MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Riktlinjer för statligt stöd för att främja riskfinansieringsinvesteringar

Innehåll

1. Inledning 86

2. Riktlinjernas tillämpningsområde och definitioner 91

2.1 Tillämpningsområdet för dessa riktlinjer 91

2.2 Anmälningspliktigt riskfinansieringsstöd 93

2.3 Definitioner 94

3. Bedömning av riskfinansieringsstödets förenlighet med den inre marknaden 97

3.1 Första villkoret: stödet underlättar utvecklingen av en ekonomisk verksamhet 98

3.1.1 Identifiering av den understödda ekonomiska verksamheten 98

3.1.2 Stimulanseffekt 98

3.2 Andra villkoret: undvikande av negativa effekter på handelsvillkoren i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset 99

3.2.1 Grundläggande inslag i den förhandsbedömning som den berörda medlemsstaten ska lämna till kommissionen 99

3.2.2 Behov av statligt ingripande 101

3.2.2.1 Åtgärder riktade till de kategorier av företag som inte omfattas av tillämpningsområdet för den allmänna gruppundantagsförordningen 102

a) Små midcap-bolag 102

b) Innovativa midcap-bolag 102

c) Små och medelstora företag som erhåller den ursprungliga riskfinansieringsinvesteringen medan de har varit verksamma på någon marknad under en längre tid än den stödberättigande period som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen. 103

d) Nystartade företag och små och medelstora företag som kräver ett riskfinansieringsbelopp som överstiger taket i den allmänna gruppundantagsförordningen. 103

e) Alternativa handelsplattformar som inte uppfyller villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen 103

3.2.2.2 Åtgärder som är utformade enligt parametrar som inte överensstämmer med den allmänna gruppundantagsförordningen 104

a) Finansieringsinstrument med ett lägre deltagande från oberoende privata investerare än tröskelvärdena i den allmänna gruppundantagsförordningen. 104

b) Finansieringsinstrument som är utformade enligt parametrar som överskrider taken i den allmänna gruppundantagsförordningen. 104

c) Andra finansieringsinstrument än garantier där investerare, finansiella intermediärer och deras förvaltare väljs ut genom att förlustskydd prioriteras framför asymmetrisk vinstdelning. 105

d) Skatteincitament för företagsinvesterare, inklusive finansiella intermediärer eller deras förvaltare som agerar som saminvesterare 105

3.2.3 Stödåtgärdens lämplighet 105

3.2.3.1 Lämplighet jämfört med andra strategiska instrument och andra stödinstrument 106

3.2.3.2 Villkor för att avgöra finansieringsinstrumentens lämplighet 106

a) Kapitalinvesteringar 108

b) Finansierade skuldinstrument: lån 109

c) Ofinansierade skuldinstrument: Garantier 109

3.2.3.3 Villkor för att avgöra skatteincitamentens lämplighet 110

3.2.3.4 Villkor för åtgärder till stöd för alternativa handelsplattformar 110

3.2.4 Stödets proportionalitet 111

3.2.4.1 Villkor för finansiella instrument 111

3.2.4.2 Villkor för skatteincitament 112

3.2.4.3 Villkor för alternativa handelsplattformar 113

3.2.4.4 Kumulering 113

3.2.5 Undvikande av otillbörliga negativa effekter av riskfinansieringsstöd på konkurrens och handel 113

3.2.5.1 Positiva effekter som ska beaktas 113

3.2.5.2 Negativa effekter som ska beaktas 114

3.2.5.3 Avvägning mellan stödets positiva och negativa effekter 116

3.2.6 Överblickbarhet 116

4. Utvärdering 117

5. Slutbestämmelser 118

5.1 Tillämplighet 118

5.2 Lämpliga åtgärder 119

5.3 Rapportering och övervakning 119

5.4 Ändring 119

1. INLEDNING

1. Enligt artikel 107.3 c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt kan stöd som är utformat för att underlätta utvecklingen av vissa näringsverksamheter anses vara förenligt med den inre marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Kommissionen har historiskt sett erkänt vikten av marknaden för riskfinansiering för medlemsstaternas ekonomier och behovet av att förbättra tillgången till riskfinansiering för små och medelstora företag, små medelstora börsnoterade företag (midcap-bolag) och innovativa midcap-bolag ( 1 ) , samt det efterföljande behovet av ett antal riktlinjer för att säkerställa ett konsekvent tillvägagångssätt vid bedömningen av stödåtgärder för riskfinansiering. I samma anda antog kommissionen 2006 års riskkapitalriktlinjer ( 2 ) , som senare ersattes av 2014 års riktlinjer för riskfinansiering ( 3 ) som en del av moderniseringspaketet för statligt stöd ( 4 ) . 2014 års riktlinjer för riskfinansiering upphör att gälla i slutet av 2021. Medlemsstaterna kan dock fortsätta att se ett behov av att tillhandahålla riskfinansieringsstöd, och vägledning om hur riskfinansiering ska stödjas i full överensstämmelse med reglerna för statligt stöd är fortfarande nödvändig.

2. I detta sammanhang utgör små och medelstora företag ryggraden i medlemsstaternas ekonomier, både när det gäller sysselsättning och ekonomisk dynamik och tillväxt, och är därför också centrala för unionens ekonomiska utveckling och resiliens generellt. Såsom konstateras i strategin för små och medelstora företag för ett hållbart och digitalt Europa ( 5 ) sysselsätter unionens 25 miljoner små och medelstora företag omkring 100 miljoner personer, står för mer än hälften av unionens bruttonationalprodukt (BNP) och spelar en viktig roll för att skapa mervärde i alla sektorer av ekonomin. De skapar innovativa lösningar för hantering av utmaningar som klimatförändringar, ineffektiv resursanvändning och förlust av social sammanhållning, och de bidrar till att sprida dessa innovationer till stöd för den gröna och digitala omställningen och till stärkande av unionens resiliens och tekniska suveränitet. Små och medelstora företag behöver dock finansiering för att kunna växa och frigöra sin fulla potential. Detta gäller särskilt innovationsorienterade högteknologiska sektorer med hög risk. Därför är en effektiv riskfinansieringsmarknad för små och medelstora företag avgörande för att driftiga företag ska kunna få tillgång till den finansiering som krävs i varje utvecklingsfas.

3. asymmetrisk information : Nystartade företag och små och medelstora företag kan ofta inte, särskilt inte när de är nystartade eller verksamma inom nya sektorer eller högteknologiska sektorer, dokumentera för investerare och banker att de är kreditvärdiga eller att deras affärsplaner är sunda. Under sådana omständigheter kan det hända att kostnaderna för den typ av aktiv granskning och undersökning som investerare utför vid beviljande av finansiering till större eller mer etablerade företag är för höga i förhållande till investeringens värde i samband med transaktioner som involverar små och medelstora företag och nystartade företag. Därför kan nystartade företag och små och medelstora företag, oberoende av kvaliteten på deras projekt, deras tillväxtpotential och innovativiteten i deras teknik, sannolikt inte få tillgång till den finansiering de behöver, så länge de saknar dokumenterade resultat och inte kan ställa tillräckliga säkerheter. Detta problem kan vara särskilt uttalat när det gäller investeringar i innovativ grön, högteknologisk, digital eller flyg- och rymdbaserad teknik eller i sociala innovationer som drivs av sociala entreprenörer Trots sina tillväxtutsikter har nystartade företag och små och medelstora företag ofta svårt att få tillgång till finansiering, särskilt under de tidiga utvecklingsfaserna ( 6 ) och när de behöver ytterligare finansiering för att kunna expandera. Grunden för dessa svårigheter är ett problem som handlar om: Nystartade företag och små och medelstora företag kan ofta inte, särskilt inte när de är nystartade eller verksamma inom nya sektorer eller högteknologiska sektorer, dokumentera för investerare och banker att de är kreditvärdiga eller att deras affärsplaner är sunda. Under sådana omständigheter kan det hända att kostnaderna för den typ av aktiv granskning och undersökning som investerare utför vid beviljande av finansiering till större eller mer etablerade företag är för höga i förhållande till investeringens värde i samband med transaktioner som involverar små och medelstora företag och nystartade företag. Därför kan nystartade företag och små och medelstora företag, oberoende av kvaliteten på deras projekt, deras tillväxtpotential och innovativiteten i deras teknik, sannolikt inte få tillgång till den finansiering de behöver, så länge de saknar dokumenterade resultat och inte kan ställa tillräckliga säkerheter. Detta problem kan vara särskilt uttalat när det gäller investeringar i innovativ grön, högteknologisk, digital eller flyg- och rymdbaserad teknik eller i sociala innovationer som drivs av sociala entreprenörer ( 7 ) . Till följd av denna asymmetriska information kan marknader för finansiering av företag misslyckas med att tillhandahålla det kapital eller den skuldfinansiering som nystartade företag och små och medelstora företag med hög innovationspotential och goda tillväxtutsikter behöver, vilket leder till ett bestående misslyckande på kapitalmarknaden som innebär att utbudet inte motsvarar efterfrågan till ett för båda parter godtagbart pris, vilket i sin tur påverkar tillväxten negativt för små och medelstora företag och undergräver den inre marknadens produktivitetsökning och unionsekonomins övergripande resiliens. Under vissa omständigheter råkar små midcap-bolag och innovativa midcap-bolag ut för samma marknadsmisslyckande.

4. Om ett företag inte får tillgång till finansiering kan konsekvenserna gå långt utöver den enskilda enheten, vilket främst beror på externa tillväxtfaktorer. Inom många framgångsrika sektorer sker en produktivitetstillväxt inte därför att företagen på den aktuella marknaden ökar sin produktivitet, utan därför att mer effektiva och tekniskt avancerade företag växer på bekostnad av de företag som är mindre effektiva (eller har föråldrade produkter). Dessutom gynnas de berörda ekonomiska sektorerna och ekonomin som helhet av positiva externa tillväxteffekter som hänger samman med ackumuleringen av kunskap hos företag (organisationskapital) eller arbetstagare (humankapital) samt av införandet av nya varor i form av överskott till konsumenter och/eller företag. I den mån dessa processer störs av att potentiellt framgångsrika företag kanske inte kan få tillgång till finansiering, kommer det sannolikt att leda till negativa konsekvenser för produktivitetstillväxten sett i ett större perspektiv. Tillväxten kan därför stimuleras av att en bredare bas av företag ges möjlighet att komma in på marknaden och expandera genom att onödiga hinder för finansiering undanröjs.

5. Därför kan förekomsten av ett finansieringsunderskott som påverkar nystartade företag, små och medelstora företag, små midcap-bolag och innovativa midcap-bolag motivera att medlemsstaterna inför offentliga stödåtgärder för att underlätta utvecklingen av riskfinansiering på sina hemmamarknader. Lämpligt riktat statligt stöd för att stödja tillhandahållandet av riskfinansiering kan vara ett effektivt sätt att lindra det konstaterade marknadsmisslyckandet eller något annat relevant hinder för tillgången till finansiering och för att mobilisera privata resurser. I den nuvarande situationen kan medlemsstaterna också använda det för att främja en återhämtning från den ekonomiska kris som covid-19-pandemin orsakat

6. Förutom att en förbättrad tillgång till finansiering är oumbärlig för medlemsstaternas inhemska ekonomier kan den bidra positivt till vissa av unionens centrala politiska mål. Tillgång till finansiering är ett kraftfullt verktyg för att stödja den gröna given ( 8 ) och göra Europa rustat för den digitala tidsåldern ( 9 ) , samt för att säkerställa en återhämtning från den ekonomiska kris som orsakats av covid-19-pandemin och bygga en union som är mer motståndskraftig också mot framtida kriser.

