SV Europeiska unionens officiella tidning L 145/25

BESLUT AV EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

nr 218/03/KOL

av den 12 november 2003

om statligt stöd i form av regionalt differentierad arbetsgivaravgift – Norge

EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR FATTAT FÖLJANDE BESLUT

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (1), särskilt artiklarna 61–63 i detta och protokoll 26 till detta,

med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (2), särskilt artikel 24 i detta och protokoll 3 till detta,

med beaktande av övervakningsmyndighetens riktlinjer (3) för tillämpning och tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet,

med beaktande av övervakningsmyndighetens beslut att föreslå Norge lämpliga åtgärder (4),

med beaktande av Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 88/2002 av den 25 juni 2002 (5) om ändring av bilaga XV till EES-avtalet, genom vilket kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (6) införlivas med avtalet,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (7), och

av följande skäl:

Genom en skrivelse av den 26 mars 2003 inkom de norska myndigheterna med en anmälan till övervakningsmyndigheten om en övergångsperiod på tre år för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften och om en ny ordning för direkt transportstöd.

Detta beslut gäller endast anmälan om en övergångsperiod på tre år för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften och inte anmälan om en ny ordning för direkt transportstöd.

I FAKTA

1. Inledning

Genom en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 26 mars 2003 (dok.nr 03-1846 A) vidarebefordrades en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 25 mars 2003, en skrivelse från Finansdepartementet av den 25 mars 2003 och en skrivelse från Kommunal- og regionaldepartementet av den 25 mars 2003, som samtliga togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 26 mars 2003. I denna skrivelse anmälde de norska myndigheterna en övergångsperiod från 2004 till 2007 för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften i vissa geografiska områden (zonerna 3 och 4) och en ny nationell ordning för direkt transportstöd. De norska myndigheterna meddelade även övervakningsmyndigheten att man hade för avsikt att införa en ordning för stöd av mindre betydelse vid sidan av arbetsgivaravgifterna.

Genom en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 15 april 2003 (dok.nr 03-2467 A) vidarebefordrades en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 10 april 2003 och en skrivelse från Finansdepartementet av den 10 april 2003, som alla togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 16 april 2003. I denna skrivelse anmälde de norska myndigheterna en fortsatt tillämpning av den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften i Nord-Troms och Finnmark (zon 5).

Genom en skrivelse av den 16 maj 2003 (dok.nr 03-2951 D) bekräftade övervakningsmyndigheten att den mottagit ovannämnda skrivelser och begärde ytterligare upplysningar.

Genom en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 10 juni 2003 (dok.nr 03-3707 A) vidarebefordrades en skrivelse från Finansdepartementet av den 5 juni 2003, som båda togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 11 juni 2003. I denna skrivelse lämnade de norska myndigheterna ytterligare upplysningar.

Genom en skrivelse från Norges ambassadör vid Europeiska unionen av den 4 juli 2003 (dok.nr 03-4403 A) drog de norska myndigheterna tillbaka sin anmälan för zon 5 sedan Eftastaterna, efter gemensam överenskommelse i Eftas ständiga kommitté den 1 juli 2003 (nr 2/2003/SK) och i enlighet med artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, beslutat att den nuvarande stödordningen för zon 5 är förenlig med EES-avtalet på grund av de unika förhållandena i den zonen.

Genom en skrivelse av den 16 juli 2003 (dok.nr 03-4598 D) underrättade övervakningsmyndigheten de norska myndigheterna om sitt beslut att inleda ett granskningsförfarande enligt artikel 1.2 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet, avseende statligt stöd i form av regionalt differentierad arbetsgivaravgift och direkt transportstöd (nedan kallat ”beslutet att inleda ett granskningsförfarande”).

Beslutet att inleda ett granskningsförfarande offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning (8). Övervakningsmyndigheten har uppmanat berörda parter att inkomma med synpunkter på stödordningen i fråga.

De norska myndigheternas officiella svar på beslutet att inleda ett granskningsförfarande mottogs från Nærings- og handelsdepartementet via fax den 17 september 2003, i vilket en skrivelse av den 17 september 2003 vidarebefordrades från Finansdepartementet (dok.nr 03-6381 A). Skrivelsen från Finansdepartementet av den 17 september 2003 vidarebefordrades även i en skrivelse av den 18 september 2003 från Norges delegation samt togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 19 september 2003 (dok.nr 03-6451 A).

Övervakningsmyndigheten tog emot synpunkter från tio berörda parter.

Genom skrivelser av den 16 oktober 2003 (dok.nr 03-7071 D) och den 17 oktober 2003 (dok.nr 03-7135) överlämnade övervakningsmyndigheten synpunkterna från tredje part till de norska myndigheterna.

Genom ett faxmeddelande av den 21 oktober 2003 vidarebefordrade Nærings- og handelsdepartementet ett svar från Finansdepartementet av den 21 oktober 2003 (dok.nr 03-7243 A) angående synpunkterna från tredje part. Genom en skrivelse från Norges delegation av den 23 oktober 2003, som togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 24 oktober 2003 (dok.nr 03-7360 A) vidarebefordrades Finansdepartementets skrivelse även till övervakningsmyndigheten.

2. Bakgrund

Den 22 september 1999 godkände övervakningsmyndigheten ett förslag från de norska myndigheterna om nya regler i det norska systemet med regionalt differentierade arbetsgivaravgifter (9). Godkännandet var tidsbegränsat till den 31 december 2003.

Den 21 december 2000 fattade Europeiska kommissionen ett negativt beslut om en stödordning för nedsättning av socialavgifter som anmälts av Sverige (10). Kommissionen menade att det stödbelopp som beviljats ett stödberättigat företag enligt stödordningen inte hade något samband med de merkostnader för transport som företaget faktiskt ådragit sig och att det inte kunde uteslutas att en överkompensation av merkostnaderna för transport ägt rum åtminstone i vissa fall. I sitt beslut påpekade kommissionen även att Norge genom en skrivelse av den 27 juli 2000 inkommit med synpunkter på beslutet att inleda ett granskningsförfarande och att de norska myndigheterna bekräftat att Norge tillämpar en stödordning som liknar den svenska stödordningen.

Mot bakgrund av beslutet om Sverige diskuterades det norska systemet därefter vid flera möten mellan de norska myndigheterna och Eftas övervakningsmyndighet samt även mellan Eftas övervakningsmyndighet och Europeiska kommissionen.

Genom en skrivelse från övervakningsmyndigheten av den 29 november 2001 (dok.nr 01-9557 D) underrättades de norska myndigheterna bland annat om att övervakningsmyndigheten hade för avsikt att inleda en granskning av det norska systemet. Syftet var att utarbeta ett förslag till lämpliga åtgärder så att jämlika konkurrensvillkor återupprättas inom det område som omfattas av EES-avtalet.

