Beslut av Efta:s övervakningsmyndighet

nr 78/00/KOL

av den 12 april 2000

om ändring av riktlinjerna för tillämpningen av EES-avtalets regler för statligt stöd och garantier till offentliga företag inom tillverkningssektorn, samt om ändring för tjugosjunde gången av procedurreglerna och de materiella reglerna inom området för statligt stöd

EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET,

som beaktar avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet(1), särskilt artiklarna 61-63 i detta,

som beaktar avtalet mellan Efta-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol(2), särskilt artikel 24 och artikel 1 i protokoll nr 3 till detta,

som beaktar att Eftas övervakningsmyndighet enligt artikel 24 i övervakningsavtalet skall förverkliga bestämmelserna om statligt stöd i EES-avtalet,

som beaktar att Eftas övervakningsmyndighet enligt artikel 5.2 b i övervakningsavtalet skall utfärda meddelanden eller riktlinjer i frågor som behandlas i EES-avtalet, om det avtalet eller övervakningsavtalet uttryckligen föreskriver det eller om Eftas övervakningsmyndighet anser det nödvändigt,

som påminner om procedurreglerna och de materiella reglerna inom området för statligt stöd(3) som antogs den 19 januari 1994 av Eftas övervakningsmyndighet(4), särskilt bestämmelserna i kapitel 17 (stöd i form av statliga garantier) och punkt 7.2.1 i kapitel 20 (garantier till offentliga företag inom tillverkningssektorn) till detta,

som beaktar Europeiska kommissionens tillkännagivande av den 24 november 1999 till medlemsstaterna om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (EGT C 71, 11.3.2000, s. 14),

som beaktar att detta tillkännagivande också är av betydelse för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

som beaktar att en enhetlig tillämpning av EES-områdets regler för statligt stöd skall säkerställas i hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet,

som beaktar att Eftas övervakningsmyndighet enligt punkt II under rubriken "Allmänt" i slutet av bilaga XV till EES-avtalet efter samråd med Europeiska kommissionen skall anta rättsakter som motsvarar dem som antagits av kommissionen för att upprätthålla lika konkurrensvillkor,

efter att ha samrått med Europeiska kommissionen,

som påminner om att Eftas övervakningsmyndighet samrått med Eftas medlemsstater vid ett multilateralt möte i frågan,

HAR FATTAT DETTA BESLUT:

1. Riktlinjerna för statligt stöd skall ändras genom att nuvarande kapitel 17 och punkt 7.2.1 i kapitel 20 ersätts med innehållet i bilaga I till detta beslut och bildar ett nytt kapitel 17 om statliga garantier.

2. Beslutet, inklusive bilaga I, skall offentliggöras i EES-delen av och EES-supplementet till Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

3. Efta-staterna skall underrättas genom en kopia av beslutet som inbegriper bilaga I.

4. Europeiska kommissionen skall underrättas i enlighet med punkt d i protokoll nr 27 till EES-avtalet genom en kopia av beslutet, inklusive bilaga I.

5. Detta beslut är giltigt på engelska.

Utfärdat i Bryssel den 12 april 2000.

På Eftas övervakningsmyndighets vägnar

Knut Almestad

Ordförande

(1) Nedan kallat EES-avtalet.

(2) Nedan kallat övervakningsavtalet.

(3) Nedan kallade riktlinjerna för statligt stöd.

(4) Som ursprungligen offentliggjordes i EGT L 231 av den 3.9.1994 och i EES-supplement nr 32 till detta med samma datum, senaste ändringen (den 26:e) antogs genom beslut nr 72/00/KOL av den 5 april 2000 (Se sidan 26 i detta nummer av EGT).

BILAGA I

"17. STATLIGA GARANTIER(1)

17.1 Inledning

(1) I detta kapitel beskrivs hur kommissionen behandlar statligt stöd i form av garantier. Garantier är vanligen knutna till lån eller en annan finansiell förpliktelse som en låntagare avtalar med en långivare. Detta kapitel täcker emellertid alla former av garantier oberoende av deras rättsliga grund och den transaktion som omfattas. Garantier kan beviljas som enskilda garantier eller inom garantiordningar. Om det är fråga om stöd, beviljas stödet vanligen till låntagaren. I vissa fall kan stöd emellertid beviljas även till långivaren.

