BESLUT AV EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

nr 339/98/COL

av den 3 december 1998

om den norska statens finansiering av Arcus-koncernen

(Stöd nr 95-021 (Norge))

EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet(1), särskilt protokoll nr 26, artiklarna 61-63 och den rättsakt som avses i punkt 1 i bilaga XV om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstaterna och offentliga företag,

med beaktande av avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol(2), särskilt artikel 24 och artikel 1 i protokoll 3 till detta, och

av följande skäl:

I. FÖRFARANDE

1. Bakgrund och skrivelser

Då EES-avtalet trädde i kraft den 1 januari 1994 hade det statliga norska alkoholmonopolet, A/S Vinmonopolet, ensamrätt att importera vin och spritdrycker, att exportera spritdrycker samt att producera eller destillera sprit för industriella syften, spritdrycker avsedda för konsumtion samt isopropanol. I grossistledet var vin- och spritproducenter tvungna att sälja sina produkter enbart till A/S Vinmonopolet. I detaljhandelsledet hade A/S Vinmonopolet ensamrätt att sälja spritdrycker, vin samt öl med en alkoholstyrka på mer än 4,75 volymprocent (starköl) till konsumenter.

Efter att ha granskat den norska lagstiftningen och försäljningsvillkoren när det gäller alkoholdrycker kom övervakningsmyndigheten i sitt motiverade yttrande av den 30 december 1994 (beslut nr 335/94 COL) fram till att Norge, genom att bevara monopolet för import, export och försäljning i grossistledet samt genom att bevara den institutionella kopplingen mellan detaljhandelsmonopolet och produktionen av alkoholdrycker, inte hade uppfyllt sina åtaganden enligt artiklarna 11, 12 och 16 i EES-avtalet.

Efter detta motiverade yttrande beslutade de norska myndigheterna under 1995 att dela A/S Vinmonopolet i två koncerner(3). Detaljhandelsverksamheten skulle bevaras som monopol under samma namn som tidigare, A/S Vinmonopolet. Verksamhet som rörde export, import, grossistförsäljning och produktion skulle ombesörjas av en ny koncern, Arcus-koncernen (nedan kallad Arcus). Arcus-koncernen bestod av ett holdingbolag, Arcus A/S, med staten som enda aktieägare och två helägda dotterbolag, Arcus Produksjon A/S och Arcus Distribusjon A/S. Delar av A/S Vinmonopolets tillgångar och skulder fördes över till Arcuskoncernen. Dessa åtgärder skulle träda i kraft i början av 1996.

I en skrivelse av den 23 november 1995 (ref. 95-6773 D) begärde övervakningsmyndigheten att de norska myndigheterna skulle översända fullständig information om rättsliga frågor och administrativa förändringar som rörde organisationen av marknaden för alkoholdrycker i Norge. I skrivelsen framfördes frågetecken kring de korrigerande åtgärder som vidtagits i fråga om de överträdelser som togs upp i övervakningsmyndighetens motiverade yttrande av den 30 december 1994, det vill säga åtgärder som skulle vidtas före slutet av 1995. Övervakningsmyndigheten uppmärksammade särskilt de norska myndigheterna på konkurrensreglerna i artiklarna 53-64 i EES-avtalet.

I en skrivelse av den 6 december 1995 (ref. 95-6989 D) informerade övervakningsmyndigheten de norska myndigheterna om att den fått information om att Arcus kunde tänkas få statligt stöd, framför allt genom en undervärdering av de tillgångar som förts över till företaget. Med hänvisning till artikel 1.3 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, påmindes den norska regeringen om EFTA-ländernas skyldighet att underrätta övervakningsmyndigheten i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Den norska regeringen informerades också om att varje stöd som beviljats utan att denna skyldighet uppfyllts kan betraktas som olagligt och att övervakningsmyndigheten därmed kan komma att kräva att stödet återbetalas.

De norska myndigheterna svarade i en skrivelse av den 4 januari 1996 (ref. 96-11 A) att den inte ansåg att de tillgångar som förts över till Arcus var undervärderade, och att den därför inte var skyldig att anmäla överföringen till övervakningsmyndigheten. De norska myndigheterna åtog sig dock att ge övervakningsmyndigheten mer detaljerad information om värderingen och finansieringen av Arcus. Denna information och en kopia av en rapport som utarbetats av ett konsultföretag, Deloitte & Touche, angående värderingen och fastställandet av ingående balanser vid delningen av A/S Vinmonopolet (D& T:s rapport(4)) översändes till övervakningsmyndigheten i en skrivelse av den 11 mars 1996 (ref. 96-1362 A).

I en skrivelse av den 22 december 1995 (ref. 95-7344 A) mottog övervakningsmyndigheten ett formellt klagomål på värderingen av de tillgångar som förts över från A/S Vinmonopolet till Arcus, där klaganden ansåg att det rörde sig om ett statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet. Klaganden uppskattade att de tillgångar som förts över till Arcus troligen var undervärderade med 1,5 miljarder norska kronor, vilket skulle innebära att Arcus till skillnad från sina konkurrenter inte skulle tvingas få en normal avkastning på det verkliga värdet av dess sysselsatta kapital. Klaganden uttryckte också farhågor om att Arcus genom denna fördel skulle kunna erbjuda lägre priser, vilket skulle snedvrida konkurrensen och hindra en rättvis tillgång till den norska marknaden för distribution av alkoholdrycker.

Övervakningsmyndigheten informerade de norska myndigheterna om detta klagomål i en skrivelse av den 1 april 1996 (ref. 96-1374 D) och uppmanade myndigheterna att framföra sina synpunkter på klagandens påståenden. I samma skrivelse uppmanades också de norska myndigheterna att inkomma med ytterligare information, bland annat om eventuella planer att sälja anläggningstillgångar eller använda överskottskapacitet inom andra verksamhetsområden än de som rör produktion av och handel med alkoholdrycker. Ett svar från de norska myndigheterna att det inte hade givits någon form av statligt stöd i samband med omorganisationen av A/S Vinmonopolet inkom i en skrivelse av den 7 maj 1996 (ref. 96-2662 A). I samma skrivelse påpekade man att det inte för närvarande fanns några planer att sälja några större anläggningstillgångar. När det gäller eventuella andra verksamheter hänvisades till ett avtal med ett läkemedelsföretag om uthyrning av lagerutrymme och tillhandahållande av distributionstjänster. Man nämnde också att det uppskattade värdet på inkomsterna till följd av detta avtal hade inbegripits i Arcus ingående balans.

Den 30 oktober 1996 beslutade övervakningsmyndigheten att inleda ett formellt granskningsförfarande enligt artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet (beslut nr 246/97/COL). En kopia av beslutet skickades till den norska regeringen samma dag, och den uppmanades att inkomma med sina synpunkter på beslutet. Beslutet att inleda granskningsförfarandet fattades med förbehåll för resultatet av ett slutligt beslut.

Huvudpunkterna i beslutet offentliggjordes i form av ett meddelande i EES-avdelningen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och i EES-supplementet till denna(5). Övriga EFTA-länder som är parter till EES-avtalet, EU:s medlemsstater samt övriga berörda parter informerades och uppmanades att inkomma med sina synpunkter inom en månad från den dag då beslutet offentliggjordes. Europeiska kommissionen informerades enligt protokoll 27 till EES-avtalet genom en kopia av beslutet.

Övervakningsmyndigheten angav i sitt beslut att inleda granskningsförfarandet bland annat att Arcus ingående balans grundades på en struktur som inte var optimal för koncernen. I detta sammanhang noterade övervakningsmyndigheten att den ingående balansen grundades på antagandet att produktionsanläggningarna i Bergen och Trondheim skulle behållas vid sidan av dem i Oslo. Övervakningsmyndigheten noterade vidare att rapporten från Deloitte & Touche visade att man kunde förvänta sig ekonomiska fördelar om produktionsverksamheten centraliserades till Oslo. Övervakningsmyndigheten var därför inte övertygad om att det värde som den norska regeringen använt verkligen motsvarade vad en välinitierad spekulant skulle betrakta som ett reellt värde och vara villig att betala för de tillgångar som förts över till Arcus. Övervakningsmyndigheten ansåg därför att det krävdes en ytterligare granskning för att fastställa det korrekta värdet på de tillgångar som förts över till A/S Vinmonopolet. Övervakningsmyndigheten menade också att den inte fått någon information om att de norska myndigheterna skulle ha infört några särskilda begränsningar för A/S Vinmonopolets omstruktureringsmedel till Arcus. Övervakningsmyndigheten drog på detta stadium därför slutsatsen att omstruktureringsmedlen, som uppgick till 226 miljoner norska kronor, måste betraktas som statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet.

I en skrivelse av den 13 december 1996 (ref. 96-7409 A) inkom de norska myndigheterna med sitt svar på myndigheternas beslut att inleda granskningsförfarandet med ytterligare förklaringar till varför man inte ansåg att det förekom något statligt stöd i samband med finansieringen av Arcus. Man påpekade bland annat att Arcus behövde lager- och transportkapaciteten i Bergen och Trondheim. Man påpekade också att den nya tappnings- och lageranläggningen i Oslo fortfarande höll på att byggas vid tiden för bedömningen av Arcus kapacitetsbehov, vilket utgjorde ytterligare ett skäl till att behålla anläggningarna i Bergen och Trondheim. När det gäller omstruktureringskostnaderna förklarade de norska myndigheterna att beloppen grundades på de uppskattade kostnaderna för den nödvändiga omorganisationen och A/S Vinmonopolets beslut att minska sin personal. De norska myndigheterna menade avslutningsvis att de "inte anser att någon form av statligt stöd beviljats i form av överföring av tillgångar eller ekonomiskt stöd i samband med omorganiseringen av A/S Vinmonopolet".