Övervakningsmyndigheten inledde en formell granskning av det norska systemet genom en skrivelse till de norska myndigheterna av den 4 juni 2002 (dok.nr 02-4189 D). I denna skrivelse gav övervakningsmyndigheten uttryck för sitt första intryck som var att det var möjligt att det norska systemet med regionalt differentierade arbetsgivaravgifter inte längre var förenligt med EES-avtalet.

I övervakningsmyndighetens beslut av den 25 september 2002 (11) om att föreslå lämpliga åtgärder dras slutsatsen att den nuvarande stödordningen för regionalt differentierade arbetsgivaravgifter inte uppfyller kraven för undantaget enligt artikel 61.3 c i EES-avtalet. Det beviljade stödbeloppet enligt den nuvarande stödordningen har inget samband med de merkostnader för transport som ett visst företag faktiskt ådrar sig, och det beräknas inte heller i enlighet med bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd. I beslutet anges bland annat följande:

1. ”Eftas övervakningsmyndighet föreslår att Norge, på grundval av artikel 1.1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, vidtar följande åtgärder med avseende på det statliga stöd som ingår i systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift (’Geografisk differensiert arbeidsgiveravgift’): a) De norska myndigheterna skall vidta alla lagstiftningsrelaterade åtgärder, administrativa och andra åtgärder för att avveckla allt statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet och som är en följd av systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift eller göra stödet förenligt med artikel 61 i EES-avtalet. b) De norska myndigheterna skall avveckla allt sådant statligt stöd eller se till att det är förenligt med lagstiftningen fr.o.m. den 1 januari 2004, såvida inte Eftas övervakningsmyndighet går med på ett senare datum om den anser det objektivt nödvändigt och godkänner det för att de berörda företagen skall kunna anpassa sig till de ändrade förutsättningarna. c) De norska myndigheterna skall snarast meddela Eftas övervakningsmyndighet om de åtgärder som vidtagits för att ändra stödordningen. Meddelandet skall vara myndigheten till handa senast den 25 mars 2003.

2. De norska myndigheterna skall skriftligt meddela myndigheten senast en månad efter det att de mottagit dessa förslag om de godtar, i enlighet med artikel 1.1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, detta förslag till lämpliga åtgärder i sin helhet.”

Genom en skrivelse av den 29 oktober 2002 från Norges delegation vid Europeiska unionen, som togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 31 oktober 2002 (dok.nr 02-7855 A), godtog de norska myndigheterna de lämpliga åtgärderna.

3. Beskrivning av det anmälda stödet

3.1 Stödets utformning och syfte

Den nuvarande arbetsgivaravgiften i Norge är differentierad efter geografiska zoner. Syftet med den geografiska differentieringen är att stimulera mindre gynnade regioner. De gällande avgifterna, det vill säga från 2003, anges i tabell 1. I tabell 1 anges även befolkningstäckning och folktäthet för varje zon.

Tabell 1

Zon 1 Zon 2 Zon 3 Zon 4 Zon 5 Arbetsgivaravgift (i procent) 14,1 10,6 6,4 5,1 0 Procent av totalbefolkningen 76,6 9,4 2,6 9,4 2,0 Folktäthet (invånare per kvadratkilometer) 64,0 4,9 2,8 6,4 1,7

Zon 1 täcker de mellersta och sydligaste delarna av landet. Zon 5 täcker landets allra nordligaste del. Zonerna 3 och 4, för vilka en övergångsperiod har anmälts, omfattar ett antal kommuner i fylkena Hedmark, Oppland, Sør-Trøndelag, Nord-Trøndelag, Nordland och Troms. Folktätheten i zonerna 3 och 4 är 2,8 respektive 6,4 invånare per kvadratkilometer. En utförlig översikt av de geografiska zonerna finns i bilagan till detta beslut.

Arbetsgivaravgiften betalas på löner och annan ersättning för arbete. Det gäller löner och annan ersättning för arbete eller uppdrag (förutom när arbetet utförts av egenföretagare), styrelsearvoden och liknande, naturaförmåner, återbetalning av utgifter samt sociala ersättningar som utgått i stället för lön och så vidare. Naturaförmåner och utgifter som täcks av arbetsgivaren räknas endast i den mån arbetsgivaren är skyldig att hålla inne skatt för dem. Dessutom räknas arbetsgivarens premier till pensionsplaner och vissa pensionsutbetalningar in. Arbetsgivarens avgifter betalas på bruttolönen. Avgifterna fastställs på basis av arbetstagarens hemkommun och inte var företaget är beläget.

Genom en skrivelse från Finansdepartementet av den 25 mars 2003 anmälde de norska myndigheterna ett övergångsförfarande för zonerna 3 och 4 för treårsperioden 2004–2007 och presenterade följande tabell för höjningen av arbetsgivaravgiften (12):

Tabell 2

Gällande avgift Avgift 2004 Avgift 2005 Avgift 2006 Avgift 2007 Zon 1 14,1 14,1 14,1 14,1 14,1 Zon 2 10,6 14,1 14,1 14,1 14,1 Zon 3 6,4 8,3 10,2 12,1 14,1 Zon 4 5,1 7,3 9,5 11,7 14,1

Ingen övergångsperiod har anmälts för zon 2.

För arbetstagare som är 62 år eller äldre föreslås att arbetsgivaravgiften minskas med fyra procentenheter, jämfört med de avgifter som annars tillämpas enligt tabell 2.

Enligt de norska myndigheterna är det främsta skälet till förslaget om en övergångsperiod att allvarliga problem skulle uppstå om systemet avvecklas från 2004, inte bara för enskilda företag utan för alla företag i zonerna 3 och 4 (där tröskelvärdet överskrids) och därmed för sysselsättningsläget i hela området. Man uppskattar att om det nuvarande systemet skulle fortsätta att gälla efter 2004 skulle den totala bruttoskattelättnaden för den privata sektorn i zonerna 3 och 4 uppgå till 3 030 miljoner norska kronor (omkring 370 miljoner euro). På grundval av en rapport från en oberoende kommitté, Effektutvalget, har de norska myndigheterna lagt fram olika beräkningar av de möjliga makroekonomiska effekterna av avvecklingen av den regionalt differentierade avgiften. Förutsatt att avvecklingen inte leder till några förändringar i de relativa lönerna och produktpriserna, tyder beräkningarna på att sysselsättningen i den privata sektorn kommer att minska med 15 400 personer i zon 4 och med 2 900 personer i zon 3 som en direkt följd av ökningen av de totala lönekostnaderna. Detta motsvarar en engångsminskning i sysselsättningen i den privata sektorn i dessa regioner på 15,5 procent (13,8 procent i zon 3 och 15,8 procent i zon 4). Motsvarande minskning i den totala sysselsättningen i dessa zoner skulle vara 7,5 procent i zon 3 och 8,5 procent i zon 4. De norska myndigheterna påpekar även att företagen har räknat med det differentierade systemet när de fattat beslut om företagets geografiska läge och om investeringar sedan det infördes 1975.

