BESLUT AV EFTAS:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

nr 134/14/KOL

av den 26 mars 2014

om ändring för nittiofemte gången av formella och materiella regler i fråga om statligt stöd genom införande av nya riktlinjer för statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk (”2014 års riktlinjer för filmer och andra audiovisuella verk”)

EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet), särskilt artiklarna 61–63 och protokoll 26,

med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (nedan kallat övervakningsavtalet), särskilt artiklarna 24 och 5.2 b, och

av följande skäl:

Enligt artikel 24 i övervakningsavtalet ska övervakningsmyndigheten ge verkan åt bestämmelserna om statligt stöd i EES-avtalet.

Enligt artikel 5.2 b i övervakningsavtalet ska övervakningsmyndigheten utfärda meddelanden eller riktlinjer i frågor som behandlas i EES-avtalet, om EES-avtalet eller övervakningsavtalet uttryckligen föreskriver det eller om övervakningsmyndigheten anser det nödvändigt.

Den 15 november 2013 antog Europeiska kommissionen ett meddelande om statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk, som trädde i kraft den 16 november 2013 (1).

Meddelandet är av betydelse även för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

En enhetlig tillämpning av reglerna om statligt stöd i EES-avtalet måste garanteras i hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i överensstämmelse med målet att uppnå enhetlighet som fastställs i artikel 1 i EES-avtalet.

Enligt punkt II under rubriken ”Allmänt” i bilaga XV till EES-avtalet ska övervakningsmyndigheten efter samråd med Europeiska kommissionen anta rättsakter som motsvarar dem som antagits av Europeiska kommissionen.

Myndigheten har rådfrågat Europeiska kommissionen.

Myndigheten har rådfrågat Eftastaterna i den aktuella frågan, genom en skrivelse av den 13 februari 2014.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Riktlinjerna för statligt stöd ska ändras genom att det införs nya riktlinjer om stöd till filmer och andra audiovisuella verk (”2014 års riktlinjer för filmer och andra audiovisuella verk”).

De nya riktlinjerna bifogas som bilagan och utgör en del av detta beslut.

Artikel 2

Endast den engelska versionen av detta beslut är giltig.

(1) EUT C 332, 15.11.2013, s. 1.

BILAGA

DEL IV: SEKTORSPECIFIKA REGLER

Statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk (1)

(”2014 års riktlinjer för filmer och andra audiovisuella verk”)

1. INLEDNING

(1) Audiovisuella verk, särskilt filmer, har en viktig roll när det gäller att forma europeiska identiteter. De speglar den kulturella mångfalden i de olika traditionerna och erfarenheterna i länderna och regionerna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Audiovisuella verk är både handelsvaror, som erbjuder viktiga möjligheter att skapa välstånd och sysselsättning, och kulturföremål, som speglar och formar våra samhällen.

(2) Bland de audiovisuella verken har filmer fortfarande en särställning beroende på de höga produktionskostnaderna och på filmens kulturella betydelse. Filmbudgetar är avsevärt större än för annat audiovisuellt material, filmer är oftare föremål för internationell samproduktion och deras ekonomiska livslängd är längre. Framför allt filmer möter hård konkurrens från länder utanför Europa. Å andra sidan har europeiska audiovisuella verk liten spridning utanför sitt ursprungsland.

(3) Den begränsade spridningen är ett resultat av att den europeiska audiovisuella sektorn är uppdelad i nationella eller t.o.m. regionala marknader. Detta hänger samman med Europas språkliga och kulturella mångfald, men närhetsprincipen finns också inbyggd i det offentliga stödet till europeiska audiovisuella verk och innebär att många små produktionsbolag subventioneras via nationella, regionala och lokala finansieringssystem.

(4) Det är allmänt accepterat att stöd är viktigt för att upprätthålla europeisk audiovisuell produktion. Filmproducenter har svårt att i ett inledningsskede få tillräckligt med finansiering på affärsmässiga grunder för att kunna ställa samman en budget för att genomföra produktionsprojekt. De stora risker som är förknippade med producenternas verksamhet och projekt samt sektorns upplevda brist på lönsamhet gör den beroende av statligt stöd. Om enbart marknaden fick råda, skulle många av dessa filmer inte ha producerats, på grund av de stora investeringar som krävs och den begränsade publiken för europeiska audiovisuella verk. Under dessa omständigheter har Eftas övervakningsmyndighet (nedan kallad myndigheten) och EES-länderna en viktig roll för att garantera att ländernas kultur och kreativa förmåga kommer till uttryck och att den europeiska kulturens mångfald och rikedom återspeglas.

(5) Media (2), Europeiska unionens stödprogram för film, television och nya medier, erbjuder en rad olika finansieringsordningar, var och en med inriktning på olika delområden inom den audiovisuella sektorn, bland annat för producenter, distributörer, försäljningsombud, kursarrangörer, operatörer inom ny digital teknik, operatörer för beställvideoplattformar, utställare och arrangörer av festivaler, marknader och PR-evenemang. Mediaprogrammet stöder spridning och främjande av europeisk film med särskild tonvikt på icke-nationella europeiska filmer. Dessa åtgärder kommer att fortsätta i Media-delprogrammet inom ramen för programmet Kreativa Europa, det nya europeiska programmet för stöd till den kulturella och den kreativa sektorn.

2. VARFÖR GRANSKA DET STATLIGA STÖDET TILL FILMER OCH ANDRA AUDIOVISUELLA VERK?

(6) EES-staterna har infört en lång rad olika åtgärder för att stödja produktionen av filmer, tv-program och andra audiovisuella verk. EES-staterna tillhandahåller årligen avsevärda belopp i filmstöd genom nationella, regionala och lokala stödordningar. Bakom dessa åtgärder ligger både kulturella och kommersiella överväganden. Åtgärderna har som främsta kulturella mål att säkerställa att de nationella och regionala kulturerna och den kreativa potentialen kommer till uttryck i film och television. De syftar samtidigt till att generera den kritiska massa av verksamhet som krävs för att skapa nödvändig dynamik för utveckling och konsolidering av denna bransch, genom att det bildas bärkraftiga produktionsföretag och en varaktig bas av kunskaper och erfarenheter utvecklas.