Norsk Bryggeri- og Mineralvannindustris Forening hörsammade övervakningsmyndighetens uppmaning att inkomma med synpunkter på den eventuella förekomsten av statligt stöd till Arcus i ett faxmeddelande av den 12 mars 1997 (ref. 97-1656 A), det vill säga inom den fastställda tidsfristen på en månad. Föreningen uttryckte ett allmänt stöd för de åsikter som framförts av klaganden och övervakningsmyndigheten. Föreningen hänvisade bland annat till påståendet att de materiella tillgångarna tycktes ha värderats ovanligt lågt. Föreningen pekade också på Arcus planer att ställa om en del av dess produktionsanläggningar för att börja producera öl, och att denna produktion skulle ske i anläggningar som tagits över till ett lågt pris och med subventionerade omstruktureringskostnader. Föreningen uttryckte vidare oro över Arcus möjliga ekonomiska skalfördelar och samverkansvinster vid produktion, distribution och försäljning, eftersom företaget har ensamrätt att producera spritdrycker. Man ansåg att andra dryckesproducenter inte hade några sådana fördelar. Föreningen ansåg också att det fanns en risk för korssubventioner inom Arcus distributionsverksamhet, det vill säga mellan de olika kategorierna spritdrycker, vin och öl. Föreningens synpunkter framfördes till de norska myndigheterna i en skrivelse av den 8 september 1997 (ref. 97-5809 D).

De norska myndigheterna svarade i en skrivelse av den 3 november 1997 (ref. 97-6979 A) att Arcus, genom överenskommelser i april 1997, hade sålt tappningsanläggningen i Bergen till att det lokala bryggeriet Hardanger Bryggeri A/S och samtidigt förvärvat aktier i detta bryggeri. De norska myndigheterna menade att Arcus engagemang i Hardanger Bryggeri A/S var en normal affärstransaktion och att de summor som ingick i transaktionen varken rörde finansieringen av omstruktureringskostnaderna eller värderingen av Arcus tillgångar. Man förklarade att Arcus hade köpt aktier i ett befintligt bryggeri på affärsmässiga villkor och därmed gjort en helt normal affär som företaget måste ha rätt att göra, även om det har monopol på produktion av spritdrycker. När det gäller den påstådda risken för korssubventioner noterade de norska myndigheterna att tidigare klagomål, som ingivits till EFTA:s övervakningsmyndighet och den norska konkurrensmyndigheten (Konkurransetilsynet), hade avslutats utan någon form av ingripande från någon av dessa myndigheter.

I det sistnämnda ärendet och vad övervakningsmyndigheten anbelangar kan det noteras att den under 1996/97 granskade klagomål inom konkurrensområdet i fråga om rabatter som Arcus Distribusjon A/S erbjöd importörer av och agenter för vin och spritdrycker i Norge. Dessa klagomål rörde emellertid inte korssubventioner. Ärendena avslutades efter att Arcus lovade att rätta sig efter EES konkurrensregler. Samma utfästelse gjorde det möjligt för Konkurransetilsynet att avsluta liknande ärenden.

Vid sidan av det formella granskningsförfarandet har övervakningsmyndigheten fått in skrivelser från parter med ekonomiska intressen i grossistledet och verksamheter som rör distribution och produktion av alkoholdrycker. Skrivelserna kommer från parter både i Norge och andra EES-länder, och uttrycker undantagslöst allvarliga invändningar mot den norska statens finansiering av Arcus.

En ytterligare granskning som övervakningsmyndigheten gjort av den norska statens finansiering av Arcus visade att vissa aspekter, som sannolikt skulle påverka resultatet av granskningen, behövde klargöras ytterligare. Övervakningsmyndigheten begärde därför in ytterligare information i en skrivelse av den 11 maj 1998 (ref. 98-3094 D). I samma skrivelse uppmanades de norska myndigheterna att inkomma med sina synpunkter på vissa preliminära slutsatser från övervakningsmyndighetens sida. Förutom att begära ytterligare information om och synpunkter på omstruktureringsmedlen och på övervakningsmyndighetens åsikt att Arcus struktur inte var optimal, togs också vissa andra frågor upp. Övervakningsmyndigheten ifrågasatte bland annat motiven för att använda vad den ansåg vara en relativt hög diskonteringsränta vid beräkningen av värdet på Arcus i Deloitte & Touches rapport(6). Övervakningsmyndigheten begärde också in information om ett miljöåtagande som var förknippat med Arcus egendom i Trondheim. För att uppfylla detta åtagande anslogs 30 miljoner norska kronor från A/S Vinmonopolet till Arcus då företaget inledde sin verksamhet.

De norska myndigheterna svarade i skrivelser av den 9 juni 1998 (ref. 98-3978 A) och den 30 juli 1998 (ref. 98-5053 A). När det gäller övervakningsmyndighetens åsikt att Arcus struktur inte var optimal underströk man att risken för strejker och oro bland de anställda var en faktor som hade beaktats då man bedömde möjligheterna att lägga ner produktionen i Bergen och Trondheim samt att det ursprungliga beslutet att inte sälja var rationellt. Man inkom med mer detaljer om den faktiska användningen av omstruktureringsmedlen. Det påpekades att personalminskningarna hade försenats i förhållande till den ursprungliga planen, särskilt i Bergen, på grund av att ett projekt som inbegrep Hardanger Bryggeri A/S hade gått om intet. Den diskonteringsfaktor som hade tillämpats vid fastställandet av den ingående balansen försvarades. Det förklarades vidare att ett preliminärt överlåtelseavtal hade nåtts för anläggningen i Trondheim.

För de frågor som rör Arcus ingående balans beslutade övervakningsmyndigheten att anlita extern expertis och ingick ett tjänsteavtal med KPMG Consulting A/S i Oslo, som presenterade en rapport om värderingen av Arcus(7). Rapporten förmedlades till de norska myndigheterna i en skrivelse av den 3 november 1998 (ref. 98-7466 D). De norska myndigheterna framförde sina synpunkter på rapporten i en skrivelse av den 17 november 1998 (ref. 98-7850 A).

Den 6 november 1998 fick övervakningsmyndigheten ett faxmeddelande (ref. 98-7556 A) från de norska myndigheterna med en kopia av en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet till Arcus styrelse bifogad. I skrivelsen informerades Arcus om att staten förväntade sig en utdelning på ungefär 150 miljoner norska kronor för år 1998. Som underlag för denna summa hänvisade departementet till omstruktureringsmedlen, som hade bokförts som extraordinära intäkter, och att värdena skulle realiseras genom försäljning av anläggningstillgångar.

2. Arcus-koncernen

2.1 Etablering och organisation

Den norska regeringen beslutade att grunda Arcus A/S som ett holdingbolag med begränsat ansvar, som till 100 % skulle ägas av staten(8). Det beslutades också att man skulle grunda två helägda dotterbolag till Arcus A/S-Arcus Produkter A/S och Arcus Distribusjon A/S. För att förbereda delningen av A/S Vinmonopolet bildades Arcus-koncernen i september 1995 med ett startkapital på 50000 norska kronor, som ägdes av A/S Vinmonopolet.

Delningen av A/S Vinmonopolet innebar att tillgångar och skulder som rörde produktion och distribution fördes över på Arcus A/S, som i sin tur fördelade dem mellan de två dotterbolagen. Tillgångar och skulder som rörde detaljhandelsmonopolet kvarstod i A/S Vinmonopolet. Aktiekapital och annat eget kapital i A/S Vinmonopolet delades på grundval av beräkningar av de värden som kvarstod i detaljhandelsmonopolet respektive av de värden som förts över till Arcus. Man beslutade att ägandet av Arcus skulle föras över från A/S Vinmonopolet till Nærings- og energidepartementet den 1 januari 1996. Samma dag verkställdes överföringen av tillgångar och skulder från A/S Vinmonopolet till Arcus, som inledde sin produktions- och distributionsverksamhet. Som kompensation för de värden som förts över till Arcus fick staten, genom den nya ägaren Nærings- og energidepartementet, aktier i holdingbolaget.

Arcus-företagens huvudsakliga verksamhet utgörs av följande:

Arcus Produkter A/S har ensamrätt (som tidigare innehades av A/S Vinmonopolet) att producera spritdrycker i Norge. Förutom att producera spritdrycker inbegriper företagets verksamhet att tappa vin och sprit av inhemskt och utländskt ursprung på flaska. Företaget säljer sina produkter till detaljhandelsmonopolet, till hotell och restauranger samt till taxfree-butiker. Dessutom producerar företaget spritdrycker för export samt säljer sprit för tekniska och medicinska ändamål.

Arcus Distribusjon A/S, som i januari 1998 bytte namn till Vectura A/S, importerar, lagrar och distribuerar alkoholdrycker. Företaget säljer sina tjänster till producenter, andra grossister och andra importörer av sådana produkter samt levererar varor till detaljhandelsmonopolet, hotell och restauranger.

Arcus A/S utgör ett holdingbolag för de båda ovannämnda som, förutom att utöva sina ägarfunktioner, också ansvarar för koncernens gemensamma funktioner såsom ekonomi och redovisning, informationsteknik och personal. Två nya dotterbolag har grundats sedan Arcus inledde sin verksamhet. Arcus Eiendom ANS bildades den 9 september 1996 för att ansvara för förvaltningen av Arcus fastigheter. Exar A/S bildades den 13 januari 1998 för att ansvara för Arcus produktionsanläggning i Bergen. Det har uppgivits(9) att Exar A/S inte bedriver någon verksamhet.

Arcus-koncernen grundades med tre produktions- och lagringsanläggningar i Oslo, Bergen och Trondheim samt en anläggning för rektifikation av sprit i Hamar.

2.2 Ingående balans

Då man förberedde delningen av A/S Vinmonopolet beställde ägaren, Sosial- og helsedepartementet, en rapport med förslag på en ingående balans för de verksamheter som skulle avskiljas från A/S Vinmonopolet av en extern konsultbyrå, Deloitte & Touche (D& T). D& T:s rapport(10), daterad den 25 september 1995, utgjorde grunden för den norska regeringens proposition till Stortinget(11) om fastställande av en ingående balans för Arcus. De siffror för den ingående balansen som presenterades för Stortinget var identiska med motsvarande siffror i D& T:s rapport. Specifikationer av den ingående balansen återges i tabell 1. I propositionen, som lades fram i november 1995, hänvisades till den ingående balans som kunde fastställas per den 1 januari 1996. Den slutgiltiga ingående balansen kunde inte fastställas innan A/S Vinmonopolets bokslut för 1995 hade upprättats. Siffror rörande den slutgiltiga ingående balansen återges också i tabell 1. I den ingående balansen anges detaljer för vart och ett av de tre företagen inom Arcus-koncernen, Arcus Produksjon A/S, Arcus Distribusjon A/S samt holdingbolaget Arcus A/S. I detta beslut ges bara siffror för hela Arcus-koncernen.