De norska myndigheterna hävdar vidare att en regional ökning i arbetsgivaravgifterna på kort sikt sannolikt endast i mycket begränsad utsträckning kan tas ut genom höjda produktpriser eller minskade lönekostnader, eftersom det tar tid för företagen att anpassa sig till de ändrade förutsättningarna. Detta antagande stöds av att man i det norska lönebildningssystemet tämligen frekvent använder sig av centraliserade kollektivförhandlingar, vilket leder till att lönenivån inte omedelbart kan anpassas till den höjda arbetsgivaravgiften. Man menar även att delar av kostnadsökningen kan komma att lämpas över på inkomsttagarna och konsumenterna, men att detta endast kommer att ske på lång sikt. I samband med detta hänvisar man till olika ekonomiska utredningar.

Man hänvisar vidare till att företagens vinstmarginal är låg i zonerna 3 och 4 jämfört med både zon 1 och zon 2. Dessa uppgifter grundar sig på företagens årsrapporter som överlämnats till det offentliga företagsregistret och beräknats av Statistisk Sentralbyrå i Norge.

De norska myndigheterna anser även att de inte hade fått några ”tydliga signaler” förrän sent på hösten 2002 om att systemet i sig måste avvecklas. De ansåg det därför inte professionellt eller politiskt försvarbart att be företagen att anpassa sig till en situation utan differentiering (över tröskelvärdet), innan de kunde skönja konturerna av ett nytt system. De norska myndigheterna hänvisar här till de informella diskussioner som hölls efter Europeiska kommissionens beslut om det svenska systemet med nedsättning av socialavgifterna.

Genom en skrivelse av den 16 maj 2003 noterade övervakningsmyndigheten att den anmälda övergångsperioden är tre år för såväl zon 3 som zon 4 och att den relativa höjningen per år följaktligen är större i zon 4 än i zon 3. Övervakningsmyndigheten ville därför gärna veta skälen till varför företagen i zon 3 behöver en lika lång övergångsperiod som företagen i zon 4, trots att skattebördan inte ökar i samma utsträckning. Övervakningsmyndigheten begärde även ytterligare kommentarer eller beräkningar som visar effekterna av övergångsperioder på ett respektive två år för varje zon samt jämförelser med den anmälda treårsperioden.

Genom en skrivelse av den 5 juni 2003 lämnade Finansdepartementet ytterligare kommentarer. Departementet angav att den höjda arbetsgivaravgiften utan en övergångsperiod skulle leda till en omedelbar ökning av företagens arbetskraftskostnader på 8,6 respektive 7,2 procent i zonerna 3 och 4 (så snart tröskelvärdet nåtts). Om man antar att de allmänna löneökningarna följer de norska myndigheternas prognoser, skulle en slopad övergångsperiod innebära en ökning av arbetskraftskostnaderna för företagen i zonerna 3 och 4 under 2004 som är nästan tre gånger högre än den normala kostnadsökningen (effekten av tröskelvärdet ej inräknad). Man hävdade att det på kort sikt skulle finnas mycket små möjligheter för företagen att balansera de regionala lönerna mot den minskade lönsamheten, eftersom nominella löner har en dokumenterad stelhet. Man påpekade att utan övergångsperiod skulle de höjda lönekostnaderna leda till att de nominella lönerna måste sänkas markant, vilket anses vara orealistiskt. Med hänsyn till de låga vinstmarginalerna i zonerna 3 och 4 konstaterade man att om avgifterna höjdes fullt ut skulle kostnaderna motsvara en stor del av de nuvarande rörelseresultaten. Finansdepartementet menade att med en övergångsperiod på tre år skulle löneanpassningar hinna äga rum i större omfattning innan den normala avgiften börjar tillämpas. Kostnadsökningarna för företagen skulle fördröjas, och antalet nedläggningar och förlorade arbetstillfällen till följd av avgiftshöjningen skulle minska. På frågan varför företagen i zon 3 behöver en lika lång övergångsperiod som företagen i zon 4 svarade departementet att tre år är en mycket kort tid för båda zonerna, att den relativa skillnaden i ökning mellan zonerna är mycket liten och att det skulle vara olyckligt med olika övergångsperioder.

3.2 Stödberättigade sektorer/verksamheter

Det anmälda stödet tillämpas för samtliga företag som har anställda folkbokförda i zonerna 3 och 4, med två huvudsakliga undantag. Det första undantaget är företag som inte omfattas av EES-avtalet, och det andra undantaget är företag inom vissa sektorer där den högsta avgiften tillämpas oavsett var företaget är beläget.

Även arbetsgivaravgifterna för anställda i den centrala regeringsförvaltningen uppgår till 14,1 procent oavsett var de anställda är folkbokförda. På löner som uppgår till mer än 16 gånger socialförsäkringens (Folketrygdens) basbelopp läggs ytterligare en avgift på 12,5 procent på det överskjutande beloppet. Denna tilläggsavgift tillämpas oberoende av bransch eller den anställdes folkbokföringsort.

Större delen av råvaruindustrin (jordbruk/skogsbruk och fiskeri) faller utanför tillämpningsområdet för EES-avtalet och övervakningsmyndighetens behörighet att granska statligt stöd enligt artikel 8.3 och protokollen 3 och 9 till EES-avtalet. Den norska regeringen har beslutat att behålla det nuvarande systemet med differentierade avgifter för arbetsgivaravgifter i dessa sektorer. De norska myndigheterna anger i sin anmälan att de kommer att fullt ut rätta sig efter EES-avtalet för att undvika att företag som inte tillhör dessa sektorer drar nytta av det nuvarande systemet.

Den högsta avgiften på 14,1 procent skall tillämpas på följande företag, oavsett arbetstagarnas folkbokföringsort:

— Företag som producerar el av vattenkraft.

— Företag som utvinner råolja eller naturgas.

— Företag som tillhandahåller en eller flera av följande tjänster med anknytning till utvinning av olja eller gas: — Prospekterings- eller produktionsborrning på kontrakt. — Serviceverksamhet i samband med utvinning av olja eller gas. — Borr- eller schaktservice på kontrakt.

— Företag som utvinner metallmalm, utom järnmalm och järnmalm som innehåller mangan.

— Företag som utvinner industrimineralerna nefelinsyenit och olivin.