(7) Med detta stöd har Europa blivit en av de största filmproducenterna i världen. Den europeiska marknaden för filmad underhållning uppgick 2012 till 17 miljarder euro (3). Ett stort antal personer är anställda i den audiovisuella sektorn i EES (4).

(8) Detta innebär att produktion och distribution av film inte enbart utgör en kulturell aktivitet utan också en betydande ekonomisk verksamhet. Vidare är filmproducenter aktiva på internationell nivå och audiovisuella verk handlas internationellt. Detta betyder att filmstöd i form av rena bidrag, skatteincitament eller andra typer av finansiellt stöd kan påverka handeln mellan EES-staterna. De producenter och audiovisuella verk som får sådant stöd har sannolikt en ekonomisk fördel och därmed en konkurrensfördel framför dem som inte får sådant stöd. Stödet kan alltså snedvrida konkurrensen och betraktas som statligt stöd i enlighet med artikel 61.1 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet). Enligt artikel 62 i EES-avtalet ska myndigheten således granska om stödet till den audiovisuella sektorn är förenligt med marknaden i EES, precis som den gör med statligt stöd i andra sektorer.

(9) I artikel 61.1 i EES-avtalet förbjuds stöd som beviljas av en stat, eller med hjälp av statliga medel, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen och handeln mellan EES-staterna. Myndigheten kan dock undanta vissa typer av statligt stöd från detta förbud. Ett av dessa undantag är artikel 61.3 c i EES-avtalet om stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

(10) Behovet av att bygga ut samarbetet på kulturområdet erkänns i artikel 13 i protokoll 31 till EES-avtalet. EES-avtalet innehåller inte något kulturundantag som liknar det i artikel 107.3 d i EUF-fördraget, enligt vilken kulturfrämjande stöd uttryckligen får undantas från det allmänna stödförbudet i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Övervakningsmyndigheten anser dock, i enlighet med fast praxis (5), att stöd till produktion av filmer och andra audiovisuella verk kan godkännas på kulturella grunder i enlighet med artikel 61.3 c i EES-avtalet. Myndigheten kommer vid sin bedömning att tillämpa samma kriterier som de som tillämpas av kommissionen enligt artikel 107.3 d i EUF-fördraget.

(11) Stöd till audiovisuella verk bidrar till att sektorerna för film och audiovisuella verk i samtliga EES-stater är hållbara på medellång till lång sikt och ökar den kulturella mångfalden hos de verk som är tillgängliga för den europeisk publiken.

(12) Norge och Island är parter i Unescos konvention om skydd för och främjande av mångfalden av kulturyttringar, och har åtagit sig att integrera den kulturella dimensionen som ett väsentligt inslag i sin politik (6).

3. UTVECKLINGEN SEDAN 2001

(13) Europeiska kommissionen har lagt fast bedömningskriterier för statligt stöd till produktion av filmer och andra audiovisuella verk i 2001 års filmmeddelande (7). Kriteriernas giltighet förlängdes 2004 (8), 2007 (9) och 2009 (10) och löpte ut den 31 december 2012. Myndighetens riktlinjer om statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk (nedan kallade myndighetens riktlinjer från 2008) fastlades ursprungligen 2008 med utgångspunkt i kommissionens meddelanden från 2001, 2004 och 2007 (11). I de här riktlinjerna följs huvuddragen i 2001 års filmmeddelande och myndighetens riktlinjer från 2008, samtidigt som tendenser som framträtt efter 2001 beaktas.

(14) De stödordningar som godkänts av kommissionen och myndigheten sedan 2001 års regler trädde i kraft visar att EES-staterna använder en lång rad olika stödformer och stödvillkor. Flertalet ordningar följer den modell som låg till grund för bedömningskriterierna i 2001 års meddelande, dvs. rena bidrag till utvalda filmproduktioner och med ett högsta belopp uttryckt som en andel av stödmottagarens produktionsbudget. Ett ökande antal EES-stater har emellertid infört ordningar där stödbeloppet uttrycks som en andel av utgifterna för produktion i enbart den beviljande EES-staten. Dessa ordningar är ofta utformade som en skattereduktion eller på något annat sätt som ett automatiskt stöd till en film som uppfyller vissa kriterier för stödberättigande. Jämfört med filmfonder som individuellt tilldelar stöd till enskilda filmer efter en ansökan innebär dessa automatiska system att filmproducenter kan räkna med ett förutsebart finansieringsbelopp redan under planeringen och utvecklingen av filmen.

(15) När det gäller frågan vilken verksamhet som stöds beviljar några EES-stater också stöd till annat än filmproduktion. Detta innefattar stöd till filmdistribution eller biografer, exempelvis för att stödja landsbygdsbiografer eller oberoende biografer i allmänhet eller för att finansiera renovering och modernisering av sådana biografer, t.ex. övergång till digital projektion. Några EES-stater stöder audiovisuella projekt som går utöver det traditionella begreppet film- och tv-produktioner, särskilt interaktiva produkter som transmediala projekt eller spel. I dessa fall har kommissionen och myndigheten använt kriterierna i filmmeddelandet och myndighetens riktlinjer från 2008 som utgångspunkt för att bedöma huruvida stöd som anmälts var nödvändigt, proportionellt och relevant. Det förekommer också ökad konkurrens mellan EES-staterna när det gäller att använda statligt stöd för att attrahera investeringar i landet från tredjeländers storskaliga filmproduktionsbolag. Dessa frågor togs inte upp i filmmeddelandet från 2001 eller i myndighetens riktlinjer från 2008.