Tabell 1

Ingående balanser för Arcus-koncernen

>Plats för tabell>

Den ingående balansen grundades på följande principer och antaganden:

Deloitte & Touche gjorde sin värdering på grundval av nuvärdemetoden. I korthet innebär denna metod att framtida kassaflöden av intäkter och utgifter beräknas utifrån antaganden om marknadens utveckling, rörelsekostnader etc. Verksamhetens värde fastställs till lika med det totala diskonterade nuvärdet av de förväntade nettointäkterna. Diskonteringsfaktorn motsvarar erforderlig avkastning. Beräkningar gjordes med antagandet att den befintliga strukturen med anläggningar i Oslo/Hamar, Bergen och Trondheim skulle behållas.

Deloitte & Touche beräknade nuvärdet på Arcus verksamhet (Arcus Produkter A/S och Arcus Distribusjon A/S) till 203 miljoner norska kronor. Detta värde avgjorde det skattade värdet på Acrus anläggningstillgångar, som värderades till 175 miljoner norska kronor efter att andra tillgångar och skulder beaktats. Aktiekapitalet fastställdes till lika med det beräknade nuvärdet på 203 miljoner norska kronor.

Delningen av rörelsekapitalet i det tidigare A/S Vinmonopolet innebar att Arcus skulle få ett belopp på 154 miljoner norska kronor, vilket återspeglades som en del av "Kassa och bank" och bokfördes som "Annat eget kapital". Detta ger ett totalt eget kapital på 357 miljoner norska kronor (203 + 154). Enligt delningsprincipen bokfördes 230 miljoner norska kronor som "Andra kortfristiga fordringar och aktier". Skulderna (kort- och långfristiga) bokfördes till 202 miljoner norska kronor (175 + 27).

Omstruktureringskostnaderna för att splittra det tidigare monopolföretaget skattades till 236,7 miljoner norska kronor. För detaljuppgifter, se avsnitt II, punkt 2.2 nedan. Denna summa diskonterades och fastställdes till 226 miljoner norska kronor, och bokfördes som en skuld i den föreslagna ingående balansen. För att täcka dessa kostnader antogs att samma belopp skulle föras över till Arcus från A/S Vinmonopolet. 226 miljoner norska kronor bokfördes därför under "Kassa och bank" i den föreslagna ingående balansen. Omstruktureringskostnaderna skildes på detta sätt från värderingen av koncernens nuvärde.

Ett miljöåtagande för Arcus anläggning i Trondheim beräknades motsvara ett belopp på 30 miljoner norska kronor, se också avsnitt II, punkt 2.3 nedan. För att täcka dessa kostnader antogs att motsvarande belopp också skulle föras över från A/S Vinmonopolet. I den föreslagna ingående balansen lades därför 30 miljoner norska kronor till under "Kassa och bank". Miljöåtagandet bokfördes dessutom, precis som omstruktureringskostnaderna, som en skuld.

Som följd av dessa transaktioner fastställdes den föreslagna ingående balansen med totala skulder på 458 miljoner norska kronor. Det egna kapitalet fastställdes till 357 miljoner norska kronor. Med skattade omsättningstillgångar på 640 miljoner norska kronor fastställdes anläggningstillgångarna till 175 miljoner norska kronor. Detta värde motsvarar det beräknade värdet på Arcus olika fastigheter, produktionsanläggningar, maskiner och inventarier.

Den föreslagna ingående balansen utgjorde den grund på vilken besluten i praktiken kom att fattas. Arcus grundades med ett eget kapital på 357 miljoner norska kronor, varav 203 miljoner norska kronor utgjorde aktiekapital. Värdet på anläggningstillgångar i form av fastigheter, anläggningar, maskiner och inventarier fastställdes till 175 miljoner norska kronor. 256 miljoner norska kronor fördes över från A/S Vinmonopolet för att täcka omstruktureringskostnader och miljöåtaganden. Enligt vad som framgår av tabell 1 utgörs den enda större skillnaden mellan den föreslagna och den slutgiltiga ingående balansen av en minskning av skulderna (huvudsakligen kortfristiga) och, av praktiska skäl, en motsvarande minskning av omsättningstillgångarna.

I sin proposition till Stortinget(12) menade den norska regeringen att Arcus förväntades ge en tillfredsställande avkastning på eget kapital, vilken angavs till minst 10-12 % efter skatt.

2.3 A/S Vinmonopolets kostnader

Det skattade värdet på Arcus innebar att det förväntade framtida kassaflödet inte skulle räcka för att ge samma avkastning på A/S Vinmonopolets kapital som före delningen. Man beslutade därför att skriva ner A/S Vinmonopolets kapital i 1995 års bokslut. Värdet på anläggningstillgångarna skrevs ner med 476 miljoner, från ett ursprungligt värde på 791 miljoner norska kronor till 315 miljoner norska kronor(13). Det sistnämnda återstående värdet delades i sin tur mellan anläggningstillgångar som bokfördes i Arcus ingående balans och anläggningstillgångar som kvarstod i detaljhandelsmonopolet. De extraordinära avskrivningarna på 476 miljoner norska kronor bokfördes i A/S Vinmonopolets redovisning för 1995 utöver överföringarna på 256 miljoner norska kronor för att täcka omstruktureringskostnader och miljöåtaganden. Som ett resultat av delningen bokfördes därmed extraordinära kostnader på 732 miljoner norska kronor i A/S Vinmonopolets bokslut för 1995, se tabell 2.

Tabell 2

Extraordinära kostnader för A/S Vinmonopolet 1995

>Plats för tabell>

Källa:

A/S Vinmonopolet, årsrapport 1995.

2.4 Avvecklingsvärde

På övervakningsmyndighetens begäran har de norska myndigheterna presenterat ett beräknat avvecklingsvärde på de tillgångar som förts över till Arcus. Denna beräkning återges i tabell 3.

Tabell 3

Arcus avvecklingsvärde

>Plats för tabell>

Källa:

Skrivelse från Nærings- og energidepartementet av den 7 maj 1996 (ref. 96-2662 A).

Värdet på fastigheterna skattades av en erkänd värderare. Nettoförsäljningsvärdet på maskiner och inventarier skattades av Arcus. Kostnaderna för avgångsvederlag skattades på grundval av D& T:s rapport och tidigare avtal mellan A/S Vinmonopolet och dess anställda. Övriga nedläggningskostnader skattades av Arcus.

2.5 Marknadsandelar, handel och ekonomiska resultat

Enligt den nya ordningen för handel med alkoholhaltiga drycker i Norge, vilken trädde i kraft i början av 1996, skall de norska myndigheterna utfärda licenser för distribution, export och import av alkoholdrycker(14). Inga licenser hade ännu beviljats den 1 januari 1996. När Arcus Distribusjon A/S 1996 inledde sin verksamhet rådde därför i praktiken fortfarande en monopolsituation. Andra aktöorer fick senare under 1996 tillstånd att importera, exportera och distribuera alkoholdrycker. 1997 hade Arcus Distribusjon A/S en marknadsandel på 65 % räknat av samtliga leveranser av alkoholdrycker till detaljhandelsmonopolet och till hotell- och restaurangbranschen(15).

Arcus Produkter A/S andel av den totala försäljningen av vin och spritdrycker minskade både under 1996 och 1997 jämfört med motsvarande andel för det tidigare A/S Vinmonopolet. De minskade marknadsandelarna rörde i mindre grad Arcus egna märken än dess utbud av andra märken, som importerades i tank och tappades av företaget. 1997 hade mer än 33 % av den totala försäljningen av vin och spritdrycker till de norska slutkonsumenterna producerats eller tappats av Arcus Produkter A/S (16). Exporten rapporterades under 1996 stå för 5 % av den totala försäljningen(17) med Tyskland som viktigaste marknad.

Eftersom det i praktiken inte förekommer någon vinproduktion i Norge och då Arcus Produkter A/S har ensamrätt att producera spritdrycker följer det att alla spritdrycker och nästan allt vin som Arcus-företagen köper in i tank eller på butelj är importerade. EES-länderna hör till de viktigaste ursprungsländerna för dessa produkter.

Arcus årsrapport för 1996 visar att företagets totala intäkter efter avdrag för punktskatter uppgick till 1296 miljoner norska kronor. Rörelseresultatet uppgick till 26,6 miljoner norska kronor. De finansiella nettointäkterna uppgick till 13,7 miljoner norska kronor. Omstruktureringsmedlen på 62,1 miljoner norska kronor bokfördes som en extraordinär intäkt, vilket ledde till ett årsresultat på 102,4 miljoner norska kronor. 16,1 miljoner norska kronor avsattes(18) för utdelning, se tabell 4.

1997 uppgick Arcus totala intäkter efter punktskatter till 1245 miljoner norska kronor. Eftersom rörelsekostnaderna översteg rörelseintäkterna uppvisade rörelseresultatet ett minus på 12,8 miljoner norska kronor. Arcus redovisade ändå ett positivt nettoresultat för året på 27,8 miljoner norska kronor. Detta beror på finansiella nettointäkter på 10,7 miljoner norska kronor och genom att man bokförde 39,0 miljoner norska kronor (varav 38,3 miljoner norska kronor från omstruktureringsmedlen) som extraordinära intäkter, samtidigt som man drog av extraordinära kostnader på totalt 9,1 miljoner. Ingen utdelning betalades ut under 1997.

Tabell 4

Arcus-koncernen: ekonomiskt resultat 1996 och 1997

>Plats för tabell>

Källa:

Arcus årsrapporter för 1996 och 1997.

II. BEDÖMNING

1. Principer

1.1 Produkttäckning

Övervakningsmyndigheten noterar att Arcus verksamhet rör produktion och handel med varor som omfattas av EES-avtalet (se artiklarna 8 och 23 b samt protokoll 3, 8 och 47 till EES-avtalet). Sådana varor inbegriper bland annat öl och spritdrycker, eftersom dessa produkter är upptagna i tabellerna I och II i protokoll 3 till EES-avtalet(19).

Överföringen av tillgångar från A/S Vinmonopolet till Arcus omfattas följaktligen av EES-avtalets regler om statligt stöd och av övervakningsavtalet. Det bör också påpekas att reglerna om statligt stöd även är tillämpliga på tjänstesektorn.