— Företag som bygger eller reparerar havsgående handelsfartyg med automatisk framdrivning. Med sådana fartyg avses — fartyg på minst 100 bruttoton som används för person- och/eller varutransporter, — fartyg på minst 100 bruttoton som används för specialtjänster, — bogserbåtar på 365 kW eller mer, — fiskefartyg på minst 100 bruttoton som används för export utanför EES-området, — skrov under slutarbete till ovannämnda fartyg som inte är färdiga men flytande och rörliga.

— Företag som genomför genomgripande förändringar av fartyg såsom de som anges ovan, om fartyget är på minst 1 000 bruttoton.

— Företag som tillverkar EKSG-stål.

— Finansiella företag (enligt avsnitt 1–4 i lagen om finansieringsverksamhet och finansinstitut eller avsnitt 7–1, jämför avsnitt 1–2, första stycket i lagen om värdepappershandel) om företaget har filialer, sysslar med gränsöverskridande verksamhet eller har etablerat dotterbolag som sysslar med liknande verksamhet i andra stater inom EES-området.

— Företag som tillhandahåller vägtransporter av gods och har fler anställda än motsvarande 50 arbetsår.

— Företag som erbjuder telekommunikationstjänster.

De företag som beskrivs ovan och som inte kan dra nytta av de regionalt differentierade arbetsgivaravgifterna kan erhålla stöd av mindre betydelse enligt vad som anges nedan.

3.3 Stöd av mindre betydelse

De från och med 2004 höjda avgifterna i zonerna 2–4, som beskrivs i tabell 2, kommer endast att tillämpas på stöd som överskrider taket för stöd av mindre betydelse.

Arbetsgivaravgifterna kommer att grundas på de avgifter som gäller zonerna 2, 3 och 4 år 2003, så länge som skillnaden mellan de arbetsgivaravgifter som baseras på den högsta avgiften (14,1 %) och de avgifter som baseras på de lägsta gällande avgifterna inte överskrider 270 000 norska kronor på ett år (100 000 euro över en treårsperiod). När detta tak överskridits skall arbetsgivaravgifterna grundas på de avgifter som annars är tillämpliga, se tabell 2. Denna bestämmelse gäller inte företag i transportsektorn. Även företag som har den högsta avgiften oavsett var företaget är beläget kommer att få del av stödsystemet. Annat stöd av mindre betydelse kan endast erhållas tillsammans med stöd enligt systemet med arbetsgivaravgifter så länge som det sammanlagda stödet inte överskrider 270 000 norska kronor om året.

3.4 Budget

De norska myndigheterna har beräknat att minskningen i arbetsgivaravgifter på grund av de sänkta avgifterna kommer att uppgå till 997 miljoner norska kronor 2004 i zonerna 3 och 4 (896 miljoner i zon 4 och 101 miljoner i zon 3), 674 miljoner norska kronor 2005 (606 miljoner i zon 4 och 68 miljoner i zon 3) och 352 miljoner norska kronor 2006 (317 miljoner i zon 4 och 35 miljoner i zon 3), det vill säga 2 022 miljoner norska kronor (omkring 247 miljoner euro) för hela treårsperioden.

4. Beslutet att inleda ett granskningsförfarande

När övervakningsmyndigheten beslutade att inleda ett granskningsförfarande hade man två invändningar beträffande den treåriga övergångsperioden i zonerna 3 och 4 för de regionalt differentierade arbetsgivaravgifterna.

Övervakningsmyndighetens viktigaste invändning var att de norska myndigheterna varken hade lämnat beräkningar som visar effekterna av övergångsperioder på ett respektive två år för varje zon eller jämförelser med den anmälda treårsperioden. De norska myndigheterna hade endast jämfört en övergångsperiod på tre år med ingen övergångsperiod alls och angav att ”en övergångsperiod på mindre än tre år skulle bli för kort”. Övervakningsmyndigheten begärde därför att få veta skälen till varför företagen i zon 3 skulle behöva en lika lång övergångsperiod som företagen i zon 4, trots att de får en mindre ökning av skattebördan.

Vidare ifrågasatte övervakningsmyndigheten relevansen i de norska myndigheternas argument att de inte hade fått några ”tydliga signaler” om att systemet i sig måste avvecklas förrän sent på hösten 2002. En regering kan inte ursäkta sig för att man inte uppfyllt sina skyldigheter enligt avtalet med att man missförstått EES-reglerna.

4.1 Norges synpunkter

Genom en skrivelse av den 17 september 2003 från Finansdepartementet gav de norska myndigheterna sina synpunkter på övervakningsmyndighetens beslut att inleda ett granskningsförfarande. Finansdepartementet vidhöll sina tidigare synpunkter, som framförts i skrivelser av den 25 mars 2003 och den 5 juni 2003, och kompletterade med uppgifter om effekterna av övergångsperioder på ett respektive två år för var och en av zonerna samt jämförde dem med den anmälda treårsperioden. Finansdepartementet lämnade även ytterligare kommentarer till varför företag i zon 3 behöver en lika lång övergångsperiod som de i zon 4.

— Ekonomiska effekter av övergångsperioder på ett och två år

Finansdepartementet lämnade följande tabell som visar på effekterna av den årliga ökningen i arbetskraftskostnader och skattebelastning, beroende på övergångsperiodens varaktighet.

Tabell 3

”Årliga förändringar i arbetskraftskostnader och skattebelastning på grund av höjda avgifter, med hänsyn till övergångsperiodens varaktighet”

Ingen övergångsperiod Ett års övergångsperiod Två års övergångsperiod Tre års övergångsperiod Höjda avgifter zon 4 9,0 procentenheter 4,5 procentenheter 3,0 procentenheter 2,25 procentenheter zon 3 7,7 procentenheter 3,85 procentenheter 2,6 procentenheter 1,93 procentenheter Ökning i nominell arbetskraftskostnad till följd av höjda avgifter enbart (löneökningar ej inräknade) zon 4 8,6 procent 4,3 procent 2,9 procent 2,1 procent zon 3 7,2 procent 3,6 procent 2,4 procent 1,8 procent Ökning i total skattebörda till följd av höjda avgifter enbart (effekterna av löneökningar ej inräknade) zon 4 1 186 miljoner norska kronor 593 miljoner norska kronor 395 miljoner norska kronor 296 miljoner norska kronor zon 3 134 miljoner norska kronor 67 miljoner norska kronor 45 miljoner norska kronor 34 miljoner norska kronor Ökning av den totala nominella arbetskraftskostnaden när löneökningar räknats in zon 4 13,9 procent 9,2 procent 7,6 procent 6,9 procent zon 3 12,6 procent 8,5 procent 7,2 procent 6,5 procent Ökning av de totala arbetskraftskostnaderna (löneökningar och skattehöjningar) jämfört med normala löneökningar zon 4 309 procent 205 procent 170 procent 152 procent zon 3 279 procent 189 procent 160 procent 145 procent

Finansdepartementet redogjorde för de siffror som presenteras i tabell 3 och påpekade att utan en övergångsperiod kommer arbetsgivaravgifterna omedelbart att öka med 9 respektive 7,7 procentenheter i zonerna 4 och 3, vilket motsvarar en omedelbar ökning av företagens arbetskraftskostnader med 8,6 respektive 7,2 procent (så snart tröskelvärdet nåtts). Detta motsvarar en ökning av den totala skattebördan i zonerna 4 och 3 med 1 186 miljoner respektive 134 miljoner norska kronor. De norska myndigheterna hänvisade även till en forskningsrapport av Møreforskning (13) som presenterar något högre siffror (1,3 miljarder respektive 177 miljoner norska kronor).