(16) Redan i filmmeddelandet från 2001 sade kommissionen att man skulle se över den högsta nivå för territoriella utgiftsåtaganden som tillåts i denna sektor enligt reglerna om statligt stöd. Territoriella utgiftsåtaganden i ordningar för filmstöd innebär att en viss andel av den filmbudget som får stöd måste spenderas i den EES-stat som beviljar stödet. Vid förlängningen av kriterierna 2004 angavs att territoriella utgiftsåtaganden i ordningar för filmstöd behövde undersökas ytterligare för att man skulle se om de var förenliga med inremarknadsprinciperna i fördraget. Den rättspraxis som domstolen och Eftadomstolen fastställt sedan 2001 om den inre marknadens betydelse för regler om varors och tjänsters ursprung måste också beaktas (12).

(17) När bedömningskriterierna för statligt stöd i 2001 års filmmeddelande förlängdes 2009 noterade kommissionen följaktligen behovet av ytterligare reflektion över effekterna av denna utveckling och av en översyn av bedömningskriterierna.

4. SÄRSKILDA ÄNDRINGAR

(18) I de här riktlinjerna behandlas de frågor som nämnts ovan, och dessutom ändras kriterierna i filmmeddelandet från 2001 och myndighetens riktlinjer från 2008. I synnerhet omfattar de här riktlinjerna följande: statligt stöd till fler verksamheter behandlas, subsidiaritetsprincipen inom kulturpolitiken och respekten för de grundläggande friheterna framhävs (artiklarna 4, 8, 28, 31, 36 och 40 i EES-avtalet), den högsta tillåtna stödnivån för gränsöverskridande produktioner höjs och skyddet av och tillgången till filmarvet tas upp. Kommissionen och myndigheten anser att dessa ändringar är nödvändiga på grund av utvecklingen sedan 2001 och kommer att bidra till att göra europeiska verk mer konkurrenskraftiga och Europaövergripande.

4.1 AKTIVITETERNAS OMFATTNING

(19) När det gäller vilka aktiviteter som de här riktlinjerna är tillämpliga på inriktades filmmeddelandet från 2001 och myndighetens riktlinjer från 2008 på produktion av film. Som sagt ger dock vissa EES-stater stöd även till annat, t.ex. manusskrivning, utveckling, distribution och marknadsföring av film (inklusive filmfestivaler). Målet att skydda och främja Europas kulturella mångfald med hjälp av audiovisuella verk kan bara uppnås om dessa verk når ut till publiken. Stöd till enbart produktion riskerar att stimulera ett utbud av audiovisuellt innehåll utan någon garanti för att de audiovisuella verken distribueras och marknadsförs på lämpligt sätt. Följaktligen bör stöd kunna omfatta samtliga aspekter av filmskapande, från manusutkast till visning för publik.

(20) När det gäller biografstöd är vanligtvis de aktuella beloppen små, så att exempelvis landsbygds- och kvalitetsbiografer borde kunna åtnjuta stöd i en omfattning som regleras i förordningen om stöd av mindre betydelse (13). Om ett EES-land kan motivera att ytterligare biografstöd behövs, kommer stödet att enligt de gällande riktlinjerna bedömas som sådant kulturstöd som avses i artikel 61.3 c i EES-avtalet. Stöd till biografer främjar kultur eftersom biografers främsta syfte är att visa kulturprodukten film.

(21) Några EES-stater har övervägt stöd till audiovisuella projekt som går utöver traditionella film- och tv-produktioner. Transmedialt berättande är en metod där man med hjälp av digital teknik berättar en historia på flera plattformar och i flera format, exempelvis film och spel. Det bör framhållas att sådant material hänger samman (14). Eftersom transmediala projekt nödvändigtvis är knutna till produktionen av en film, betraktas filmproduktionen som ett audiovisuellt verk i dessa riktlinjer.

(22) Även om spel kan bli en av de snabbast växande formerna av massmedier de närmaste åren utgör däremot inte nödvändigtvis alla spel audiovisuella verk eller kulturprodukter. Spel har andra egenskaper än filmer när det gäller produktion, distribution, marknadsföring och konsumtion. Därför kan regler som är utformade för filmproduktion inte automatiskt tillämpas på spel. Dessutom har kommissionen och myndigheten inte samma kritiska massa av beslut i ärenden om statligt stöd i spelsektorn som i film- och tv-sektorn. Dessa riktlinjer omfattar följaktligen inte stöd till spelsektorn. Alla åtgärder till stöd för spel som inte uppfyller villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen (15) eller förordningen om stöd av mindre betydelse kommer även i fortsättningen att behandlas från fall till fall. Om det kan visas att en stödordning med inriktning på spel som har ett kulturellt ändamål eller utbildningsändamål är nödvändig, kommer myndigheten att tillämpa kriterierna om stödnivå i dessa riktlinjer på motsvarande sätt.

4.2 KULTURKRITERIET

(23) För att stöd till den audiovisuella sektorn ska vara förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet ska det främja kulturen, och det är främst EES-staternas sak att avgöra vad som är en kulturprodukt. Vid bedömningen av en ordning för stöd till den audiovisuella sektorn erkänner myndigheten att dess uppgift är begränsad till att kontrollera om en EES-stat har relevanta och ändamålsenliga kontrollrutiner för att undvika uppenbara fel. Tanken är att detta uppnås antingen genom att man tillämpar en kulturell urvalsprocess för att fastställa vilka audiovisuella verk som bör få stöd eller fastställer en kulturell profil som alla audiovisuella verk måste ha för att kunna få stöd. I enlighet med Unescos konvention från 2005 om skydd för och främjande av mångfalden av kulturyttringar (16) noterar myndigheten att det faktum att en film är kommersiell inte hindrar den från att vara en kulturprodukt.