1.2 Artikel 61.1

Artikel 61.1 i EES-avtalet lyder som följer:"Om inte annat föreskrivs i detta avtal, är stöd som ges av EG-medlemsstater, EFTA-stater eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenlig med detta avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna."

För att en åtgärd skall utgöra statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet måste den följaktligen

1) genomföras med något slag av statliga medel,

2) gynna vissa företag eller viss produktion,

3) snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen samt påverka handeln mellan avtalsparterna.

Statliga medel

De åtgärder som skall granskas i detta fall rör i samtliga fall användning av statliga medel eftersom det handlar om anläggningstillgångar och ekonomiska medel som förts över till Arcus från A/S Vinmonopolet, ett helstatligt företag. Enligt rättspraxis(20) anses medel som förs över från ett statligt företag såsom A/S Vinmonopolet kunna omfattas av begreppet stöd som beviljats "med hjälp av statliga medel" enligt artikel 61.1 i EES-avtalet i samma grad som medel som förts över direkt från staten. Eftersom medlen kan vara "av vilket slag" som helst, täcks både ekonomiska tillgångar, anläggningstillgångar och andra ekonomiska fördelar av artikel 61.1 i EES-avtalet. Det första villkoret uppfylls därför av samtliga åtgärder som är föremål för detta beslut genom att de kan konstateras inbegripa ekonomiska fördelar.

Åtgärder som gynnar vissa företag

När det gäller det andra villkoret är det uppenbart att åtgärderna, i den mån de innebär att ekonomiska resurser eller anläggningstillgångar tillhandahålls på förmånliga villkor, gynnar vissa företag, nämligen företagen inom Arcus-koncernen.

Påverkan på konkurrens och handel

Spritdrycker som produceras av Arcus Produkter A/S konkurrerar både på den norska marknaden och på exportmarknaderna direkt med liknande drycker som produceras i andra EES-länder. Arcus Produkter A/S importerar spritdrycker och vin i tank för att sedan tappa och sälja dem vidare. Vectura A/S (tidigare Arcus Distribusjon A/S) är den största aktören på den norska marknaden för grossistförsäljning och distribution av spritdrycker och vin av både utländskt och inhemskt ursprung. Dessa verksamheter bedrivs i konkurrens med andra företag som importerar och handlar med sådana drycker. När det gäller marknadsandelar, handel och ekonomiska resultat, se avsnitt I, punkt 2.5 i detta beslut.

Varje ekonomisk fördel i samband med finansieringen av Arcus kommer därför att snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom det territorium som omfattas av EES-avtalet, och utgör därmed statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet. Förutsatt att sådana fördelar förekommer är det tredje villkoret uppfyllt.

Den återstående frågan som måste tas upp utifrån artikel 61.1 i EES-avtalet är sålunda att fastställa huruvida och i vilken omfattning den norska regeringens finansiering av Arcus innebär att Arcus har gynnats, och därmed att identifiera och kvantifiera de eventuella delar som utgör statligt stöd. Resultatet av övervakningsmyndighetens granskning framgår av avsnitt II, punkt 2 i detta beslut.

1.3 Principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser

Då övervakningsmyndigheten skall bedöma huruvida det förekommer statligt stöd i samband med ekonomiska transaktioner mellan ett EFTA-land och ett offentligt företag tillämpas den så kallade principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser, som fastställs i kapitel 19-20 i de procedurregler och materiella regler inom området för statligt stöd som övervakningsmyndigheten antog den 19 januari 1994(21) (riktlinjerna för statligt stöd). Denna princip syftar till att säkerställa att offentliga och privata företag i liknande branscher och jämförbara ekonomiska och finansiella förhållanden skall behandlas rättvist i fråga om ekonomiska överföringar och olika former av offentliga interventioner. Om nu offentliga medel tillhandahålls på fördelaktigare villkor (det vill säga till en lägre kostnad) än en privat ägare skulle vilja ge ett enskilt företag som befinner sig i en jämförbar finansiell och affärsmässig situation, då åtnjuter det offentliga företaget en förmån som det privata företaget inte kan få av sina ägare. Om inte denna fördelaktigare offentliga finansiering betraktas som stöd och bedöms med hänsyn till undantagen i avtalet, innebär detta ett brott mot principen om neutralitet vid behandling av offentliga och privata företag(22).

I enlighet med punkt 20.3.2 i riktlinjerna för statligt stöd tillämpar övervakningsmyndigheten "principen om att ta en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser som utgångspunkt när man skall avgöra huruvida stöd har lämnats, och om så är fallet för att kvantifiera det" (understrykningen tillagd).

På grundval av EG-domstolens tolkning(23) rör den prövning som övervakningsmyndigheten skall göra "huruvida under liknande omständigheter en privat aktieägare enbart med beaktande av utsikterna till att få avkastning och utan hänsyn till sociala, regionalpolitiska och branschmässiga överväganden skulle ha tecknat aktierna i fråga", riktlinjerna för statligt stöd, punkt 20.3.4. (understrykningen tillagd).

EG-domstolen har då den förfinat tolkningen av principen om en investerare i en marknadsekonomi också ansett att "en privat investerares beteende, som den offentlige investerarens ingripande måste jämföras med, är om inte beteendet hos en vanlig investerare som placerar sitt kapital med mer eller mindre kortsiktig lönsamhet som mål så åtminstone beteendet hos en privat ägare eller koncern som har en strukturell global eller branschmässig strategi och en mera långsiktig syn på lönsamhet"(24).

2. Bedömning av förekomsten av stöd

2.1 Värdet på de anläggningstillgångar som förts över från A/S Vinmonopolet till Arcus

2.1.1 Inledning

Övervakningsmyndigheten anser att den värderingsmetod som tillämpats av de norska myndigheterna, och som presenteras i D& T:s rapport, nämligen nuvärdemetoden, är lämplig för värdering av investeringar där investeraren har ett långsiktigt intresse såsom den norska staten har i det aktuella fallet.

Resultaten av en företagsvärdering av den typ som de norska myndigheterna gjorde i detta fall beror på en rad subjektiva antaganden. Det är inte övervakningsmyndighetens syfte att ersätta investerarens bedömningar(25). Övervakningsmyndigheten har därför inte ifrågasatt de många detaljerade antaganden och beräkningar som ingår i D& T:s rapport, och som rör marknadsprognoser, pålägg, förväntade kostnader och likviditetsbehov. Övervakningsmyndigheten noterar emellertid att D& T i sin rapport uttrycker åsikten att beräkningen av Arcus värde är försiktig. Detta förklaras både mot bakgrund av reglerna i den norska bolagslagen om en försiktig bedömning av anläggningstillgångar och att antagandet att företaget inte skulle komma att avyttras på marknaden. För att antaganden om marknadens tillväxt i D& T:s rapport skall visa sig vara riktiga skulle det vidare krävas ganska kraftiga åtgärder från den norska regeringens sida för att begränsa alkoholkonsumtionen. Detta antyder att marknadsprognoserna är försiktiga.

När det gäller enskilda poster i den ingående balansen finner övervakningsmyndigheten ingen anledning att ifrågasätta de bokförda värdena på kortfristiga fordringar och aktier eller på kort- och långsiktiga skulder. Samma sak gäller kapitaltillskottet på 154 miljoner norska kronor för att täcka behovet av rörelsekapital. Dessa poster antas återspegla en rationell fördelning av tillgångar och skulder i den aktuella delningen samt ge medel för att uppfylla de löpande likviditetsbehoven. Övervakningsmyndigheten har dock invändningar mot värderingen av anläggningstillgångar och den kompensation som staten fått i form av aktiekapital för överföringen av dessa tillgångar, se avsnitt II, punkterna 2.1.2-2.1.4. Överföringar som skall täcka omstruktureringskostnader och miljöåtaganden behandlas nedan separat.

Då den granskar värderingen av Arcus och huruvida det har getts statligt stöd i detta sammanhang är det inte fråga om att övervakningsmyndigheten skulle grunda sig på efterhandsinformation, se riktlinjerna för statligt stöd, punkt 20.5.2. Övervakningsmyndigheten har följaktligen grundat sin granskning på den information son fanns tillgänglig för de norska myndigheterna vid den tidpunkt som tillgångarna fördes över från A/S Vinmonopolet till Arcus.

2.1.2 Icke-optimal struktur

Övervakningsmyndigheten påpekade i sitt beslut att inleda granskningsförfarandet att det beräknade värdet på Arcus eget kapital, 357 miljoner norska kronor, hänförde sig till en beräkning grundad på vad som måste anses vara en icke-optimal struktur för Arcuskoncernen.

Övervakningsmyndighetens granskning bekräftar denna iakttagelse. Uppgifter framför allt i D& T:s rapport(26) och A/S Vinmonopolets företagsplan visar att de norska myndigheterna grundade sin värdering på en affärsmässigt ofördelaktig produktionsstruktur för Arcus, det vill säga en produktionsstruktur som inte skulle maximera nuvärdet av Arcus rörelseintäkter. I detta sammanhang bör det påminnas om att den ingående balansen baserades på att den nuvarande anläggningsstrukturen skulle behållas.

A/S Vinmonopolets företagsplan presenterades 1995 och visade att tappning av vin och spritdrycker skulle bli mycket dyrare i Bergen och Trondheim än i Arcus nya anläggningar i Oslo(27). Redan hösten 1995 stod det sålunda klart att det på affärsmässiga grunder inte var försvarbart att fortsätta Arcus produktionsverksamhet i Bergen och Trondheim.

Det noteras sålunda i D& T:s rapport att avkastningen på Arcus produktionsverksamhet inte skulle räcka för att täcka de beräknade kostnaderna för verksamheten i Bergen och Trondheim. I bilaga 1 till D& T:s rapport klargörs det också att Arcus skulle göra en realisationsvinst genom att sälja anläggningarna i Bergen och Trondheim. Det måste också antas att Arcus alternativt skulle ha kunnat få nya intäkter genom att hyra ut dessa anläggningar eller använda dem för ny egen affärsverksamhet.

