EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS BESLUT

nr 788/08/KOL

av den 17 december 2008

om ändring för sextiosjunde gången av procedurreglerna och de materiella reglerna inom området för statligt stöd genom ändring av befintliga kapitel om referens- och diskonteringsräntor och om statligt stöd som beviljats i form av garantier och genom införandet av ett nytt kapitel om återkrav av olagligt och oförenligt statligt stöd, statligt stöd till biofilm och annan audiovisuell produktion och statligt stöd till järnvägsföretag

EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR ANTAGIT DETTA BESLUT (1)

MED BEAKTANDE AV avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (2), särskilt artiklarna 61–63 och protokoll 26,

MED BEAKTANDE AV avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (3), särskilt artikel 24 och artikel 5.2 b, och med beaktande av följande:

ENLIGT artikel 24 i övervakningsavtalet ska övervakningsmyndigheten ge verkan åt bestämmelserna om statligt stöd i EES-avtalet,

ENLIGT artikel 5.2 b i övervakningsavtalet ska övervakningsmyndigheten utfärda meddelanden eller riktlinjer i frågor som behandlas i EES-avtalet, om det avtalet eller övervakningsavtalet uttryckligen föreskriver det eller om övervakningsmyndigheten anser det nödvändigt,

ENLIGT artikel 1 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet (4) ska övervakningsmyndigheten fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i Eftaländerna och föreslå dessa länder lämpliga åtgärder som krävs med hänsyn till den pågående utvecklingen eller EES-avtalets funktion,

ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETEN erinrar om de procedurregler och materiella regler inom området för statligt stöd som den antog den 19 januari 1994 (5),

Europeiska kommissionen antog den 15 november 2007 ett tillkännagivande med rubriken Effektivare verkställande av kommissionsbeslut som ålägger medlemsstater att återkräva olagligt och oförenligt statligt stöd (6),

Europeiska kommissionen utfärdade den 19 januari 2008 ett meddelande från kommissionen om en översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (7),

Europeiska kommissionen utfärdade den 16 juni 2008 ett meddelande om en förlängning av uppföljningen av meddelandet om vissa rättsliga aspekter på biofilm och annan audiovisuell produktion från 2001 (8),

Europeiska kommissionen antog den 20 juni 2008 ett tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (9),

Europeiska kommissionen utfärdade den 22 juli 2008 ett meddelande om gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till järnvägsföretag (10),

dessa meddelanden och tillkännagivanden är av betydelse även för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

det är nödvändigt att sörja för en enhetlig tillämpning av EES-reglerna om statligt stöd i hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETEN ska, enligt punkt II under rubriken ”Allmänt” i slutet av bilaga XV till EES-avtalet, efter samråd med kommissionen, anta rättsakter som motsvarar de som har antagits av Europeiska kommissionen,

ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETEN har samrått med Europeiska kommissionen,

ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETEN har rådfrågat Eftastaterna genom skrivelser till Island, Liechtenstein och Norge.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Kapitlet om riktlinjer för referens- och diskonteringsräntor ska ändras. Texten till det nya kapitlet återfinns i bilaga I till detta beslut.

Artikel 2

Kapitlet om riktlinjer för statligt stöd i form av statliga garantier ska ändras. Texten till det nya kapitlet finns i bilaga II till detta beslut.

Artikel 3

Riktlinjerna för statligt stöd ska ändras genom att det införs ett nytt kapitel om statligt stöd till järnvägsföretag. Texten till det nya kapitlet finns i bilaga III till detta beslut.

Artikel 4

Riktlinjerna för statligt stöd ska ändras genom att det införs ett nytt kapitel om återkrav av olagligt och oförenligt statligt stöd. Texten till det nya kapitlet finns i bilaga IV till detta beslut.

Artikel 5

Riktlinjerna för statligt stöd ska ändras genom att det införs ett nytt kapitel om stöd till biofilm och annan audiovisuell produktion. Texten till det nya kapitlet finns i bilaga V till detta beslut.

Artikel 6

Det befintliga kapitlet om klagomål i riktlinjerna för statligt stöd – Formulär för inlämning av klagomål om förment olagligt stöd – ska strykas.

Artikel 7

Endast den engelska texten är giltig.

(1) Nedan kallad övervakningsmyndigheten.

(2) Nedan kallat EES-avtalet.

(3) Nedan kallat övervakningsavtalet.

(4) Nedan kallat protokoll 3.

(5) Riktlinjer för tillämpning och tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet och artikel 1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, antagna och utfärdade av övervakningsmyndigheten den 19 januari 1994 och offentliggjorda i Europeiska unionens officiella tidning (nedan kallad EUT) L 231, 3.9.1994, s. 1 och EES-supplementet nr 32, 3.9.1994, s. 1. Riktlinjerna ändrades senast den 8 oktober 2008. Nedan kallas de riktlinjerna för statligt stöd. En uppdaterad version av riktlinjerna för statligt stöd finns på övervakningsmyndighetens webbplats: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/

(6) EUT C 272, 15.11.2007, s. 4.

(7) EUT C 14, 19.1.2008, s. 6.

(8) EUT C 134, 16.6.2007, s. 5.

(9) EUT C 155, 20.6.2008, s. 10.

(10) EUT C 184, 22.7.2008, s. 13.

BILAGA II

STATLIGA GARANTIER (1)

1. INLEDNING

1.1 Bakgrund

I detta kapitel uppdateras Eftas övervakningsmyndighets förhållningssätt när det gäller statligt stöd som beviljas i form av garantier och som syftar till att ge Eftastaterna mer detaljerade riktlinjer om principerna enligt vilka övervakningsmyndigheten har för avsikt att basera sin tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet samt protokoll 3 till övervakningsavtalet, och deras tillämpning på statliga garantier. Dessa principer anges för närvarande i det befintliga kapitlet i övervakningsmyndighetens riktlinjer för statligt stöd i form av garantier (2). Erfarenheterna av tillämpningen av det befintliga kapitlet sedan år 2000 visar att övervakningsmyndighetens politik på detta område behöver ses över. I detta sammanhang vill övervakningsmyndigheten bl.a. påminna om Europeiska kommissionens nya praxis i olika beslut (3) som fattats nyligen när det gäller behovet av att göra en individuell bedömning av risken för förluster i samband med garantier när det gäller stödordningar. Övervakningsmyndigheten avser att fortsätta göra sin politik på detta område så öppen som möjligt, så att dess beslut är förutsägbara och att lika behandling garanteras. Övervakningsmyndigheten vill framför allt att Eftastaterna och små och medelstora företag ska kunna vara säkra på när statliga garantier inte utgör stöd genom att på förhand, för ett givet företag och på grundval av dess kreditvärdighet, ange vilken minimiavgift som bör tas ut för en statlig garanti för att den inte ska anses utgöra statligt stöd som omfattas av artikel 61 i EES-avtalet. Motsvarande skulle ett underskott i den avgift som tas ut jämfört med den nivån kunna anses utgöra ett stödinslag.

1.2 Olika typer av garantier

Garantier är i sin vanligaste form knutna till lån eller en annan finansiell förpliktelse som en låntagare avtalar med en långivare. Garantier kan beviljas som enskilda garantier eller inom ramen för garantiordningar.

Det kan dock finnas olika former av garantier, beroende på deras rättsliga grund, typ av transaktion som omfattas, deras varaktighet osv. Bland annat förekommer följande garantiformer:

— Allmänna garantier, dvs. garantier som beviljas företag som sådana, i motsats till garantier som är kopplade till en viss transaktion, som kan vara ett lån, en investering i eget kapital, osv.