(24) Språklig mångfald är ett viktigt inslag i den kulturella mångfalden, vilket innebär att försvar och främjande av ett eller flera språk i en EES-stat också tjänar främjandet av kultur (17). Enligt fast rättspraxis från EU-domstolen kan både främjande av en EES-stats språk (18) och kulturpolitik (19) utgöra ett tvingande skäl av allmänintresse som motiverar en begränsning av friheten att tillhandahålla tjänster. Följaktligen kan EES-staterna som ett villkor för stöd bland annat kräva att filmen produceras på ett visst språk, när det fastställs att detta krav är nödvändigt och relevant för att uppnå ett kulturellt mål inom den audiovisuella sektorn, och detta kan också främja yttrandefriheten för de olika sociala, religiösa, filosofiska eller språkliga grupperingar som finns i en viss region. Den omständigheten att ett sådant villkor i praktiken kan utgöra en fördel för de filmproduktionsföretag som arbetar på det språk som avses i villkoret framstår som en naturlig följd av det eftersträvade målet (20).

4.3 TERRITORIELLA UTGIFTSÅTAGANDEN

(25) Skyldigheter som åläggs av stödbeviljande myndigheter att filmproducenter ska spendera en viss andel av filmproduktionsbudgeten på ett särskilt territorium (”territoriella utgiftsåtaganden”) har uppmärksammats särskilt ända sedan kommissionen började granska ordningar för filmstöd. I 2001 års filmmeddelande och myndighetens riktlinjer från 2008 gavs EES-staterna möjlighet att kräva att upp till 80 % av hela budgeten för en viss film måste spenderas på deras territorium. Ordningar som fastställer stödbeloppet som en andel av utgifterna för produktionsverksamhet i den beviljande EES-staten försöker redan genom sin utformning locka till sig så mycket produktionsverksamhet som möjligt till den stödbeviljande EES-staten, och innehåller ett inslag av territorialisering av utgifter. I de här riktlinjerna bör man beakta de olika typer av stödordningar som nu tillämpas.

(26) Territoriella utgiftsåtaganden innebär en begränsning av den inre marknaden för audiovisuell produktion. Kommissionen beställde därför en extern studie om territoriella villkor för audiovisuella produktioner, som blev färdig 2008 (21). När filmmeddelandets giltighetstid förlängdes 2009 påpekade kommissionen att studien inte gav några tydliga resultat: det kunde inte avgöras om de positiva effekterna av territoriella villkor uppvägde de negativa.

(27) I studien konstaterades emellertid att kostnaderna för filmproduktion tenderar att vara högre i de länder som tillämpar territoriella villkor än i de länder som inte har sådana villkor. Man konstaterade också att territoriella villkor kan hindra för samproduktioner och göra dessa mindre effektiva. Sammantaget konstaterades att de mer restriktiva territoriella utgiftsåtagandena inte medförde tillräckligt positiva effekter för att motivera att de nuvarande begränsningarna bibehålls. Studien kunde inte heller visa att dessa villkor var nödvändiga för att uppnå de eftersträvade målen.

(28) En nationell åtgärd som hindrar utövandet av sådana grundläggande friheter som garanteras i EES-avtalet kan bara godtas om den uppfyller flera villkor: den måste vara motiverad av ett tvingande skäl av allmänintresse, den måste vara ägnad att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och den får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet (22). Filmindustrins särdrag, i synnerhet produktionernas mycket höga grad av rörlighet och främjandet av kulturell mångfald, nationell kultur och nationella språk, kan utgöra ett tvingande skäl av allmänintresse som kan motivera en begränsning av utövandet av grundläggande friheter. Myndigheten bekräftar således även fortsättningsvis att territoriella villkor i viss omfattning kan vara nödvändiga för att upprätthålla en kritisk massa av infrastruktur för filmproduktion i den EES-stat eller region som beviljar stödet.

(29) Det finns knappast några EES-stater som infört territoriella utgiftsåtaganden motsvarande det tak på 80 % av produktionsbudgeten som tillåts enligt filmmeddelandet från 2001 och myndighetens riktlinjer från 2008. Flera EES-stater har över huvud taget inga territoriella utgiftsåtaganden i sina ordningar. Många regionala ordningar är kopplade till stödbeloppet och kräver att 100 eller 150 % av beloppet ska eller bör spenderas i den beviljande EES-staten, utan särskilda krav på ursprunget för tjänster från underentreprenörer eller för de varor som används i produktionen. Enligt några ordningar får den stödmottagande producenten spendera åtminstone 20 % av produktionsbudgeten utanför den stödbeviljande EES-staten. Vissa EES-stater utformar filmstödet som en andel av enbart de lokala utgifterna.

(30) Det utgiftsbelopp som omfattas av territoriella utgiftsåtaganden borde åtminstone stå i proportion till EES-statens faktiska ekonomiska åtaganden och inte till den samlade produktionsbudgeten. Detta var inte nödvändigtvis fallet med det territoriella kriterier i filmmeddelandet från 2001 (23) eller myndighetens riktlinjer från 2008.

(31) I grunden finns det två distinkta stödformer som tillämpas av EES-staterna när de beviljar stöd till filmproduktion: Stöd som beviljas t.ex. av en urvalskommitté i form av rena gåvobidrag, exempelvis fastställt till en viss andel av produktionsbudgeten. Stöd som beviljas och fastställs som en viss andel av produktionsutgifterna i den beviljande medlemsstaten (t.ex. skatteincitament).

(32) I punkt 48 anges den högsta gräns för varje stödform inom vilken myndigheten kan godta att en EES-stat tillämpar territoriella utgiftsåtaganden som skulle kunna anses nödvändiga och stå i proportion till ett kulturellt mål.