Deloitte & Touche presenterade i sin rapport olika beräkningar av de ekonomiska fördelarna av att centralisera produktionsverksamheten till de nya anläggningarna i Oslo. Utifrån nuvärdemetoden beräknades det ytterligare nuvärdet av en sådan mer ekonomisk struktur, inklusive fastigheternas försäljningsvärde, till 202 miljoner norska kronor. Denna beräkning grundade sig inte på en omedelbar nedläggning av verksamheten i Bergen och Trondheim. I själva verket grundades den på antagandet att dessa produktionsanläggningar skulle säljas under 1999. Det antogs dessutom att man skulle tvingas göra vissa investeringar i Oslo, att det skulle uppstå vissa ytterligare omstruktureringskostnader och att man skulle göra besparingar till följd av minskade personalkostnader.

I samband med att man tar upp kostnaderna för att dela A/S Vinmonopolet, se även tabell 2 ovan, uttrycker Deloitte & Touche i sin rapport att dessa kostnader delvis härrör från det faktum att det antogs att Arcus skulle genomföra "mjukare" omstruktureringsåtgärder än vad ett privat företag på marknaden skulle kunna göra. Detta bekräftas i den skrivelse av den 9 juni 1998 som omnämns ovan, där de norska myndigheternas motiv för att välja en icke-optimal struktur anges vara att undvika eventuella strejker och oro bland de anställda.

De norska myndigheterna hävdade i sin skrivelse av den 13 december 1996 att det inte var möjligt att påvisa att det i framtiden skulle komma att råda en överkapacitet vid anläggningarna som skulle kunna generera ytterligare intäkter. De menade också att det inte var sannolikt att företaget inom en överskådlig framtid skulle hamna i en position där det kunde omstrukturera sin verksamhet för att minska kostnaderna. En omstrukturering av produktionsanläggningarna kunde därför inte inbegripas i den ingående balansen. Med hänvisning till A/S Vinmonopolets årsrapport 1995 och Arcus årsrapport 1996 noterar emellertid övervakningsmyndigheten att de nya automatiserade lageranläggningarna i Oslo stod färdiga och togs i bruk redan den 1 november 1995. Nya produktionsanläggningar i Oslo, inklusive anläggningar som utformats för att ta emot vin och spritdrycker i tank och tre nya produktionslinjer för att tappa dessa på butelj hade provats och justerats under hösten 1995. Dessa olika anläggningar stod helt färdiga för drift den 1 januari 1996.

Med hänvisning till de fakta som redogjorts för ovan anser övervakningsmyndigheten att de norska myndigheternas bedömning skiljer sig från hur en rationell investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser skulle ha agerat utifrån den information som fanns tillgänglig vid tidpunkten för Arcus grundande(28). Det borde i själva verket ha stått klart att det ganska snart skulle uppstå överkapacitet, vilket skulle göra anläggningarna i Bergen och Trondheim tillgängliga för alternativ verksamhet eller för försäljning inom en överskådlig framtid. Såsom tidigare nämnts presenterade faktiskt D& T sådana alternativa beräkningar för detta scenario i sin rapport.

Såsom nämnts ovan påpekade de norska myndigheterna i sin skrivelse av den 9 juni 1998 att protester från de anställda var en faktor som måste beaktas och att detta låg till grund för det ursprungliga beslutet. Enligt riktlinjerna för statligt stöd, och såsom nämns i avsnitt II, punkt 1.3 ovan, kan inte sociala överväganden i sig motivera att man bevarar en icke-optimal produktionsstruktur. En rationell investerare skulle dessutom inte dra på sig kostnader som i detta fall genom att behålla en ineffektiv produktionsstruktur, om de fördelar som följde av detta inte skulle överstiga kostnaderna. De norska myndigheterna har inte på nåagot sätt styrkt att eventuella fördelar av att undvika oroligheter bland de anställda skulle överstiga kostnaderna för att bevara en ineffektiv produktionsstruktur. Dessa kostnader, som motsvarar fördelarna med en rationell produktionsstruktur beräknade D& T enligt ovan till 202 miljoner norska kronor. Detta grundades på antagandet att den faktiska omstruktureringen skulle genomföras mer än tre år efter att analysen gjordes och aktuella beslut fattades.

Såsom påpekas i avsnitt II, punkt 2.2 nedan är medlen på 226 miljoner norska kronor för att täcka omstruktureringskostnaderna ännu ett bevis för att anläggningstillgångarna och det egna kapitalet i Arcus ingående balans är undervärderade. Det beräknade nuvärdet på de förväntade framtida nettointäkterna fastställdes till 203 miljoner norska kronor. I detta fall skulle det inte vara ekonomiskt motiverat att tillskjuta 226 miljoner norska kronor för att täcka omstruktureringskostnaderna, när det finns så stora värden att realisera vid en avveckling av företagen, även efter att avgångsvederlag till alla anställda har räknats av, se avsnitt I, punkt 2.4 ovan. Bara ett högre beräknat nuvärde skulle kunna försvara en sådan överföring.

Följaktligen stred beslutet att behålla produktionsverksamheten i Bergen och Trondheim mot principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser.

I D& T:s rapport betonades att det beräknade ytterligare värdet på 202 miljoner norska kronor av en mer rationell produktionsstruktur var mycket osäkert. Det finns dock inget i rapporten som talar för att denna beräkning skulle vara felaktig i någon riktning. Övervakningsmyndigheten skulle vilja påpeka att bedömningar av den typ som gjorts i D& T:s rapport, oavsett om det rör sig om ursprungliga eller ytterligare värden, grundar sig på en rad osäkra antaganden. Osäkerheten innebär att resultaten kan bli både bättre och sämre än de beräknade. Sammantaget finner övervakningsmyndigheten ingen anledning att avvika från det beräknade ytterligare värde på 202 miljoner norska kronor som presenteras i D& T:s rapport, förutom den särskilda del som rör miljöåtagandet för anläggningen i Trondheim.

Det ytterligare värdet på 202 miljoner norska kronor byggde bland annat på ett antagande att anläggningen i Trondheim skulle säljas för uppskattningsvis 45 miljoner norska kronor under 1999. Från detta belopp har man dragit 4 miljoner norska kronor för att återspegla ett miljöåtagande, se avsnitt II, punkt 2.3 nedan. Eftersom ett särskilt miljöåtagande på 30 miljoner norska kronor bokfördes i den ingående balansen, skulle 4 miljoner norska kronor - med ett beräknat nuvärde på 3 miljoner norska kronor - läggas till det beräknade ytterligare värdet på 202 miljoner norska kronor.

Värderingen av Arcus som en väl inarbetad verksamhet borde ha grundat sig på en ekonomisk struktur som återspeglar den mest rationella användningen av dess tillgångar. Övervakningsmyndigheten har, på grundval av beräkningarna i D& T:s rapport och principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser, därför dragit slutsatsen att anläggningstillgångarna och det egna kapitalet i Arcus ingående balans undervärderades med 205 miljoner norska kronor. I detta sammanhang hänvisas också till de uttalat försiktiga bedömningarna då man skulle fastställa den ingående balansen.

2.1.3 Kapitalkostnad

Kapitalkostnaden, det vill säga det pris till vilket en investerare skulle vara villig att tillhandahålla medel till ett företag, är den måttstock mot vilken en transaktion måste bedömas då man bedömer huruvida avkastningen på eget kapital eller den ränta som tas ut är godtagbar för en privat investerare. Den standardmetod som analytiker använder för att beräkna kapitalkostnaden utgörs av Capital Asset Pricing Model (CAPM).

D& T använde en standardiserad CAPM-metod då man beräknade Arcus nuvärde. Kapitalkostnaden (diskonteringsräntan) multiplicerades dock med en faktor på 1,35 för att kompensera för Arcus-aktiernas dåliga likviditet (en så kallad likviditetspremie, se D& T:s rapport, s. 62). Kapitalkostnaden fastställdes till 10,3 % för produktion av vin och spritdrycker, 12,2 % för produktion av teknisk sprit och 11,9 % för distributionsverksamheten.

Värderingar av långsiktiga projekt och investeringar i företag på grundval av nuvärdemetoden är känsliga för den diskonteringsränta som används. Om denna räntan sätts för högt kommer värdet på ett projekt eller ett företag mätt som nuvärdet på dess kassaflöde att bli alltför lågt. Motsatt gäller att värdet blir alltför högt om diskonteringsräntan sätts för lågt.

En likviditetspremie läggs normalt till avkastningskravet för investeringar i aktier som inte är börsnoterade. En sådan premie kan betraktas som en kompensation för svårigheter att avyttra aktierna. För en investerare med en långsiktig strategi bakom sitt förvärv och utan planer att sälja vidare inom en överskådlig framtid skulle likviditetspremien bli försumbar. Framför allt blir likviditetspremien än mer försumbar när en transaktion rör förvärv av ett helt företag och inte bara vissa aktier.

I sin skrivelse till de norska myndigheterna av den 11 maj 1998 påpekade övervakningsmyndigheten att det inte är relevant för en investerare med en långsiktig strategi att kräva kompensation för kostnader som är förknippade med att den förvärvade tillgången har en dålig likviditet. Övervakningsmyndigheten hänvisade också till det faktum att referens- (och diskonterings-) räntan i Norge uppgick till 8,19 % 1995 och 7 % 1996, det vill säga klart under de räntesatser som använts i D& T:s rapport.

Med hänvisning till principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser enligt EG-domstolens tolkning (se avsnitt II, punkt 1.3), drar övervakningsmyndigheten slutsatsen att överföringen av A/S Vinmonopolets tillgångar till Arcus bör bedömas som ett långsiktigt åtagande. Det finns i detta fall ingen information som tyder på att den norska regeringen ser sitt ägande av Arcus som kortsiktigt eller att den styrs av kortsiktiga vinstmål i sin finansiering av företaget. Övervakningsmyndigheten anser därför att det vore oförenligt med principen om en investerare med långsiktiga mål om den norska staten krävde kompensation för Arcus-aktiernas dåliga likviditet. Övervakningsmyndigheten anser att den likviditetspremie som fastställdes till 35 % i D& T:s rapport bör elimineras och att diskonteringsräntan för Arcus bör justeras därefter. Med korrigering för denna faktor och mot bakgrund av olika aktuella riskfaktorer kan övervakningsmyndigheten sedan godta den diskonteringsränta som tillämpats i D& T:s rapport.

Den erforderliga korrigeringen av diskonteringsräntan innebär att nuvärdet på Arcus nettokassaflöde från sina tillgångar undervärderades med 59 miljoner norska kronor(29).