7. Den gröna omställningen är ett av unionens viktigaste mål. Enligt de senaste prognoserna ( 10 ) kan det komma att krävas ytterligare investeringar på högst 417 miljarder euro per år för att uppnå de nuvarande klimat- och energimålen för 2030, en utmaning där det avgörande är att mobilisera betydande privata investeringar. Om hållbar finansiering ska kunan främjas, krävs rätt signaler för att styra finansiella flöden och kapitalflöden till gröna investeringar. I detta syfte lanserade kommissionen 2018 planen för hållbar finansiering ( 11 ) , som nyligen följdes av ett nytt paket för hållbar finansiering ( 12 ) . Ett sätt att främja grön finansiering är att förbättra redovisningen av klimat- och miljödata så att investerarna är fullt informerade om hållbarheten i sina investeringar. I detta sammanhang har ett viktigt steg varit antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2020/852 ( 13 ) , som klassificerar miljömässigt hållbara verksamheter (vanligen kallad EU:s taxonomi).

8. Vad gäller den digitala omställningen, understryks i 2030 års meddelande om den digitala kompassen ( 14 ) behovet av att främja unionens utveckling av kritisk digital teknik på ett sätt som främjar dess produktivitetstillväxt och ekonomiska utveckling i full överensstämmelse med dess samhälleliga värderingar och mål. Medlemsstaternas nationella utgifter är avgörande för att möjliggöra en massiv ökning av investeringarna, tillsammans med relevanta unionsmedel och privata investeringar, för att uppnå det målet.

9. När det gäller den kris som orsakats av covid-19-pandemin, är återhämtning en brådskande prioritering med hjälp av dynamiken för att göra framsteg med den digitala och gröna omställningen, vilket kommer att göra ekonomin mer motståndskraftig och konkurrenskraftig. Faciliteten för återhämtning och resiliens ( 15 ) är den första och viktigaste delen av EU:s återhämtningspaket som antogs som svar på krisen. Genom denna görs 672,5 miljarder euro tillgängliga för medlemsstaterna i form av lån och bidrag i form av ekonomiskt stöd under de avgörande första åren av återhämtningen, dock först efter godkännande av deras utkast till planer för återhämtning och resiliens. I detta sammanhang har kommissionen identifierat flaggskeppsområden ( 16 ) som den uppmanar medlemsstaterna att ta med i sina planer för återhämtning och resiliens med tanke på områdenas relevans i de olika medlemsstaterna, de mycket stora investeringar som krävs samt potentialen att skapa sysselsättning och tillväxt och dra nytta av den gröna och digitala omställningen.

10. Som understrukits i den uppdaterade industristrategin ( 17 ) måste unionen dessutom dra lärdom av covid-19-pandemin och dess inverkan på de globala värdekedjorna. Att förbättra den inre marknadens resiliens och hantera strategiskt beroende, samtidigt som man värnar om en öppen, konkurrenskraftig och handelsbaserad EU-ekonomi, är kärnan i dessa insatser.

11. Med hänsyn till betydelsen av faktisk tillgång till finansiering för unionens centrala mål är det nödvändigt att ytterligare intensifiera det arbete som med utgångspunkt i unionens politik tar sikte på att förbättra sådan tillgång. Bland de konkreta resultat som uppnåtts kan nämnas kapitalmarknadsunionen och användningen av unionens budget.

12. I detta avseende antog kommissionen den första handlingsplanen för kapitalmarknadsunionen ( 18 ) 2015 för att mobilisera kapital i unionen och kanalisera det till alla företag. Ett av huvudmålen var att förbättra små och medelstora företags tillgång till finansiering, särskilt till annan finansiering än bankfinansiering. Sedan dess har unionen gjort betydande framsteg och i stort sett uppnått de resultat som gäller de enskilda åtgärder som aviserades i handlingsplanen för kapitalmarknadsunionen från 2015 och i halvtidsöversynen 2017. Många av dessa åtgärder syftade till att förbättra tillgången till finansiering för alla företag oavsett storlek eller ålder, men vissa av dem syftade i stor utsträckning till att underlätta tillträdet till kapitalmarknaderna särskilt för små och medelstora företag och små midcap-bolag ( 19 ) . En ny handlingsplan för kapitalmarknadsunionen ( 20 ) lanserades 2020 för att fördjupa unionens kapitalmarknadsunion under de kommande åren i syfte att fortsätta att utveckla kapitalmarknaderna och säkerställa tillgång till marknadsfinansiering, särskilt för små och medelstora företag. I detta sammanhang har kommissionen i enlighet med artikel 33.9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU ( 21 ) också inrättat en teknisk expertgrupp för små och medelstora företag som fått i uppdrag att bedöma hindren för små och medelstora företag att utnyttja offentliga marknader.

13. Med tanke på vikten av att förbättra små och medelstora företags tillgång till finansiering kompletterar kommissionen unionens lagstiftning och politiska åtgärder med unionens budget, i syfte att åtgärda strukturella marknadsmisslyckanden som begränsar de nystartade företagens och de små och medelstora företagens tillväxt. I detta syfte främjades användningen av finansieringsinstrument ( 22 ) inom ramen för den fleråriga budgetramen för 2014–2020. I synnerhet unionens finansieringsprogram som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1287/2013 (Företagens konkurrenskraft och små och medelstora företag (Cosme)) ( 23 ) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1291/2013 ( 24 ) (Horisont 2020) bidrog till att förbättra användningen av offentliga medel genom riskdelningsmekanismer som gynnar små och medelstora företag i start-, tillväxt- eller övergångsfasen, samt även små midcap-bolag och innovativa midcap-bolag, med särskild betoning på åtgärder som är utformade för att tillhandahålla sammanhängande stöd hela vägen från innovation till marknad, även i samband med det kommersiella genomförandet av resultat av forskning och utveckling (FoU) ( 25 ) . Dessutom har Europeiska innovationsrådet (EIC) stött uppstartsföretag och små och medelstora företag alltsedan 2018 inom ramen för Horisont 2020-programmet, och kommer att fortsätta att göra detta, samt att stödja små midcap-bolag, inom ramen för unionens program för finansiering av forskning och innovation, Horisont Europa ( 26 ) , i syfte att förbättra resultaten på unionens riskkapitalmarknad. Lanseringen av European Scale-up Action for Risk Capital (Escalar) ( 27 ) , som är ett pilotprogram av kommissionen och Europeiska investeringsfonden (EIF), samt arbetet med att inrätta en offentlig-privat fond ( 28 ) för att bidra till finansieringen av börsintroduktionen av små och medelstora företag, visar den vikt som fästs vid att underlätta nystartade företags och små och medelstora företags tillväxt samt vid behovet av att ytterligare komplettera de befintliga offentliga stödåtgärderna i alla finansieringsskeden. Som ett led i ISEP-initiativet (InnovFin Space Equity Pilot) aktiverade EIF också en ”fondandelsfond” under 2020, genom vilken fyra privata riskkapitalinvesterare har åtagit sig att öka kapitalinvesteringarna i europeiska flyg-, rymd- och försvarsföretag. Denna modell eftersträvas ytterligare genom Cassini-initiativet och särskilt dess planerade tillväxtfond. ( 29 ) Dessutom har unionens sammanhållningspolitik sedan början av 2000 i allt högre grad bidragit till finansieringen av små och medelstora företag, bland annat genom tillhandahållande av riskkapital, och uppgick till 10 miljarder euro i stöd i slutet av 2013 och ytterligare 15 miljarder euro i åtaganden från 23 medlemsstater i slutet av 2020. Finansieringsinstrument inom sammanhållningspolitiken gav stöd till omkring 365 000 små och medelstora företag i hela EU enbart under 2020. Slutligen har det nya InvestEU-programmet ( 30 ) , som kommer att sammanföra 14 olika finansieringsinstrument som för närvarande finns tillgängliga för att stödja investeringar i unionen samt medel från delad förvaltning till medlemsstatskomponenten, en särskild del avsedd för finansiering av små företag, medan InvestEU:s tre andra delar också kan finansiera små och medelstora företag inom sitt tillämpningsområde.

14. Både kommissionens erfarenheter på området riskfinansieringsstöd (enligt 2014 års riktlinjer för riskfinansiering och den allmänna gruppundantagsförordningen ( 31 ) ) och ovannämnda initiativ (se punkterna 12 och 13) på unionsnivå som syftar till att förbättra tillgången till finansiering, visar att tillgången till finansiering fortsätter att vara en prioritering för både unionen och dess medlemsstater. Mot denna bakgrund är det därför avgörande att kommissionen fortsätter att ge medlemsstaterna vägledning om hur den kommer att bedöma huruvida riskfinansieringsåtgärderna är förenliga med den inre marknaden. Detta framgår också av den utvärdering av 2014 års riktlinjer för riskfinansiering som genomfördes 2019 och 2020, den så kallade kontrollen av ändamålsenligheten ( 32 ) . Resultaten av kontrollen av ändamålsenligheten visar att riktlinjerna för riskfinansiering i regel fortfarande är relevanta och ändamålsenliga. Det är dock nödvändigt att ytterligare förtydliga och förenkla reglerna. Dessa reviderade riktlinjer för riskfinansiering kommer att underlätta medlemsstaternas användning av lämpligt riktat statligt stöd för riskfinansiering, med beaktande av det positiva bidraget från sådant stöd till kommissionens prioriteringar enligt ovan (se punkterna 6–9), utöver de positiva effekterna av stödet när det gäller att säkerställa tillgång till finansiering.

15. Efter antagandet 2016 av tillkännagivandet om begreppet stöd ( 33 ) och särskilt med beaktande av avsnitt 4.2 i detta ( 34 ) , fokuserar dessa riktlinjer inte längre på huruvida en offentlig stödåtgärd utgör statligt stöd, utan på de villkor enligt vilka en statlig stödåtgärd kan anses vara förenlig med den inre marknaden.

16. Av dessa skäl har kommissionen beslutat att göra vissa ändringar i 2014 års riktlinjer för riskfinansiering, förtydliga reglerna och förenkla administrationen för att underlätta användningen av statligt stöd till stöd för riskfinansiering.

2. RIKTLINJERNAS TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER

2.1 Tillämpningsområdet för dessa riktlinjer

17. Kommissionen tillämpar principerna i dessa riktlinjer på riskfinansieringsåtgärder som inte uppfyller samtliga villkor i avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen (stöd för tillgången till finansiering för små och medelstora företag). Den berörda medlemsstaten ska underrätta kommissionen om dessa åtgärder (se avsnitt 2.2) i enlighet med artikel 108.3 i fördraget, varpå kommissionen utför en omfattande bedömning av åtgärdens förenlighet i enlighet med avsnitt 3 i dessa riktlinjer.

18. Medlemsstaterna kan dock välja att utforma riskfinansieringsåtgärderna på ett sådant sätt att de inte medför statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget, exempelvis därför att de uppfyller kriteriet om en marknadsekonomisk aktör ( 35 ) eller därför att de uppfyller villkoren i den tillämpliga förordningen om stöd av mindre betydelse ( 36 ) . Sådana fall behöver inte anmälas till kommissionen.

19. I dessa riktlinjer behandlas inte frågan om huruvida statliga stödåtgärder som uppfyller kriterierna i andra riktlinjer, rambestämmelser eller förordningar för statligt stöd är förenliga med den inre marknaden. Kommissionen uppmärksammar särskilt behovet av inte låta dessa riktlinjer användas för att uppnå mål som i första hand ska uppnås genom andra rambestämmelser, riktlinjer och förordningar på området statligt stöd.

20. Dessa riktlinjer påverkar inte bedömningen enligt reglerna om statligt stöd av andra typer av finansieringsinstrument än de som omfattas av dem, t.ex. instrument för värdepapperisering av befintliga lån.

21. Kommissionen kommer endast att tillämpa de principer som anges i dessa riktlinjer på stödordningar för riskfinansiering. De kommer inte att tillämpas på tillfälliga åtgärder för att tillhandahålla riskfinansieringsstöd till enskilda företag, förutom i fråga om åtgärder som syftar till att stödja en viss alternativ handelsplattform.

22. Det är viktigt att komma ihåg att riskfinansieringsåtgärder måste vidtas av finansiella intermediärer eller alternativa handelsplattformar, utom när det gäller skattelättnader för direkta investeringar i stödberättigade företag. Därför omfattas en åtgärd, genom vilken medlemsstaten eller ett offentligt organ gör direkta investeringar i företag utan deltagande av sådana finansiella intermediärer, inte av reglerna om statligt riskfinansieringsstöd i den allmänna gruppundantagsförordningen eller dessa riktlinjer.