— Garantier som beviljas genom ett särskilt instrument i motsats till garantier som sammanhänger med företagets rättsliga ställning.

— Garantier som beviljas direkt eller motgarantier som beviljas en garantigivare på den första nivån.

— Obegränsade garantier i motsats till tids- och beloppsbegränsade garantier. Som stöd i form av garantier betraktar övervakningsmyndigheten också de förmånliga finansieringsvillkor som beviljas företag vars rättsliga form utesluter konkurs eller andra insolvensförfaranden eller innebär en uttrycklig statlig garanti eller att staten täcker förluster. Detsamma gäller när en stat förvärvar en andel i ett företag och accepterar obegränsat ansvar i stället för det sedvanliga begränsade ansvaret.

— Garantier som tydligt har sin upprinnelse i ett avtal (t.ex. formella avtal, icke-ingripandebesked) eller andra rättsliga källor, i motsats till garantier i mindre synlig form (t.ex. följebrev, muntliga åtaganden), eventuellt med olika grader av säkerhet som garantin kan ge.

Särskilt i det sistnämnda fallet leder bristen på relevanta rättsliga handlingar eller räkenskapshandlingar ofta till dålig spårbarhet. Detta gäller både för mottagaren och för det statliga eller offentligrättsliga organ som beviljar garantin och därmed för den information som tredje man har tillgång till.

1.3 Kapitlets struktur och tillämpningsområde

I detta kapitel avses med

a) garantiordning: varje verktyg med hjälp av vilket garantier, utan att det krävs några ytterligare genomförandeåtgärder, kan ställas till förmån för företag, som uppfyller vissa villkor när det gäller varaktighet, belopp, underliggande transaktion, företagstyp eller företagsstorlek (t.ex. små och medelstora företag),

b) enskild garanti: varje garanti till ett företag som inte ges på grundval av en garantiordning.

Avsnitt 3 och 4 i detta kapitel är avsedda att vara direkt tillämpliga på garantier som sammanhänger med en viss finansiell transaktion, t.ex. ett lån. Övervakningsmyndigheten anser att det är i dessa fall som det är allra nödvändigast att avgöra om garantier ska klassificeras som statligt stöd eller inte, eftersom de förekommer ofta och i regel kan kvantifieras.

Eftersom den transaktion som omfattas av en garanti i de flesta fall är ett lån, används i kapitlet begreppet ”låntagare” om den huvudsakliga mottagaren av garantin och ”långivare” om det organ vars risk minskas tack vare den statliga garantin. Syftet med dessa två specifika termer är också att underlätta förståelsen av den logiska grunden för texten, eftersom den grundläggande principen för ett lån är allmänt känd. Av detta följer dock inte att avsnitt 3 och 4 endast är tillämpliga på en lånegaranti. De är tillämpliga på alla garantier där en liknande risköverföring äger rum, t.ex. en investering i eget kapital, under förutsättning att hänsyn tas till den relevanta riskprofilen (inklusive en eventuell avsaknad av säkerhet).

Kapitlet gäller alla ekonomiska sektorer, inklusive transporter utan att det påverkar särskilda regler som gäller för garantier inom den berörda sektorn.

Kapitlet tillämpas inte på exportkreditgarantier.

1.4 Andra typer av garantier

Om vissa garantiformer (se punkt 1.2) omfattar en risköverföring till garantigivaren och om de inte har en eller flera av de särskilda egenskaper som avses i punkt 1.3, t.ex. försäkringsgarantier, måste varje fall undersökas separat, vid behov med tillämpning av relevanta avsnitt och metoder i detta kapitel.

1.5 Neutralitet

Detta kapitel påverkar inte artikel 125 i EES-avtalet och ingriper således inte i Efta-staternas egendomsordning. EES-avtalet förhåller sig neutralt när det gäller offentligt och privat ägande.

Framför allt blotta det faktum att ett företag till stor del är offentligägt är inte i sig tillräckligt för att utgöra en statlig garanti, under förutsättning att det inte uttryckligen eller underförstått finns inslag av garantier.

2. TILLÄMPNING AV ARTIKEL 61.1

2.1 Allmänna anmärkningar

I artikel 61.1 i EES-avtalet anges att stöd som ges av en EU-medlemsstat, Eftastat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, är oförenligt med EES-avtalets funktion i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.

Dessa allmänna kriterier är också tillämpliga på garantier. På samma sätt som för andra former av eventuellt stöd kan garantier som ges direkt av staten, dvs. av centrala, regionala eller lokala myndigheter, samt garantier som i form av statliga medel ges av andra statskontrollerade organ, t.ex. företag och som kan tillskrivas myndigheter (4), utgöra statligt stöd.

För att undvika eventuella oklarheter bör begreppet statliga medel således förtydligas när det gäller statliga garantier. Fördelen med en statlig garanti är att staten bär den risk som är knuten till garantin. Such risk-carrying by the State should normally be remunerated by an appropriate premium. Where the State forgoes all or part of such a premium, there is both a benefit for the undertaking and a drain on the resources of the State. Därmed kan det vara fråga om statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet, även om det visar sig att staten aldrig betalar ut några medel inom ramen för en garanti. Stödet beviljas vid den tidpunkt då garantin beviljas, inte då garantin åberopas eller då medel betalas ut enligt villkoren i garantin. Bedömningen av om en garanti utgör statligt stöd eller inte, och hur stort stödbeloppet i så fall är, måste göras vid den tidpunkt då garantin ställs.

I detta sammanhang påpekar övervakningsmyndigheten att en undersökning enligt reglerna om statligt stöd inte påverkar en viss åtgärds förenlighet med andra bestämmelser i EES-avtalet.

2.2 Stöd till låntagaren

Vanligtvis är det låntagaren som är stödmottagare. Såsom anges i punkt 2.1 bör riskbärandet normalt sett ersättas i form av en lämplig avgift. Om låntagaren inte behöver betala en avgift, eller betalar en låg avgift, får denne en fördel. Jämfört med en situation utan garanti ger den statliga garantin låntagaren en möjlighet att få ett lån på finansiella villkor som är bättre än de som normalt kan erhållas på finansmarknaderna. Ofta kan låntagaren tack vare den statliga garantin få lägre räntesatser eller ställa en lägre säkerhet. Utan statlig garanti skulle en låntagare i vissa fall inte kunna hitta ett finansinstitut som är redo att bevilja ett lån på några som helst villkor. Statliga garantier kan därmed underlätta skapandet av nya verksamheter och göra det möjligt för vissa företag att skaffa kapital för att utöva ny verksamhet. En statlig garanti kan också hjälpa ett konkurshotat företag att fortsätta sin verksamhet i stället för att det läggs ned eller omstruktureras, och därmed kan garantin snedvrida konkurrensen.

2.3 Stöd till långivaren

2.3.1 Även om det i regel är låntagaren som är stödmottagare kan det inte uteslutas att också långivaren under vissa omständigheter gynnas direkt av stödet. Om till exempel en statlig garanti beviljas i efterhand för ett lån eller en annan finansiell förpliktelse som redan har ingåtts, utan att villkoren för lånet eller den finansiella förpliktelsen anpassas, eller om ett garanterat lån används för att betala tillbaka ett annat lån utan garanti till samma kreditinstitut, kan det också vara fråga om stöd till långivaren, eftersom lånens säkerhet ökas. Om garantin innehåller stöd till långivaren bör det uppmärksammas att sådant stöd i princip kan utgöra driftsstöd.