2.1.4 Slutsatser

Övervägandena i punkterna 2.1.2 och 2.1.3 innebär att Arcus ingående balans inte återspeglade den bästa beräkningen av det reella värdet på de tillgångar som förts över från A/S Vinmonopolet. Detta rör det ytterligare värdet på Arcus anläggningstillgångar enligt bästa användning av dessa (205 miljoner norska kronor) och diskonteringsfaktorn (59 miljoner norska kronor), som tillsammans motsvarar en undervärdering på 264 miljoner norska kronor.

Detta innebär att de norska myndigheterna i själva verket vid tidpunkten för transaktioner tillät Arcus att förvärva de aktuella anläggningstillgångarna till ett värde som understeg deras reella värde. Effekten av denna undervärdering av de tillgångar som förts över till Arcus blir att värdet på de aktier som staten fick som ersättning för tillgångarna på motsvarande sätt undervärderades med 264 miljoner norska kronor.

De tillgångar som förts över från A/S Vinmonopolet tillhandahölls därför till Arcus under villkor som var mer förmånliga än vad en privat ägare skulle erbjuda ett företag med en jämförbar finansiell och konkurrensmässig ställning, se riktlinjerna för statligt stöd punkt 20.3.1. Detta innebär en överföring av tillgångar från A/S Vinmonopolet, ett statligt företag, till Arcus utan att staten kompenserades för tillgångarnas fulla värde. I själva verket innebär transaktionen att A/S Vinmonopolet genom delningen åsamkades avskrivningskostnader (se tabell 2) som var 264 miljoner norska kronor högre än vad de borde ha varit. Sålunda genomfördes transaktionen under villkor som inbegrep statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet till ett belopp på 264 miljoner norska kronor.

2.2 Omstruktureringskostnader

Hösten 1995 stod det klart att Arcus skulle ådra sig omstruktureringskostnader och att företagen i Arcus-koncernen skulle bli tvungna att göra vissa investeringar, bland annat för att anpassa sig till den nya situationen på marknaden(30). Beräkningar av Arcus omstruktureringskostnader presenterades i avsnitt 9 i D& T:s rapport, se tabell 5 nedan.

Tabell 5

Beräknade omstruktureringskostnader

>Plats för tabell>

Källa:

D& T:s rapport.

A/S Vinmonopolet ingick 1993 och 1995 två protokoll om personalförvaltning med lokala fackföreningar(31). Båda protokollen löpte automatiskt ut den 31 december 1997. Protokollet från 1993 rörde framför allt internrekrytering och omflyttning av personal, kompensationsregler vid omflyttningar och permitteringar, förtidspensionering, personalminskningar och utbildningsåtgärder. Protokollet från 1995 var ett tillägg till 1993 års protokoll och rörde framför allt åtgärder till följd av den norska regeringens beslut av den 13 februari 1995 att avskaffa A/S Vinmonopolets ensamrätt i fråga om import och grossistförsäljning av vin och spritdrycker. Det sistnämnda protokollet innehöll mer detaljerade bestämmelser för förtidspensionering, utbildningsåtgärder för att ge de anställda kompetens att arbeta utanför det tidigare alkoholmonopolet, obetald tjänstledighet och arbetsförsäkringar.

De beräknade omstruktureringskostnaderna i D& T:s rapport baserades på antaganden som stämde överens med den personalstyrka som hade antagits vid värderingen. Rättigheter och skyldigheter till följd av de två protokoll som ingåtts 1993 och 1995 beaktades också. Omstruktureringsmedlen ställdes till Arcus förfogande. Det var företaget självt som skulle besluta hur medlen skulle användas.

De omstruktureringsåtgärder som förutsågs i D& T:s rapport innebar att Arcus personalstyrka skulle minskas med 245 personer, det vill säga från 621 till 376 personer(32). 65 % av de planerade neddragningarna var tänkta att genomföras under 1996 och återstoden under 1997. Under 1996 och 1997 sade 150 personer upp sig eller avskedades, samtidigt som man nyanställde personal med exempelvis marknadsföringskompetens. Arcus hade 685 anställda i slutet av 1996 och 716 i slutet av 1997(33). Arcus personalstyrka var i slutet av 1997 därmed avsevärt större än vad som angivits i den norska regeringens proposition(34) till Stortinget, där man förutskickade en personalneddragning. I slutet av 1997 hade Arcus personalstyrka i själva verket ökat sedan separationen från A/S Vinmonopolet.

Övervakningsmyndigheten har granskat de norska myndigheternas information om hur Arcus använt omstruktureringsmedlen, se tabell 6 nedan.

Tabell 6

Fördelning av omstruktureringsmedlen

>Plats för tabell>

Källa:

Nærings- og handelsdepartementet.

Övervakningsmyndigheten godtar att en rationell investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser, och som styrs av långsiktiga vinstmöjligheter, avsätter relativt stora belopp för att skydda investeringar utan att detta utgör statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet.

De överförda omstruktureringsmedlen var dock avsevärda i förhållande till de aktuella tillgångarna. Detta blir särskilt tydligt om omstruktureringsmedlen jämförs med den ingående balansen och företagets beräknade avvecklingsvärde. Arcus avvecklingsvärde beräknades till 387 miljoner norska kronor efter att rättsliga skyldigheter gentemot personalen och andra avvecklingskostnader räknats bort, se tabell 3. Ställd inför detta belopp skulle en rationell investerare inte ha skjutit till 226 miljoner norska kronor bara för att konstatera att företagets värde efter detta tillskott inte skulle uppgå till mer än 357 miljoner norska kronor. Endast om tillgångarnas reella värde vore avsevärt högre skulle överföringar i denna storleksordning vara motiverade ur ekonomisk synvinkel. Detta understryker resonemanget ovan, nämligen att den ingående balansen inte återspeglade företagets reella värde.

Enligt vad som sagts ovan innebar undervärderingen på 264 miljoner norska kronor av de tillgångar som förts över till Arcus en motsvarande undervärdering av de aktier som staten fick som kompensation. Enligt övervakningsmyndigheten borde Arcus egna kapital sålunda ha värderats till 621 miljoner norska kronor (357 + 264), inklusive tillskottet på 226 miljoner norska kronor för att täcka de uppskattade omstruktureringsbehoven. Innan dessa överföringar gjordes skulle Arcus värde som en väl inarbetad verksamhet ha beräknats till 395 miljoner norska kronor (621-226), vilket skulle ha överstigit det beräknade avvecklingsvärdet på 387 miljoner norska kronor. Övervakningsmyndigheten har därför inga principiella invändningar mot att man avsatt avsevärda belopp för att täcka kostnader för omstrukturering.

Övervakningsmyndigheten anser dock att en rationell investerare bara skulle ha tillskjutit sådana belopp under vissa förhållanden som inte uppfylls i detta fall. Det rådde då Arcus grundades en avsevärd osäkerhet både om de faktiska belopp som omstruktureringskostnaderna skulle uppgå till och om när de faktiska betalningarna av dessa skulle förfalla. I en sådan situation anser övervakningsmyndigheten att det skulle kunna vara rationellt att avsätta en viss summa redan från starten, men en rationell investerare skulle inte acceptera att täcka omstruktureringskostnaderna innan de förfallit eller tillskjuta medel utöver vad som krävdes för detta syfte.

Övervakningsmyndigheten har inte kunnat finna att de norska myndigheterna visat att det förekom några särskilda villkor förbundna med omstruktureringsmedlen. Beloppet ställdes, så vitt övervakningsmyndigheten förstår, till Arcus eget förfogande, och företaget har till och med bokfört avsevärda delar av medlen som extraordinära intäkter. Med andra ord kan delar av omstruktureringsmedlen inte betraktas som något annat än driftsstöd, vilket normalt är oförenligt med artikel 61 i EES-avtalet.

Omstruktureringsåtgärderna var tänkta att genomföras under Arcus två första verksamhetsår. Det var tänkt (se tabell 5 ovan) att mer än 70 % av omstruktureringskostnaderna skulle bokföras under det första året av den planerade omstruktureringsperioden. Övervakningsmyndigheten noterar att omstruktureringsperioden på två år motsvarar den period som överenskommits i de ursprungliga protokollen mellan A/S Vinmonopolet och de lokala fackföreningarna. Övervakningsmyndigheten noterar också att det förekom förseningar i statens utfärdande av licenser till dem som ville inleda verksamhet på marknaden som konkurrenter till Arcus. Arcus fick därmed i praktiken behålla sitt monopol under en stor del av 1996. Som övervakningsmyndigheten förstår saken stod dessa förseningar i utfärdandet av licenser utanför Arcus kontroll. Övervakningsmyndigheten godtar därför att Arcus mötte vissa oförutsedda hinder i fråga om den tid som krävdes för att genomföra de planerade omstruktureringarna och personalneddragningarna.

De norska myndigheterna rapporterade i sin skrivelse av den 9 juni 1998 (ref. 98-3978-A) att vissa av de skyldigheter som rörde de ursprungliga protokollen med fackföreningarna inte hade uppfyllts då de löpte ut den 31 december 1997. Övervakningsmyndigheten informerades också om att Arcus hade ingått två nya avtal om att förlänga de ursprungliga protokollen(35) under 1997 respektive 1998. Båda avtalen rör personal som var anställd av A/S Vinmonopolet före den 11 juni 1993 och skyldigheter inom ramen för samma omstruktureringsprocess som de två ursprungliga protokollen. De skyldigheter som följde av dessa avtal skulle enligt de norska myndigheterna uppfyllas under loppet av 1998. Övervakningsmyndigheten anser att det går att motivera att medel till omstruktureringen användes under 1998 för att finansiera personalrelaterade omstruktureringskostnader enligt principerna i de ursprungliga protokollen mellan A/S Vinmonopolet och de lokala fackföreningarna.

När det gäller användningen av omstruktureringsmedlen och i enlighet med principen om en investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser drar övervakningsmyndigheten följande slutsatser:

- Arcus användning av medlen för att täcka kostnader för personalneddragningar och förtidspensioneringar, och som uppgår till 49,2 miljoner norska kronor under 1996 och 1997 (se tabell 6), utgör inte statligt stöd. Kostnaderna i fråga rör utgifter som är förknippade med A/S Vinmonopolets avtalsmässiga skyldigheter(36) gentemot sina tidigare anställda.