(33) När det gäller stöd i form av bidrag bör det högsta territoriella utgiftsåtagandet vara begränsat till 160 % av stödbeloppet. Detta motsvarar den tidigare regeln om 80 % av produktionsbudgeten när stödnivån når den generella högsta nivå som anges i punkt 51.2, dvs. 50 % av produktionsbudgeten (24).

(34) När stöd ges i form av en viss andel av produktionsutgifterna i den beviljande EES-staten skapas ett incitament att spendera mer i den medlemsstaten för att få mer stöd. Att enbart betrakta den produktionsverksamhet som sker i den stödbeviljande EES-staten som stödberättigande är en territoriell begränsning. För att inrätta en högsta nivå som är jämförbar med gränsen för bidrag anges följaktligen att det maximala utgiftsbelopp som kan omfattas av territoriella utgiftsåtaganden är 80 % av produktionsbudgeten.

(35) Varje stödordning, oavsett vilken stödform som används, kan vidare ha ett kriterium för stödberättigande som säger att en viss del av produktionsverksamheten ska äga rum i den stödbeviljande EES-staten. Denna del får inte överstiga 50 % av den samlade produktionsbudgeten.

(36) Hur som helst har EES-staterna ingen skyldighet att kräva territoriella utgiftsåtaganden.

4.4 KONKURRENS OM STORA UTLÄNDSKA PRODUKTIONER

(37) Sedan 2001 har flera EES-stater infört ordningar med målet att locka produktioner med hög profil till Europa, i global konkurrens med inspelningsplatser och anläggningar i andra länder, t.ex. Förenta staterna, Kanada, Nya Zeeland och Australien. I de offentliga samråd som föregick kommissionens nya meddelande var man överens om att dessa produktioner var nödvändiga för att upprätthålla en audiovisuell infrastruktur av hög kvalitet, främja användningen av studioanläggningar, utrustning och personal av hög klass och bidra till överföring av teknik, know-how och sakkunskap. Om anläggningarna delvis används för utländska produktioner bidrar det också till att upprätthålla kapaciteten att förverkliga europeiska produktioner med hög kvalitet och profil.

(38) Utländska produktioner kan ha en varaktig effekt på den audiovisuella sektorn i Europa, eftersom de vanligtvis i stor utsträckning använder denna lokala infrastruktur och lokal personal. Sammantaget kan detta följaktligen ha en positiv inverkan på den nationella audiovisuella sektorn. Det bör också noteras att många av de filmer som anses vara stora utomeuropeiska projekt i själva verket är samproduktioner där även europeiska producenter deltar. Dessa subventioner bidrar därigenom också till att främja europeiska audiovisuella verk och att upprätthålla anläggningar för nationella produktioner.

(39) Mot denna bakgrund anser myndigheten således att detta stöd i princip kan vara förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet, som stöd för att främja kultur på samma villkor som stöd till europeisk produktion. Stödbeloppen till stora internationella produktioner kan emellertid vara mycket höga, varför myndigheten kommer att övervaka användningen av denna stödtyp för att se till att konkurrens i första hand sker på grundval av kvalitet och pris snarare än på grundval av statligt stöd.

4.5 GRÄNSÖVERSKRIDANDE PRODUKTIONER

(40) Få europeiska filmer distribueras utanför det land där de har producerats. Sannolikheten för att en europeisk film släpps i flera EES-stater är större för samproduktioner med producenter från flera länder. Med tanke på betydelsen av att producenter från olika EES-stater samarbetar för att producera europeiska verk som ska ses i flera EES-stater, anser myndigheten att en högre stödnivå är berättigad för samproduktioner som finansieras av flera EES-stater och involverar producenter från flera EES-stater.

4.6 FILMARVET

(41) Myndigheten anser att filmer bör samlas in, bevaras och hållas tillgängliga för framtida generationer i kultur- och utbildningssyfte. I slutsatserna från rådet (utbildning, ungdom, kultur och idrott) om det europeiska filmarvet av den 18 november 2010 (25) uppmanades EU-länderna att se till att filmer som har fått statligt stöd deponeras hos en institution för bevarande av filmarvet (26), tillsammans med allt därmed förbundet material i de fall där detta är praktiskt möjligt, och att garantera tillräckliga immateriella rättigheter i samband med bevarande och kulturellt och icke-kommersiellt utnyttjande av filmer och därmed förbundet material.

(42) Vissa EU-länder har infört rutinen att göra den sista utbetalningen av stödet först efter det att institutionen för bevarande av filmarvet har intygat att den film som fått stöd har deponerats. Detta har visat sig vara ett effektivt instrument för att se till att kravet på pliktexemplar följs.

(43) Några EU-länder har också infört klausuler i sina bidragsavtal som tillåter att offentligt finansierade filmer får användas för vissa angivna ändamål inom ramen för filmarvsinstitutioners uppdrag i allmänhetens intresse, sedan en viss överenskommen tid förflutit och förutsatt att detta inte inverkar på den normala användningen av filmen.

(44) Myndigheten anser att EES-staterna också bör uppmuntra och stödja producenter att deponera en kopia av understödda filmer hos den filmarvsinstitution som utsetts av det stödgivande organet för bevarande och för angiven icke-kommersiell användning som överenskommits med rättsinnehavarna enligt reglerna om immateriella rättigheter efter en överenskommen tidsperiod som anges i ett bidragsavtal och utan att det inverkar på kravet på skälig ersättning för rättsinnehavarna eller på den normala användningen av filmen.

5. BEDÖMNING AV STÖDETS FÖRENLIGHET

(45) Vid bedömningen av stöd till filmer och andra audiovisuella verk kontrollerar myndigheten på grundval av ovanstående överväganden följande: — För det första om stödordningen följer principen om ”allmän lagenlighet”, vilket innebär att myndigheten kontrollerar att stödordningen inte innehåller bestämmelser som strider mot EES-avtalet på andra områden än statligt stöd. — För det andra att ordningen motsvarar de särskilda kriterier för stödets förenlighet som beskrivs nedan.