23. Mot bakgrund av att stora företag har mer etablerade resultat och högre säkerhet anser kommissionen att de i regel inte har samma svårigheter att få tillgång till finansiering som nystartade företag och små och medelstora företag, och därför bör stöd till sådana företag inte omfattas av dessa riktlinjer. I undantagsfall kan en riskfinansieringsåtgärd till förmån för stora företag anses vara förenlig på grundval av dessa riktlinjer om den är inriktad på små midcap-bolag, i enlighet med avsnitt 3.2.2.1 a, eller innovativa midcap-bolag som bedriver forskning och utveckling (FoU) och innovationsprojekt i enlighet med avsnitt 3.2.2.1 b.

24. Kommissionen kommer inte att tillämpa principerna i dessa riktlinjer på riskfinansieringsstöd till företag som är upptagna i den officiella förteckningen över en reglerad marknad, eftersom det faktum att de är noterade på en reglerad marknad visar deras förmåga att locka till sig privat finansiering.

25. Riskfinansieringsstöd utan deltagande från oberoende privata investerare kommer inte att anse vara förenligt med den inre marknaden enligt dessa riktlinjer. I sådana fall bör medlemsstaten överväga alternativa strategier som kan vara lämpligare för att uppnå samma mål och resultat, till exempel regionalt investeringsstöd eller startstöd som är tillåtet enligt den allmänna gruppundantagsförordningen.

26. Riskfinansieringsåtgärder som innebär att de oberoende privata investerarna inte tar någon större risk eller att hela vinsterna går till privata investerare kommer, på grundval av dessa riktlinjer, inte att anses vara förenliga med den inre marknaden. Enligt dessa riktlinjer är delning av risker och avkastning ett nödvändigt villkor för att begränsa den finansiella exponeringen för och säkerställa en rimlig avkastning till staten.

27. Med undantag för riskfinansieringsstöd i form av ersättningskapital på de villkor som anges i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen får riskfinansieringsstöd som omfattas av dessa riktlinjer inte användas för att stödja uppköp.

28. Riskfinansieringsstöd kommer inte att anses vara förenligt med den inre marknaden enligt dessa riktlinjer om det beviljas till någon av följande typer av företag: a) Företag i svårigheter enligt definitionen i riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av icke-finansiella företag i svårigheter (37). Vid tillämpningen av dessa riktlinjer kommer dock små och medelstora företag som har varit verksamma på någon marknad under högst den stödberättigandeperiod som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen och som uppfyller kraven för riskfinansieringsinvesteringar efter en due diligence-granskning av den utvalda finansiella intermediären inte att betraktas som företag i svårigheter, såvida dessa inte är föremål för insolvensförfaranden eller uppfyller kriterierna i nationell lagstiftning för att bli föremål för ett kollektivt insolvensförfarande på begäran av sina borgenärer. b) Företag som är föremål för ett utestående betalningskrav till följd av ett tidigare kommissionsbeslut om att ett stöd som beviljats av samma medlemsstat är olagligt och oförenligt med den inre marknaden.

29. Kommissionen kommer inte att tillämpa principerna i dessa riktlinjer på stöd till exportrelaterad verksamhet till tredjeländer eller medlemsstater, dvs. stöd som är direkt knutet till exporterade volymer, till inrättande och drift av ett distributionsnät eller till andra löpande kostnader i samband med exportverksamheten, och stöd som gynnar användning av inhemska varor i stället för importerade.

30. Riskfinansieringsåtgärder inbegriper ofta komplexa strukturer med en grupp av ekonomiska aktörer (investerarna) som stimuleras att erbjuda en annan grupp av aktörer (de stödberättigade företagen) riskfinansiering. Beroende på åtgärdens utformning, och även om myndigheternas avsikt endast varit att gynna den senare gruppen, kan resultatet bli att företag i endera eller bägge grupperna blir mottagare av statligt stöd. Riskfinansieringsåtgärder inbegriper dessutom vanligtvis en eller flera finansiella intermediärer vars status kan skilja sig från den status som investerarna och de företag som är slutliga mottagare av investeringarna har. I sådana fall måste man också överväga om den finansiella intermediären kan betraktas som mottagare av statligt stöd. Allt stöd till den finansiella intermediären bör begränsas genom att fördelen överförs till de slutliga stödmottagarna i enlighet med dessa riktlinjer. Det faktum att finansiella intermediärer kan öka sina tillgångar och deras förvaltare kan öka sin omsättning tack vare sina provisioner anses endast utgöra en sekundär ekonomisk effekt av stödåtgärden och inte en fördel som stödet ger de finansiella intermediärerna eller förvaltarna. Om riskfinansieringsåtgärden är utformad på ett sådant sätt att den kanaliserar de sekundära effekterna till identifierbara finansiella intermediärer eller till identifierbara grupper av finansiella intermediärer, kommer dessa finansiella intermediärer emellertid att anses få en indirekt fördel.

2.2 Anmälningspliktigt riskfinansieringsstöd

31. Medlemsstaterna ska i enlighet med artikel 108.3 i fördraget anmäla riskfinansieringsåtgärder som utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget (särskilt åtgärder som inte är förenliga med kriteriet om en marknadsekonomisk aktör ( 38 ) och som inte omfattas av tillämpningsområdet för förordningarna om stöd av mindre betydelse ( 39 ) ) och ii) inte uppfyller alla villkor i avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen (Stöd till små och medelstora företags tillgång till finansiering). Kommissionen bedömer åtgärdernas förenlighet med den inre marknaden enligt artikel 107.3 c i fördraget. Dessa riktlinjer är i första hand inriktade på de riskfinansieringsåtgärder som mest sannolikt kommer anses vara förenliga enligt artikel 107.3 c i fördraget, förutsatt att de uppfyller flera villkor som förklaras mer ingående i avsnitt 3 längre ned. Sådana åtgärder kan delas in i två kategorier.

32. Den första kategorin omfattar riskfinansieringsåtgärder riktade till företag som inte uppfyller alla de villkor för stödberättigande som fastställs för riskfinansieringsstöd i avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen. Denna kategori omfattar särskilt åtgärder med inriktning på följande företag: a) Små midcap-bolag. b) Innovativa midcap-bolag. c) Små och medelstora företag som erhåller den ursprungliga riskfinansieringsinvesteringen medan de har varit verksamma på någon marknad under en längre tid än den stödberättigandeperiod som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen. d) Nystartade företag och små och medelstora företag som kräver ett sammanlagt riskfinansieringsbelopp som överstiger det tak som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen. e) Alternativa handelsplattformar som inte uppfyller villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen.

33. Den andra kategorin består av åtgärder som är utformade enligt andra parametrar än de som anges i avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen. Denna kategori omfattar särskilt följande fall: a) Finansieringsinstrument med ett lägre deltagande från oberoende privata investerare än tröskelvärdena i den allmänna gruppundantagsförordningen. b) Finansieringsinstrument som är utformade enligt parametrar som överskrider taken i den allmänna gruppundantagsförordningen. c) Andra finansieringsinstrument än garantier när finansiella intermediärer, investerare eller fondförvaltare väljs ut genom att skydd mot potentiella förluster (skydd mot förlustrisk) prioriteras framför prioriterad avkastning från vinster (incitament för värdeökning). d) Skatteincitament för företagsinvesterare, inklusive finansiella intermediärer eller deras förvaltare som agerar som saminvesterare.

34. Om inget annat anges i dessa riktlinjer, kommer alla förenlighetsvillkor som är tillämpliga på riskfinansieringsstöd enligt avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen att vägleda kommissionens bedömning av kategorierna av anmälningspliktiga åtgärder.

