Rekommendation av Eftastaternas ständiga kommitté nr 1/2020/SC om Norges anmälan av den 5 november 2020 om användningen av en systemriskbuffert i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, som införlivats med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019

(2021/C 65/06)

KOMMITTÉN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

AV FÖLJANDE SKÄL:

1. Den 5 november 2020 anmälde Finansdepartementet i Norge, (nedan kallat departementet), som är den nationella utsedda myndighet som ansvarar för tillämpningen av en systemriskbuffert (nedan kallad SyRB), som avses i artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, som införlivades med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019, till Eftas ständiga kommitté sin avsikt att höja den nuvarande SyRB för inhemsk exponering (nedan kallad anmälan).

2. För närvarande omfattas kreditinstitut i Norge av en SyRB på 3 % för alla exponeringar, med undantag av två systemviktiga institut som omfattas av en SyRB på 5 % för alla exponeringar. Den anmälda åtgärden är en SyRB på 4,5 % och kommer att tillämpas på inhemska exponeringar för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge, inklusive fem dotterbolag till moderbolag som är etablerade i andra EU-medlemsstater. Bufferten är avsedd att inriktas på systemrisker i Norge och främja inhemsk finansiell stabilitet genom att skydda det finansiella systemets motståndskraft och säkerställa fortsatt tillräckligt kapital i banker mot bakgrund av Norges höga långsiktiga systemrisk. Departementet anmälde också separat sin avsikt att fastställa en buffert för två kreditinstitut som kategoriseras som andra systemviktiga institut, i enlighet med artikel 131 i direktiv 2013/36/EU. Denna kommer att fastställas till 2 % för det ena institutet och 1 % för det andra.

3. Den anmälda SyRB skulle gälla från och med den 31 december 2020 för alla kreditinstitut, utom kreditinstitut som inte använder den avancerade internmetoden, eftersom de skulle ha en övergångsperiod där den nuvarande bufferten förblir 3 % för alla exponeringar till och med den 31 december 2022. Åtgärden kommer att omprövas av departementet vartannat år.

4. Eftersom den anmälda åtgärden också gäller dotterbolag till moderbolag som är etablerade i andra EES-stater tillämpas det förfarande som beskrivs i artikel 133.14 tredje stycket i CRD IV, så som det anpassats genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019. Departementet ska därför, i egenskap av utsedd myndighet med ansvar för tillämpningen av en SyRB, anmäla sin avsikt till de berörda myndigheterna i de andra EES-staterna samt Eftastaternas ständiga kommitté och Europeiska systemrisknämnden (ESRB). Ständiga kommittén och ESRB ska inom en månad från anmälan utfärda en rekommendation om de åtgärder som vidtagits.

5. SyRB syftar till att minska långsiktiga strukturella systemrisker i det norska finansiella systemet. Dessa risker beror främst på att chocker sprids och förstärks inom själva systemet, den norska banksektorn och realekonomin.

6. I sin motivering till anmälan påpekar departementet att de långsiktiga strukturella systemriskerna är jämförelsevis höga i Norge. Institut i Norge bidrar till denna höga nivå av systemrisker då de har liknande finansieringsstrukturer och i hög grad är beroende av kapitalmarknadsfinansiering (48 % av sin finansiering, inklusive utländsk kapitalmarknadsfinansiering), vilket gör dem sårbara för turbulens på marknaden. Dessutom är de sammanlänkade, bland annat genom korsvisa innehav av säkerställda obligationer, och har liknande och koncentrerade exponeringar mot fastighetsmarknader. Omkring 60 % av de norska kreditinstitutens totala utlåning består till exempel av utlåning till fastigheter (bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter). Under dessa omständigheter förstärks störningarna i ekonomin eftersom de allvarligt kan påverka flera kreditinstitut både samtidigt och på samma sätt. Denna potential för att öka riskerna bekräftas ytterligare av de norska bankernas likhet i valet av affärsmodeller och sammanlänkningen genom korsvisa innehav av säkerställda obligationer.