5.1 ALLMÄN LAGENLIGHET

(46) Myndigheten måste först kontrollera att stödet följer principen om ”allmän lagenlighet” och att villkoren för stödberättigande och tilldelningskriterierna inte innehåller bestämmelser som strider mot EES-avtalet på andra områden än området för statligt stöd. Myndigheten ska bl.a. kontrollera att stödordningen följer principerna om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet, fri rörlighet för varor och arbetstagare, etableringsfrihet, frihet att tillhandahålla tjänster och fri rörlighet för kapital (artiklarna 4, 8, 28, 31, 36, och 40 i EES-avtalet). Myndigheten kontrollerar att dessa principer efterlevs i samband med tillämpningen av konkurrensreglerna när de bestämmelser som bryter mot dessa principer inte kan särskiljas från tillämpningen av stödordningen.

(47) Enligt ovannämnda principer får stödordningen exempelvis inte reservera stödet för enbart landets medborgare, kräva att stödmottagare har status som nationella företag som är etablerade enligt nationell bolagsrätt (företag som är etablerade i en EES-stat och bedriver verksamhet i en annan medlemsstat via en stadigvarande filial eller agentur måste vara stödberättigade, och vidare bör agenturkravet enbart kontrolleras vid utbetalningen av stödet) eller ställa sådana krav på arbetstagare hos utländska företag som tillhandahåller filmproduktionstjänster som strider mot Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG (27) om utstationering av arbetstagare.

(48) Med hänsyn till den europeiska filmsektorns särskilda situation får ordningar för stöd till filmproduktion använda något av följande system: Krav på att upp till 160 % av det stödbelopp som beviljas för produktion av ett visst audiovisuellt verk spenderas i det territorium där stödet beviljas. Beräkning av det stödbelopp som beviljas för produktion av ett visst audiovisuellt verk som en andel av utgifterna för filmproduktion i den beviljande medlemsstaten, vilket vanligtvis är fallet vid stödordningar i form av skatteincitament.

(49) I båda fallen får EES-staterna kräva att produktionsverksamheten på deras territorium uppnår en viss lägsta omfattning för att ett projekt ska vara berättigat till stöd. Denna nivå får dock inte överstiga 50 % av den samlade produktionsbudgeten. Vidare får det territoriella kravet under inga omständigheter överskrida 80 % av den samlade produktionsbudgeten.

5.2 SÄRSKILDA KRITERIER ENLIGT ARTIKEL 61.3 c I EES-AVTALET

(50) Målet med att stödja produktion av europeiska audiovisuella verk och se till att det finns nödvändig infrastruktur för att producera och visa sådana verk är att forma europeiska kulturella identiteter och främja kulturell mångfald. Ändamålet med stödet är således att främja kultur. Sådant stöd kan vara förenligt med EES-avtalet, i enlighet med artikel 61.3 c i EES-avtalet. Företag inom film- och tv-sektorn kan också omfattas av andra typer av stöd som beviljas enligt artikel 61.3 a och c i EES-avtalet (t.ex. regionalstöd, stöd till små och medelstora företag, FoU-stöd, utbildningsstöd och sysselsättningsstöd), under de högsta tillåtna stödnivåerna om flera slags stöd förekommer samtidigt.

(51) I fråga om ordningar för stöd till manusskrivning och utveckling, produktion, distribution och marknadsföring av audiovisuella verk som omfattas av dessa riktlinjer kommer myndigheten att granska följande kriterier rörande det audiovisuella verk som ska få stöd, för att bedöma om ordningen är förenlig artikel 61.3 c i EES-avtalet: 1) Stödet riktas till en kulturprodukt. Varje EES-stat svarar för att innehållet i den produktion som får stöd är kulturellt enligt nationella kriterier, genom en effektiv kontrollprocess som undviker uppenbara fel: antingen genom urval av filmförslag av exempelvis en panel eller person som ansvarar för urvalet, eller i avsaknad av ett sådant urval genom att fastställa en förteckning över kulturkriterier som varje audiovisuellt verk kontrolleras mot. 2) Stödnivån får i princip inte överstiga 50 % av produktionsbudgeten, så att normala kommersiella initiativ stimuleras. Stödnivån för gränsöverskridande produktioner som finansieras av flera EES-stater och involverar producenter från flera EES-stater får uppgå till 60 % av produktionsbudgeten. Smala audiovisuella verk (28) och samproduktioner som involverar länder från OECD:s utvecklingsbiståndskommittés lista (DAC-listan) (29) är undantagna från dessa begränsningar. Filmer vars enda originalversion är på ett officiellt språk i en EES-stat med begränsat territorium eller språkområde eller begränsad befolkning kan i detta sammanhang betraktas som smala audiovisuella verk. 3) I princip finns det ingen gräns för stöd till manusskrivning eller utveckling. Om manuset eller projektet slutligen leder till en film inkluderas dock kostnaderna för manusskrivning och utveckling därefter i produktionsbudgeten och beaktas vid beräkningen av den högsta tillåtna stödnivån för det audiovisuella verket i enlighet med led 2. 4) Kostnaderna för att distribuera och marknadsföra audiovisuella verk som är berättigade till produktionsstöd får understödjas med samma nivå som användes eller kunde ha använts för produktionen. 5) Utöver manusskrivning, utveckling, distribution och marknadsföring tillåts inte stöd till specifika produktionsaktiviteter. Stödet får således inte reserveras för individuella delar i produktionsvärdekedjan. Allt stöd som beviljas för produktion av ett specifikt audiovisuellt verk bör bidra till dess samlade budget. Producenten bör också fritt kunna välja vilka delar av budgeten som ska spenderas i andra EES-stater. Detta ska säkerställa att stödet får neutrala incitamentseffekter. En öronmärkning av stödet till specifika enskilda delar av en filmbudget skulle kunna medföra att stödet ger nationellt företräde åt de sektorer som tillhandahåller de specifika understödda delarna, vilket skulle vara oförenligt med EES-avtalet. 6) EES-staterna bör uppmuntra och stödja producenter att deponera en kopia av understödda filmer hos den filmarvsinstitution som utsetts av det stödgivande organet för bevarande, och för angiven icke-kommersiell användning som överenskommits med rättsinnehavarna enligt reglerna för immateriella rättigheter efter en överenskommen tidsperiod som anges i ett bidragsavtal, och utan att det inverkar på kravet på skälig ersättning för rättsinnehavarna eller på den normala användningen av filmen. 7) Stödet ska tilldelas på ett sätt som är öppet för insyn. EES-staterna ska offentliggöra minst följande på en enda webbplats, eller en webbplats som samlar information från andra webbplatser: den fullständiga texten till den godkända stödordningen och dess genomförandebestämmelser, stödmottagarens namn, namnet på och arten av den aktivitet eller det projekt som får stöd, stödbeloppet och stödnivån som andel av den totala budgeten för den aktivitet eller det projekt som får stöd. Denna information måste läggas ut på nätet efter det att tilldelningsbeslutet har antagits, och informationen måste bevaras under minst tio år och vara tillgänglig för allmänheten utan restriktioner (30).