2.3 Definitioner

35. I dessa riktlinjer gäller följande definitioner: 1) alternativ handelsplattform: multilateral handelsplattform enligt definitionen i artikel 4.1.22 i direktiv 2014/65/EU, där minst hälften av de finansieringsinstrument som tas upp till handel ges ut av små och medelstora företag. 2) uppköp: köp av åtminstone en kontrollerande andel av ett företags aktiekapital från de nuvarande aktieägarna, i syfte att ta över företagets tillgångar och verksamhet. 3) skydd för förlustrisk: en minskad exponering för förluster i händelse av att den underliggande transaktionen underpresterar jämfört med de offentliga investerarna. 4) stödberättigade företag: nystartade företag, små och medelstora företag, små midcap-bolag och innovativa midcap-bolag. 5) enhet som anförtrotts uppdraget: Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden, en internationell finansieringsinstitution där en medlemsstat är aktieägare eller ett finansinstitut som etablerats i en medlemsstat med syftet att främja allmänintresset under en myndighets kontroll, ett offentligrättsligt organ eller ett privaträttsligt organ med ett offentligt uppdrag: Den enhet som anförtrotts uppdraget kan väljas eller utses direkt i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/24/EU (40) eller artikel 38.4 b iii i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (41) eller artikel 59.3 c i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1060 (42). 6) kapitalinvestering: tillhandahållande av kapital till ett företag som investeras direkt eller indirekt i utbyte mot ägande av en motsvarande aktieandel i det företaget. 7) utvärderingsplan: ett dokument som avser en eller flera stödordningar och som åtminstone innehåller följande delar: a) De mål som ska utvärderas. b) Utvärderingsfrågorna. c) Resultatindikatorerna. d) Den tilltänkta utvärderingsmetoden. e) Datainsamlingskraven. f) Föreslagen tidsram för utvärderingen, inbegripet datum för inlämnande av interimsrapporten och den slutliga utvärderingsrapporten. g) En beskrivning av det oberoende organ som kommer att genomföra utvärderingen eller de kriterier som kommer att användas vid urvalet. h) Formerna för att göra utvärderingen tillgänglig för allmänheten. 8) exit: en finansiell intermediärs eller investerares avveckling av innehav, bland annat utförsäljning, avskrivningar av investeringar, återbetalning av aktier eller lån, försäljning till ett finansinstitut och försäljning genom offentlig emission, inbegripet börsintroduktion. 9) rimlig avkastningsnivå: förväntad intern avkastning motsvarande en riskjusterad diskonteringssats som återspeglar investeringens risknivå samt typen och nivån på det kapital som ska investeras av de privata investerarna. 10) slutlig stödmottagare: ett stödberättigat företag som har mottagit investeringar inom ramen för en statlig stödåtgärd för riskfinansiering. 11) finansiell intermediär: ett finansinstitut, oavsett form och ägarskap, inbegripet fondandelsfonder, privata investeringsfonder, offentliga investeringsfonder, banker, mikrofinansinstitut och garantibolag. 12) första kommersiella försäljning: ett företags första försäljning på en produkt- eller tjänstemarknad, exklusive begränsad försäljning för att testa marknaden. 13) första förlusttranch: den senaste risktranchen som också bär den högsta förlustrisken, inklusive väntade förluster i målportföljen. 14) uppföljningsinvestering: ytterligare en investering i ett företag efter en eller flera tidigare riskfinansieringsinvesteringar. 15) fondandelsfond: en fond som investerar i eller bidrar med medel till andra fonder snarare än direkt i företag eller i finansiella tillgångar såsom aktier eller obligationer. 16) garanti: ett skriftligt åtagande att ta på sig ansvaret för hela eller en del av en tredje parts nyligen uppkomna riskfinansieringslån, t.ex. skuld- eller leasinginstrument eller hybridkapitalinstrument. 17) garantitak: en offentlig investerares maximala exponering uttryckt som en procentandel av de totala investeringarna gjorda i en garantiportfölj. 18) garantinivå: en offentlig investerares förlusttäckningsnivå för varje transaktion som berättigar till statligt stöd enligt den statliga riskfinansieringsåtgärden. 19) oberoende privat investerare: en oberoende privat investerare i den mening som avses i artikel 2 i den allmänna gruppundantagsförordningen. 20) innovativt midcap-bolag: ett midcap-bolag som uppfyller ett av följande villkor: Uppfyller kriterierna för att betraktas som ett ”innovativt företag” i den mening som avses i artikel 2 i den allmänna gruppundantagsförordningen, nyligen har tilldelats en spetskompetensstämpel av Europeiska innovationsrådet i enlighet med arbetsprogrammet för Horisont 2020 för perioden 2018–2020 (43) eller artikel 2.23 och artikel 15.2 i förordning (EU) 2021/695, eller som nyligen har erhållit en investering från Europeiska innovationsrådets fond, t.ex. en investering inom ramen för Acceleratorprogrammet enligt artikel 48 i förordning (EU) 2021/695, och antingen har deltagit i en Cassini-åtgärd (44) (Cassini-företagsaccelerator eller matchningsåtgärd), eller har mottagit investeringar från Cassini-fonden för sådd- och tillväxtfinansiering, eller har tilldelats ett Cassini-pris som uppfyller de tröskelvärden för utvärdering som fastställs däri, eller har fått stöd genom rymdrelaterade projekt som finansierats av Horisont Europa och som har lett till att ett nystartat företag har bildats, 21) mobilisering av privata medel: den grad i vilken offentliga investeringar lockar till sig ytterligare investeringar från privata källor. 22) låneinstrument: en överenskommelse som tvingar långivaren att göra ett överenskommet belopp tillgängligt för låntagaren för en överenskommen period och enligt vilken låntagaren är skyldig att återbetala det beloppet inom den överenskomna perioden. Det kan anta formen av ett lån, eller något annat finansieringsinstrument, t.ex. leasing, som ger långivaren ett övervägande element i form av minimiavkastning. 23) midcap-bolag: ett företag som inte är ett litet eller medelstort företag och som har högst 1 500 anställa beräknat i enlighet med artiklarna 3–6 i bilaga I till den allmänna gruppundantagsförordningen. Vid tillämpningen av denna definition kommer flera enheter att betraktas som ett enda företag, om något av villkoren i artikel 3.3 i bilaga I till den allmänna gruppundantagsförordningen är uppfyllt. 24) fysisk person: en annan person än en juridisk person som inte är ett företag i den mening som avses i artikel 107.1 i fördraget. 25) nytt lån: ett nyligen inlett låneinstrument utformat för att finansiera nya investeringar eller rörelsekapital med uteslutande av refinansiering av i) befintliga lån eller ii) andra former av finansiering, 26) investering av kapital likställt med eget kapital: en typ av finansiering som placerar sig mellan eget kapital och lån, med en högre risk än prioriterade skuld och en lägre risk än primärkapital och som ger innehavaren en avkastning som i huvudsak grundar sig på vinster eller förluster i det underliggande målföretaget och för vilken ingen säkerhet har ställts vid betalningsförsummelse. Hybridkapitalinstrument kan vara strukturerade som en fordran, osäkrad och underordnad, också blandad fordran, och i vissa fall konvertibel till aktier, eller som preferensaktier. 27) ersättningskapital: köp av befintliga aktier i ett företag från en tidigare investerare eller aktieägare. 28) riskfinansieringsinvestering: investeringar i eget kapital och därmed likställt kapital, lån (inbegripet leasingavtal) och garantier eller en kombination av dessa till stödberättigade företag i syfte att göra nya investeringar, exklusive helt privata investeringar som tillhandahålls på marknadsvillkor och utanför tillämpningsområdet för den berörda statliga stödåtgärden. 29) små och medelstora företag: företag som uppfyller kriterierna i bilaga I till den allmänna gruppundantagsförordningen. 30) litet midcapbolag: ett företag som inte är ett litet eller medelstort företag och som har högst 499 anställda, beräknat enligt artiklarna 3–6 i bilaga I till den allmänna gruppundantagsförordningen, en årsomsättning som inte överstiger 100 miljoner euro eller en årlig balansräkning som inte överstiger 86 miljoner euro. Vid tillämpningen av denna definition kommer flera enheter att betraktas som ett enda företag, om något av villkoren i artikel 3.3 i bilaga I till den allmänna gruppundantagsförordningen är uppfyllt. 31) nystartat företag: ett icke börsnoterat småföretag upp till fem år efter det att det registrerats och som uppfyller följande villkor: a) Det har inte tagit över ett annat företags verksamhet. b) Det har ännu inte delat ut vinst. c) Det har inte bildats genom en företagskoncentration (45). För stödberättigade företag som inte omfattas av registreringsskyldigheten anses den femåriga stödberättigandeperioden börja löpa från och med den tidpunkt då företaget antingen inleder sin ekonomiska verksamhet eller den tidpunkt då det blir skattskyldigt för sin ekonomiska verksamhet, beroende på vilket som infaller först. 32) total finansiering: maximalt sammanlagt belopp för investering som gjorts i ett stödberättigat företag genom en eller flera riskfinansieringsinvesteringar, inbegripet uppföljningsinvesteringar, inom ramen för statligt riskfinansieringsstöd, med uteslutande av helt privata investeringar som tillhandahålls på marknadsvillkor och utanför statliga riskfinansieringsåtgärder. 33) värdeökningsincitament: förmånlig eller prioriterad avkastning från vinster jämfört med offentliga investerare.

3. BEDÖMNING AV RISKFINANSIERINGSSTÖDETS FÖRENLIGHET MED DEN INRE MARKNADEN

36. Enligt artikel 107.3 c i fördraget kan stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter i unionen anses vara förenligt med den inre marknaden, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

37. I detta avsnitt klargör kommissionen hur den kommer att bedöma förenligheten hos stödåtgärder för riskfinansiering som omfattas av anmälningsplikten enligt artikel 108.3 i fördraget. För att bedöma om en riskfinansieringsåtgärd kan anses vara förenlig med den inre marknaden kommer kommissionen närmare bestämt att avgöra om stödåtgärden a) underlättar utvecklingen av en viss ekonomisk verksamhet (första villkoret), b) inte påverkar handeln negativt i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset (andra villkoret).

38. Vid bedömningen av om det första villkoret är uppfyllt, nämligen att stödet underlättar utvecklingen av en ekonomisk verksamhet, kommer kommissionen att beakta följande aspekter: a) Identifiering av den ekonomiska verksamhet som får stöd (se avsnitt 3.1.1). b) Stimulanseffekt: stödet måste ändra de berörda företagens beteende på ett sådant sätt att sådana företag inleder ytterligare verksamhet som de inte skulle bedriva utan stöd eller som de skulle bedriva i mer begränsad utsträckning eller på ett annat sätt eller på en annan plats (se avsnitt 3.1.2).

39. Vid bedömningen av om det andra villkoret är uppfyllt, nämligen att stödet inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, kommer kommissionen att beakta följande aspekter: a) Behov av statligt ingripande: stödåtgärden måste leda till en väsentlig förbättring som marknaden inte klarar på egen hand, till exempel genom att åtgärda ett marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder för tillhandahållande av riskfinansiering, t.ex. regionala ojämlikheter när det gäller tillgång till finansiering (se avsnitt 3.2.2). b) Stödåtgärdens lämplighet: den föreslagna stödåtgärden måste vara ett lämpligt politiskt instrument för att uppnå dess mål (se avsnitt 3.2.3). c) Stödets proportionalitet (begränsning av stödet till det minsta nödvändiga): stödbeloppet och stödnivån måste begränsas till det minsta nödvändiga som krävs för att uppmuntra de berörda företagen till ytterligare investeringar eller verksamhet (se avsnitt 3.2.4). d) Undvikande av otillbörliga negativa effekter av stödet på konkurrens och handel: eventuella negativa effekter måste vara begränsade och får inte vara större än stödets positiva effekter (se avsnitt 3.2.5). e) Stödets överblickbarhet: medlemsstaterna, kommissionen, ekonomiska aktörer och allmänheten ska lätt ha tillgång till alla relevanta handlingar och till relevant information om det stöd som beviljas inom ramen för detta (se avsnitt 3.2.6).

40. Resultatet totalt sett (se avsnitt 3.2.5.3) för vissa kategorier av stödordningar kan dessutom bli föremål för ett krav på efterhandsutvärdering enligt beskrivningen i avsnitt 4. I sådana fall kan kommissionen begränsa stödordningarnas varaktighet, med möjlighet att förlänga dem senare genom en ny anmälan.

41. Om en statlig stödåtgärd eller de villkor den är förknippad med (bl.a. finansieringsmetoden om denna utgör en integrerad del av den statliga stödåtgärden) eller den verksamhet den finansierar medför en överträdelse av en relevant bestämmelse i unionslagstiftningen kan stödet inte anses vara förenligt med den inre marknaden ( 46 ) . Sådana överträdelser omfattar, men är inte begränsade till, följande: a) Villkora stödet mot en skyldighet att använda nationellt producerade varor eller nationella tjänster. b) Göra stödet beroende av skyldigheten för finansiella intermediärer, deras förvaltare eller slutliga stödmottagare att ha sitt huvudkontor på den berörda medlemsstatens territorium eller att flytta dem till den medlemsstatens territorium, i strid med artikel 49 i fördraget om etableringsfrihet (47). c) Införa villkor som strider mot artikel 63 i fördraget om fri rörlighet för kapital.

3.1 Första villkoret: stödet underlättar utvecklingen av en ekonomisk verksamhet

3.1.1 Identifiering av den understödda ekonomiska verksamheten

42. I de flesta fall omfattar riskfinansieringsåtgärderna företag från en rad olika ekonomiska sektorer. Dessa åtgärder bidrar till att säkerställa att vissa små och medelstora företag och midcap-bolag har tillgång till det belopp och den finansieringsform som krävs för att de ska kunna bedriva eller vidareutveckla sin respektive ekonomiska verksamhet. Kommissionen kommer därför att identifiera typen av företag (små och medelstora företag, små midcap-bolag eller innovativa midcap-bolag) och de sektorer som omfattas av stödåtgärden för riskfinansiering.

3.1.2 Stimulanseffekt

43. Riskfinansieringsstöd kan anses vara förenligt med den inre marknaden endast om det har en stimulanseffekt. Kommissionen anser att stöd utan stimulanseffekt inte underlättar utvecklingen av den berörda ekonomiska verksamheten.

44. En stimulanseffekt uppstår om stödet får stödmottagaren att ändra sitt beteendemönster genom att börja bedriva verksamhet som inte hade bedrivits utan stödet, eller skulle ha bedrivit på ett mer begränsat sätt på grund av förekomsten av ett marknadsmisslyckande. I fråga om de stödberättigade företagen föreligger det en stimulanseffekt om stödet gör det möjligt för den slutliga stödmottagaren att skaffa fram finansiering som annars inte hade varit tillgänglig med avseende på form, belopp eller tidpunkt.

45. Riskfinansieringsåtgärder ska ge marknadsinvesterare incitament att förse potentiellt lönsamma stödberättigade företag med finansiering över de finansieringsnivåer som tillhandahålls i avsaknad av sådana incitament eller att ta på sig en större risk, eller både och. En riskfinansieringsåtgärd anses ha en stimulanseffekt om den mobiliserar investeringar från källor på marknaden, så att den totala finansiering som beviljas de stödberättigade företagen överstiger åtgärdens budget. En huvudfaktor i urvalet av finansiella intermediärer och fondförvaltare bör följaktligen vara deras förmåga att mobilisera ytterligare privata investeringar.

46. Om finansierade skuldinstrument används för att lägga om befintliga lån anses de inte ha någon stimulanseffekt, och inget inslag av statligt stöd i sådana instrument enligt dessa riktlinjer kan anses förenligt med gällande regler.

47. Bedömningen av förekomsten av en stimulanseffekt är nära kopplad till den bedömning av behovet av ett statligt ingripande som diskuteras i avsnitt 3.2.2. Huruvida en åtgärd är lämplig för att mobilisera privata resurser beror dessutom ytterst på åtgärdens utformning när det gäller avvägningen mellan risker och avkastning mellan offentliga och privata finansiärer, vilket också har ett nära samband med frågan om huruvida utformningen av den statliga riskfinansieringsåtgärden är lämplig (se avsnitt 3.2.3). Så snart behovet av ett statligt ingripande har blivit korrekt identifierat och åtgärden har utformats på lämpligt sätt kan det därför antas att det föreligger en stimulanseffekt.

