білоруський народний верхній чоловічий або жіночий одяг до п'ят. У XVII —XVIII ст. частина святкового костюма заможної козацької старшини, шляхти та міщан, пізніше набув поширення серед селян. Шили його з дорогих тканин — штофу, парчі або з тонкого фабричного сукна, частіше синього або зеленого кольору. Жупан був досить довгий, приталений, із призбираною спинкою і полами, що ледве сходилися, з відкладним або стоячим коміром, манжетами і кишенями, на полотняній підкладці. Поли, відлоги, манжети та кишені обшивалися кольоровою тканиною, прикрашалися тасьмою, шнурами; уздовж пілок у два ряди і на кишенях пришивалися гудзики.

content: ККора́лі — намисто із привозних коралових намистинок у вигляді циліндриків, або барилець, нанизаних на нитку , що зветься разок. Червоні коралі є традиційним елементом національного одягу українців.В історичні часи вони набули найширшого розповсюдження в українських землях, хоча і залишалися малодоступними для біднішого населення. Часто, особливо у Карпатах, серед намистин коралів нанизували срібні, або й золоті монети.

content: ККуліш — страва української кухні, зварена з пшоняних круп. В деяких районах України його варили з гречки або кукурудзи. Інша назва – польова каша.Промите пшоно засипали у казан з киплячою водою чи молоком, для смаку додавали одну-дві картоплини, сіль, коріння, по можливості зелень. Коли пшоно розварювалось, куліш затирали салом із цибулею й часником. Також у страву додавали шматок м'яса або рибину.

content: ППо́куть (по́кут, по́куття) — куток в українській селянській хаті, розміщений по діагоналі від печі, де сходяться краями дві лави, та місце біля нього. Найсвятіше і найпочесніше місце у хаті.По́куть в українців є символом Бога, священного вівтаря родини, через які здійснюється безпосередній зв'язок з небесним світом, початку і кінця, достатку, багатства. В образі по́куті втілено історію, світогляд українського народу. Це престольне місце в оселі, яке оберігало родовід од лукавих та грізних сил. Тут обов'язково висіли ікони, прикрашені рушниками, запалювалася лампада, зберігалися священні книги, свячена вода і свічки.На покуті розміщувались домашні предмети найвищої духовної цінності: різні гілочки, паперові та живі квіти, засушені у пучках васильки, м'ята, барвінок, любисток. За християнських часів за образами, що висіли на стіні над покуттю, тримали свячену воду, клали клечання (рослини, зібрані на зелені свята, якими прикрашали житло).У години розпачу й тривоги люди не обминали нагоди «помолитись на покуть». Було святим обов'язком, заходячи до хати, знімати головний убір, і хреститися на покуть. Обітниця, виголошена покуті, вважалася священною і непорушною.

content: ППризьба — невисокий, переважно земляний насип вздовж стін хати знадвору; місце для сидіння, відпочинку.

content: ССво́лок — головна балка, під стелею у дерев'яній споруді, в старій українській хаті, яка звичайно розміщувалася по поздовжній осі. Сволок виготовляли з товстого стовбура дуба або липи, який обтесували, надаючи йому прямокутної або квадратної форми. У деяких регіонах існував звичай переносити міцний сволок зі старої хати до нової.

content: ХХору́нжий — особа, що зберігала й носила прапор війська запорізького який називався хоругвою. У військових реєстрах чин хорунжого вперше появився 1589 року. Його отримував товариш, який носив хоругву.

content: Дякую за увагу!