7. Departementet har påpekat att de höga priserna på både bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter tillsammans med hushållens höga skulder i Norge är några av de största sårbarheterna i det norska finanssystemet som härrör från realekonomin. I detta avseende bör det noteras att hushållens skuldsättning i Norge i förhållande till disponibel inkomst har varit jämförelsevis hög historiskt sett, vilket återigen leder till systemrisker för banksektorn. Risken med att norska hushåll använder en stor del av sin inkomst för att betala av skulder förstärks ytterligare av att de flesta norska bolån har rörlig ränta, vilket gör att även små störningar kan leda till kraftigt försämrade skuldbetalningar. Historiskt sett har exponeringar mot risker i kommersiella fastigheter under tidigare kriser, utöver att ha orsakat några av de största förlusterna i det norska banksystemet, också bidragit till solvensproblem inom banksektorn. Ständiga kommittén noterar vidare att ESRB i juni 2019 utfärdade en varning till de norska myndigheterna där sårbarheter i den norska bostadssektorn identifierades som en källa till systemrisk för den finansiella stabiliteten, och att dessa sårbarheter måste åtgärdas (1).

8. Departementet har påpekat att kreditinstituten också är verksamma i den norska ekonomin som kännetecknas av en relativt enhetlig företagssektor som är starkt beroende av oljesektorn. Eftersom oljesektorn står för 17 % av BNP och 40 % av den totala exporten från Norge utgör lägre oljepriser eller minskad global efterfrågan en betydande risk för ekonomin som helhet. Denna risk har i viss mån mildrats under de senaste åren genom att vinster från oljesektorn investerats i värdepapper på internationella finansmarknader. Covid-19-pandemin och den pågående övergången till en grönare ekonomi kan dock öka trycket på denna systemviktiga sektor på både kort och lång sikt. Ett sådant tryck skulle kunna få en spridningseffekt till andra sektorer som kreditinstituten är exponerade för. Ständiga kommittén noterar i detta avseende att Norges Bank i sin rapport om den finansiella stabiliteten från 2020 konstaterar att inom den norska oljesektorn utgör framför allt oljetjänsteföretag en risk för banker, och bankerna har drabbats av betydande förluster i utlåningen till denna industri under de senaste fem åren (2).

9. Enligt departementet förstärker den norska banksektorns storlek, betydelse och koncentration systemriskerna för den norska ekonomin. För det första är banksektorn stor i förhållande till BNP och står för omkring 225 % av 2019 års BNP. För det andra är banksektorn mycket viktig för finansieringen av ekonomin, eftersom den står för mer än 80 % av den inhemska bruttoutlåningen till den icke-finansiella sektorn. För det tredje är banksektorn koncentrerad, och de fem största bankerna står för 56 % av den totala inhemska utlåningen.

10. I sin bedömning av departementets resonemang har ständiga kommittén noterat Internationella valutafondens (IMF) bedömning av stabiliteten i det norska finansiella systemet från 2020 (3). I linje med departementets bedömning av de viktigaste frågorna rörande en hög systemrisknivå påpekas i IMF:s rapport att norska bankers höga exponeringar mot inhemska fastigheter, både bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter, tillsammans med kapitalmarknadsfinansiering, är en av de viktigaste underliggande sårbarheterna. IMF noterar vidare att banksektorns sammanflätning kan leda till att chocken förstärks betydligt, och att låntagarnas förmåga att betala sina lån kan försämras till följd av en kraftig avmattning i den ekonomiska tillväxten. När det gäller beroendet av oljemarknaden noterar IMF att en abrupt övergång till en koldioxidsnål ekonomi kan medföra stora konsekvenser med tanke på Norges beroende av produktion och export av olja.

11. Mot bakgrund av hur den norska banksektorn är strukturerad och de risker den är exponerad för, såsom beskrivs ovan, anser departementet att det är nödvändigt att kreditinstituten generellt kan absorbera förluster som kan uppstå till följd av allvarliga chocker och störningar i både det finansiella systemet och realekonomin. Slutsatsen är att en SyRB på 4,5 % för exponeringar i Norge är den lämpligaste åtgärden för att hantera betydande icke-cykliska systemrisker i Norge.

12. Vid bedömningen av departementets slutsats noterar ständiga kommittén att stresstester som utförts av de norska myndigheterna har visat att många institut i situationer med låg sannolikhet men som inte är orealistiska skulle ha ett underskott i kärnprimärkapital i förhållande till de totala kapital- och buffertkraven. De senaste stresstesterna, som genomfördes av Norges Bank och Finanstilsynet (FSA) i november 2019 respektive juni 2020, bygger på en djup internationell recession med kraftigt ökade riskpremier, vilket får allvarliga konsekvenser för den norska ekonomin. Finanstilsynets stresstest visar att kärnprimärkapitalrelationen för praktiskt taget alla de 20 största bankkoncernerna under stressperioden skulle understiga det totala kärnprimärkapitalkravet, inklusive buffertkrav och kravet enligt andra pelaren. Dessutom skulle 48 av 84 av de övriga norska kreditinstituten inte uppfylla de totala kapitalkraven.