3.2 Andra villkoret: undvikande av negativa effekter på handelsvillkoren i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset

48. Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget får kommissionen anse stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner vara förenligt med den inre marknaden, men endast ”när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset”.

49. Bedömningen av de negativa effekterna på den inre marknaden innefattar komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar. Kommissionen kommer i detta avsnitt att förklara hur den avser att utöva sin handlingsfrihet för skönsmässig bedömning i detta avseende.

50. Varje statlig stödåtgärd orsakar till sin natur en snedvridning av konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna. För att fastställa om stödets snedvridande effekter är begränsade till vad som är absolut nödvändigt kommer kommissionen dock att kontrollera om stödet är nödvändigt (se avsnitt 3.2.2), lämpligt (se avsnitt 3.2.3) och proportionerligt (se avsnitt 3.2.4). För att kommissionen ska kunna genomföra denna kontroll kräver den att medlemsstaterna lämnar in bevis i form av en förhandsbedömning enligt beskrivningen i avsnitt 3.2.1.

51. Kommissionen kommer därefter att bedöma de negativa effekterna av riskfinansieringsstödet i fråga på konkurrens- och handelsvillkoren. Mer specifikt kan stöd på området riskfinansiering leda till att privata investerare trängs ut, ha snedvridande effekter på finansiella intermediärer, orsaka specifika snedvridningar av produktmarknaden och ha utlokaliseringseffekter. Kommissionen kommer att undersöka sådana negativa effekter av stödet på konkurrens och handel och väga dem mot stödets positiva effekter (se avsnitt 3.2.5). Om de positiva effekterna uppväger de negativa effekterna kommer kommissionen att betrakta stödet som förenligt med den inre marknaden.

52. Slutligen kommer kommissionen att säkerställa att stödet uppfyller öppenhetskraven (se avsnitt 3.2.6).

3.2.1 Grundläggande inslag i den förhandsbedömning som den berörda medlemsstaten ska lämna till kommissionen

53. Statligt stöd kan motiveras endast om det kan leda till en materiell utveckling som marknaden inte klarar på egen hand, till exempel genom att åtgärda ett marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder för tillhandahållande av riskfinansiering eller investeringar.

54. Statligt stöd kan vara nödvändigt för att öka tillgången till riskfinansiering i en situation där marknaden inte når ett effektivt resultat på egen hand eller inte gör det i tid. Kommissionen anser att det inte finns något generellt marknadsmisslyckande när det gäller nystartade företags, små och medelstora företags eller midcap-bolags tillgång till finansiering. Det handlar i stället om ett misslyckande som gäller vissa grupper av nystartade företag, små och medelstora företag och vissa typer av midcap-bolag, beroende på den specifika ekonomiska läget i den berörda medlemsstaten och företagens verksamhetsområde (dvs. risken kan överskattas i vissa sektorer).

55. I avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen anges på vilka villkor riskfinansieringsåtgärder antas åtgärda ett marknadsmisslyckande med lämpliga och proportionella medel, samtidigt som de har en stimulanseffekt och minimerar eventuella snedvridningar av konkurrensen. Åtgärder som uppfyller dessa villkor behöver inte anmälas och anses vara förenliga med den inre marknaden.

56. Riskfinansieringsåtgärder som inte uppfyller villkoren i avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen måste anmälas så att kommissionen bland annat kan bedöma om det föreligger ett marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder för tillhandahållande av riskfinansiering. Medlemsstaterna är därför skyldiga att bevisa att ett specifikt marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder föreligger utöver den rättsliga presumtion som ligger till grund för den allmänna gruppundantagsförordningen. Dessutom måste den föreslagna riskfinansieringsåtgärden uppfylla de förenlighetskriterier som anges i dessa riktlinjer. För detta ändamål bör medlemsstaten lämna in en ingående förhandsbedömning eller, i förekommande fall, en serie bedömningar till kommissionen.

57. Den ingående förhandsbedömningen måste baseras på objektiva och aktuella fakta och på tillgänglig bästa praxis och tillgängliga metoder (t.ex. skrivbordsundersökningar, intervjuer, webbenkäter eller lämpliga kvantitativa metoder). I möjligaste mån måste bevisen därefter trianguleras och användas på ett ömsesidigt förstärkande sätt som stöd för slutsatserna från förhandsbedömningen. Förhandsbedömningen ska vara mindre än tre år gammal vid tidpunkten för anmälan av riskfinansieringsåtgärden och bör helst utföras av en oberoende expert. Förhandsbedömningen bör också ta hänsyn till erfarenheter från liknande instrument och tidigare förhandsbedömningar som genomförts av medlemsstaten. Vid utarbetandet av förhandsbedömningen kan medlemsstaterna använda befintliga bevis, i den mån det är relevant, för att bevisa marknadsmisslyckandet när de utför förhandsbedömningen. Förhandsbedömningen bör inriktas på den specifika typ av riskfinansiering (t.ex. eget kapital eller efterställd skuld) för vilken en stödåtgärd föreslås.

58. Den föreslagna riskfinansieringsåtgärden bör vara lämplig för att uppnå det avsedda syftet med stödet. Därför måste förhandsbedömningen analysera befintliga och, om möjligt, planerade åtgärder som är inriktade på samma identifierade marknadsmisslyckande eller andra relevanta hinder för tillhandahållande av riskfinansiering, med beaktande av ändamålsenligheten och effektiviteten hos andra politiska verktyg. Medlemsstaten måste visa att det konstaterade marknadsmisslyckandet eller andra relevanta hinder inte på ett tillfredsställande sätt kan åtgärdas genom andra politiska verktyg som inte medför statligt stöd eller genom åtgärder som omfattas av den allmänna gruppundantagsförordningen.

59. Statligt stöd måste vara proportionerligt i förhållande till marknadsmisslyckandet eller till det andra relevanta hinder som det är avsett att åtgärda för att uppnå de relevanta politiska målen. Stöd för att öka tillhandahållandet av riskfinansiering bör därför begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att ta itu med marknadsmisslyckandet eller det andra relevanta hinder som identifierats i förhandsbedömningen, utan att skapa otillbörliga fördelar för stödmottagarna. För riskfinansieringsinvesteringar som överskrider det tak som fastställs per stödberättigat företag i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen måste förhandsbedömningen visa mer i detalj att stödåtgärden är proportionerlig i enlighet med vad som anges i punkterna 64 och 65 i dessa riktlinjer.

60. Om riskfinansieringsåtgärden delvis finansieras av Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden eller Sammanhållningsfonden får medlemsstaten återanvända (delar av) den förhandsbedömning som utarbetats i enlighet med artikel 37.2 i förordning (EU) nr 1303/2013 eller artikel 58.3 i förordning (EU) 2021/1060. Kommissionen kommer därefter att bedöma om de bevis som lagts fram uppfyller kraven i dessa riktlinjer. Om riskfinansieringsåtgärden helt eller delvis används till att stödja företag som nyligen har tilldelats en spetskompetensstämpel av EIC ( 48 ) för att saminvestera med EIC-fonden, eller till att göra uppföljningsinvesteringar med avseende på Acceleratorprogrammet ( 49 ) , eller för företag som antingen har deltagit i en Cassini-åtgärd (Cassini-företagsaccelerator eller matchningsåtgärd) som uppfyller de tröskelvärden för utvärdering som fastställts i Acceleratorprogrammet eller har mottagit investeringar från Cassini-fonden för sådd- och tillväxtfinansiering, eller tilldelats ett Cassini-pris, eller fått stöd via rymdrelaterade projekt finansierade av Horisont Europa som har resulterat i skapandet av ett nystartat företag, kommer kommissionen att godta att denna kvalitetsmärkning och annan bevisning från EIC:s due diligence-förfarande respektive från de konkurrensutsatta urvalsprocesser som är inbyggda i Cassini-åtgärder används som en del av förhandsbedömningen.

61. För riskfinansieringsåtgärder som inte omfattas av den allmänna gruppundantagsförordningen måste förhandsbedömningen beskriva typen av marknadsmisslyckande eller annat relevant hinder och påvisa dess förekomst i den mån det påverkar ett eller flera av följande: a) Särskilda kategorier av målföretag som inte uppfyller alla behörighetskrav enligt den allmänna gruppundantagsförordningen (se punkterna 32 a–d). b) Alternativa handelsplattformar som inte uppfyller villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen (se punkt 32 e). c) Finansieringsinstrument med parametrar som avviker från dem som beskrivs i den allmänna gruppundantagsförordningen (se punkterna 33 a, b och c). d) Skatteincitament för företagsinvesterare, inklusive finansiella intermediärer eller deras förvaltare som agerar som saminvesterare (se punkt 33 d).

62. Förhandsbedömningen bör identifiera vilken typ av företag som påverkas, särskilt i fråga om ålder eller utvecklingsstadium, ekonomisk sektor och geografiskt verksamhetsområde, och visa att sådana företag påverkas av förekomsten av ett specifikt marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder.

63. När det gäller riskfinansieringsåtgärder som avser finansieringsinstrument med deltagande av en oberoende privat investerare som ligger under de nivåer som föreskrivs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen (se punkt 33 a i dessa riktlinjer), bör förhandsbedömningen dessutom innehålla en tillräckligt detaljerad bedömning av nivån och strukturen på tillhandahållandet av privat finansiering för typen av stödberättigade företag i det relevanta geografiska området och visa att det konstaterade marknadsmisslyckandet eller andra relevanta hinder inte kan åtgärdas med åtgärder som uppfyller alla krav i den allmänna gruppundantagsförordningen vad gäller privat deltagande.

64. När det gäller riskfinansieringsinvesteringar som överskrider det tak som fastställs per stödberättigat företag i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen (se punkt 32 e i dessa riktlinjer), bör förhandsbedömningen också kvantifiera finansieringsunderskottet (dvs. nivån på den rådande icke tillgodosedda efterfrågan på finansiering från stödberättigade företag) på grund av det identifierade marknadsmisslyckandet eller andra relevanta hinder. Bedömningen måste visa att likviditetsgapet på de stödberättigade företagens nivå överstiger det tak som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen. En sådan kvantifiering bör baseras på tillgängliga bästa praktiker och metoder som gör det möjligt att uppskatta i vilken utsträckning det finns en icke tillgodosedd efterfrågan på finansiering från målföretagens sida.

65. För kvantifieringen av likviditetsgapet måste en analys göras av både de strukturella och cykliska (dvs. krisrelaterade) problem som leder till att privat finansiering inte når upp till optimala nivåer. Förhandsbedömningen måste framför allt innehålla en omfattande analys av utbudssidan grundad på en bedömning av de finansieringskällor som är tillgängliga för de stödberättigade företagen. Detta måste också göras med beaktande av antalet befintliga finansiella intermediärer som är verksamma i det geografiska målområdet, oberoende av i vilken medlemsstat de är registrerade, om de är offentliga eller privata företag och de investeringsvolymer som är inriktade på det berörda marknadssegmentet. Vid bedömningen av efterfrågesidan bör hänsyn tas till antalet potentiellt stödberättigade företag och genomsnittsvärdena för den finansiering som krävs. Analysen bör bygga på uppgifter för de fem år som föregick anmälan av riskfinansieringsåtgärden och om möjligt triangulera resultat genom att jämföra alternativa datakällor.

66. I fråga om stödordningar som uteslutande riktar sig till nystartade företag och små och medelstora företag före den första kommersiella försäljningen kommer kommissionen att tillämpa kraven på förhandsbedömningen på ett proportionerligt sätt, särskilt när det gäller den bevisning som efterfrågas.

3.2.2 Behov av statligt ingripande

67. Statligt stöd bör inriktas på situationer där det kan medföra en konkret utveckling som marknaden inte klarar av att åstadkomma på egen hand. För att kunna bedöma om statligt stöd är effektivt när det gäller att nå avsett resultat måste man först identifiera det problem som ska åtgärdas. Medlemsstaterna bör förklara hur stödåtgärden effektivt kan minska det konstaterade hindret, och i synnerhet eventuella marknadsmisslyckanden som hindrar marknaden från att tillhandahålla tillräcklig riskfinansiering på egen hand.