De norska myndigheterna påpekade vidare att om ingen övergångsperiod beviljas och förutsatt att avgiftshöjningen inte omedelbart påverkar lönerna, kommer arbetskraftskostnaderna för de berörda företagen 2004 (om stöd av mindre betydelse inte räknas in) att öka med omkring 300 procent jämfört med den normala årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna. Ökningstakten skulle nämligen bli 13,9 respektive 12,6 procent i zonerna 4 och 3, vilket skall jämföras med den beräknade årliga ökningstakten på 4,5 procent.

Med en övergångsperiod på ett år kommer arbetsgivaravgiften att öka med 4,5 respektive 3,9 procentenheter i zonerna 4 och 3, vilket motsvarar en årlig ökning av företagens arbetskraftskostnader på 4,3 respektive 3,6 procent (så snart tröskelvärdet nåtts). Detta skulle innebära en ökning av den totala skattebördan i zonerna 4 och 3 på 593 miljoner respektive 67 miljoner norska kronor. Förutsatt att avgiftshöjningen inte ger något genomslag på lönerna, kommer den årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna (om stöd av mindre betydelse inte räknas in) att bli omkring dubbelt så stor som den normala årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna (205 procent respektive 189 procent i zonerna 4 och 3).

Med en övergångsperiod på två år skulle de höjda arbetsgivaravgifterna motsvara en engångsökning av företagens arbetskraftskostnader på 2,9 respektive 2,4 procent (så snart tröskelvärdet nåtts). Detta motsvarar en ökning av den totala skattebördan i zonerna 4 och 3 på 395 miljoner respektive 45 miljoner norska kronor varje år. Förutsatt att avgiftshöjningen inte ger något genomslag på lönerna, kommer den årliga ökningen av de berörda företagens arbetskraftskostnader (om stöd av mindre betydelse inte räknas in) att bli omkring 170 procent respektive 160 procent av den normala årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna i zonerna 4 och 3.

Med en övergångsperiod på tre år skulle de höjda arbetsgivaravgifterna motsvara en engångsökning i företagens arbetskraftskostnader på 2,1 respektive 1,8 procent (så snart tröskelvärdet nåtts). Detta motsvarar en ökning av den totala skattebördan i zonerna 4 och 3 på 296 miljoner respektive 34 miljoner norska kronor. Förutsatt att avgiftshöjningen inte ger något genomslag på lönerna, kommer den årliga ökningen av de berörda företagens arbetskraftskostnader (om stöd av mindre betydelse inte räknas in) att bli omkring 152 procent respektive 145 procent av den normala årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna i zonerna 4 och 3.

På kort sikt kan dock anpassningen till de höjda avgifterna ske i form av ändrade produktpriser, löner eller produktionsvolymer. Finansdepartementet menade även att ett stort antal företag är utsatta för internationell konkurrens och att näringslivets vinstmarginaler i dessa regioner i genomsnitt är små, vilket kan innebära att möjligheterna att höja produktpriserna i flertalet fall är begränsade. Vidare hävdar man att siffrorna i tabell 3 visar att den årliga ökningen av arbetskraftskostnaderna även med en övergångsperiod på tre år kommer att bli mycket högre än vad som kan väntas avspegla sig i motsvarande lönejusteringar samma år.

Man hänvisade även till att inga empiriska studier gett några exakta svar på hur lönebildningsprocessen påverkats av en förändring i avgiftsnivåerna. Analysresultaten om partiella regionala förändringar varierar ännu mer när det gäller de långsiktiga effekterna på priser och löner. Inga undersökningar tycks ha fokuserat särskilt på tidsaspekten. På grund av de nominella lönernas stelhet nedåt, hävdar man, kan man förvänta sig att det inte tar lika lång tid att få till stånd löneminskningar och löneökningar. Det skulle sannolikt ta många år innan företagens kostnader anpassats till markanta avgiftsökningar. Man påpekade att en övergångsperiod inte endast skulle fördröja företagens kostnadsökning utan även sänka de maximala kostnadsnivåerna för företagen under det första året med den högsta avgiften på 14,1 procent. Finansdepartementet betonade att övergångsperiodens längd därför är av stor vikt för anpassningen av de nominella lönerna.

De norska myndigheterna drog slutsatsen att en övergångsperiod på tre år jämfört med två år skulle minska antalet nedläggningar eller nedskärningar i produktionen till följd av höjda avgifter och därmed minska risken för ett avsevärt försämrat sysselsättningsläge, ökad avfolkning och ökad arbetslöshet.

— Varför behöver företag i zon 3 en lika lång övergångsperiod som företag i zon 4?

De norska myndigheterna påpekade att den relativa skillnaden mellan de två zonerna är mycket liten jämfört med de stora övergångsproblemen och med den tid som krävs för anpassningar i båda zonerna. De hänvisade även till den nya, mycket kraftiga, ökningen av antalet konkurser i zon 3. Vidare hävdade de norska myndigheterna att en övergångsperiod på ett år mindre i zon 3 än i zon 4 inte skulle likställa förhållandena i de båda zonerna i högre utsträckning utan kostnadsökningen skulle snarare bli högre i zon 3 än i zon 4 (se tabell 3).

4.2 Synpunkter från berörda parter

Tio organisationer och företag från Norge lämnade synpunkter på beslutet att inleda ett granskningsförfarande. Samtliga kommentarer stöder den norska regeringens förslag om en treårig övergångsperiod.

I flera av kommentarerna påpekas att systemet med regionalt differentierade arbetsgivaravgifter är det enskilt viktigaste regionalpolitiska instrumentet i Norge och att det skulle få dramatiska effekter på näringslivet och industrin i de berörda regionerna om avgiftsökningen skulle träda i kraft på en gång den 1 januari 2004. Man anser det därför vara av högsta vikt att övervakningsmyndigheten godkänner den föreslagna övergångsperioden.