- Arcus användning av omstruktureringsmedel för att täcka kostnader för förnyelse och profilering av produkter, det vill säga ändring av namn, logotyper, etiketter och inledande utbildning av personalen, har funnits att vara affärsmässigt motiverade startkostnader. Likaså är Arcus användning av omstruktureringsmedlen, bland annat för att täcka konsultkostnader för företagsplan, juridisk rådgivning, logistik, IT-förvaltning och organisationsändringar inom Arcus Produkter A/S och Arcus Distribusjon A/S, investeringar som krävs för att anpassa Arcus till de nya marknadsförhållandena. Arcus användning av medlen för nämnda syften under 1996 och 1997, och som uppgår till 19,7 miljoner norska kronor, utgör inte statligt stöHod.

- Arcus användning av de delar av omstruktureringsmedlen som återstod i slutet av 1997, 56,7 miljoner norska kronor (se tabell 6), för att täcka personalrelaterade omstruktureringskostnader under 1998 fram till dagen för detta beslut till följd av försenade personalneddragningar utgör på samma sätt inte heller statligt stöd, eftersom kostnaderna i fråga rör skyldigheter till följd av de ursprungliga protokollen mellan A/S Vinmonopolet och de lokala fackföreningarna till personalens förmån.

- Arcus har under 1996 och 1997 bokfört sammanlagt 100,4 miljoner norska kronor av omstruktureringsmedlen som extraordinära intäkter. De norska myndigheterna har inte redovisat några ekonomiska motiv för att låta Arcus bokföra delar av omstruktureringsmedlen som extraordinära intäkter. Detta belopp på 100,4 miljoner norska kronor plus upplupen ränta på omstruktureringsmedlen (ursprungligen 226 miljoner norska kronor), som inte använts för omstruktureringssyften och beräknad från den 1 januari 1996 på grundval av den referensränta som är tillämplig i Norge(37), utgör statligt stöd enligt artikel 61.1. Samma slutsats måste dras angående de delar av omstruktureringsmedlen som återstod i slutet av 1997 och som under 1998 och fram till nu inte har bokförts för att täcka personalrelaterade omstruktureringskostnader.

2.3 Miljöåtaganden

Tillsammans med omstruktureringsmedlen överförde A/S Vinmonopolet ett belopp på 30 miljoner norska kronor till Arcus för att täcka miljöåtaganden. De norska myndigheterna har förklarat detta tillskott genom att hänvisa till förväntade kostnader i samband med saneringen av förorenat grundvatten under delar av anläggningen i Trondheim. Föroreningarna härrör från gammalt industriavfall och inte från Arcus eller A/S Vinmonopolets verksamhet.

Övervakningsmyndigheten noterar att det vid tidpunkten för bedömningen av Arcus ingående balans fanns två olika beräkningar av kostnaderna för detta miljöåtagande. En oberoende värderare som beräknade värdet på fastigheten i Trondheim, se avsnitt II, punkt 2.1.2 ovan, räknade med ett åtagande på motsvarande 4 miljoner norska kronor. Övervakningsmyndigheten känner inte i detalj till vilka antaganden som ligger bakom denna bedömning. Den andra beräkningen hade gjorts av A/S Vinmonopolet. På grundval av en detaljerad bedömning av olika kostnadsfaktorer beräknade A/S Vinmonopolet kostnaderna till 30 miljoner norska kronor. Denna beräkning grundades delvis på tidigare bedömningar som gjorts av Norges geologiske undersøkelse.

Förutom de ganska olika beräkningarna av kostnaderna för denna sanering, rådde vid tidpunkten för Arcus grundande en stor osäkerhet kring när miljömyndigheterna kunde komma att begära att saneringen av platsen skulle äga rum. Enligt den information som övervakningsmyndigheten förfogar kvarstår denna osäkerhet. Övervakningsmyndigheten noterar att vissa förebyggande åtgärder genomfördes vid fastigheten under 1992-1993 och att situationen för närvarande undersöks och utvärderas i samarbete med miljömyndigheterna(38).

Övervakningsmyndigheten godtar att det finns ett miljöåtagande för Arcus fastighet i Trondheim. Utifrån principen om en privat investerare som arbetar under normala marknadsekonomiska betingelser kan övervakningsmyndigheten emellertid inte konstatera att det var motiverat att ge Arcus ett tillskott på 30 miljoner norska kronor för att täcka detta åtagande. Med tanke på osäkerheten kring åtagandet, då man inte visste när i framtiden det skulle komma att falla ut, skulle en rationell investerare inte ha tillskjutit dessa medel.

Avslutningsvis har övervakningsmyndigheten inga invändningar mot det faktum att miljöåtagandet återspeglades i Arcus ingående balans och att det bokfördes till ett belopp på 30 miljoner norska kronor. Däremot utgör den ekonomiska fördel som bestod i att Arcus den 1 januari 1996 erhöll ett tillskott på 30 miljoner norska kronor plus upplupen ränta på detta belopp, beräknad från samma dag på grundval av den referensränta som är tillämplig i Norge, statligt stöd enligt artikel 61.1.

3. Artikel 61.2 och 61.3

Eftersom de norska myndigheterna anser att det inte förekommit något statligt stöd i samband med bildandet av Arcus, har de inte heller inkommit med några uppgifter som tyder på att de anser att något av undantagen i artikel 61.2 eller 61.3 i EES-avtalet skulle vara tillämpliga i detta fall. Då övervakningsmyndigheten konstaterat att det vid grundandet av Arcus faktiskt förekommit inslag av statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet, har den också undersökt om något av undantagen i övriga punkter i artikel 61 skulle vara tillämpligt på detta stöd.

Övervakningsmyndigheten kan inte se att stödet till Arcus skulle vara förenligt med tillämpningen av EES-avtalet enligt artikel 61.2, eftersom det inte motsvarar något av de fall som avses med dessa bestämmelser. Samma sak gäller artikel 61.3 b och d eftersom fakta i ärendet tydligt visar att dessa bestämmelser inte är relevanta.

I artikel 61.3 a och c i EES-avtalet föreskrivs undantag för stöd i syfte att främja eller underlätta den ekonomiska utvecklingen i vissa regioner. Stödet till Arcus kan inte anses omfattas av dessa undantag genom att det skulle utgöra ett regionalt stöd. De norska myndigheterna har inte heller lagt fram några sådana argument som motiv för stödåtgärderna. Övervakningsmyndigheten noterar här framför allt att Arcus anläggningar ligger i Oslo/Hamar, Bergen och Trondheim, det vill säga i områden som inte godkänts för regionalstöd enligt artikel 61.3 a och c.

När det gäller undantaget enligt artikel 61.3 c för "stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter" kan övervakningsmyndigheten betrakta undsättnings- och omstruktureringsstöd som förenligt med EES-avtalet om det uppfyller ett antal villkor, se kapitel 16 i riktlinjerna för statligt undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag i svårigheter. Eftersom Arcus inte kan anses befinna sig i svårigheter är dessa riktlinjer inte tillämpliga. Inte ens den del av omstruktureringsmedlen som ovan definierats som statligt stöd har använts för omstruktureringssyften. Sålunda finner övervakningsmyndigheten att även detta stöd är oförenligt med artikel 61 i EES-avtalet.

Enligt kapitel 15 i riktlinjerna för statligt stöd kan övervakningsmyndigheten under vissa villkor godkänna stöd till skydd av miljön. Eftersom det inte har framförts några uttalade krav på saneringsinsatser efter att Arcus bildades finns det emellertid ingen grund för att undanta hela eller delar av det belopp som överförts för att täcka miljöåtagandet som beskrivs under avsnitt II, punkt 2.3 ovan.

4. Överträdelse mot procedurregler

De åtgärder som i avsnitt II, punkterna 2.1-2.3 av detta beslut har konstaterats utgöra statligt stöd har inte anmälts till övervakningsmyndigheten. Åtgärderna har verkställts utan att de i förhand godkänts av övervakningsmyndigheten. Såsom oanmält stöd utgör stödet i fråga en överträdelse av gällande procedurregler genom att strida mot den sista meningen i artikel 1.3 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, se riktlinjerna för statligt stöd kapitel 3 och 6. Stödet är också oförenligt med EES-avtalet eftersom inget av de undantag som föreskrivs i artikel 61.2 och 61.3 i avtalet är tillämpligt, se avsnitt II, punkt 3 ovan.

Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd anmodar EFTA:s övervakningsmyndighet som regel det berörda EFTA-landet att återkräva stödet från mottagaren för att återställa den ursprungliga situationen.

5. Återkrav

Övervakningsmyndigheten har kommit fram till att Arcus fått anläggningstillgångar som undervärderades med 264 miljoner norska kronor och att staten kompenserades med aktier som undervärderades med samma belopp. En korrekt ingående balans skulle ha uppvisat anläggningstillgångar och aktiekapital till värden som översteg de bokförda med 264 miljoner norska kronor. Detta stöd på 264 miljoner norska kronor skall återkrävas. För att återställa den ursprungliga situationen kan återkravet under rådande förhållanden verkställas genom att staten får 264 miljoner norska kronor i form av ett ökat aktiekapital, vilket skall bokföras som en korrigering av den ingående balansen per den 1 januari 1996.

Den beräknade korrigeringen av Arcus värde per den 1 januari 1996 grundas till stor del på antagandet att åtgärder för att skapa en rationell produktionsstruktur och fastighetsförvaltning skulle genomföras under 1999. Mot bakgrund av detta och den faktiska utvecklingen behöver ingen utdelning från räkenskapsåren 1996 och 1997 återkrävas.

Det tillskott för att täcka omstruktureringskostnader som bokförts som extraordinära intäkter under 1996 och 1997, och som sammanlagt uppgår till 100,4 miljoner norska kronor, skall återbetalas till staten. De medel av omstruktureringsmedlen som återstod den 31 december 1997, och som inte använts för att täcka personalrelaterade omstruktureringskostnader under 1998 och fram till dagen för detta beslut, skall återbetalas till staten. Upplupen ränta på omstruktureringsmedlen som inte använts för omstruktureringssyften skall beräknas från och med den 1 januari och återbetalas till staten. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som tillämpas för Norge, se avsnitt II, punkt 2.2 (fotnot 37).

Överföringen på 30 miljoner norska kronor för att täcka miljöåtagandet skall återbetalas till staten med upplupen ränta från och med den 1 januari 1996, beräknad på grundval av den referensränta som tillämpas för Norge.