(2) Detta kapitel påverkar inte artikel 125 i EES-avtalet och ingriper således inte i Efta-staternas egendomsordning. Eftas övervakningsmyndighet förhåller sig neutral till offentligt eller privat ägande. Kapitlet tillämpas inte på exportkreditgarantier.

(3) Under 1994 antog Eftas övervakningsmyndighet riktlinjer om statliga garantier(2), i vilka det fastställdes att Eftas övervakningsmyndighet skulle betrakta alla statliga garantier, vare sig de beviljades direkt eller genom finansinstitut, som om de omfattades av artikel 61.1 i EES-avtalet. Enligt dessa riktlinjer skulle Eftas övervakningsmyndighet underrättas om varje plan på att inrätta garantiordningar eller beviljande av garantier utöver en ordning. I de riktlinjer som Eftas övervakningsmyndighet antog 1994 för tillämpningen av reglerna för statligt stöd på offentliga företag inom tillverkningssektorn(3) ingick också garantier.

(4) De erfarenheter som gjorts sedan dess visar att den politik som Eftas övervakningsmyndighet för på detta område behöver ses över. Detta kapitel ersätter nuvarande kapitel 17 om statliga garantier och kapitel 20, punkt 20.7.2.1. Syftet är att för Efta-staterna närmare förklara de principer på vilka övervakningsmyndigheten avser att grunda sin tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet samt protokoll nr 3 i övervakningsavtalet och tillämpningen av dessa på statliga garantier. Eftas övervakningsmyndighet vill på detta sätt göra sin politik på detta område så öppen som möjligt, och därigenom säkerställa att dess beslut är förutsägbara och att lika behandling garanteras.

17.2 Tillämpningsområde för artikel 61.1 i EES-avtalet

17.2.1 Stöd till låntagaren

(1) Vanligtvis är det låntagaren som mottar stöd. Den statliga garantin ger låntagaren möjlighet att få ett lån på finansiella villkor som är bättre än de som normalt kan erhållas på finansmarknaderna. Ofta kan låntagaren genom den statliga garantin få lägre räntesatser eller ställa en lägre säkerhet. Utan en statlig garanti skulle vissa låntagare inte kunna hitta ett finansinstitut som var berett att bevilja ett lån. Statliga garantier kan därför underlätta skapandet av nya verksamheter och göra det möjligt för vissa företag att anskaffa kapital för att utöva ny verksamhet eller helt enkelt för att fortsätta verksamheten istället för att lägga ned eller omstrukturera den, och garantierna kan därmed snedvrida konkurrensen. Statliga garantier omfattas därför generellt av artikel 61.1 i EES-avtalet, om handeln mellan de avtalsslutande parterna påverkas och om ingen marknadsmässig premie betalas.

(2) Fördelen med en statlig garanti är att staten bär den risk som är knuten till garantin. Normalt sett borde staten få ersättning i form av en lämplig premie för att den bär risken. Om staten avstår från en sådan premie, gynnar detta företaget samtidigt som statens medel tas i anspråk. Därmed kan garantin utgöra statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet, även om staten aldrig betalar ut några medel. Stödet beviljas vid den tidpunkt då garantin beviljas, inte då garantin åberopas eller då medel betalas ut enligt villkoren i garantin. Bedömningen av om en garanti utgör statligt stöd eller ej, och hur stort stödbeloppet i så fall är, måste göras vid den tidpunkt då garantin ställs.

(3) Som stöd i form av garantier betraktar Eftas övervakningsmyndighet också de förmånliga finansieringsvillkor som beviljas företag vars rättsliga form utesluter konkurs eller andra insolvensförfaranden eller innebär en uttrycklig statlig garanti eller att staten täcker förluster. Detsamma gäller när en stat förvärvar en andel i ett företag och accepterar obegränsat ansvar i stället för det sedvanliga begränsade ansvaret(4).

(4) Artikel 61.1 i EES-avtalet omfattar stöd som beviljats av Efta-staterna eller genom statliga medel. Därmed kan både garantier som beviljas direkt av staten, dvs. genom centrala, regionala eller lokala myndigheter, och garantier som beviljas av företag som domineras av offentliga myndigheter utgöra statligt stöd.