Genom en skrivelse av den 23 oktober 2003 från Norges delegation till Europeiska unionen vidarebefordrades en skrivelse av den 21 oktober 2003 från Nærings- og handelsdepartementet och en skrivelse av den 21 oktober 2003 från Finansdepartementet, som alla togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 24 oktober (dok.nr 03-7360 A). I denna skrivelse kommenterade de norska myndigheterna kortfattat synpunkterna från tredje part. De norska myndigheterna konstaterade att synpunkterna från tredje part stärker de argument som tidigare lagts fram av övervakningsmyndigheten och att inga invändningar rests mot den föreslagna övergångsperioden.

II BEDÖMNING

1. Förekomsten av stöd

Artikel 61.1 i EES-avtalet lyder:

”Om inte annat föreskrivs i detta avtal, är stöd som ges av EG-medlemsstater, Eftastater eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med detta avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.”

Eftadomstolen anger i mål E-6/98 (14), punkt 43, att ”den norska ordningen för arbetsgivaravgifter utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 61 i EES-avtalet”. För att avgöra om anmälan av ett övergångsförfarande för zonerna 3 och 4 innefattar statligt stöd noteras att ordningens huvudprinciper inte har ändrats jämfört med den ordning som var föremål för Eftadomstolens dom i mål E-6/98. Eftersom den nuvarande ordningen uppfyller alla villkor för tillämpningen av artikel 61.1 i EES-avtalet anser övervakningsmyndigheten att övergångssystemet för zonerna 3 och 4 utgör statligt stöd.

Den 22 september 1999 (15) beslutade övervakningsmyndigheten att inte göra några invändningar mot anmälan från de norska myndigheterna om de åtgärder man tänkte vidta för att uppfylla övervakningsmyndighetens beslut av den 2 juli 1998. Övervakningsmyndigheten ansåg att stödet kunde undantas i egenskap av regionalstöd (indirekt transportstöd) på grundval av 61.3 c i EES-avtalet. Godkännandet var tidsbegränsat till den 31 december 2003. Följaktligen är det nuvarande systemet för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften en befintlig stödordning till slutet av 2003.

Övervakningsmyndigheten anser att allt statligt stöd enligt systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift efter den 1 januari 2004 utgör nytt stöd.

Det finns dock vissa delar i den anmälda ordningen som inte innebär stöd och som skall granskas av övervakningsmyndigheten enligt artikel 61 i EES-avtalet. Det gäller följande inslag:

— Företag som betalar den högsta avgiften får naturligtvis inget stöd enligt stödordningen.

— Stöd av mindre betydelse enligt beskrivningen i avsnitt I.3.3 är inte stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet (16).

— Den sänkta avgiften på 4 procentenheter till alla anställda som är 62 år eller äldre gäller för alla ekonomiska sektorer och alla regioner i Norge. Den anses därför vara en generell åtgärd som faller utanför tillämpningsområdet för artikel 61.1.

— Granskningen av stödet till jordbruk och fiske faller utanför övervakningsmyndighetens behörighet (17).

Det stöd som således bör granskas i detta fall är stöd som härrör från den anmälda övergångsperioden på tre år för zonerna 3 och 4.

2. Anmälningsskyldighet

I artikel 1.3 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet anges följande: ”Eftas övervakningsmyndighet skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder”. Stöd som ges utan anmälan eller som anmäls för sent, det vill säga efter det att det ”verkställts”, betraktas således som olagligt stöd. I övervakningsmyndighetens beslut att vidta lämpliga åtgärder (beslut nr 172/02/KOL) fastslås även att de norska myndigheterna skall meddela myndigheten de åtgärder som vidtagits för att ändra stödordningen senast den 25 mars 2003 (se avsnitt I.2).

Genom två skrivelser från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 26 mars 2003 (dok.nr 03-1846 A) och den 10 juni 2003 (dok.nr 03-3707 A) har de norska myndigheterna uppfyllt sina åtaganden enligt artikel 1.3 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet och sina åtaganden enligt de lämpliga åtgärderna.

3. Stödets förenlighet

3.1 Övervakningsmyndighetens tidigare granskningar av de regionalt differentierade arbetsgivaravgifternas förenlighet

I beslutet att föreslå Norge lämpliga åtgärder (beslut nr 172/02/KOL) ansåg övervakningsmyndigheten att den nuvarande stödordningen för regionalt differentierad arbetsgivaravgift inte uppfyller villkoren i kapitel 25.4 (27) och bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd. Stöd som beviljas ett stödberättigat företag beräknas på företagets lönekostnader, vilka i sin tur beror på antalet anställda och deras löner. Det stödbelopp som beviljas enligt den nuvarande stödordningen har därför inget samband med de merkostnader för transport som ett visst företag faktiskt ådrar sig, och det beräknas inte heller i enlighet med de ovan nämnda bestämmelserna i riktlinjerna för statligt stöd. Övervakningsmyndigheten drog därför slutsatsen att den nuvarande stödordningen för regionalt differentierad arbetsgivaravgift inte omfattas av undantaget i artikel 61.3 c i EES-avtalet.

En fortsättning på den nuvarande norska stödordningen skulle alltså vara oförenlig med artikel 61.3 c i EES-avtalet och riktlinjerna för statligt stöd. Ändå skall en tillämpning av artikel 61.3 c inte helt uteslutas för de fall då man genom en gradvis avveckling av stödet under en övergångsperiod kan undvika allvarliga negativa ekonomiska effekter för en eller flera regioner. Under sådana omständigheter kan övergångsåtgärder undantagsvis anses nödvändiga och motiverade för att anpassa stödåtgärderna till reglerna för statligt stöd, så att företag ges möjlighet att anpassa sig till den nya ekonomiska miljön (18). Sådana negativa ekonomiska effekter måste dock allvarligt hota en hel region, eftersom ekonomiska effekter av negativa beslut om statligt stöd för enskilda företag inte har någon betydelse för bedömningen av en viss stödåtgärds förenlighet (19).

Mot bakgrund av det ovannämnda kommer övervakningsmyndigheten att granska huruvida den anmälda övergångsperioden på tre år för zonerna 3 och 4 är objektivt motiverad och nödvändig för att de berörda företagen skall ges rimlig tid för att anpassa sig till de ändrade förutsättningarna (20).

3.2 Är en övergångsperiod på tre år för zonerna 3 och 4 nödvändig och motiverad?

De norska myndigheterna hävdade i sin anmälan att utan en övergångsperiod, eller med en mycket kort sådan, skulle ett stort antal regionala företag drabbas av osäkerhet och andra problem, varigenom den ekonomiska utvecklingen i dessa regioner kan ta stor skada.