2.3.2 Garantier skiljer sig från andra statliga stödåtgärder, såsom bidrag eller skattebefrielser, genom att staten när den beviljar en garanti även ingår en rättslig förbindelse med långivaren. Därför måste eventuella följder för tredje man av statligt stöd som har beviljats olagligen beaktas. När det gäller statliga garantier för lån berörs framför allt de långivande finansinstituten. När det gäller garantier för obligationsemissioner som görs för att finansiera företag, berörs de finansinstitut som är involverade i emissionen. Frågan om huruvida stödets olaglighet påverkar den rättsliga förbindelsen mellan staten och tredje man ska bedömas enligt nationell lagstiftning. Nationella domstolar kan behöva pröva om nationell lagstiftning utgör ett hinder för att infria garantiavtalen och övervakningsmyndigheten anser att de vid en sådan bedömning ska beakta överträdelsen av EES-rätten. Långivare kan därför ha ett intresse av att, som en rutinmässig säkerhetsåtgärd, kontrollera att EES-reglerna om statligt stöd har iakttagits när garantier beviljas. En Eftastat bör kunna tillhandahålla det ärendenummer som övervakningsmyndigheten givit ett enskilt ärende eller en stödordning och eventuellt en icke-konfidentiell version av övervakningsmyndighetens beslut tillsammans med relevanta hänvisningar till Europeiska unionens officiella tidning. Övervakningsmyndigheten kommer för sin del att göra sitt yttersta för att på ett öppet sätt hålla upplysningar om de ärenden och ordningar som den godkänt tillgängliga.

3. OMSTÄNDIGHETER SOM UTESLUTER STÖD

3.1 Allmänna överväganden

Om en enskild garanti eller en garantiordning som ingåtts av staten inte ger ett företag några fördelar utgör det inte statligt stöd.

För att avgöra om en förmån beviljas via en garanti eller en garantiordning har EG-domstolen i nyligen meddelade domar (5) bekräftat att Europeiska kommissionen bör grunda sin bedömning på principen om en privat investerare i en marknadsekonomi (nedan kallad den marknadsekonomiska investerarprincipen). Därför bör det tas hänsyn till vilka möjligheter ett stödmottagande företag i praktiken har att få andra motsvarande ekonomiska resurser genom att vända sig till kapitalmarknaden. Det är inte fråga om statligt stöd om en ny finansieringskälla ställs till förfogande på villkor som en privat aktör skulle kunna godta på normala marknadsekonomiska villkor (6).

För att underlätta bedömningen av om den marknadsekonomiska investerarprincipen har följts när det gäller en viss garantiåtgärd, anger övervakningsmyndigheten i detta avsnitt en rad villkor som är tillräckliga för att stöd inte ska anses föreligga. Enskilda garantier omfattas av punkt 3.2, med ett enklare alternativ för små och medelstora företag i punkt 3.3. Garantiordningar omfattas av punkt 3.4, med ett enklare alternativ för små och medelstora företag i punkt 3.5.

3.2 Enskilda garantier

När det gäller enskilda statliga garantier anser övervakningsmyndigheten att det för att förekomsten av statligt stöd ska kunna uteslutas är tillräckligt att samtliga följande villkor är uppfyllda:

a) Låntagaren är inte i ekonomiska svårigheter. Definitionen i kapitlet i riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter bör följas när det gäller att avgöra om låntagaren ska anses vara i ekonomiska svårigheter (7). Små och medelstora företag som bildats för kortare tid än tre år ska inte anses vara i svårigheter under den perioden enligt detta kapitel.

b) Garantins omfattning kan mätas korrekt när den beviljas. Det betyder att garantin måste vara kopplad till en viss finansiell transaktion, ett maximibelopp för garantierna ska ha fastställts och de ska vara tidsbegränsade.

c) Garantin täcker högst 80 % av det utestående lånet eller någon annan finansiell förpliktelse. Denna begränsning gäller inte garantier som täcker skuldebrev (8). Övervakningsmyndigheten anser att om en finansiell förpliktelse täcks helt av en statlig garanti har långivaren inte lika stor anledning att på rätt sätt bedöma, säkra och minimera riskerna i samband med lånetransaktionen, och framför allt att på rätt sätt bedöma låntagarens kreditvärdighet. På grund av bristande resurser gör den statliga garantigivaren kanske inte alltid en sådan riskbedömning. Avsaknaden av incitament att minimera riskerna för att lånet inte ska återbetalas kan leda till att långivarna tar upp lån med större kommersiella risker än normalt och därmed till att andelen högriskgarantier i statens portfölj ökar. Denna begränsning på 80 % gäller inte statliga garantier som beviljats för att finansiera ett företag vars verksamhet enbart består av att sköta ett uppdrag att verka i allmänhetens tjänst (9) som det har anförtrotts på korrekt sätt och om denna garanti har beviljats av den myndighet som anförtrott uppdraget. Begränsningen på 80 % är tillämplig om det berörda företaget tillhandahåller andra tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller bedriver annan ekonomisk verksamhet. För att garantera att långivaren faktiskt bär en del av risken måste särskild uppmärksamhet ägnas följande två aspekter: — Om storleken på lånet eller den finansiella förpliktelsen minskar över tiden, t.ex. därför att lånet börjar återbetalas, måste det garanterade beloppet minska i motsvarande mån, så att garantin aldrig vid någon tidpunkt täcker mer än 80 % av det utestående lånet eller den finansiella förpliktelsen. — Förluster måste bäras proportionellt och på samma sätt av långivaren och garantigivaren. På samma sätt måste nettoåtervinningen (dvs. intäkter exklusive kostnader för hantering av anspråk) genom indrivning av skulder från säkerheter som ställts av låntagaren på ett proportionellt sätt minska förlusterna för långivaren och garantigivaren. Garantier där förlusterna först tillskrivs garantigivaren och först därefter långivaren, anses kunna omfatta stöd. En medlemsstat som vill ge en garanti som överstiger tröskelvärdet på 80 % och gör gällande att garantin inte utgör statligt stöd bör underbygga sitt påstående, t.ex. på grundval av hur hela transaktionen har gått till, och anmäla garantin till övervakningsmyndigheten så att det kan göras en korrekt bedömning av om den eventuellt har karaktären av statligt stöd.

d) Ett marknadsorienterat pris betalas för garantin. Såsom anges i punkt 2.1 bör riskbärandet normalt sett ersättas i form av en lämplig avgift för det belopp för vilket en garanti eller en motgaranti har ställts. Om det pris som har betalats för garantin är minst lika högt som den motsvarande avgift på finansmarknaden som fungerar som riktmärke innehåller garantin inte stöd. Om ingen motsvarande garantiavgift som kan fungera som riktmärke står att finna på finansmarknaden, ska den totala finansiella kostnaden av det garanterade lånet, inklusive räntesatsen på lånet och garantiavgiften, jämföras med marknadspriset på ett motsvarande lån utan garanti. För att det motsvarande marknadspriset ska kunna fastställas bör det i båda fallen tas hänsyn till garantins och det underliggande lånets egenskaper. Detta omfattar följande: transaktionsbeloppet och transaktionens varaktighet, en säkerhet som ställs av låntagaren och andra erfarenheter som påverkar värderingen av återbetalningsgraden, sannolikheten för att låntagaren inte kan betala på grund av sin ekonomiska ställning, verksamhetssektor och framtidsutsikter samt andra ekonomiska villkor. Denna analys bör framför allt göra det möjligt för låntagaren att klassificeras utifrån en riskvärdering. Denna klassificering kan tillhandahållas av ett internationellt erkänt värderingsinstitut eller eventuellt göras med hjälp av den interna värdering som används av den bank som beviljat det underliggande lånet. I detta sammanhang pekar övervakningsmyndigheten på sambandet mellan antalet fall av betalningsförsummelse och den värdering som görs av internationella finansinstitut, vilkas arbete också är allmänt tillgängligt (10). För att bedöma om avgiften följer marknadspriserna kan Eftastaten jämföra de priser som företag med samma kreditvärdighet betalar på marknaden. Därför godtar övervakningsmyndigheten inte att garantiavgiften fastställs till en enda nivå som ska anses motsvara en övergripande norm för hela branschen.