17.2.2 Stöd till långivaren

(1) Även om stödmottagaren vanligtvis är låntagaren kan det inte uteslutas att även långivaren, under vissa omständigheter, gynnas av stödet. I sådana fall kommer Eftas övervakningsmyndighet naturligtvis att behandla ärendet utifrån dessa förutsättningar.

(2) Om till exempel en statlig garanti beviljas i efterhand för ett lån eller en annan finansiell förpliktelse som redan har ingåtts, utan att villkoren för lånet eller den finansiella förpliktelsen anpassas, eller om ett garanterat lån används för att betala tillbaka ett annat lån utan garanti till samma kreditinstitut, kan det också vara fråga om stöd till långivaren, eftersom lånens säkerhet ökas. Sådant stöd kan gynna långivaren och snedvrida konkurrensen och omfattas generellt av artikel 61.1 i EES-avtalet, om handeln mellan de avtalsslutande parterna påverkas.

17.3 Stödbelopp

(1) Om det är fråga om en enskild statlig garanti, är det garanti- och lånevillkoren (eller villkoren för någon annan finansiell förpliktelse) som skall beaktas vid bedömningen av stödinslaget. Relevanta faktorer är framförallt garantins och lånets varaktighet, garanti- och lånebeloppen, risken för försummelse från låntagarens sida, det pris som låntagaren betalar för garantin, arten av en eventuell säkerhet, hur och när staten skulle kunna anmodas att betala en skuld och vilka metoder staten kan använda för att driva in belopp som låntagaren är skyldig efter det att garantin har åberopats (t.ex. en konkursförklaring).

(2) För lånegarantier kan den kontanta bidragsekvivalenten under ett givet år antingen

- beräknas på samma sätt som bidragsekvivalenten för ett räntesubventionerat lån sedan de inbetalda premierna först har dragits av, varvid räntesubventionen utgörs av skillnaden mellan marknadsräntan och den räntesats som erhållits tack vare den statliga garantin, eller

- beräknas som skillnaden mellan a) summan av utestående garantier multiplicerad med riskfaktorn (sannolikheten för att garantierna behöver infrias) och b) eventuella betalda premier, dvs.: (garantibelopp × riskfaktor) - premie, eller

- beräknas med någon annan objektivt berättigad och allmänt accepterad metod.

I princip bör den första metoden utgöra den normala beräkningsmetoden för enskilda garantier, medan den andra beräkningsmetoden bör användas för garantiordningar.

Riskfaktorn bör bygga på erfarenheterna av betalningsförsummelser i samband med lån som beviljats under liknande omständigheter (sektor, företagets storlek, konjunkturläge). De årliga bidragsekvivalenterna bör diskonteras till nuvärdet med hjälp av referensräntan och sedan läggas ihop så att den sammanlagda bidragsekvivalenten erhålls.

(3) Om det vid den tidpunkt då lånet beviljas finns en stor sannolikhet för att låntagaren inte kommer att betala tillbaka lånet, t.ex. på grund av att låntagaren befinner sig i ekonomiska svårigheter, kan garantins värde vara lika högt som det belopp som den faktiskt täcker.

(4) Om en finansiell förpliktelse täcks helt av en statlig garanti har långivaren inte lika stor anledning att på rätt sätt bedöma, säkra och minimera riskerna i samband med lånetransaktionen, och framförallt att på rätt sätt bedöma låntagarens kreditvärdighet. Garantigivaren gör kanske inte heller alltid en sådan riskbedömning på grund av brist på resurser. Att långivaren saknar incitament att minimera riskerna för att lånet inte skall återbetalas kan leda till att långivarna tecknar lån med större kommersiella risker än normalt och därmed till att andelen högriskgarantier i statens portfölj ökas.

(5) Eftas övervakningsmyndighet anser att den del av lånet som inte täcks av den statliga garantin bör uppgå till åtministone 20 % för att långivaren skall vara motiverad att på rätt sätt bedöma låntagarens kreditvärdighet(5), säkra sina lån och minimera riskerna i samband med transaktionen(6). Eftas övervakningsmyndighet kommer därför att kritiskt granska garantier som täcker hela (eller nästan hela) den finansiella transaktionen.