(52) Modernisering av biografer, inbegripet digitalisering, får stödjas om EES-staterna kan visa att stödet är nödvändigt, proportionellt och relevant. På denna grundval kommer myndigheten att bedöma om ordningen är förenlig med artikel 61.3 c i EES-avtalet.

(53) Vid bedömningen av om den högsta tillåtna stödnivån iakttas ska hänsyn tas till det totala beloppet av offentliga stödåtgärder från berörda EES-stater till den aktivitet eller det projekt som får stöd, oavsett om stödet finansieras genom lokala, regionala eller nationella källor eller genom EU-källor. Belopp som tilldelas direkt genom EU-program, t.ex. Mediaprogrammet, utan att EES-staterna involveras i tilldelningsbeslutet ska emellertid inte anses komma från statliga källor. Sådana belopp ska således inte beaktas vid bedömningen av om de högsta tillåtna stödnivåerna iakttas.

6. LÄMPLIGA ÅTGÄRDER

(54) Som lämpliga åtgärder enligt artikel 62.1 i EES-avtalet föreslår myndigheten att EES-staterna bringar sina befintliga ordningar för filmstöd i överensstämmelse med dessa riktlinjer inom två år efter det att de har offentliggjorts i EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning. EES-staterna bör inom en månad efter offentliggörandet av dessa riktlinjer i EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning bekräfta för myndigheten att de godkänner de föreslagna lämpliga åtgärderna. Om svar uteblir utgår myndigheten från att den berörda EES-staten inte samtycker.

7. TILLÄMPNING

(55) Myndigheten kommer att tillämpa de principer som anges i dessa riktlinjer från och med den 1 april 2014.

(56) Myndigheten kommer att tillämpa dessa riktlinjer på alla anmälda stödåtgärder den har att fatta beslut om efter den 1 april 2014, även om stödet anmälts före den dagen.

(57) Myndigheten kommer att bedöma förenligheten med EES-avtalet för allt stöd som beviljats utan dess godkännande i strid med artikel 1.3 i del I i protokoll 3 till avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol på grundval av a) de här riktlinjerna, om en del av eller hela stödet beviljas efter det att de här riktlinjerna har offentliggjorts i EES-supplementet till Europeiska unionens officiella tidning, b) myndighetens riktlinjer från 2008 i samtliga andra fall.

(1) Dessa riktlinjer motsvarar kommissionens meddelande om statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk (EUT C 332, 15.11.2013, s. 1).

(2) Eftaländerna är fullvärdiga medlemmar i Mediaprogrammet.

(3) PWC, Global Entertainment and Media Outlook 2013–2017, http://www.pwc.com/gx/en/global-entertainment-media-outlook/segment-insights/filmed-entertainment.jhtml

(4) Studie utförd av KEA European Affairs, Multi-Territory Licensing of Audiovisual Works in the European Union, slutrapport till Europeiska kommissionen, GD Informationssamhället och medier, oktober 2010, s. 21, http://www.keanet.eu/docs/mtl%20-%20full%20report%20en.pdf

(5) Norge: besluten nr 32/02/KOL av den 20 februari 2002, nr 169/02/KOL av den 18 september 2002, nr 186/03/KOL av den 29 oktober 2003, nr 179/05/KOL av den 15 juli 2005, nr 342/06/KOL av den 14 november 2006, nr 430/08/KOL av den 2 juli 2008, nr 774/08/KOL av den 10 december 2008, nr 289/09/KOL av den 1 juli 2009 och beslut nr 180/09/KOL av den 31 mars 2009; Island: besluten nr 114/99/KOL av den 4 juni 1999, nr 380/00/KOL av den 18 december 2000, nr 390/06/KOL av den 13 december 2006, nr 255/09/KOL av den 10 juni 2009 och nr 262/12/KOL 4 juli 2012; Liechtenstein: besluten nr 192/00/KOL av den 27 september 2000, nr 267/06/KOL av den 20 september 2006 och nr 395/11/KOL av den 14 december 2011.

(6) Furstendömet Liechtenstein är dock inte part i Unescos konvention om skydd för och främjande av mångfalden av kulturyttringar.

(7) Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om vissa rättsliga aspekter på biofilm och annan audiovisuell produktion (EGT C 43, 16.2.2002, s. 6).