3.3 Värdering av enskilda garantier för små och medelstora företag

Undantagsvis gäller att om låntagaren är ett litet eller medelstort företag (11) kan kommissionen genom ett undantag från punkt 3.2 d godta en enklare utvärdering av om en lånegaranti omfattar stöd eller inte. I det fallet, och förutsatt att övriga villkor i punkterna 3.2 a, b och c är uppfyllda, skulle en statlig garanti inte anses utgöra statligt stöd om den årliga minimiavgift (en s.k. säkerhetsavgift (12)) som anges i följande tabell tas ut på grundval av det belopp som faktiskt garanterats av staten, på grundval av låntagarens kreditvärdighet (13):

Kreditkvalitet Standard and Poor’s Fitch Moody’s Årlig säkerhetsavgift Högsta kvalitet AAA AAA Aaa 0,4 % Mycket stark betalningsförmåga AA + AA + Aa 1 0,4 % AA AA Aa 2 AA – AA – Aa 3 Stark betalningsförmåga A + A + A 1 0,55 % A A A 2 A – A – A 3 Tillräcklig betalningsförmåga BBB + BBB + Baa 1 0,8 % BBB BBB Baa 2 BBB – BBB – Baa 3 Betalningsförmågan sårbar för negativa omständigheter BB + BB + Ba 1 2,0 % BB BB Ba 2 BB – BB – Ba 3 Betalningsförmågan försvagas sannolikt av negativa omständigheter B + B + B 1 3,8 % B B B 2 B – B – B 3 6,3 % Betalningsförmågan är beroende av fortsatt gynnsamma förhållanden CCC + CCC + Cirkaa 1 Ingen årlig säkerhetsavgift är möjlig CCC CCC Caa 2 CCC – CCC – Caa 3 CC CC C Saknar helt eller nästan helt betalningsförmåga SD DDD Ca Ingen årlig säkerhetsavgift är möjlig D DD C D

Säkerhetsavgifterna är tillämpliga på det belopp för vilket garanti eller motgaranti faktiskt ställs av staten i början av det berörda året. De måste betraktas som det minimum som ska tillämpas för ett företag som har en kreditvärdighet som är minst lika hög som de som anges i tabellen (14).

När det är fråga om en enda garantiavgift i förskott anses lånegarantin vara fri från stöd om den minst motsvarar nuvärdet på de framtida garantiavgifterna såsom anges ovan, varvid den diskonteringsränta som används är den motsvarande referensräntan (15).

Såsom framgår av tabellen ovan kan företag med en värdering som motsvarar CCC/Caa eller sämre inte komma i fråga för den här förenklade metoden.

För små och medelstora företag om vilka det inte finns några tidigare kreditupplysningar eller vilka har en kreditvärdering som grundar sig på en balansräkningsmetod, t.ex. företag avsedda för särskilda ändamål eller nystartade företag, är säkerhetsavgiften 3,8 %, men den kan aldrig vara lägre än den som skulle tillämpas på moderbolagen.

Dessa marginaler kan komma att ses över då och då med hänsyn till marknadssituationen.

3.4 Garantiordningar

När det gäller statliga garantiordningar anser övervakningsmyndigheten att det inte är fråga om statligt stöd om samtliga följande villkor är uppfyllda:

a) Ordningen är inte öppen för låntagare som befinner sig i ekonomiska svårigheter (se mer om detta i punkt 3.2 a).

b) Garantiernas omfattning kan mätas korrekt när de beviljas. Det betyder att garantierna måste vara kopplade till vissa finansiella transaktioner, ett maximibelopp för garantin ska ha fastställts och den ska vara tidsbegränsad.

c) Garantierna täcker högst 80 % av varje utestående lån eller annan finansiell förpliktelse (se mer om detaljer och undantag i punkt 3.2 c).

d) De villkor som fastställs i garantiordningen bygger på en realistisk riskbedömning, så att de avgifter som betalas av stödmottagarna med all sannolikhet gör garantiordningen självfinansierande. Att garantiordningen är självfinansierande och riskerna beaktas korrekt betraktas av övervakningsmyndigheten som indikationer på att de garantiavgifter som tas ut inom ramen för garantiordningen följer marknadspriserna. Det medför att en riskbedömning måste göras för varje ny garanti på grundval av alla relevanta faktorer (kvaliteten på låntagaren, säkerheter, garantins löptid osv.). Utifrån denna riskanalys ska riskkategorier (16) fastställas, garantin ska hänföras till en av dessa riskkategorier och motsvarande garantiavgift ska tas ut på det belopp för vilket garanti eller motgaranti har ställts.

e) För att en korrekt och progressiv utvärdering av ordningens självfinansieringsaspekt ska kunna göras måste det minst en gång per år kontrolleras om avgiftsnivån är tillräcklig. Detta görs på grundval av stödordningens faktiska förluster under en rimlig tidsrymd ur ekonomiskt hänseende, och avgifterna anpassas därefter om det finns en risk för att ordningen inte längre är självfinansierande. Anpassningen kan avse alla utfärdade och framtida garantier eller enbart de sistnämnda.

f) För att de avgifter som tas ut ska anses följa marknadspriserna måste de täcka de normala risker som beviljandet av garantin är förknippat med, de administrativa kostnaderna för ordningen och en årlig avkastning på ett tillräckligt kapital, även om detta kapital inte alls eller endast delvis har ackumulerats. De administrativa kostnaderna bör åtminstone omfatta de särskilda kostnader för preliminär riskbedömning samt för riskövervakning och riskhantering som är förknippade med beviljande och förvaltning av garantin. Vad kapitalersättningen beträffar konstaterar övervakningsmyndigheten att vanliga garantigivare omfattas av kapitalkravsregler som tvingar dem att skapa en buffert i form av eget kapital för att inte försättas i konkurs på grund av variationer i de årliga förluster som garantierna orsakar. Statliga garantiordningar omfattas normalt inte av dessa regler och för deras del behöver inga sådana reserver upprättas. Underskottet täcks således med medel ur statsbudgeten varje gång de förluster som härrör från garantierna överskrider intäkterna av garantiavgifterna. Denna statliga garanti försätter ordningen i en fördelaktigare situation än en vanlig garantigivare. För att undvika denna skillnad och ersätta staten för den risk den tar anser övervakningsmyndigheten att garantiavgifterna måste täcka avkastningen på ett tillräckligt kapital. Övervakningsmyndigheten anser att kapitalet måste motsvara 8 % (17) av de utestående garantierna. För garantier som beviljats företag som har en kreditvärdighet som motsvarar AAA/AA - (Aaa/Aa3) kan det kapitalbelopp som ska ersättas minskas till 2 % av de utestående garantierna. När det gäller garantier som beviljats företag som har en kreditvärdighet som motsvarar A+/A - (A1/A3), kan det kapitalbelopp som ska ersättas minskas till 4 % av de utestående garantierna. En normal ersättning för detta kapital består av en riskpremie, eventuellt förhöjd med den riskfria räntesatsen. Riskpremien ska alltid betalas till staten på det tillräckliga kapitalbeloppet. Utifrån sin och Europeiska kommissionens praxis anser övervakningsmyndigheten att en normal riskpremie för eget kapital uppgår till minst 400 räntepunkter och att en sådan riskpremie bör tas med i den garantiavgift som debiteras stödmottagarna (18). Om kapitalet, som i de flesta statliga garantiordningar, inte ges till ordningen och staten därför inte bidrar med medel, behöver den riskfria räntesatsen inte beaktas. Alternativt, om det underliggande kapitalet i praktiken tillhandahålls av staten, måste staten betala lånekostnader och dessa medel kommer ordningen till godo, eventuellt genom investeringar. Därför måste den riskfria räntesatsen betalas till staten för det belopp som ställts till förfogande. Vidare bör denna ersättning tas från ordningens finansiella intäkter och behöver inte nödvändigtvis påverka garantiavgifterna (19). Övervakningsmyndigheten anser att avkastningen på en tioårig obligation lämpar sig som referens för den riskfria räntesatsen tagen som normal avkastning på kapital.