(6) När det gäller statliga garantiordningar är det möjligt att de exakta omständigheterna i de enskilda fallen inte är kända när garantiordningen skall bedömas. Under sådana omständigheter måste stödinslaget bedömas med utgångspunkt i garantiordningens bestämmelser om bland annat högsta lånebelopp och längsta löptid, vilken typ av företag och projekt som är stödberättigade, vilken säkerhet som krävs av låntagarna, vilken premie som skall betalas och vilka räntesatser låntagarna erhållit.

17.4 Omständigheter som utesluter stöd

(1) En enskild garanti eller en garantiordning från statens sida faller utanför artikel 61.1 i EES-avtalet om det inte är fråga om stöd som gynnar vissa företag eller produktion av vissa varor. I sådana fall krävs inte någon anmälan från medlemsstaten. En garanti utgör inte heller statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet när åtgärden inte påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.

(2) Eftas övervakningsmyndighet anser att en enskild statlig garanti inte utgör statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet om samtliga nedanstående villkor är uppfyllda:

a) Låntagaren har en sund finansiell ställning.

b) Låntagaren skulle i princip kunna få ett lån till marknadsvillkor på finansmarknaderna utan något statligt ingripande.

c) Garantin är knuten till en bestämd finansiell transaktion, avser ett fastställt högsta belopp, täcker inte mer än 80 % av det utestående lånet eller den finansiella förpliktelsen (med undantag för obligationer och liknande instrument) och har en begränsad varaktighet.

d) Låntagaren betalar marknadspris för garantin (som bland annat återspeglar garantibeloppet och garantins varaktighet, den säkerhet som låntagaren ställer, låntagarens finansiella ställning, verksamhetssektor och framtidsutsikter, andelen betalningsförsummelser och andra ekonomiska faktorer).

(3) Eftas övervakningsmyndighet anser att en enskild statlig garanti inte utgör statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet om samtliga nedanstående villkor är uppfyllda:

a) Garantiordningen medger inte att garantier beviljas låntagare som inte har en sund finansiell ställning.

b) Låntagarna skall i princip kunna få ett lån till marknadsvillkor på finansmarknaderna utan något statligt ingripande.

c) Garantierna är knutna till en bestämd finansiell transaktion, avser ett fastställt högsta belopp, täcker inte mer än 80 % av varje utestående lån eller finansiell förpliktelse (med undantag för obligationer och liknande instrument) och har begränsad varaktighet.

d) De villkor som fastställs i garantiordningen bygger på en realistisk riskbedömning, så att de premier som betalas av de stödmottagande företagen med all sannolikhet gör garantiordningen självfinansierande.

e) I garantiordningen anges att de villkor enligt vilka nya garantier kan beviljas och den övergripande finansieringen av garantiordningen skall ses över minst en gång om året.

f) Premierna täcker både de normala risker som är förbundna med beviljandet av garantin och de administrativa kostnaderna för garantiordningen, inklusive en normal räntabilitet på kapitalet i de fall staten tillhandahåller startkapitalet för att ta garantiordningen i bruk.

(4) En underlåtelse att uppfylla något av de villkor som anges i punkterna 17.4.2 och 17.4.3 ovan innebär inte att en garanti eller garantiordning automatiskt betraktas som statligt stöd. Om det finns några som helst tvivel om huruvida en planerad garanti eller garantiordning utgör statligt stöd skall den anmälas.

(5) Under vissa omständigheter kan man planera att utnyttja statliga garantier för att ge företag, särskilt små och medelstora företag, möjlighet att få lån som marknaden inte skulle bevilja. Det kan vara fråga om företag som håller på att starta sin verksamhet, som växer snabbt eller som är små och därför inte kan ställa den säkerhet som krävs för att säkra ett lån eller få en garanti. De kan höra till gruppen högriskföretag (som förväntas bli lönsamma först på lång sikt eller där antalet misslyckanden är särskilt högt). Detta kan till exempel vara fallet med projekt som gäller nya, innovativa produkter eller processer. Eftas övervakningsmyndighet anser inte att statliga garantier som beviljas under sådana omständigheter generellt faller utanför tillämpningsområdet för artikel 61.1 i EES-avtalet. Sådana garantier bör därför anmälas till Eftas övervakningsmyndighet i tillräckligt god tid, på samma sätt som statliga garantier som beviljas under andra omständigheter.