(8) EUT C 123, 30.4.2004, s. 1.

(9) EUT C 134, 16.6.2007, s. 5.

(10) EUT C 31, 7.2.2009, s. 1.

(11) En uppdaterad version av riktlinjerna för statligt stöd finns på myndighetens webbplats: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/. Del VII i riktlinjerna för statligt stöd finns sektorsspecifika regler om statligt stöd till filmer och andra audiovisuella verk (EUT L 105, 21.4.2011, s. 32, och EES-supplementet nr 23, 21.4.2011, s. 1).

(12) I synnerhet domstolens dom av den 10 mars 2005 i mål C-39/04 Laboratoires Fournier, REG 2005, s. I-2057.

(13) Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse (EUT L 379, 28.12.2006, s. 5), införlivad som punkt 1 e a i bilaga XV till EES-avtalet genom gemensamma kommitténs beslut nr 29/2007 (EUT L 209, 9.8.2007, s. 52, och EES-supplementet nr 38, 9.8.2007, s. 34), ikraftträdande 28.4.2007. Förordningen har ersatts av kommissionens förordning (EU) nr 1407/2013 av den 18 december 2013 om tillämpningen av artiklarna 107 och 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på stöd av mindre betydelse (EUT L 352, 24.12.2013, s. 1). Förordningen har ännu inte införlivats i EES-avtalet.

(14) Detta ska inte förväxlas med plattformsöverskridande mediefranchises, uppföljare eller bearbetningar i traditionell mening.

(15) Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), (EUT L 214, 9.8.2008, s. 3), ändrad genom kommissionens förordning (EU) nr 1224/2013 av den 29 november 2013 i fråga om giltighetstid (EUT L 320, 30.11.2013, s. 22), införlivad som punkt 1 j i bilaga XV till EES-avtalet genom gemensamma kommitténs beslut nr 29/2014 (ännu inte offentliggjort i EUT eller EES-supplementet), ikraftträdande 15.2.2014.

(16) I artikel 4.4 i konventionen anges följande definition: ”Kulturella aktiviteter, varor och tjänster: aktiviteter, varor och tjänster vilka […] införlivar eller förmedlar kulturyttringar, oberoende av sitt eventuella handelsvärde. Kulturella aktiviteter kan vara ett mål i sig eller bidra till produktion av kulturella varor och tjänster.”

(17) Domstolens dom av den 5 mars 2009 i mål C-222/07, UTECA, punkterna 27–33.

(18) Domstolens dom av den 13 december 2007 i mål C-250/06, United Pan-Europe Communications Belgium, punkt 43.

(19) Domstolens dom av den 28 oktober 1999 i mål C-6/98, ARD, punkt 50.

(20) Domstolens dom av den 5 mars 2009 i mål C-222/07, UTECA, punkterna 34–36.

(21) Study on the Economic and Cultural Impact, notably on Co-productions, of Territorialisation Clauses of state aid Schemes for Films and Audiovisual Productions från 2008, http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/library/studies/territ/final_rep.pdf.

(22) Domstolens dom av den 5 mars 2009 i mål C-222/07, UTECA, punkt 25.

(23) Antag att en producent spelar in en film med en budget på 10 miljoner euro och ansöker om stöd från en ordning som högst kan erbjuda 1 miljon euro per film. Då är det oproportionellt att utesluta filmen från stödordningen av det skälet att producenten inte räknar med att spendera minst 8 miljoner euro av produktionsbudgeten i det territorium där stöd erbjuds.

(24) Antag att en producent spelar in en film med en budget på 10 miljoner euro och ansöker om stöd från en ordning som högst kan erbjuda 1 miljon euro per film. Producenten kan bara förväntas spendera 1,6 miljoner euro av produktionsbudgeten i det territorium där stöd erbjuds. Om emellertid filmen hade haft en budget på 2 miljoner euro och fått det högsta stödbeloppet skulle producenten haft ett territoriellt utgiftsåtagande på 80 % av produktionsbudgeten.

(25) EUT C 324, 1.12.2010, s. 1.

(26) Medlemsstaterna utser institutioner för bevarande av filmarvet som ska samla in, bevara och göra filmarvet tillgängligt för kultur- och utbildningsändamål.

(27) Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (EGT L 18, 21.1.1997, s. 1), införlivad som punkt 30 i bilaga XVIII till EES-avtalet genom gemensamma kommitténs beslut nr 37/98 (EGT L 310, 19.11.1998, s. 25, och EES-supplementet nr 48, 19.11.1998, s. 260), ikraftträdande 1 maj 1998.

(28) Till exempel kortfilmer, filmer av förstagångsregissörer eller andragångsregissörer, dokumentärer, lågbudgetverk eller verk som på något annat sätt är smala i kommersiellt hänseende. Enligt subsidiaritetsprincipen är det varje EES-stats sak att definiera begreppet smala filmer i enlighet med inhemska förutsättningar.

(29) DAC-listan visar alla länder och territorier som är berättigade att ta emot offentligt utvecklingsbistånd. Dessa länder utgörs av samtliga låginkomst- och medelinkomstländer baserat på bruttonationalinkomst (BNI) per capita enligt av Världsbanken offentliggjorda uppgifter, med undantag av G8-länder, EU-medlemsstater och länder med ett bestämt datum för medlemskap i EU. DAC-listan inkluderar också samtliga minst utvecklade länder enligt FN:s definition. Se http://www.oecd.org/document/45/0,3746,en_2649_34447_2093101_1_1_1_1,00.html. Det bör påpekas att bara Norge och Island är med i DAC och alltså följer DAC:s riktlinjer och referensdokument när de utformar den nationella politiken för utvecklingsbistånd.

(30) Denna information bör uppdateras regelbundet (t.ex. var sjätte månad) och finnas tillgänglig i ett öppet format.