MEDDELANDE 1/99

Vägledning om nationella domstolars begäran om rådgivande yttranden

(1999/C 223/04)

Rättsordningen inom EES utvecklas bland annat i samarbete mellan EFTA-domstolen och nationella domstolar genom förfarandet för rådgivande yttranden enligt artikel 34 i övervakningsavtalet(1).

Denna vägledning, som syftar till att göra detta samarbete effektivare och ge EFTA-domstolen möjlighet att bättre tillmötesgå de nationella domstolarnas behov genom att lämna användbara svar på frågor, riktar sig till alla berörda parter, särskilt till alla nationella domstolar.

Det bör betonas att detta endast är en vägledning. Den har inte några bindande effekter eller tolkningseffekter i förhållande till de bestämmelser som reglerar förfarandet för rådgivande yttranden. Den ger endast praktisk information som bygger på erfarenheterna från tillämpningen av förfarandet.

1. Varje domstol i en EFTA-stat som är part i EES-avtalet (för närvarande Island, Liechtenstein och Norge) får begära att EFTA-domstolen tolkar en regel i EES-lagstifningen, oavsett om den ingår i EES-avtalet eller i en sekundär rättsakt, om den anser att det är nödvändigt för att kunna avgöra ett ärende som pågår vid domstolen(2).

2. En begäran om ett rådgivande yttrande måste vara begränsad till att avse tolkningen av en bestämmelse i EES-lagstiftningen, eftersom EFTA-domstolen inte har behörighet att tolka nationell lagstiftning. Det ankommer på den nationella domstolen att tillämpa den aktuella regeln i EES-lagstiftningen i det enskilda mål som pågår vid den domstolen.

3. En begäran till EFTA-domstolen om ett rådgivande yttrande kan göras i vilken form som helst som är tillåten enligt nationell processlagstifning. Den innebär i allmänhet att de nationella förfarandena vilandeförklaras i avvaktan på att EFTA-domstolen har avgivit sitt yttrande, men det är endast den nationella domstolen som, i enlighet med den nationella lagstiftningen, kan fatta beslut om vilandeförklaring av förfarandena.

4. En begäran till EFTA-domstolen om ett rådgivande yttrande kan avfattas på det språk på vilket målet handläggs vid den nationella domstolen(3). Om så sker översätts frågan till engelska, som är EFTA-domstolens språk. Frågor om tolkningen av EES-lagstiftningen är ofta av allmänt intresse och de medlemsstater som är parter i EES, EFTA:s institutioner och gemenskapens institutioner har rätt att inkomma med synpunkter. Det är därför önskvärt att begäran är så klart och exakt avfattad som möjligt.

5. En begäran om ett rådgivande yttrande bör innehålla en motivering som är kortfattad men tillräckligt komplett för att ge domstolen och dem som skall underrättas (de medlemsstater som är parter i EES, gemenskapen, EFTA:s övervakningsmyndighet och kommissionen) en klar uppfattning om de faktiska och rättsliga förhållandena i förfarandena vid den nationella domstolen.

6. Den bör särskilt innehålla(4):

- en redogörelse för de sakförhållanden som är nödvändiga för att ge en fullständig insikt i den rättsliga betydelsen av förfarandena vid den nationella domstolen,

- en redogörelse för den nationella lagstiftning som kan vara tillämplig,

- en redogörelse för de skäl som har föranlett den nationella domstolen att hänskjuta frågan eller frågorna till EFTA-domstolen, och

- i förekommande fall, en sammanfattning av partnernas argument.

Syftet bör vara att ge EFTA-domstolen möjlighet att ge den nationella domstolen ett svar som kan vara till hjälp för den.

7. Den nationella domstolen bör säkerställa att beslutet om hänskjutande innefattar all relevant information. Beslutet om hänskjutande bör normalt inte åtföljas av bilagor. EFTA-domstolen kan dock om nödvändigt begära att relevanta dokument ges in.

8. En nationell domstol kan göra en framställning om ett rådgivande yttrande till EFTA-domstolen så snart den finner att ett yttrande om en eller flera frågor om tolkningen av EES-lagstiftningen är nödvändigt för att döma i saken. Det måste dock betonas att det inte ankommer på EFTA-domstolen att besluta i sakfrågor eller att lösa tvister om tolkning eller tillämpning av regler i nationell lagstiftning. Det är därför önskvärt att ett beslut om hänskjutande fattas först när det nationella förfarandet har nått ett stadium där den nationella domstolen kan definiera frågans faktiska och rättsliga sammanhang. De frågor som ställs skall dessutom vara av faktisk betydelse för det aktuella målet. Hypoteiska frågor får inte ställas(5). Rättsskipningen tjänas under alla omständigheter bäst om begäran inte görs förrän båda sidor har hörts.

9. Den nationella domstolen bör sända begäran om ett rådgivande yttrande direkt till EFTA-domstolen, med rekommenderat brev till följande adress: EFTA-domstolen

- Registrator -

1, rue du Fort Thüngen L - 1499 Luxemburg Telefon (352) 42 10 81 Telefax (352) 43 43 89

10. Domstolens registrator kommer att hålla kontakt med den nationella domstolen till dess att det rådgivande yttrandet har avgivits och kommer att skicka kopior av olika dokument (särskilt skriftliga synpunkter och referentens rapport inför det muntliga förfarandet). Domstolen kommer även att tillsända den nationella domstolen det rådgivande yttrandet. Domstolen skulle uppskatta om den underrättas om tillämpningen av dess rådgivande yttrande i de nationella förfarandena och tillställs en kopia av den nationella domstolens slutliga avgörande.

11. Förfaranden för ett rådgivande yttrande inför EFTA-domstolen är kostnadsfria. Domstolen beslutar inte om kostnader.

(1) Mål E-1/95, Samuelsson, EFTA Court Report, 1994-1995, s. 145.

(2) Mål E-1/94, Restamark, EFTA Court Report, 1994-1995, s. 17.

(3) Se artikel 27.1 i rättegångsreglerna.

(4) Se artikel 96.3 i rättegångsreglerna.

(5) Mål E-6/96 Wilhelmsen, EFTA Court Report, 1997, s. 53.