g) För att garantera insyn måste ordningen ange villkoren för beviljande av framtida garantier, t.ex. vilka företag som är stödberättigade med avseende på kreditvärdighet och, i tillämpliga fall, sektor och storlek, högsta belopp samt garantiernas varaktighet.

3.5 Värdering av garantiordningar för små och medelstora företag

Med tanke på den särskilda situationen för små och medelstora företag och för att underlätta deras tillgång till finansiering, särskilt genom användning av garantiordningar, finns det två specifika möjligheter för sådana företag:

— Användningen av säkerhetsavgifter, såsom dessa definieras för enskilda garantier till små och medelstora företag.

— Värdering av garantiordningar som sådana genom att göra det möjligt att tillämpa en enda avgift och undvika behovet av individuell kreditvärdering av stödmottagande små och medelstora företag.

Följande villkor gäller för dessa regler:

Användning av säkerhetsavgifter i garantiordningar för små och medelstora företag

I linje med vad som föreslås i förenklingssyfte när det gäller enskilda garantier, kan garantiordningar till förmån för små och medelstora företag i princip anses vara självfinansierande och inte utgöra statligt stöd om man tillämpar de minimiavgifter som anges i punkt 3.3 och som grundar sig på kreditvärderingen av företag (20). Övriga villkor som anges i punkterna 3.4 a, b och c och i punkt 3.4 g måste fortfarande vara uppfyllda. Vidare anses de villkor som anges i punkterna 3.4 d, e och f vara uppfyllda om man använder de årliga minimiavgifter som anges i punkt 3.3.

Användning av en enda avgift i garantiordningar för små och medelstora företag

Övervakningsmyndigheten är medveten om att det är en kostsam process att göra en enskild riskbedömning av varje låntagare, och förfarandet kan inte anses vara ändamålsenligt om en ordning omfattar ett stort antal små lån för vilka den är ett verktyg för riskspridning.

Om en ordning endast avser garantier för små och medelstora företag och det garanterade beloppet inte överstiger ett tröskelvärde på 2,5 miljoner euro per företag inom ramen för den berörda ordningen, kan övervakningsmyndigheten därför genom ett undantag från punkt 3.4 d godta en enda årlig garantiavgift för samtliga låntagare. För att garantier som beviljats enligt en sådan ordning inte ska anses utgöra statligt stöd måste ordningen emellertid förbli självfinansierande, och samtliga övriga villkor som anges i punkterna 3.4 a, b och c och punkterna 3.4 e, f och g måste fortfarande vara uppfyllda.

3.6 Ingen automatisk klassificering som statligt stöd

Om något av de villkor som anges i punkterna 3.2–3.5 inte uppfylls, betyder det inte att garantin eller garantiordningen automatiskt betraktas som statligt stöd. Om det råder några som helst tvivel om huruvida en planerad garanti eller garantiordning utgör statligt stöd bör den anmälas till övervakningsmyndigheten.

4. GARANTIER MED INSLAG AV STÖD

4.1 Allmänt

Om en enskild garanti eller en garantiordning inte är förenlig med den marknadsekonomiska investerarprincipen anses den omfatta statligt stöd. Inslaget av statligt stöd måste därför kvantifieras för att kontrollera om stödet kan anses förenligt på grundval av ett visst undantag från stödreglerna. I princip anses inslaget av statligt stöd vara skillnaden mellan det rätta marknadspriset på den garanti som beviljas enskilt eller genom en garantiordning och det pris som faktiskt betalas för den åtgärden.

De resulterande årliga kontantbidragsekvivalenterna bör diskonteras till nuvärdet med hjälp av referensräntan och sedan läggas ihop så att den sammanlagda bidragsekvivalenten erhålls.

När övervakningsmyndigheten beräknar stödinslaget i en garanti fäster den särskild uppmärksamhet vid följande omständigheter:

a) När det gäller enskilda garantier, huruvida låntagaren befinner sig i ekonomiska svårigheter. När det gäller garantiordningar, huruvida det enligt ordningens kriterier för stödberättigande är möjligt att utesluta sådana företag från ordningen (se mer om detta i punkt 3.2 a). Övervakningsmyndigheten konstaterar att för företag i svårigheter skulle en eventuell garantigivare på marknaden ta ut en hög avgift när garantin beviljas med tanke på den förväntade risken för betalningsförsummelse. Om det blir väldigt sannolikt att låntagaren inte kommer att kunna betala tillbaka lånet kan det hända att en sådan marknadsmässig avgift inte finns, och i undantagsfall kan stödinslaget i garantin visa sig vara lika stort som det belopp som garantin faktiskt täcker.

b) Huruvida omfattningen av varje garanti kan mätas korrekt när den beviljas. Det betyder att garantierna måste vara kopplade till en viss finansiell transaktion, vara fastställda till ett maximibelopp och vara tidsbegränsade. I detta sammanhang anser övervakningsmyndigheten i princip att obegränsade garantier är oförenliga med artikel 61 i EES-avtalet.

c) Huruvida garantin täcker mer än 80 % av varje utestående lån eller någon annan finansiell förpliktelse (för detaljer och undantag, se punkt 3.2 c). För att garantera att långivaren har en verklig drivkraft att på ett korrekt sätt bedöma, säkra och minimera den risk som utlåningstransaktionen ger upphov till, och särskilt att på ett korrekt sätt bedöma låntagarens kreditvärdighet, anser övervakningsmyndigheten att långivaren (21) bör bära en andel på minst 20 % som inte omfattas av en statlig garanti för att säkra sina lån på ett korrekt sätt och minimera den risk som transaktionen är förknippad med. Övervakningsmyndigheten kommer därför i allmänhet att göra en noggrannare undersökning av garantier eller garantiordningar som omfattar en hel (eller nästan en hel) finansiell transaktion, utom i det fall Eftastaten i fråga av välgrundade skäl kan motivera detta, t.ex. med hänvisning till att transaktionen är av ett särskilt slag.

d) Huruvida de särskilda egenskaperna hos garantin eller lånet (eller någon annan finansiell förpliktelse) har beaktats vid fastställandet av marknadsavgiften för garantin, som ligger till grund för beräkningen av stödinslaget genom att den jämförs med den avgift som faktiskt betalas (se mer om detta i punkt 3.2 d).

4.2 Stödinslag i enskilda garantier

För en enskild garanti bör kontantbidragsekvivalenten beräknas som skillnaden mellan marknadspriset för garantin och det pris som faktiskt betalats.