68. Riskfinansieringsåtgärden kan endast motiveras om den är inriktad på det specifika marknadsmisslyckandet eller något annat relevant hinder som påvisats i förhandsbedömningen. Kommissionen anser att sådana marknadsmisslyckanden eller hinder kan förekomma särskilt, men inte uteslutande, för små och medelstora företag som befinner sig i ett tidigt skede och som trots sina tillväxtutsikter inte kan bevisa för investerare att de är kreditvärdiga eller att deras affärsplaner är sunda. Omfattningen av ett sådant marknadsmisslyckande eller hinder kan, både i fråga om de berörda företagen och deras kapitalbehov, variera beroende på vilken sektor de är verksamma i. Sektorer som kan påverkas särskilt av sådana marknadsmisslyckanden och hinder är högteknologisk, innovativ grön eller digital teknik. På grund av informationsasymmetrier kan det vara svårt för marknaden att bedöma risk-/avkastningsprofilen hos sådana nystartade företag och små och medelstora företag och deras förmåga att skapa riskjusterade intäkter. Dessa små och medelstora företags erfarenheter av svårigheterna med att dela med sig av information om kvaliteten på sina projekt, samt den risk och svaga kreditvärdighet som de förmodas vara förknippade med, leder till höga transaktions- och förmedlingskostnader och kan öka investerarnas riskaversion. Små midcap-bolag och innovativa midcap-bolag kan under vissa omständigheter råka ut för liknande svårigheter och därför råka ut för samma marknadsmisslyckande eller hinder.

69. Riskfinansieringsåtgärden måste därför utformas på ett sådant sätt att den åtgärdar det specifika marknadsmisslyckande eller andra relevanta hinder som identifierats i förhandsbedömningen, särskilt när det gäller stödberättigade företag i den utvecklingsfas, det geografiska område och, i tillämpliga fall, den ekonomiska sektor som berörs.

70. För att säkerställa att de finansiella intermediärer som deltar i åtgärden inriktar sig på de marknadsmisslyckanden som identifierats, måste en due diligence-granskning genomföras. Detta krävs för att säkerställa en kommersiellt sund investeringsstrategi som är inriktad på det identifierade politiska målet och uppfyller de krav för stödberättigande och begränsningar för finansiering som fastställts. Medlemsstaterna måste framför allt välja finansiella intermediärer som kan visa att deras föreslagna investeringsstrategi är kommersiellt sund och inbegriper en strategi för lämplig riskspridning som syftar till att uppnå ekonomisk lönsamhet och effektiv volym i fråga om investeringarnas storlek och territoriella räckvidd.

3.2.2.1 Åtgärder riktade till de kategorier av företag som inte omfattas av tillämpningsområdet för den allmänna gruppundantagsförordningen

71. Vad gäller stöd för tillgång till finansiering, är tillämpningsområdet för den allmänna gruppundantagsförordningen begränsat till små och medelstora företag. Vissa företag som inte omfattas av definitionen av små och medelstora företag i fråga om antal anställda eller finansiella tröskelvärden, eller både och, kan dock ställas inför liknande finansieringsproblem.

a) Små midcap-bolag

72. Det kan vara motiverat att utvidga kretsen av företag som har rätt till stöd inom ramen för en riskfinansieringsåtgärd till att också inbegripa små midcap-bolag jämsides med små och medelstora företag, om det ger privata investerare ett incitament att investera i en mer varierad portfölj med större möjlighet att gå in i och ut ur företagen. Om små midcap-bolag tas med i portföljen, kommer det sannolikt att minska riskerna med portföljen och därigenom höja avkastningen på investeringarna. Därför kan det vara ett särskilt effektivt sätt att attrahera institutionella investerare till de mer riskfyllda nyetablerade företagen.

73. Av dessa skäl, och förutsatt att förhandsbedömningen innehåller tillräckliga ekonomiska bevis för detta, kan stöd till små midcap-bolag vara motiverat. Vid bedömningen beaktar kommissionen arbetskrafts- och kapitalintensiteten i målföretagen, samt även andra kriterier rörande specifika finansieringshinder som påverkar små midcap-bolag (till exempel otillräcklig säkerhet för ett stort lån eller behovet av betydande externt kapital för utveckling och utbyggnad).

b) Innovativa midcap-bolag

74. Midcap-bolag kan under vissa omständigheter också stå inför finansieringshinder som är jämförbara med dem som drabbar små och medelstora företag. Detta kan vara fallet exempelvis för midcap-bolag som bedriver FoU- och innovationsverksamhet parallellt med nyinvesteringar i produktionsanläggningar, inklusive marknadsintroduktion, och som har en resultathistorik som inte gör det möjligt för potentiella investerare att göra relevanta antaganden om de framtida marknadsutsikterna för en sådan verksamhet, eftersom dessa marknader håller är stadda i utveckling eller innehåller ett inslag av avancerad teknik där risken är svårbedömd (t.ex. flyg och rymd och försvar). I sådana fall kan statligt riskfinansieringsstöd vara nödvändigt för att innovativa midcap-bolag ska kunna öka sin produktionskapacitet till en hållbar nivå, där de kan locka till sig privat finansiering på egen hand. Dessutom gäller anmärkningen i avsnitt 3.2.2.1 a även för innovativa midcap-bolag: att inkludera dem i en investeringsportfölj, kan vara ett effektivt sätt för en finansiell intermediär att erbjuda en mer diversifierad uppsättning investeringsmöjligheter som tilltalar ett bredare spektrum av potentiella investerare.

c) Små och medelstora företag som erhåller den ursprungliga riskfinansieringsinvesteringen medan de har varit verksamma på någon marknad under en längre tid än den stödberättigande period som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen

75. Vissa typer av företag kan anses fortfarande befinna sig i sina expansionsfaser eller tidiga tillväxtfaser om de, trots att de funnits under en avsevärd tid, ännu inte i tillräcklig utsträckning har visat sin potential att generera avkastning och/eller inte kan uppvisa tillräckligt solida resultat och säkerheter. Detta kan vara fallet i högrisksektorer, t.ex. bioteknik, rymd, försvar, kulturella och kreativa näringar, och potentiellt mer generellt också för innovativa små och medelstora företag, inbegripet sådana som är inriktade på grön eller digital teknik eller små och medelstora företag som bedriver social innovation ( 50 ) . Företag som har tillräckligt med internt kapital för att finansiera sin inledande verksamhet kan dessutom behöva extern finansiering först i ett senare skede, till exempel för att öka sin kapacitet från småskalig affärsverksamhet till en större skala. Detta kan kräva större investeringar än de kan klara av med egna resurser.

76. Det kan därför vara möjligt att tillåta åtgärder genom vilka nyinvesteringen görs efter den stödberättigande period som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen. Under sådana omständigheter kan kommissionen begära att man i åtgärden tydligt definierar de stödberättigade kategorierna av företag mot bakgrund av de bevis som framkommit i förhandsbedömningen vad gäller förekomsten av ett specifikt marknadsmisslyckande som påverkar sådana företag.

d) Nystartade företag och små och medelstora företag som kräver ett riskfinansieringsbelopp som överstiger taket i den allmänna gruppundantagsförordningen

77. Artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen föreskriver ett högsta totalt belopp i riskfinansiering per stödberättigat företag, inbegripet uppföljningsinvesteringar. I vissa branscher där de initiala forsknings- och investeringskostnaderna är relativt höga, till exempel inom flyg och rymd, försvar, biovetenskap, grön teknik eller energi, kan det dock hända att detta belopp inte är tillräckligt för att täcka alla de investeringsrundor som krävs och få in det nystartade företaget eller det lilla eller medelstora företaget på en hållbar tillväxtbana. Det kan därför vara motiverat att under vissa omständigheter tillåta ett högre belopp på den totala investeringen för stödberättigade företag.

78. Närmare bestämt kan riskfinansieringsåtgärder ge stöd som överstiger det maximala totalbelopp som anges i den allmänna gruppundantagsförordningen, förutsatt att det planerade finansieringsbeloppet motsvarar finansieringsbehovets omfattning och karaktär med avseende på målsektorer eller målterritorier som identifierats och kvantifierats i förhandsbedömningen. I sådana fall kommer kommissionen att beakta den kapitalintensiva karaktären hos målsektorerna eller de högre investeringskostnaderna inom vissa geografiska områden.

e) Alternativa handelsplattformar som inte uppfyller villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen

79. Kommissionen är medveten om att alternativa handelsplattformar är en viktig del av finansieringsmarknaden för små och medelstora företag, eftersom de lockar nytt kapital till små och medelstora företag samtidigt som de gör det lättare för tidigare investerare att avveckla sitt engagemang ( 51 ) . I den allmänna gruppundantagsförordningen erkänns deras betydelse genom att deras verksamhet underlättas antingen genom skatteincitament riktade till fysiska personer som investerar i företag som är noterade på dessa plattformar, eller genom att tillåta startstöd till plattformsoperatören, under förutsättning att denna uppfyller villkoren för att betraktas som ett litet företag och upp till vissa tröskelvärden.

80. Operatörer av alternativa handelsplattformar behöver dock inte nödvändigtvis vara småföretag när de etableras. På samma sätt kan det högsta tillåtna stödbeloppet för startstöd enligt den allmänna gruppundantagsförordningen vara otillräckligt för att stödja etableringen av plattformen. Det kan vidare vara nödvändigt att ge företagsinvesterare skatteincitament, så att det blir möjligt att locka tillräckliga resurser för etablering och utveckling av nya plattformar. Slutligen kan det vara så att plattformen inte bara noterar små och medelstora företag utan också företag som överskrider de tröskelvärden som anges i definitionen av små och medelstora företag.

81. Därför kan det, på vissa villkor, vara motiverat att tillåta skatteincitament till företagsinvesterare, att stödja plattformsoperatörer som inte är små företag, att tillåta investeringar för inrättande av alternativa handelsplattformar vars belopp överstiger gränserna för startstöd enligt den allmänna gruppundantagsförordningen, eller att tillåta stöd till alternativa handelsplattformar där majoriteten av de finansiella instrument som tas upp till handel utfärdas av små och medelstora företag. I sådana fall måste förhandsbedömningen visa att det föreligger ett specifikt marknadsmisslyckande eller annat relevant hinder som påverkar sådana plattformar på den relevanta geografiska marknaden.

3.2.2.2 Åtgärder som är utformade enligt parametrar som inte överensstämmer med den allmänna gruppundantagsförordningen

a) Finansieringsinstrument med ett lägre deltagande från oberoende privata investerare än tröskelvärdena i den allmänna gruppundantagsförordningen

82. De marknadsmisslyckanden eller andra relevanta hinder som påverkar företag i särskilda regioner eller medlemsstater kan vara mer uttalade på grund av den relativt underutvecklade finansieringsmarknaden för små och medelstora företag i sådana områden, jämfört med andra regioner i samma medlemsstat, en annan medlemsstat eller globalt. Detta gäller särskilt i medlemsstater där det inte finns någon väletablerad närvaro av formella riskkapitalinvesterare, riskkapitalfonder eller affärsänglar. När det gäller åtgärder som syftar till att undanröja sådana strukturella hinder, kan kommissionen godta att oberoende privata investerare deltar under de nivåer som anges i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen, förutsatt att villkoret i punkt 25 i dessa riktlinjer är uppfyllt.

83. Dessutom kan kommissionen också godta riskfinansieringsåtgärder när oberoende privata investerare deltar under de nivåer som anges i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen i händelse av ett mer uttalat marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder som medlemsstaten påvisar. Detta gäller särskilt när sådana åtgärder specifikt riktar sig till små och medelstora företag före deras första kommersiella försäljning eller på konceptstadiet, förutsatt att en betydande del av riskerna med investeringen faktiskt bärs av de deltagande privata investerarna.

b) Finansieringsinstrument som är utformade enligt parametrar som överskrider taken i den allmänna gruppundantagsförordningen

84. Den allmänna gruppundantagsförordningen gäller endast för åtgärder där förlustdelningen mellan offentliga och privata investerare är utformad på ett asymmetriskt sätt så att den första förlusten för den offentliga investeraren är begränsad. Också i fråga om garantier begränsar gruppundantaget garantinivån och de totala förlusterna för den offentliga investeraren.