I sina kommentarer till beslutet att inleda ett granskningsförfarande (se avsnitt I.5, särskilt tabell 3) lämnade de norska myndigheterna bland annat beräkningar av effekter av övergångsperioder på ett respektive två år för var och en av zonerna och gjorde jämförelser med den anmälda treårsperioden.

Övervakningsmyndigheten noterar att enligt de beräkningar som de norska myndigheterna lagt fram, och under förutsättning att inga förändringar sker i de relativa lönerna, skulle en avveckling av den regionalt differentierade arbetsgivaravgifterna leda till en minskning i sysselsättningen i den privata sektorn med 15 400 personer i zon 4 och 2 900 personer i zon 3, som en direkt effekt av de ökade totala lönekostnaderna. Detta motsvarar en engångsminskning av sysselsättningen i den privata sektorn i dessa regioner med 15,5 procent (13,8 procent i zon 3 och 15,8 procent i zon 4). Motsvarande minskning i den totala sysselsättningen i dessa zoner skulle vara 7,5 procent i zon 3 och 8,5 procent i zon 4.

Övervakningsmyndigheten noterar vidare att företagens lönsamhet i zonerna 3 och 4 är låg. Enligt de norska myndigheterna skulle en höjning till den högsta avgiften, med hänsyn tagen till stöd av mindre betydelse, motsvara ca 24 procent av det totala rörelseresultatet 2001 för företagen i zon 3 respektive nästan 40 procent i zon 4.

Utan en övergångsperiod skulle den höjda arbetsgivaravgiften omedelbart öka företagens arbetskraftskostnader med 8,6 respektive 7,2 procent i zonerna 3 och 4 (så snart tröskelvärdet nåtts). Om man antar att de generella löneökningarna följer de norska myndigheternas prognoser, skulle en slopad övergångsperiod innebära en ökning av arbetskraftskostnaderna för företagen i zonerna 3 och 4 under 2004 som är nästan tre gånger högre än den normala kostnadsökningen (effekten av tröskelvärdet ej inräknad).

Övervakningsmyndigheten konstaterar att en gradvis avveckling av de differentierade avgifterna under en period på tre år skulle innebära att den årliga kostnadsökningen för företagen sprids över denna period. Om det nuvarande systemet avskaffades direkt skulle de berörda företagen i realiteten drabbas av en kostnadschock. En lämplig övergångsperiod skulle mildra chocken och ge företagen tid att anpassa sig till den nya ekonomiska miljön. I detta sammanhang har övervakningsmyndigheten beaktat de norska myndigheternas argument att justeringar i pris- och lönebildning är en process som tar tid. Lönernas stelhet nedåt är i sig självt ett ofta iakttaget fenomen. På regional nivå kan stelheten förstärkas av att löneförhandlingarna i stor utsträckning förs på nationell nivå.

Vissa företag kan ha lättare än andra att höja priserna på sina produkter för att kompensera ökade lönekostnader. Detta kan leda till konkurser eller nedläggning av näringsverksamhet. Återhållsamhet med lönerna eller ökad produktivitet skulle kompensera för ökade arbetsgivaravgifter, men sådana åtgärder kan endast förväntas få effekt på längre sikt.

Alla företag kommer att få tillgång till stöd av mindre betydelse. Stödet kommer dock endast att vara av betydelse för mycket små företag. Ju större företagen är, desto mindre betydelse får stödet. Detta kan illustreras med ett exempel.

I zon 4 är den gällande avgiften för stöd av mindre betydelse 5,1 procent (2003), vilket är 9 procentenheter lägre än för avgiften i zon 1. Ett företag som före arbetsgivaravgifter har lönekostnader på 3 000 000 norska kronor (eller mindre) kommer att till fullo kunna utnyttja systemet med stöd av mindre betydelse, eftersom det kommer att fortsätta att betala samma belopp i arbetsgivaravgifter som i dag. 9 procents skattelättnad på ett belopp på 3 000 000 norska kronor är 270 000 norska kronor. Även företag med större lönekostnader kommer att gynnas av stödet upp till 3 000 000 norska kronor, men för lönekostnader som överstiger detta belopp måste de betala högre avgifter. Företag med lönekostnader i storleksordningen 3 000 000 norska kronor har i genomsnitt cirka tio anställda. Ett medelstort företag med omkring 250 anställda har lönekostnader på cirka 75 miljoner norska kronor. För att ett företag skall behöva betala den högsta avgiften på 14,1 procent kommer kostnaderna för arbetsgivaravgiften att ligga på minst 10 miljoner norska kronor. En skattelättnad på 270 000 norska kronor kommer därför inte att märkas så mycket.

Baserat på nyckeltal för icke-finansiella aktiebolag har de norska myndigheterna beräknat att omkring 50 procent av de totala lönekostnaderna för dessa företag skulle falla utanför tillämpningsområdet för stöd av mindre betydelse i zonerna 3 och 4.

Slutsatsen är att stödordningen mildrar stöten (och till och med undanröjer den för de mycket små företag som har runt tio anställda eller färre), när arbetsgivaravgifterna plötsligt höjs. Samtidigt finns omkring 50 procent av de samlade arbetstillfällena i företag där effekterna av stödet kommer att vara begränsade.

En annan kompensationsåtgärd är den planerade ordningen för direkt transportstöd (det anmälda direkta transportstödet kommer att bli föremål för ett särskilt beslut). Medan det anmälda direkta transportstödet skulle gynna vissa företag som har långa och dyrbara godstransporter, skulle detta stöd dock inte helt kompensera för avskaffandet av sänkta arbetsgivaravgifter. Dessutom skulle många företag, till exempel inom tjänstesektorn, inte ha tillgång till stödet. Det bör även nämnas att enligt den anmälda ordningen för direkt transportstöd skall eventuella vinster av sänkta arbetsgivaravgifter dras av från det beräknade transportstödet. Enligt anmälningarna från Norge skulle transportstödet således, om övervakningsmyndigheten godkänner det, gradvis införas samtidigt som det stöd som ges genom sänkta arbetsgivaravgifter efter hand avvecklas.

Beträffande skillnaden i avgifter mellan zonerna 3 och 4 noterar övervakningsmyndigheten att skillnaden inte är så stor och att en kortare period för zon 3 än för zon 4 skulle medföra en brantare ökning av lönekostnaderna för företag i zon 3 än i zon 4. Övervakningsmyndigheten anser därför att övergångsperioderna i de båda zonerna bör vara lika långa.