Om marknaden inte ger några garantier för den berörda transaktionstypen finns det inte något marknadspris för garantin. I det fallet bör stödinslaget beräknas på samma sätt som bidragsekvivalenten för ett mjukt lån, nämligen som skillnaden mellan den marknadsmässiga räntesats just detta företag skulle ha varit tvungen att betala utan garantin och den räntesats som kunnat fås tack vare den statliga garantin efter det att hänsyn tagits till eventuella avgifter som betalats. Om det inte finns någon marknadsmässig räntesats och om Eftastaten vill använda referensräntan som riktmärke, betonar övervakningsmyndigheten att de villkor som anges i kapitlet om dess riktlinjer för referensräntesatser (22) är giltiga för en beräkning av stödnivån i en enskild garanti. Det betyder att särskild uppmärksamhet måste ägnas det tillägg som ska läggas till basräntan för att beakta den relevanta riskprofil som sammanhänger med den transaktion som omfattas, det företag som beviljats garanti och de säkerheter som ställts.

4.3 Stödinslag i enskilda garantier för små och medelstora företag

För små och medelstora företag kan det förenklade värderingssystem som beskrivs i punkt 3.3 också tillämpas. I det fallet kommer skillnaden mellan denna miniminivå och den avgift som tas ut att betraktas som stöd, om avgiften för en viss garanti inte motsvarar det värde som fastställts som ett minimum för dess kreditvärdighetskategori. Om garantin varar mer än ett år ska de årliga underskotten diskonteras med hjälp av den tillämpliga referensräntesatsen (23).

Endast i fall där den berörda Eftastaten lagt fram tydliga bevis och gett en tillräcklig motivering kan övervakningsmyndigheten godkänna ett undantag från dessa regler. En riskbaserad metod måste fortfarande följas i sådana fall.

4.4 Stödinslag i garantiordningar

För garantiordningar är kontantbidragsekvivalenten för varje garanti i garantiordningen skillnaden mellan den (eventuella) avgift som verkligen tas ut och den avgift som borde tas ut inom ramen för en motsvarande stödordning som inte omfattar stöd och som inrättats enligt villkoren i punkt 3.4. De ovannämnda teoretiska avgifterna som ligger till grund för beräkningen av stödinslaget ska därför täcka de normala risker som garantin är förknippad med samt de administrativa kostnaderna och kapitalkostnaderna (24). Syftet med detta sätt att beräkna bidragsekvivalenten är att garantera att det stöd som sammanlagt beviljas inom ramen för garantiordningen också på medellång och lång sikt motsvarar de pengar som myndigheterna skjuter till för att täcka underskottet i garantiordningen.

Eftersom det i fråga om statliga garantiordningar är möjligt att de exakta omständigheterna i de enskilda fallen inte är kända när garantiordningen ska bedömas, måste stödinslaget bedömas med hänvisning till garantiordningens bestämmelser.

Stödinslag i garantiordningar kan också beräknas med metoder som övervakningsmyndigheten redan har godkänt efter att ha anmälts enligt en rättsakt som införlivats i EES-avtalet på området statligt stöd, t.ex. kommissionens förordning (EG) nr 1628/2006 av den 24 oktober 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt regionalt investeringsstöd (25), förutsatt att den godkända metoden uttryckligen tillämpas på den typ av garantier och den typ av underliggande transaktioner det är fråga om.

Endast i fall där den berörda Eftastaten lagt fram tydliga bevis och gett en tillräcklig motivering kan övervakningsmyndigheten godkänna ett undantag från dessa regler. En riskbaserad metod måste fortfarande följas i sådana fall.

4.5 Stödinslag i garantiordningar för små och medelstora företag

De båda förenklingsverktyg som beskrivs i punkt 3.5 och som avser garantiordningar för små och medelstora företag kan också användas till att beräkna stöd. Följande villkor gäller för dessa regler:

Användning av säkerhetsavgifter i garantiordningar för små och medelstora företag

För små och medelstora företag kan det förenklade värderingssystem som beskrivs i punkt 3.5 också tillämpas. I det fallet, om avgiften för en viss kategori i en garantiordning inte motsvarar det värde som fastställts som ett minimum för dess kreditvärdighetskategori (26), betraktas skillnaden mellan denna miniminivå och den avgift som tas ut som stöd (27). Om garantin varar mer än ett år ska de årliga underskotten diskonteras med hjälp av referensräntesatsen (28).

Användning av en enda avgift i garantiordningar för små och medelstora företag

Med tanke på att konkurrensen kan snedvridas mindre av statligt stöd som ges inom ramen för en garantiordning för små och medelstora företag, anser övervakningsmyndigheten att om en stödordning endast avser garantier för små och medelstora företag där det garanterade beloppet inte överstiger ett tröskelvärde på 2,5 miljoner euro per företag inom ramen för den berörda stödordningen, kan kommissionen genom ett undantag från punkt 4.4 godkänna en värdering av stödnivån i ordningen som sådan, utan att det krävs någon värdering av varje enskild garanti eller riskklass inom ordningen (29).

5. FÖRENLIGHETEN NÄR DET GÄLLER STATLIGT STÖD I FORM AV GARANTIER MED EES-AVTALETS FUNKTION

5.1 Allmänt

Statliga garantier som omfattas av artikel 61.1 i EES-avtalet ska granskas av Eftas övervakningsmyndighet i syfte att avgöra om de är förenliga med EES-avtalets funktion. Innan förenligheten kan bedömas måste stödmottagaren identifieras.

5.2 Bedömning

Huruvida stödet är förenligt med EES-avtalets funktion bedöms av Eftas övervakningsmyndighet enligt samma regler som tillämpas för andra former av stödåtgärder. De konkreta kriterierna för bedömningen av förenligheten har klargjorts av övervakningsmyndigheten och anges närmare i dess riktlinjer för statligt stöd (30). Vid granskningen beaktas framför allt stödnivån, utmärkande egenskaper hos stödmottagarna och de mål som eftersträvas.

5.3 Villkor

Eftas övervakningsmyndighet kommer att godkänna garantier endast om deras utnyttjande är underställt särskilda avtalsvillkor, vilka kan sträcka sig så långt som till en obligatorisk konkursförklaring av det stödmottagande företaget eller andra liknande förfaranden. Parterna måste komma överens om dessa villkor när garantin beviljas. Om en Eftastat skulle önska utnyttja garantin enligt andra villkor än dem som ursprungligen avtalats vid beviljandet, kommer Eftas övervakningsmyndighet att betrakta utnyttjandet av garantin som ett nytt stöd som ska anmälas enligt artikel 1.3 i protokoll 3 till övervakningsavtalet.

6. RAPPORTER SOM EFTASTATERNA SKA LÄGGA FRAM FÖR ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETEN

I enlighet med allmänna övervakningsskyldigheter (31) och för att ytterligare övervaka den senaste utvecklingen på finansmarknaderna, och eftersom värdet av statliga garantier är svårbedömt och ändras över tiden, är det särskilt viktigt att de statliga garantiordningar som godkänts av övervakningsmyndigheten granskas fortlöpande enligt artikel 62 i EES-avtalet. Därför ska medlemsstaterna lämna rapporter till övervakningsmyndigheten.

När det gäller garantiordningar som omfattar stöd måste rapporterna läggas fram åtminstone i slutet av garantiordningens giltighetstid och vid anmälan av en ändrad ordning. Övervakningsmyndigheten kan dock i vissa fall anse det lämpligt att begära in rapporter oftare.