85. Under vissa omständigheter kan dock offentlig finansiering, genom att inta en finansieringsposition med högre risk, göra att privata investerare eller långivare kan tillhandahålla ytterligare finansiering. Vid bedömningen av åtgärder som är utformade enligt finansiella parametrar som överskrider de tröskelvärden som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen kommer kommissionen att beakta ett antal faktorer som beskrivs i avsnitt 3.2.3.2 i dessa riktlinjer.

c) Andra finansieringsinstrument än garantier där investerare, finansiella intermediärer och deras förvaltare väljs ut genom att förlustskydd prioriteras framför asymmetrisk vinstdelning

86. I enlighet med artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen måste valet av såväl finansiella intermediärer som investerare och deras förvaltare väljas ut genom en öppen, överblickbar och icke-diskriminerande process, med tydligt angivande av åtgärdens strategiska mål och vilken typ av finansiella parametrar som används för att uppnå dessa mål. Detta innebär att de finansiella intermediärerna och deras förvaltare ska väljas ut genom ett förfarande som är förenligt med direktiv 2014/24/EU. Om det direktivet inte är tillämpligt, måste urvalsförfarandet vara sådant att det garanterar bredast möjliga urval bland kvalificerade intermediärer eller förvaltare. Genom ett sådant förfarande ska den berörda medlemsstaten särskilt ges möjlighet att jämföra de villkor och bestämmelser som framförhandlats mellan de finansiella intermediärerna eller förvaltarna och potentiella privata investerare, så att det säkerställs att riskfinansieringsåtgärden attraherar privata investerare med minsta möjliga statliga stöd, eller minsta möjliga avvikelse från principen om lika villkor, inom ramen för en realistisk investeringsstrategi.

87. Enligt artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen ska de tillämpliga kriterierna för urval av förvaltare innehålla ett krav som ska gälla andra instrument än garantier och genom vilket ”asymmetrisk vinstdelning ska ges företräde framför skydd för förlustrisk”. Detta krav är tänkt attbegränsa snedvridning mot alltför stort risktagande av den förvaltare som väljer ut de företag som ska bli föremål för investeringar. Syftet med detta är att, oavsett vilken form av finansieringsinstrument som åtgärden anger, all förmånsbehandling av privata investerare eller långivare ska vägas mot allmänintresset att garantera den revolverande karaktären hos det offentliga kapital som satsats och åtgärdens långsiktiga finansiella hållbarhet.

88. I vissa fall kan det dock bli nödvändigt att prioritera skydd för förlustrisk, nämligen om åtgärden är inriktad på nystartade företag eller vissa sektorer där andelen betalningsförsummelser bland små och medelstora företag är hög. Detta kan vara fallet när det gäller åtgärder som är inriktade på sektorer som står inför betydande tekniska hinder, eller sektorer där företagen är starkt beroende av enskilda projekt som kräver stora initiala investeringar och medför hög riskexponering, t.ex. ekosystemet för luftfart, rymdfart och försvar samt kultursektorn och den kreativa sektorn. En preferens för mekanismer för skydd mot negativa effekter kan också vara motiverad för åtgärder som sköts av en fondandelsfond och som syftar till att attrahera privata investerare på den nivån eller åtgärder som riktar sig till små och medelstora företag före deras första kommersiella försäljning eller på konceptstadiet.

d) Skatteincitament för företagsinvesterare, inklusive finansiella intermediärer eller deras förvaltare som agerar som saminvesterare

89. Den allmänna gruppundantagsförordningen omfattar skatteincitament som beviljas oberoende privata investerare, vilka är fysiska personer i den mening som avses i artikel 2 i den förordningen, vilka direkt eller indirekt förser stödberättigade nystartade företag och små och medelstora företag med riskfinansiering, medan medlemsstaterna kan anse det lämpligt att införa åtgärder som syftar till att tillämpa liknande incitament på oberoende privata investerare som är företagsinvesterare. Skillnaden ligger i det faktum att företagsinvesterare är företag i den mening som avses i artikel 107 i fördraget. För att säkerställa att stöd till företagsinvesterare förblir proportionerligt och har en effektiv stimulanseffekt måste åtgärden därför omfattas av särskilda begränsningar (enligt avsnitten 3.2.3.3 och 3.2.4.2) .

90. Finansiella intermediärer och deras förvaltare kan beviljas skattelättnader enbart i den mån de agerar saminvesterare eller samlångivare. Inget skatteincitament kan beviljas med avseende på de tjänster som finansiella intermediärer eller deras förvaltare tillhandahåller för att genomföra åtgärden.

3.2.3 Stödåtgärdens lämplighet

91. Den föreslagna stödåtgärden måste vara ett lämpligt politiskt instrument för att uppnå det avsedda syftet med stödet, dvs. det får inte finnas ett bättre lämpat och mindre snedvridande politiskt instrument eller stödinstrument som kan leda till samma resultat.

3.2.3.1 Lämplighet jämfört med andra strategiska instrument och andra stödinstrument

92. Den föreslagna riskfinansieringsåtgärden måste vara ett lämpligt instrument om det identifierade marknadsmisslyckandet eller något annat relevant hinder ska kunna åtgärdas på ett sät som bidrar till att åtgärdens strategiska mål uppnås. Valet av en specifik form av riskfinansieringsåtgärd måste vara vederbörligen motiverat på grundval av de bevis som medlemsstaten lagt fram i förhandsbedömningen.

93. Som ett första steg kommer kommissionen att överväga om och i vilken utsträckning riskfinansieringsåtgärden kan betraktas som ett lämpligt instrument, jämfört med andra politiska instrument som syftar till att uppmuntra riskfinansiering till stödberättigade företag. Statligt stöd är inte medlemsstaternas enda strategiska instrument för att underlätta förmedlingen av riskfinansiering till stödberättigade företag. Medlemsstaterna kan använda andra kompletterande politiska verktyg på både utbuds- och efterfrågesidan, exempelvis regleringsåtgärder för att underlätta finansmarknadernas funktion, åtgärder för att förbättra näringslivsmiljön, rådgivningstjänster för investeringsberedskap eller offentliga investeringar som uppfyller kraven i kriteriet om en marknadsekonomisk aktör.

94. Som ett andra steg bedömer kommissionen om den föreslagna åtgärden är lämpligare än alternativa statliga stödinstrument som syftar till att åtgärda samma marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder. I det avseendet anses det generellt att finansieringsinstrument är mindre snedvridande än direkta bidrag och att de därför utgör ett lämpligare instrument. Statligt stöd för att underlätta tillgången till riskfinansiering kan dock beviljas i olika former, exempelvis selektiva skatteinstrument eller finansieringsinstrument på förmånliga villkor, bl.a. en rad egetkapital- eller skuldinstrument och garantier med olika egenskaper i fråga om risk och avkastning, flera sätt att tillhandahålla kapitalet och olika finansieringsstrukturer. Vilka som är lämpligast beror på karaktären hos det finansieringsbehov som ska tillgodoses. Därför bedömer kommissionen om åtgärdens utformning, med hänsyn till fondens investeringsstrategi, ger en tillräckligt effektiv finansieringsstruktur för att säkerställa förmågan att uppnå en hållbar verksamhet.

95. I det avseendet ställer sig kommissionen positiv till åtgärder som inbegriper tillräckligt stora fonder med avseende på portföljstorleken, den geografiska omfattningen, särskilt om de är verksamma i flera medlemsstater, och variationen i portföljen, eftersom sådana fonder kan vara effektivare och därför attraktivare för privata investerare, jämfört med mindre fonder. Vissa fondandelsfonder kan uppfylla dessa krav, förutsatt att de totala förvaltningskostnaderna till följd av antalet finansiella intermediärer kompenseras av väsentliga effektivitetsvinster.

3.2.3.2 Villkor för att avgöra finansieringsinstrumentens lämplighet

96. För att avgöra lämpligheten hos finansieringsinstrument vars utformningsparametrar inte omfattas av den allmänna gruppundantagsförordningen kommer kommissionen att beakta de villkor som anges i punkterna 97–121 i dessa riktlinjer.

97. För det första måste åtgärden mobilisera ytterligare kapital från marknadens aktörer. Minimiandelar oberoende privata investeringar som ligger under dem som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen kan endast motiveras med hänsyn till ett mer uttalat marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder som fastställts i förhandsbedömningen (se avsnitt 3.2.1). I detta avseende bör förhandsbedömningen dessutom innehålla en tillräckligt detaljerad bedömning av nivån och strukturen på tillhandahållandet av privat finansiering för den typen av stödberättigade företag i det berörda geografiska området (se punkt 63). Dessutom måste det visas att åtgärden mobiliserar ytterligare privata resurser som annars inte skulle ha tillhandahållits eller som skulle ha tillhandahållits i andra former eller belopp eller på andra villkor.

98. När det gäller riskfinansieringsåtgärder som är specifikt inriktade på nystartade företag och små och medelstora företag som inte har varit verksamma på någon marknad ( 52 ) , kan kommissionen godta att andelen oberoende privat deltagande är lägre än vad som föreskrivs. För sådana investeringsmål kan kommissionen alternativt godta att den nödvändiga andelen privat deltagande är av icke-oavhängig natur, dvs. att den tillhandahålls av till exempel ägaren till det stödmottagande företaget. I vederbörligen motiverade fall kan kommissionen också godta lägre nivåer av privat deltagande än de som fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen för stödberättigade företag som har varit verksamma på en marknad under högst den period för stödberättigande som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen. Detta görs då mot bakgrund av den ekonomiska bevisningen i förhandsbedömningen av det relevanta marknadsmisslyckandet eller något annat relevant hinder.

99. En riskfinansieringsåtgärd inriktad på stödberättigade företag som har varit verksamma på någon marknad under högst den period för stödberättigande som fastställs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen vid tidpunkten för den första riskfinansieringsinvesteringen måste innehålla lämpliga begränsningar. Det ska vara antingen tidsbegränsningar eller andra objektiva kriterier av kvalitativ karaktär, med avseende på de berörda företagens utvecklingsstadium. För sådana investeringsmål skulle kommissionen vanligen kräva en lägsta privat deltagandeandel på 60 %.

100. Tillsammans med den föreslagna andelen privat deltagande kommer kommissionen för det andra också att beakta balansen mellan risker och vinster mellan offentliga och privata investerare. I det avseendet kommer kommissionen att se positivt på åtgärder som innebär att förlusterna delas på lika villkor mellan investerarna, och att privata investerare endast får incitament för värdeökning. Kommissionen kommer att ta vederbörlig hänsyn till att förlustdelning på icke-pari passu-basis ändå kan krävas med tanke på allvarligare marknadsmisslyckanden. I princip gäller att ju närmare risk- och avkastningsfördelningen ligger faktisk affärspraxis, desto mer sannolikt är det att kommissionen kommer att acceptera en lägre nivå av privat deltagande.

101. För det tredje kommer kommissionen att beakta på vilken nivå i finansieringsstrukturen åtgärden syftar till att mobilisera privata investeringar. På nivån för fondandelsfonder kan förmågan att attrahera privat finansiering vara beroende av en mer omfattande användning av riskskyddsmekanismer. Omvänt kan ett alltför stort beroende av sådana mekanismer snedvrida urvalet av stödberättigade företag och leda till ineffektiva resultat i de fall där privata investerare deltar på nivån för investeringar i företaget och på grundval av enskilda transaktioner.

102. Kommissionen kan vid sin bedömning av behovet av åtgärdens specifika utformning beakta omfattningen av den kvarstående risken för de utvalda privata investerarna med avseende på de väntade och oväntade förluster som den offentliga investeraren tagit på sig, samt avvägningen av förväntade intäkter mellan de offentliga och de privata investerarna. En annorlunda risk- och avkastningsprofil kan således godtas, om det maximerar andelen privata investeringar utan att urholka investeringsbeslutens genuint vinstdrivna karaktär.