17.5 Förenligheten med EES-avtalets funktion hos statligt stöd i form av garantier

(1) Statliga garantier som omfattas av artikel 61.1 i EES-avtalet skall granskas av Eftas övervakningsmyndighet i syfte att avgöra om de är förenliga med EES-avtalets funktion. Innan förenligheten kan bedömas måste stödmottagaren identifieras. Som anges i avdelning 17.2 kan mottagaren vara antingen låntagaren, långivaren eller båda.

(2) I de flesta fall innehåller garantin stöd till låntagaren (avdelning 17.2.1). Huruvida stödet är förenligt med EES-avtalets funktion bedöms av Eftas övervakningsmyndighet enligt samma regler som tillämpas för andra former av stödåtgärder. De konkreta kriterierna för att bedöma förenligheten finns i de kapitel i riktlinjerna som omfattar branschövergripande stöd, regionalstöd och branschspecifika stöd. Vid granskningen beaktas framför allt stödnivån, utmärkande egenskaper hos stödmottagarna och de mål som eftersträvas.

(3) Eftas övervakningsmyndighet kommer att godkänna garantier endast om deras utnyttjande är underställt särskilda avtalsvillkor, vilka kan sträcka sig så långt som till en obligatorisk konkursförklaring av det stödmottagande företaget eller andra liknande förfaranden. Dessa villkor skall vara avtalade vid Eftas övervakningsmyndighets inledande granskning av den föreslagna garantin enligt de normala förfarandena i artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet, vid den tidpunkt då garantin beviljas. Om en Efta-stat skulle önska utnyttja garantin enligt andra villkor än dem som ursprungligen avtalats vid beviljandet, kommer Eftas övervakningsmyndighet att betrakta utnyttjandet av garantin som ett nytt stöd som skall anmälas enligt artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet.

(4) Om garantin innehåller stöd till långivaren (avdelning 17.2.2) skall det uppmärksammas att sådant stöd i princip kan utgöra driftstöd.

17.6 Följderna av en överträdelse av artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet

(1) Om en Efta-stat inte iakttar skyldigheten om förhandsanmälan och bestämmelsen om genomförandeförbud i artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet, skall stödinslaget i garantin betraktas som olagligt enligt kapitel 6 i dessa riktlinjer. Vad gäller följderna av en överträdelse av artikel 1.3, tredje meningen, i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet bör det skiljas mellan olika situationer. I det följande undersöks först stödmottagarens ställning och därefter ställningen för långivare som inte är stödmottagare.

(2) För det första löper mottagarna av ett stöd som ingår i garantin en risk om ett stöd har beviljats olagligen. Eftas övervakningsmyndighet kan vidta interimistiska åtgärder enligt kapitel 6, avdelning 6.2.1 i dessa riktlinjer, i avvaktan på resultat av granskningen av stödets förenlighet. Om Eftas övervakningsmyndighet efter granskningen finner att det statliga stödet är oförenligt med EES-avtalets funktion, skall det återkrävas från mottagaren enligt kapitel 6, avdelning 6.2.3 i dessa riktlinjer, även om det medför att företaget försätts i konkurs.

(3) Dessutom löper stödmottagarna också en risk på nationell nivå, eftersom det är den nationella domstolens uppgift att tillvarata rättigheter som enskilda åtnjuter som en följd av förbudet i 'stilleståndsklausulen' i den sista meningen i artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet, som har införlivats med Efta-staternas inhemska rättsordningar. Genom att sista meningen i artikel 1.3 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet har införlivats med Efta-staternas inhemska rättsordningar har nationella domstolar givits tillräckliga befogenheter för att kunna se till att 'stilleståndsklausulen' iakttas(7). Nationella domstolar skall bedöma följderna av olagligheten av olagligt stöd som beviljats i strid med procedurreglerna i övervakningsavtalet. Nationella domstolar skall normalt bifalla ett yrkande om återbetalning av det olagliga stödet(8).

(4) För det andra skiljer sig garantierna från andra statliga stödåtgärder, såsom bidrag eller skattebefrielser, genom att staten när den beviljar en garanti även ingår en rättslig förbindelse med långivaren. Det måste därför undersökas om det faktum att ett statligt stöd har beviljats olagligen även får följder för tredje man. När det gäller statliga garantier för lån berörs framförallt de finansinstitut som beviljar lånen. När det gäller garantier för obligationsemissioner som görs för att finansiera företag, utgörs tredje man av de finansinstitut som har hand om emissionen.