När det gäller garantiordningar som enligt ett beslut av övervakningsmyndigheten inte omfattar stöd, och särskilt om det inte finns några tidigare uppgifter om ordningen i fråga, kan övervakningsmyndigheten när den fattar sitt beslut begära att sådana rapporter läggs fram och därmed klargöra från fall till fall hur ofta rapporter ska lämnas in och vad de ska innehålla.

Rapporterna bör åtminstone innehålla följande uppgifter:

a) De utfärdade garantiernas antal och belopp.

b) Antal utestående garantier och deras belopp vid periodens slut.

c) Antalet infriade garantier och värdet på dessa (anges individuellt) på årsnivå.

d) Årlig inkomst: (1) Inkomst av de avgifter som tagits ut. (2) Inkomst från återkrävda belopp. (3) Andra intäkter (t.ex. räntor på insättningar eller investeringar).

e) Årliga kostnader: (1) Administrativa kostnader. (2) Ersättningar som betalats för ibruktagna garantier.

f) Årligt överskott/underskott (skillnad mellan intäkter och kostnader).

g) Ackumulerat överskott/underskott sedan ordningen infördes (32).

När det gäller enskilda garantier bör de relevanta uppgifterna, främst de som anges i d–g, rapporteras på samma sätt.

I samtliga fall gör övervakningsmyndigheten Eftastaterna uppmärksamma på att en korrekt rapportering vid ett avlägset datum förutsätter att de nödvändiga uppgifterna samlas in korrekt från det att ordningen börjar tillämpas och att de aggregeras på årsnivå.

Eftastaterna görs också uppmärksamma på att när det gäller garantier som inte omfattar stöd och som beviljats enskilt eller inom ramen för en ordning kan övervakningsmyndigheten, t.ex. till följd av ett klagomål, behöva försäkra sig om att garantin eller ordningen inte innehåller några inslag av stöd även om det inte finns någon anmälningsskyldighet. I ett sådant fall kommer övervakningsmyndigheten att begära liknande upplysningar som de som anges ovan för rapporter från den berörda Eftastaten.

Om rapporter måste läggas fram redan därför att särskilda rapporteringsskyldigheter föreskrivs i gruppundantagsförordningar, riktlinjer eller rambestämmelser som är tillämpliga på området statligt stöd, ersätter dessa särskilda rapporter skyldigheten att rapportera om garantier under förutsättning att den information som anges ovan lämnas i rapporterna.

7. GENOMFÖRANDEÅTGÄRDER

Övervakningsmyndigheten uppmanar Eftastaterna att anpassa sina befintliga garantiåtgärder till det här kapitlet senast den 1 januari 2010 när det gäller nya garantier.

(1) Detta kapitel motsvarar kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (EUT C 155, 20.6.2008, s. 10, och den rättelse som offentliggjordes i EUT C 244, 25.9.2008, s. 32), och som ersätter det befintliga kapitlet i Eftas övervakningsmyndighets riktlinjer för statliga stödgarantier (EUT L 274, 26.10.2000, s. 29, EES-supplementet nr 48, 26.10.2000, s. 45).

(2) EGT L 274, 26.10.2000, s. 29 och EES-supplement nr 48, 26.10.2000, s. 45. Detta kapitel motsvarar innehållet i kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (EGT C 71, 11.3.2000, s. 14).

(3) Exemeplvis: kommissionens beslut 2003/706/EG av den 23 april 2003 om av Tyskland genomförda stödordningar: Delstaten Brandenburgs garantiprogram från 1991 och 1994 – Staligt stöd C 45/98 (f.d. NN 45/97) (EUT L 263, 14.10.2003, s. 1), kommissionens beslut av den om garantiordningar avseende fartygsfinansiering – Tyskland (N 512/03) (EUT C 62, 11.3.2004, s. 3), kommissionens beslut 2006/599/EG av den 6 april 2005 om den stödordning som Italien planerar att genomföra i form av lånegarantier till förmån för varvsindustrin, EUT L 244, 7.9.2006, s. 17.

(4) Se mål C-482/99, Frankrike mot kommissionen (Stardust), REG 2002, s. I-4397.

(5) Se mål C-482/99 som det hänvisas till i fotnot 4.

(6) Se Eftas övervakningsmyndighets riktlinjer för statligt stöd i fråga om offentliga myndigheters innehav (EGT L 231, 3.9.1994, s.1, EES-supplement nr 32, 3.9.1994, s. 1). Dessa riktlinjer bygger på Europeiska gemenskapens bulletin 9–1984 om tillämpningen av [f.d.] artiklarna 92 och 93 i EEG-fördraget på offentliga myndigheters innehav, som införts i punkt 9 i bilaga XV till EES-avtalet. Se även förenade målen 296 och 318/82 Nederländerna och Leeuwarder Papierwarenfabriek Bv mot kommissionen, REG 1985, s. 809, punkt 17. Se även Eftas övervakningsmyndighets riktlinjer för statligt stöd till luftfartssektorn (EGT L 124, 23.5.1996, s. 41 (punkt 30), EES-supplementet nr 23, 23.5.1996, s. 86 (punkt 30). I dessa riktlinjer föreskrivs hur övervakningsmyndigheten ska tillämpa de kriterier som motsvarar kommissionens meddelande om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i EG-fördraget samt artikel 61 i EES-avtalet på statligt stöd till flygsektorn (EGT C 350, 10.12.1994, s. 5) punkterna 25 och 26.

(7) EUT L 97, 15.4.2005, s. 41 och EES-supplementet nr 18, 14.4.2005, s. 1. Detta kapitel motsvarar gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EUT C 244, 1.10.2004. s. 2).

(8) För en definition av skuldebrev, se artikel 2.1 b i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG av den 15 december 2004 om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv 2001/34/EG (EUT L 390, 31.12.2004, s. 38), som införlivades med EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 120/2005 av den 30 september 2005 om ändring av bilaga IX till EES-avtalet (EUT L 339, 22.12.2005, s. 26, EES-supplementet nr 66, 22.12.2005, s. 15). Direktivet ändrades genom direktiv 2008/22/EG (EUT L 76, 19.3.2008, s. 50) (ännu inte infört i EES-avtalet).

(9) En sådan tjänst av allmänt ekonomiskt intresse måste vara förenlig med EES-regler såsom kommissionens beslut 2005/842/EG av den 28 november 2005 om tillämpningen av artikel 86.2 i EG-fördraget på statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster som beviljas vissa företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (EUT L 312, 29.11.2005, s. 67), som infördes i EES-avtalet genom ett beslut från Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 91/2006, om ändring av bilaga XV till EES-avtalet (EUT L 289, 19.10.2006, s. 31, EES-supplementet nr 52, 19.10.2006, s. 24) och kapitlet i dessa riktlinjer om statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (EUT L 109, 26.4.2007, s. 44, EES-supplementet nr 20, 26.4.2007, s. 1). Kapitlet motsvarar gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster (EUT C 297, 29.11.2005, s. 4).

(10) T.ex. tabell 1 om ratinginstituts kreditvärderingar i arbetsdokument nr 207 utarbetat av banken för internationell betalningsutjämning, på följande adress: http://www.bis.org/publ/work207.pdf

(11) Små och medelstora företag avser den definition som anges i kapitlet i övervakningsmyndighetens riktlinjer för statligt stöd till mikroföretag samt små och medelstora företag. Definitionen är förenlig med kommissionens rekommendation 2003/361/EG om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (EUT L 124, 20.5.2003, s. 36). Se också bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag (EGT L 10, 13.1.2001, s. 33), som infördes i EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 88/2002 om ändring av bilaga XV till EES-avtalet (EUT L 266, 3.10.2002, s. 56, EES-supplementet nr 49, 3.10.2002, s. 42). Denna förordning ändrades genom förordning (EG) nr 1976/2006 (EUT L 368, 23.12.2006, s. 85), som införlivats i EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 28/2007 (EUT L 209, 9.8.2007, s. 50, EES-supplementet nr 38, 9.8.2007, s. 33).