103. För det fjärde måste incitamentens exakta karaktär avgöras genom ett öppet, transparent och icke-diskriminerande förfarande för urval av finansiella intermediärer, förvaltare eller investerare. Enligt samma synsätt bör förvaltare av fondandelsfonder förmås att inom ramen för sitt investeringsuppdrag rättsligt förbinda sig att genom ett konkurrensförfarande fastställa de förmånsvillkor som på delfondsnivå skulle kunna gälla för att välja ut stödberättigade intermediärer, förvaltare och investerare.

104. Det kan ställas krav på att medlemsstaterna, för att bevisa behovet av de specifika finansiella villkoren kopplade till åtgärdens utformning, ska lägga fram bevis för att alla deltagare i förfarandet för urval av privata investerare sökte villkor som inte omfattades av den allmänna gruppundantagsförordningen, eller att ansökningsomgången var resultatlös.

105. För det femte kan den finansiella intermediären eller förvaltaren parallellt med medlemsstaten saminvestera ett belopp, så länge villkoren för saminvesteringen är sådana att de utesluter potentiella intressekonflikter. Den finansiella intermediären måste ta på sig minst 10 % av den första förlusttranchen. En sådan saminvestering skulle kunna bidra till att investeringsbesluten anpassas till de relevanta strategiska målen. Förvaltarens förmåga att tillhandahålla investeringar med egna medel kan utgöra ett av urvalskriterierna.

106. För det sjätte måste de riskfinansieringsåtgärder som använder sig av skuldinstrument tillhandahålla en mekanism som säkerställer att den finansiella intermediären överför hela den statliga förmånen till de företag som utgör slutliga stödmottagare, exempelvis i form av lägre räntenivåer, lägre krav på säkerheter eller en kombination av bådadera. Den finansiella intermediären får också överföra förmånen genom att investera i företag vilka, trots att de är potentiellt livskraftiga, enligt den finansiella intermediärens interna kriterier skulle befinna sig i en riskklass där intermediären inte skulle investera om riskfinansieringsåtgärden inte funnits. Överföringsmekanismen måste inbegripa både lämpliga kontrollarrangemang och en clawback-mekanism ( 53 ) eller en motsvarande avtalsmekanism.

107. Om det ska kunna säkerställas att de finansiella intermediärer som deltar i riskfinansieringsåtgärden uppfyller de relevanta målen, måste den finansiella intermediärens investeringsstrategi anpassas till åtgärdens mål. Som en del i urvalsförfarandet måste finansiella intermediärer visa hur deras föreslagna investeringsstrategi kan bidra till att målen uppnås. Vidare måste medlemsstaten säkerställa att intermediärernas investeringsstrategi alltid ligger i linje med de överenskomna målen, till exempel genom lämpliga kontroll- och rapporteringsmekanismer samt deltagande av företrädare för de offentliga investerarna i den finansiella intermediärens representationsorgan, exempelvis det styrande organet eller det rådgivande organet. En lämplig styrningsstruktur ska säkerställa att konkreta ändringar av investeringsstrategin kräver samtycke på förhand från medlemsstaten. För att undvika att tvivel uppstår får medlemsstaten inte delta direkt i enskilda beslut om investeringar och avyttringar.

108. Medlemsstaterna kan genomföra en rad olika finansieringsinstrument som en del av en riskfinansieringsåtgärd, exempelvis instrument för kapitalinvesteringar eller investeringar i form av kapital likställt med eget kapital, låneinstrument eller garantier enligt asymmetriska villkor. I punkterna 109–121 nedan anges de aspekter som kommissionen kommer att beakta i sin bedömning av sådana specifika finansieringsinstrument.

a) Kapitalinvesteringar

109. Instrument för kapitalinvesteringar kan ha formen av en kapitalinvestering eller en investering i form av kapital likställt med eget kapital i ett företag genom vilka investeraren köper (en del av) ägarskapet av det företaget ( 54 )

110. Egetkapitalinstrument kan ha olika asymmetriska egenskaper som ger upphov till en differentierad behandling av investerarna, eftersom en del av dem kan delta i riskerna och vinsterna i större utsträckning än andra. För att minska privata investerares risker kan åtgärden erbjuda skydd för vinster (varvid den offentliga investeraren avstår från en del av avkastningen) eller skydd mot en del av förlusterna (varvid förlusterna för den privata investeraren begränsas), eller en kombination av dessa två.

111. Kommissionen anser att värdeökningsincitament är bättre för att jämka samman offentliga och privata investerares intressen. Skydd för förlustrisk som innebär att den offentliga investeraren kan exponeras för risken för dåliga resultat kan däremot leda till att intressena inte stämmer överens och till ett ogynnsamt urval av finansiella intermediärer eller investerare.

113. Egetkapitalinstrument med ojämlika förlustdelningsegenskaper som överskrider gränserna i den allmänna gruppundantagsförordningen kan bara vara motiverade för åtgärder som är inriktade på allvarliga marknadsmisslyckanden, t.ex. i högteknologiska sektorer, eller andra relevanta hinder som identifierats i förhandsbedömningen, såsom åtgärder som huvudsakligen riktar sig till nystartade företag och små och medelstora företag före deras första försäljning eller i koncepttestningsfasen. För att förhindra omfattande skydd för förlustrisker måste ett tak fastställas för den första förlusttranch som den offentliga investeraren bär.

b) Finansierade skuldinstrument: lån

114. En riskfinansieringsåtgärd kan omfatta lån antingen till de finansiella intermediärerna eller till de slutliga stödmottagarna.

115. Finansierade skuldinstrument kan ta olika form, exempelvis förlagslån och riskdelningslån. Förlagslån kan beviljas finansiella intermediärer för att stärka deras kapitalstruktur, i syfte att förse stödberättigade företag med ytterligare finansiering. Riskdelningslån är utformade för att ge lån till finansiella intermediärer som åtar sig att samfinansiera en portfölj med nya lån eller leasinginstrument till stödberättigade företag upp till en viss samfinansieringsnivå i kombination med en delning av portföljens kreditrisk på varje enskilt lån (eller varje enskilt leasingarrangemang). I båda fallen fungerar den finansiella intermediären som en saminvesterare i de stödberättigade företagen, men åtnjuter förmånsbehandling jämfört med den offentliga investeraren eller långivaren eftersom instrumentet minskar intermediärens egen exponering mot de kreditrisker som den underliggande låneportföljen för med sig.

116. Om instrumentets riskminskande egenskaper leder till att den offentliga investeraren eller långivaren intar en position som innebär en första förlustdel som överstiger den underliggande låneportföljen, vilket fastställs i den allmänna gruppundantagsförordningen, kan åtgärden i regel bara vara motiverad när det gäller åtgärder som uteslutande är inriktade på nystartade företag och små och medelstora företag före deras första kommersiella försäljning eller i koncepttestningsfasen eller i händelse av ett allvarligt marknadsmisslyckande eller annat relevant hinder som måste vara tydligt identifierat i förhandsbedömningen. Kommissionen ser positivt på åtgärder som inbegriper ett uttryckligt tak för de första förlustdelar som den offentliga investeraren tar på sig, särskilt om taket inte överstiger 35 %.

117. Instrument för portföljer med riskdelningslån bör garantera en väsentlig saminvesteringsnivå från de finansiella intermediärer som valts ut. Detta antas vara fallet om den nivån motsvarar minst 30 % av den underliggande låneportföljens värde.

c) Ofinansierade skuldinstrument: Garantier

118. En riskfinansieringsåtgärd får omfatta tillhandahållande av garantier eller motgarantier till de finansiella intermediärerna, eller garantier till de slutliga stödmottagarna, eller en kombination av dessa två. Stödberättigande transaktioner som omfattas av garantin måste vara nyligen uppkomna lånetransaktioner för riskfinansiering, inbegripet såväl leasinginstrument som investeringsinstrument i form av kapital likställt med eget kapital, men inte egetkapitalinstrument.

119. Garantier bör tillhandahållas på portföljbasis. Finansiella intermediärer kan välja vilka transaktioner de vill inkludera i den portfölj som omfattas av garantin, förutsatt att de transaktioner som omfattas uppfyller kriterierna för stödberättigande enligt definitionen i riskfinansieringsåtgärden. Garantier bör erbjudas till en nivå som säkerställer en lämplig grad av risk- och vinstdelning med de finansiella intermediärerna. Särskilt i vederbörligen motiverade fall och med förbehåll för resultaten av förhandsbedömningen, får garantinivån vara högre än den högsta nivå som föreskrivs i artikel 21 i den allmänna gruppundantagsförordningen, men får inte överstiga 90 %. Detta kan till exempel vara fallet vid garantier för lån eller investeringar i form av hybridkapital i nystartade företag eller i små och medelstora företag före deras första kommersiella försäljning eller i koncepttestfasen.

120. När det gäller begränsade garantier bör garantisatsen i princip endast omfatta de förväntade förlusterna. En garantinivå som även täcker oförutsedda förluster bör prissättas för att avspegla den ytterligare risktäckningen. Garantitaket bör i allmänhet inte överstiga 35 %. Obegränsade garantier (garantier med en garantinivå men ingen garantisats) får lämnas i vederbörligen motiverade fall och ska vara prissatt för att avspegla den ytterligare risktäckning som följer av garantin.

121. Garantins varaktighet bör normalt sett vara begränsad till högst tio år. Detta påverkar emellertid inte enskilda skuldinstrument som omfattas av garantin och deras löptid, vilken kan vara längre. Garantin ska minskas om den finansiella intermediären inte inkluderar ett minimibelopp för investeringen i portföljen under en viss period. Avgifter för garantiåtagandena ska tas ut på outnyttjade belopp. Metoder såsom avgifter på garantiåtaganden, avgörande händelser eller milstolpar kan användas för att ge intermediärerna ett incitament att uppnå de överenskomna volymerna.

3.2.3.3 Villkor för att avgöra skatteincitamentens lämplighet

122. Som redan påpekats i avsnitt 3.2.2.2 d är tillämpningsområdet för avsnitt 3 i den allmänna gruppundantagsförordningen begränsat till skatteincitament riktade till investerare som är fysiska personer. Åtgärder som inbegriper skatteincitament för att uppmuntra företagsinvesterare att förse stödberättigade företag med finansiering, antingen direkt eller indirekt genom förvärv av aktier i en särskild fond eller andra typer av investeringsinstrument som investerar i sådana företag, ska därför anmälas till kommissionen.

123. Som allmän regel gäller att medlemsstaterna måste grunda sina skattemässiga stödåtgärder på ett konstaterat marknadsmisslyckande eller annat relevant hinder i förhandsbedömningen och därför rikta sina instrument mot en väldefinierad kategori av stödberättigade företag.

124. Skatteincitament för företagsinvesterare kan ha formen av inkomstskattelättnader och/eller skattelättnader som avser kapitalvinst och utdelningar, inklusive avräkningar och uppskov. I sin beslutspraxis har kommissionen generellt ansett att inkomstskattelättnader är lämpliga om de omfattar specifika gränser för den procentandel av det investerade beloppet som investeraren kan göra anspråk på inom ramen för skattelättnaden, samt för det skatteavdrag som kan dras av från investerarens skatteskulder. Skattskyldighet som avser kapitalvinster vid avyttring av aktier kan också skjutas upp om de återinvesteras i stödberättigande investeringar inom en viss tid, medan förluster på grund av avyttring av sådana aktier får dras av från de vinster som följer av andra aktier som omfattas av samma skatt.

125. Kommissionen anser generellt att skatteincitament för företagsinvesterare är lämpliga om medlemsstaten kan visa att urvalet av stödberättigade företag bygger på en välstrukturerad uppsättning investeringskrav, som offentliggjorts på lämpligt sätt, och om egenskaperna hos de stödberättigade företag som är föremål för ett marknadsmisslyckande eller ett annat relevant hinder fastställs.

126. Utan att det påverkar möjligheten att förlänga en åtgärd får skatteordningar inte vara längre än tio år. Om medlemsstaten avser att förlänga en åtgärd till en sammanlagd varaktighet på mer än tio år (inklusive eventuella tidigare stödordningar) måste den göra en ny förhandsbedömning tillsammans med en utvärdering av systemets effektivitet under hela genomförandeperioden.

127. I sin analys kommer kommissionen att ta hänsyn till särdrage