(5) Frågan om huruvida stödets olaglighet påverkar den rättsliga förbindelsen mellan staten och tredje man skall bedömas enligt nationell lagstiftning. Nationella domstolar kan behöva pröva om nationell lagstiftning utgör ett hinder för att infria garantiavtalen och Eftas övervakningsmyndighet anser att de vid en sådan bedömning skall beakta överträdelsen av EES-rätten. Långivare kan därför ha ett intresse av att, som en rutinmässig säkerhetsåtgärd, kontrollera att EES-reglerna om statligt stöd har iakttagits när garantier beviljas. Efta-staten bör kunna tillhandahålla det ärendenummer som Eftas övervakningsmyndighet givit ett enskilt ärende eller en garantiordning och så småningom en icke-konfidentiell kopia av övervakningsmyndighetens beslut tillsammans med relevanta hänvisningar till Europeiska gemenskapernas officiella tidning och EES-supplementet till denna. Eftas övervakningsmyndighet kommer för sin del att göra sitt yttersta för att på ett öppet sätt hålla upplysningar om de ärenden och ordningar som den godkänt tillgängliga.

17.7 Rapporter som Efta-staterna skall lägga fram för Eftas övervakningsmyndighet

(1) Eftersom finansmarknaderna kan utvecklas och det är svårt att bedöma värdet av statliga garantier är det särskilt viktigt att de statliga garantiordningar som godkänts av Eftas övervakningsmyndighet granskas fortlöpande enligt artikel 62.1 i EES-avtalet. Utöver de vanliga uppgifterna om utgifter bör de rapporter som årligen skall läggas fram för Eftas övervakningsmyndighet (både för ordningar och enskilda garantier) innehålla uppgifter om de utestående garantiernas totala belopp, det sammanlagda belopp som staten under det föregående året betalat ut till gäldenärer som har försummat betalningarna (med avdrag för eventuella återkrävda medel) och de premier som betalats för statliga garantier under samma år. Dessa uppgifter kommer att vara till hjälp vid beräkningen av andelen betalningsförsummelser och de kommer att användas för att ompröva värdet av framtida garantier samt, vid behov, den premie som skall betalas i framtiden.

(2) Uppgifter som lämnats i ovannämnda rapporter och som inte var kända eller förutsägbara när Eftas övervakningsmyndighet fattade ett tidigare beslut kommer inte att användas som grund för att ändra övervakningsmyndighetens ursprungliga slutsatser angående förekomsten eller omfattningen av stöd i statliga garantiordningar. Eftas övervakningsmyndighet får emellertid använda sådana uppgifter för att föreslå en Efta-stat lämpliga åtgärder enligt artikel 1.1 i protokoll nr 3 till övervakningsavtalet för att ändra en befintlig statlig garantiordning."

(1) Detta kapitel motsvarar innehållet i kommissionens tillkännagivande om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd i form av garantier (EGT C 71, 11.3.2000, s. 14).

(2) Kapitel 17 i riktlinjerna. Kapitel 17 motsvarar följande skrivelser från kommissionen riktade till medlemsstaterna: SG(89) D/4328 av den 5 april 1989 och SG(89) D/12772 av den 12 oktober 1989 (punkterna 11-12 i bilaga XV till EES-avtalet).

(3) Se kapitel 20 i dessa riktlinjer. Garantierna tas upp i punkt 20.7.2 i riktlinjerna.

(4) Se kapitel 20 i dessa riktlinjer, punkerna 20.7.2.2 och 20.7.2.3.

(5) Under förutsättning att företaget ställer samma säkerhet till staten och kreditinstitutet.

(6) Av enkätsvaren om statliga garantier i Efta-staterna framgår att denna princip bara tillämpas i viss utsträckning. Flertalet garantier täcker hela den finansiella transaktionen, vilket innebär att det långivande institutet inte har något eget intresse av att bedöma låntagarens kreditvärdighet på rätt sätt.

(7) Se också kapitel 9A i riktlinjerna (om samarbete mellan nationella domstolar och Eftas övervakningsmyndighet på området för statligt stöd).

(8) Se domstolens dom av den 11 juli 1996 i mål C-39/94, Syndicat Français de l'Express International (SFEI) m.fl. mot La Poste m.fl., REG 1996, s. I-3547.