13. Ständiga kommittén noterar vidare att departementet förväntar sig att framtida stresstester, utan den anmälda åtgärden, skulle visa på ännu mindre kapitaltäckning, vilket skulle tvinga instituten att utnyttja en större andel av sin kombinerade buffert för att upprätthålla utlåningsverksamheten. Detta skulle försvaga banksystemets motståndskraft mot de identifierade långsiktiga systemriskerna. Om SyRB-kravet fastställs till 4,5 % för inhemska exponeringar skulle detta upprätthålla en tillräcklig kapitalisering på grundval av ovannämnda risker, utan att leda till väsentliga ökningar av de faktiska kraven för de större instituten jämfört med nivån före 2020. I detta avseende noterar departementet vidare att det finns flera aspekter som inte fångas upp av stresstestresultaten, vilket kan bidra till att kreditinstitutens potentiella förluster underskattas. Det antas till exempel att kreditinstitut fortsätter att ha tillgång till kapitalmarknadsfinansiering under perioder av stress. Dessutom noterar departementet att de ackumulerade förlusterna i stresstesterna är lägre än kreditinstitutens faktiska förluster under den norska bankkrisen 1988–1992. Departementet hävdar också att de övergripande krav som följer av en systemriskbuffert på 4,5 % för inhemska exponeringar också ligger helt inom intervallet för skattningar av socialt optimala krav (4).

14. Ständiga kommittén anser, efter att noggrant ha övervägt de bevis som departementet lagt fram, inklusive resultaten av de stresstester som utförts av de norska myndigheterna, samt historiska uppgifter om tidigare allvarliga kriser i Norge, att en SyRB-nivå på 4,5 % för inhemska exponeringar kan anses lämplig för att hantera de identifierade systemrisker som hotar stabiliteten i det norska finansiella systemet. Ständiga kommittén anser vidare att under nuvarande förhållanden är en kapitalnivå som uppnås med ett SyRB på 4,5 % nödvändig för att banksystemen ska förbli motståndskraftiga mot de identifierade systemriskerna. Ständiga kommittén noterar i detta avseende att IMF:s exekutivstyrelse utifrån sin bedömning av stabiliteten i det norska finansiella systemet i augusti 2020 drog slutsatsen att myndigheterna bör förebygga en försvagning av kapitalkraven (5).

15. Vid bedömningen av åtgärdens effektivitet och proportionalitet noterar ständiga kommittén departementets uppfattning att ett SyRB-krav på 4,5 % för exponeringar i Norge effektivt kommer att bidra till att bibehålla de norska institutens motståndskraft och förmåga att absorbera förluster på den nivå som anses nödvändig mot bakgrund av systemriskernas intensitet. CRR/CRD IV-regelverket införlivades nyligen i EES-avtalet, och som förberedelse för att anpassa det norska regelverket till det nuvarande regelverket har departementet bedömt omfattningen och kalibreringen av SyRB-kravet och dragit slutsatsen att det effektivaste sättet att minska systemrisken kommer att vara att fastställa kravet på 4,5 % endast för inhemska exponeringar. Förutom att förbättra överensstämmelsen mellan åtgärdens mål och utformning utgör detta en anpassning till bestämmelserna i CRR/CRD IV-regelverket, som underlättar ömsesidighet av inhemska buffertvärden.

16. Departementet anser att för de större norska bankerna, som utgör mer än hälften av det inhemska banksystemet, är ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för inhemska exponeringar nästan likvärdigt med det tidigare buffertvärdet på 3 % för alla exponeringar när det gäller krav på realkapital. Det anser att detta står i proportion till såväl de potentiella förlusterna till följd av de strukturella riskerna i det norska finansiella systemet som dessa riskers intensitet och den risktolerans som tidigare buffertbeslut innebär. Det är dessutom värt att notera att det nuvarande buffertvärdet på 3 % för alla exponeringar kalibrerades när Basel I-golvet tillämpades och när det inte fanns någon stödfaktor för små och medelstora företag. Utan Basel I-golvet och med stödfaktorn för små och medelstora företag skulle det tidigare systemriskbuffertvärdet enligt departementet förmodligen ha fastställts till ett högre värde mot bakgrund av systemrisknivån. Enligt departementets slutsats, som bygger på erfarenheter från tidigare kriser och resultat från stresstester, har det totala kapital- och buffertkravet stått i proportion till de övergripande riskerna i det finansiella systemet. Följaktligen bör det övergripande kravet bibehållas på ungefär samma nivå som före 2020, eftersom systemriskernas intensitet är ungefär densamma som 2013, vilket skulle motivera en SyRB på 4,5 %.