Beträffande själva övergångsperioden anser övervakningsmyndigheten att en sådan period är nödvändig för zonerna 3 och 4 för att dämpa de chocker som skulle följa på en omedelbar tillämpning av den högsta arbetsgivaravgiften. Beträffande övergångsperiodens längd anser övervakningsmyndigheten att de norska myndigheterna har visat att det tar tid för företagen att anpassa sig till den nya ekonomiska verkligheten. På grundval av dessa uppgifter och de skäl som framförts verkar en period på tre år rimlig. Det bör även påpekas att systemet med differentierade arbetsgivaravgifter funnits i nästan 30 år och att företagen har fattat sina beslut om geografiskt läge och om investeringar grundat på detta system. Detta innebär också att vissa övergångsåtgärder är nödvändiga.

Man måste komma ihåg att det i detta fall inte gäller ett enskilt företag som mottar stöd utan samtliga företag i en hel region. Dessa företag har redan från början, och som grupp, en tuff konkurrenssituation. Höjda skatter kommer att ytterligare försvaga deras position. Det är dock viktigt att notera att den anmälda stödåtgärden är ett driftsstöd. Regionstöd som syftar till att minska företags löpande utgifter (driftsstöd) är normalt sett förbjudet. I undantagsfall kan dock sådant stöd till exempel beviljas till regioner med låg folktäthet där stödet delvis kompenserar för förhöjda transportkostnader (21). Som framgår av tabell 1 är zonerna 3 och 4 regioner med låg folktäthet på mindre än 12,5 invånare per kvadratkilometer. Övervakningsmyndigheten måste dock se till att stödet inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset. Detta är särskilt viktigt i fråga om driftsstöd. Å andra sidan måste övervakningsmyndigheten beakta de allvarliga ekonomiska och sociala negativa effekter som en tvär avveckling av den anmälda stödordningen skulle få. Detta är en verklig balansakt, och övervakningsmyndigheten anser det absolut nödvändigt att de norska myndigheterna rättar sig efter övergångsperiodens fastlagda tidsgräns på tre år. Övervakningsmyndigheten anser således att en successiv avveckling av den nuvarande stödordningen i de ekonomiskt känsliga zonerna 3 och 4, som begränsas till tre år, inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, med hänsyn till de särskilda förhållandena i detta fall och till samtliga ovan nämnda faktorer.

4. Slutsats

Mot bakgrund av ovan anförda skäl och med tanke på de speciella omständigheterna i detta ärende drar övervakningsmyndigheten därför slutsatsen att den anmälda övergångsperioden på tre år för regionalt differentierade arbetsgivaravgifter i zonerna 3 och 4 kan godkännas av övervakningsmyndigheten.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

1. Det statliga stöd som Norge planerar införa i form av den anmälda övergångsperioden för regionalt differentierade arbetsgivaravgifter i zonerna 3 och 4 är tillåtet enligt artikel 61.3 c i EES-avtalet.

2. Detta beslut riktar sig till Konungariket Norge.

3. Detta beslut är giltigt på engelska.

Utfärdat i Bryssel den 12 november 2003. För Eftas övervakningsmyndighet Einar M. BULL Ordförande Hannes HAFSTEIN Ledamot av kollegiet

(1) Nedan kallat ”EES-avtalet”.

(2) Nedan kallat ”övervakningsavtalet”.

(3) Procedurregler och materiella regler inom området för statligt stöd (riktlinjer för statligt stöd), antagna och utfärdade av Eftas övervakningsmyndighet den 19 januari 1994 (EGT L 231, 3.9.1994, s. 1). Riktlinjerna senast ändrade den 5 november 2003 (ännu ej offentliggjorda i EUT).

(4) Beslut av Eftas övervakningsmyndighet nr 172/02/KOL (EUT C 52, 6.3.2003, s. 16) och EES-supplement nr 13, 16.3.2003, s. 1.

(5) EGT L 266, 3.10.2002, s. 56 och EES-supplement nr 49, 3.10.2002, s. 42.

(6) EGT L 10, 13.1.2001, s. 30.

(7) Beslut av Eftas övervakningsmyndighet nr 141/03/KOL av den 16 juli 2003 (EUT C 216, 11.9.2003, s. 3) och EES-supplement nr 45, 11.9.2003, s. 1.

(8) Beslut av Eftas övervakningsmyndighet nr 141/03/KOL av den 16 juli 2003 (EUT C 216, 11.9.2003, s. 3) och EES-supplement nr 45, 11.9.2003, s. 1.

(9) Beslut av Eftas övervakningsmyndighet nr 228/99/KOL (EGT C 3, 6.1.2000, s. 3) och EES-supplement nr 1, 6.1.2000.

(10) EGT L 244, 14.9.2001, s. 32.

(11) Beslut nr 172/02/KOL.

(12) Eftas ständiga kommitté beslutade den 1 juli 2003 (nr 2/2003/SK) att det nuvarande systemet för zon 5 är förenligt med EES-avtalet på grund av de unika förhållandena i den zonen (se punkt 1 ovan).

(13) En analyse av regionale virkninger av omlegging av differensiert arbeidsgiveravgift, Møreforskning, arbeidsrapport M 0309; se Internet (www.mfm.no).

(14) Eftadomstolens mål E-6/98, norska regeringen mot Eftas övervakningsmyndighet, Eftadomstolens rapport, 1999, s. 74.

(15) Beslut av Eftas övervakningsmyndighet nr 228/99/KOL (EGT C 3, 6.1.2000, s. 3) och EES-supplement nr 1, 6.1.2000.

(16) Kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (EGT L 10, 13.1.2001, s. 30), som införlivats i EES-avtalet genom Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 88/2002 (EGT L 266, 3.10.2002, s. 56 och EES-supplement nr 49, 3.10.2002). Kumulationsregler säkrar att det samlade stödet av mindre betydelse inte överskrider taket på 100 000 euro under tre år (se kommissionens förordning (EG) nr 69/2001).

(17) Se till exempel artikel 8.3 och artikel 20 i EES-avtalet, protokollen 3 och 9 till EES-avtalet samt artikel 24 i övervakningsavtalet.

(18) Övervakningsmyndigheten noterade att även kommissionen godkänner övergångsförfaranden. Se till exempel kommissionens beslut nr 88/318/EEG av den 2 mars 1988 om lag nr 64 av den 1 mars 1986 om stöd till Mezzogiorno (EGT L 143, 10.6.1988, s. 37), stöd nr 586/2002 – Italien – Stöd till linbaneinstallation anmält under nr L.R. 9/98, Regione Lombardia.

(19) Domstolens dom av den 20 mars 1997 i mål C-24/95, Land Rheinland-Pfalz mot Alcan Deutschland GmbH, REG 1997 s. I-1591.

(20) Beträffande den norska regeringens argument att övervakningsmyndigheten inte hade sänt några ”tydliga signaler”-vidhåller myndigheten sin uppfattning i beslutet av den 16 juli 2003 i punkt 3.1.

(21) Riktlinjerna för statligt stöd, kapitel 25.4.