(12) Dessa säkerhetsavgifter fastställs i enlighet med de marginaler som fastställts för lån till företag med samma kreditvärdighet i kapitlet från övervakningsmyndighetens riktlinjer för statligt stöd avseende metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor. Detta riktlinjer motsvarar kommissionens meddelande om en översyn av metoden för att fastställa referens- och diskonteringsräntor (EUT C 14, 19.1.2008, s. 6). En allmän sänkning med räntepunkter har beaktats i enlighet med den studie som Europeiska kommissionen har låtit utföra om detta (http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/studies_reports/full_report.pdf – se sidorna 23 och 156–159 i studien), en generell sänkning på 20 räntepunkter har beaktats. Sänkningen motsvarar skillnaden när det gäller marginalen för en motsvarande risk mellan ett lån och en garanti för att beakta de extrakostnader som är specifikt förknippade med lån.

(13) I tabellen tillämpas de kreditvärdighetsklasser som Standard and Poor’s, Fitch och Moody’s använder och som banksektorn oftast använder för att koppla sitt eget kreditvärderingssystem enligt beskrivningen i punkt 3.2 d). Kreditvärderingen behöver dock inte komma från dessa specifika kreditvärderingsinstitut. Nationella kreditvärderingssystem eller sådana som används av banker för att bedöma risken för betalningsförsummelse är lika godtagbara under förutsättning att de anger den ettåriga sannolikheten för betalningsförsummelse, eftersom denna siffra används av kreditvärderingsinstituten för att värdera företag. Andra system bör ge möjlighet till en motsvarande klassificering genom denna värderingsnyckel.

(14) T.ex. ett företag som en bank ger en kreditvärdighet som motsvarar BBB-/Baa3 bör åläggas en årlig garantiavgift på minst 0,8 % av det belopp som faktiskt garanteras av staten i början av året.

(15) Se de riktlinjer som det hänvisas till i fotnot 12, i vilket följande anges: Referensräntan används också som diskonteringsränta för att beräkna nuvärden. För detta ändamål kommer i princip basräntan höjd med en fast marginal på 100 räntepunkter att användas. (s. 4).

(16) Se mer om detta i fotnot 13.

(17) Motsvarar de kapitalkrav som anges i artikel 75 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (EUT L 177, 30.6.2006, s. 1), som infördes i EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 65/2008 om ändring av bilaga IX till EES-avtalet (EUT L 257, 25.9.2008, s. 27, EES-supplementet nr 58, 25.9.2008, s. 9) jämförd med bilaga VI (punkt 41 och följande) till det direktivet.

(18) För en garanti som uppgår till 100 för ett företag med kreditvärdighet BBB uppgår således de reserver som ska upprättas till 8. Om 400 räntepunkter (eller 4 %) tillämpas på detta belopp medför det årliga kapitalkostnader på 8 %*4 % = 0,32 % av det garanterade beloppet, vilket påverkar priset på garantin i motsvarande grad. Om den ettåriga sannolikhet för betalningsförsummelse som i ordningen förutses för detta företag är t.ex. 0,35 % och de årliga administrativa kostnaderna uppskattas till 0,1 % är priset på den garanti för vilken inget stöd antas föreligga 0,77 % per år.

(19) I det fallet, och förutsatt att den riskfria räntesatsen anses vara 5 %, kommer den årliga kostnaden för de reserver som ska upprättas att för samma garanti på 100 och reserver på 8 vara 8 % *(4 % + 5 %) = 0,72 % av det belopp för vilket garanti har ställts. Enligt samma antagande (sannolikhet för betalningsförsummelse på 0,35 % och administrativa kostnader på 0,1 %) skulle priset på garantin vara 0,77 % per år och en kompletterande ersättning på 0,4 % borde betalas till staten av ordningen.

(20) Detta omfattar bestämmelsen att för små och medelstora företag om vilka det inte finns några tidigare kreditupplysningar eller som har en kreditvärdering som grundar sig på en balansräkningsmetod, är säkerhetsavgiften 3,8 %, men den kan aldrig vara lägre än den som skulle tillämpas på moderbolagen.

(21) Detta bygger på att företaget ställer motsvarande säkerhet till staten och kreditinstitutet.

(22) Se det kapitel som det hänvisas till i fotnot 12.

(23) Se mer om detta i fotnot 15.

(24) Denna beräkning kan för varje riskklass sammanfattas som skillnaden mellan a) det utestående belopp som garanteras, multiplicerat med riskfaktorn för riskklassen (där ”risken” är sannolikheten för betalningsoförmåga efter det att administrativa kostnader och kapitalkostnader tagits med i beräkningen), vilket utgör den marknadsmässiga avgiften, och b) eventuella betalda avgifter, dvs. (garanterat belopp × risken) – betald avgift.

(25) EUT L 302, 1.11.2006, s. 29. Införlivad med EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 157/2006 (EUT L 89, 29.3.2007, s. 33, EES-supplementet nr 15, 29.3.2007, s. 26).

(26) Detta omfattar möjligheten att för små och medelstora företag om vilka det inte finns några tidigare kreditupplysningar eller som har en kreditvärdering som grundar sig på en balansräkningsmetod, fastställa säkerhetsavgiften till 3,8 %, men den kan aldrig vara lägre än den avgift som skulle tillämpas på moderbolagen.

(27) Denna beräkning kan för varje riskkategori sammanfattas som det utestående belopp som garanterats multiplicerat med skillnaden mellan a) säkerhetsavgiftens andel av den riskklassen och b) den avgiftsandel som betalats, dvs. det garanterade beloppet × (säkerhetsavgiften – betald avgift).

(28) Se mer om detta i fotnot 12.

(29) Denna beräkning kan oberoende av riskklass sammanfattas som skillnaden mellan a) det utestående belopp som garanteras, multiplicerat med riskfaktorn för ordningen (där ”risken” är sannolikheten för betalningsoförmåga efter det att administrativa kostnader och kapitalkostnader tagits med i beräkningen), och b) eventuella betalda avgifter, dvs. (garanterat belopp × risken) – betald avgift.

(30) Se Eftas övervakningsmyndighets riktlinjer för statligt stöd http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(31) Som de som särskilt föreskrivs genom övervakningsmyndighetens beslut nr 195/04/KOL av den 14 juli 2004 (EUT L 139, 25.5.2006, s. 37, EES-supplementet nr 26, 25.5.2006, s. 1) ändrad genom övervakningsmyndighetens beslut nr 789/08/KOL av den 17 december 2008, EUT L 340, 22.12.2010, s. 1, EES-supplementet nr 72, 22.12.2010, s. 1. Detta beslut motsvarar kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget, EUT L 140, 30.4.2004, s. 1, ändrad genom förordning (EG) nr 271/2008 (EUT L 82, 25.3.2008, s. 1). Kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 införlivades i EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 123/2005, om ändring av bilaga XV och protokoll 26 till EES-avtalet (EUT L 339, 22.12.2005, s. 32, EES-supplementet nr 66, 22.12.2005, s. 18).

(32) Om ordningen har tillämpats mer än tio år ska endast de årliga underskotts- eller överskottsbeloppen för de tio senaste åren anges.