6. Rapportering

Enligt direktivet om insyn(39) skall EFTA:s medlemsstater säkerställa att alla transfereringar och all användning av offentliga medel i fråga om offentliga företag vars omsättning exklusive skatter uppgår till minst 40 miljoner ecu(40) offentliggörs.

För att säkerställa att artikel 61 i EES-avtalet iakttas anser övervakningsmyndigheten det vara nödvändigt att begära att de norska myndigheterna i fallet Arcus inkommer med den information som avses i artiklarna 1 och 3 i direktivet om insyn samt med kopior av Arcus årsrapporter, protokoll från Arcus bolagsstämmor samt ett utlåtande om de norska myndigheternas utdelningspolicy i fråga om Arcus.

De norska myndigheterna skall inkomma med den information som avses i föregående stycke inom femton arbetsdagar räknat från offentliggörandet av Arcus årsrapport eller högst sex månader efter räkenskapsårets slut.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

1. Det statliga stöd till företag i Arcus-koncernen som utgörs av

a) anläggningstillgångar som förts över från A/S Vinmonopolet med ett bokfört värde som understiger deras marknadsvärde med 264 miljoner norska kronor,

b) 100,4 miljoner norska kronor av omstruktureringsmedel på 226 miljoner norska kronor,

c) den del av omstruktureringsmedlen, 56,7 miljoner norska kronor, som återstod i slutet av 1997 i den mån som dessa medel inte använts för att täcka personalrelaterade omstruktureringskostnader under 1998 och fram till dagen för detta beslut,

d) en överföring på 30 miljoner norska kronor för att täcka ett miljöåtagande för förorenad mark inom Arcus fastighet i Trondheim, och

e) upplupen ränta på de omstruktureringsmedel som inte använts för omstruktureringssyften, och som avses i punkterna b och c, samt på det belopp för miljöförbättrande åtgärder som avses i punkt d,

utgör statligt stöd enligt artikel 61.1 i EES-avtalet. Detta stöd har dessutom beviljats i strid mot procedurreglerna i artikel 1.3 i protokoll 3 till avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (övervakningsavtalet). Det uppfyller inte heller kraven för undantag enligt artikel 61.2 och 61.3 i EES-avtalet. Följaktligen är stödet inte förenligt med EES-avtalet.

2. De norska myndigheterna skall vidta följande korrigerande åtgärder:

a) Stödet på 264 miljoner norska kronor som erhållits genom en undervärdering av de anläggningstillgångar som förts över till Arcus skall återbetalas. Detta kan ske genom att staten erhåller 264 miljoner norska kronor i form av en ökning av aktiekapitalet, vilket skall bokföras som en korrigerad ingående balans per den 1 januari 1996.

b) Den del av omstruktureringsmedlen som har bokförts som extraordinära intäkter under 1996 och 1997, och som uppgår till 100,4 miljoner norska kronor, skall återbetalas.

c) Den del av omstruktureringsmedlen, 56,7 miljoner norska kronor, som återstod i slutet av 1997 skall återbetalas i den mån som dessa medel inte använts för att täcka personalrelaterade omstruktureringskostnader under 1998 och fram till dagen för detta beslut.

d) Överföringen på 30 miljoner norska kronor för miljöåtagandet skall återbetalas.

e) Upplupen ränta på omstruktureringsmedlen på 226 miljoner norska kronor som inte använts för omstruktureringssyften, beräknad från och med den 1 januari 1996, skall återbetalas. Upplupen ränta på miljömedlen på 30 miljoner norska kronor, beräknad från och med den 1 januari 1996, skall återbetalas. Räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som tillämpas för Norge (se riktlinjerna för statligt stöd, kapitel 33.2 och de räntesatser som specificeras i avsnitt II, punkt 2.2 av detta beslut). Räntan skall löpa till dess att stödet faktiskt återbetalas.

f) Kompensation och återbetalning skall ske i enlighet med förfaranden och bestämmelser i den norska lagstiftningen.

3. Den norska regeringen skall regelbundet informera övervakningsmyndigheten om sina finansiella förbindelser med Arcus genom att inkomma med den information som avses i artiklarna 1 och 3 i den rättsakt som avses i punkt 1 i bilaga XV till EES-avtalet (kommissionens direktiv 80/723/EEG) samt med kopior av Arcus årsrapporter, protokoll från Arcus bolagsstämmor och ett utlåtande om regeringens utdelningspolicy i fråga om Arcus.

De norska myndigheterna skall inkomma med den information som avses i föregående stycke inom femton arbetsdagar räknat från offentliggörandet av Arcus årsrapport eller högst sex månader efter räkenskapsårets slut.

4. Den norska regeringen skall inom två månader från delgivningen av detta beslut underrätta övervakningsmyndigheten om vilka åtgärder som har vidtagits för att följa beslutet.

5. Detta beslut riktar sig till Norge och är giltigt på engelska.

Utfärdad i Bryssel den 3 december 1998.

För EFTA:s övervakningsmyndighet

Knut ALMESTAD

Ordförande

(1) Nedan kallat EES-avtalet.

(2) Nedan kallat övervakningsavtalet.

(3) Propositioner till Stortinget, St.prp. nr 49 (1994-95) och St.prp. nr 11 (1995-96).

(4) Verdisettelser ogfastsettelse av åpningsbalanser ved deling av AlS Vinmonopolet, utarbetad av Deloitte & Touche för Sosial- og helsedepartementet, Oslo 25.9.1995.

(5) EGT C 45, 13.2.1997, s. 5, och EES-supplementet till denna.

(6) Nuvärdemetoden som användes vid värderingen av Arcus innebär att en ökning av diskonteringsräntan leder till ett lägre värde på företaget. För en mer detaljerad förklaring se avsnitt II, punkt 2.1.3 nedan.

(7) KPMG Management Consulting A/S: Review of valuation - Arcus Group of Companies, Oslo, 2.5.1997.

(8) Propositioner till Stortinget, St.prp. nr 49 (1994-95) och St.prp. nr 11 (1995-96).

(9) Arcus årsrapport 1997.

(10) Se fotnot 3.

(11) Proposition till Stortinget, St.prp. nr 11 (1995-96).

(12) Proposition till Stortinget, St.prp. nr 11 (1995-96).

(13) A/S Vinmonopolet, årsrapport 1995.

(14) Ot. prp. nr 51 1994-95, Forslag til lov om endringer i alkoholloven (ny bevillingsordning for engrossalg av alkoholdholig drikk mv) del II.

(15) Arcus årsrapport 1997.

(16) Arcus årsrapport 1997.

(17) Arcus årsrapport 1996.

(18) Vilket motsvarar 4,5 % av Arcus eget kapital enligt den ingående balansen (357 miljoner norska kronor).

(19) Flertalet viner omfattas däremot inte av EES-avtalets allmänna regler. Se följande rådgivande yttranden från EFTA-domstolen i fråga om EES-avtalets materiella regler: Restamark, mål E-1/94, EFTA-domstolens rapport, 1.1.1994-30.6.1995 (punkt 36-43); Wilhelmsen, mål E-6/96, EFTA-domstolens rapport 1997 (punkt 17-33).

(20) Mål 78/76, Steinike und Weinlig mot Tyskland, Rec. 1977, s. 595; mål C-305/89, Italien mot kommissionen (Alfa Romeo), Rec. 1991, s. I-1603; mål 303/88, Italien mot kommissionen (ENI-Lanerossi), Rec. 1991, s. I-1433.

(21) EGT L 231, 3.9.1994 och EES-supplement 32 till EGT, 3.9.1994.

(22) Artikel 125 i EES-avtalet.

(23) Mål 234/84, Belgien mot kommissionen (Meura), Rec. 1986, s. 2263, punkt 14; mål 40/85, Belgien mot kommissionen (Boch II), Rec. 1986, s. 2321, punkt 13.

(24) Mål C-305/89, Italien mot kommissionen (Alfa Romeo), Rec. 1991, s. I-1603, punkt 20.

(25) Riktlinjerna för statligt stöd, punkt 20.5.1.

(26) D& T:s rapport, s. 59 och bilaga 1.

(27) PA Consulting, se ovan.

(28) Det kan också noteras att den tappning och produktion som tidigare skedde i Bergen flyttades till Oslo den 1 juli 1997. Liknande verksamhet flyttades från Trondheim till Oslo den 30 juni 1998.

(29) Övervakningsmyndighetens beräkning på grundval av de kassaflöden som presenteras i avsnitt 12 i D& T:s rapport och med tillämpning av en diskonteringsränta på 7,6 %, 9 % och 8,8 % för produktion av vin och spritdrycker, produktion av teknisk sprit respektive distribution.

(30) D& T:s rapport, avsnitt 9.

(31) Protokoll - Tiltak ved personaltilpasninger i Vinmonopolet av 11.6.1993 och Tilleggsprotokoll om tiltak ved personaltilpasninger i Vinmonopolet av 8.6.1995.

(32) D& T:s rapport, s. 39 och 42.

(33) Arcus årsrapport 1997, s. 8.

(34) St.prp. nr 11 1995-96.

(35) Tilleggsavtale 2-Tilleggsprotokoll Tiltak ved personaltilpasninger i Arcus-selskapene av 12. februar 1997 och Avtale om tiltak i forbindelse med personalmessige tilpasninger i Arcus Gruppen, Oslo og Hamar av 11. mai 1998.

(36) Protokoll-Tiltak ved personaltilpasninger i Vinmonopolet av 11.6.1993 och Tilleggsprotokoll om tiltak ved personaltilpasninger i Vinmonopolet av 8.6.1995.

(37) Den typ av ränta som skall tillämpas som referensränta i Norge anges i kapitel 33.2 (tidigare kapitel 27.3 f) i riktlinjerna för statligt stöd. De faktiska referensräntesatser som skall tillämpas är följande: För 1996: 7 %, från 1.1.1997 till 30.5.1997: 6,24 %, från 1.6.1997 till 31.12.1997: 5,05 %, från 1.1.1998 till 30.5.1998: 5,63 %, från och med 1.6.1998: 6,75 %.

(38) Arcus årsrapporter 1996 och 1997.

(39) Den rättsakt som avses i punkt 1 i bilaga XV till EES-avtalet är kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstaterna och offentliga företag.

(40) Cirka 350 miljoner norska kronor med aktuell valutakurs.