17. Enligt departementet har covid-19-pandemin inte lett till några större förändringar i det norska finanssystemets strukturella egenskaper, och norska kreditinstitut fortsatte att uppfylla kapital- och buffertkraven med god marginal och kunde upprätthålla utlåningen till hushåll och företag under covid-19-pandemin. I mars 2020 sänkte emellertid departementet den kontracykliska kapitalbufferten från 2,5 % till 1 % som ett kortsiktigt svar på de potentiella effekterna av covid-19-pandemin.

18. Mot bakgrund av ovanstående anser ständiga kommittén att åtgärden i fråga är både effektiv och proportionerlig eftersom den bidrar till att minska de identifierade långsiktiga strukturella riskerna i den norska banksektorn. Ständiga kommittén noterar att de tydligaste beläggen för denna slutsats finns i de norska myndigheternas stresstestresultat, som tyder på att åtgärderna kommer att vara effektiva för att främja finansiell stabilitet i Norge genom att bibehålla de norska kreditinstitutens kapitalnivå på den nivå som krävs för att bevara deras nuvarande förlustabsorberingskapacitet. Till stöd för denna slutsats om åtgärdens proportionalitet noterar ständiga kommittén att detta innebär att det i praktiken inte kommer att ske någon betydande ökning av kapitalkraven för norska kreditinstitut. För flera av dotterbolagen till moderbolag som är etablerade i andra EES-medlemsstater kommer kapitalkraven att öka med nästan 1,5 procentenheter, men ständiga kommittén noterar att enligt departementet har dessa kreditinstitut kapitalnivåer som överstiger de krav som en SyRB-sats på 4,5 % för norska exponeringar innebär. Departementet medger att vissa norska kreditinstitut kan behöva öka sin kapitalrelation något för att upprätthålla en förvaltningsbuffert utöver de övergripande kraven enligt första och andra pelaren. Under tiden bör övergångsperioden till och med den 31 december 2022 för banker som inte använder den avancerade internmetoden säkerställa att ändringarna av SyRB-kravet inte leder till otillbörliga ökningar av kapitalkraven för kreditinstitut som inte påverkas i någon större utsträckning av avskaffandet av Basel I-golvet, och vars krav enligt andra pelaren kan behöva omkalibreras när en högre SyRB tillämpas på dem efter övergångsperioden. Detta tillvägagångssätt bör mildra de snedvridningar som den anmälda åtgärden kan orsaka och säkerställa att eventuella negativa effekter på inhemska banker och deras utlåningskapacitet förblir begränsade.

19. Ständiga kommittén har också beaktat departementets skäl till att avvisa andra åtgärder som föreskrivs i direktiv 2013/36/EU eller i förordning (EU) nr 575/2013 (med undantag av artikel 458 och 459 i den förordningen), var för sig eller i kombination, som ett lämpligt sätt att hantera den konstaterade makrotillsyns- eller systemrisken med beaktande av dessa åtgärders relativa effektivitet.

20. Enligt artikel 124 i förordning (EU) nr 575/2013 får de behöriga myndigheterna fastställa högre värden för riskvikter för fastighetsexponeringar av kreditinstitut som använder schablonmetoden, på grundval av överväganden om finansiell stabilitet, erfarenheterna av förluster avseende exponeringar som är säkrade genom fast egendom och den framtida utvecklingen på marknaden för fast egendom. Departementet anser att riskvikten 35 % för exponeringar mot bostadsfastigheter i Norge är tillräcklig för institut som använder schablonmetoden. På grundval av punkt 2 i denna artikel har det redan fastställts högre riskvikter för exponeringar mot kommersiella fastigheter: mellan 100 % och 150 %, beroende på motpartens kreditvärdering.

21. Enligt artikel 164 i förordning (EU) nr 575/2013 får de behöriga myndigheterna, när så är lämpligt på grundval av hänsyn till den finansiella stabiliteten och den framtida utvecklingen på marknaden för fast egendom, fastställa högre minimivärden för exponeringsvägd genomsnittlig förlust vid fallissemang för exponeringar som är säkrade genom fast egendom inom sitt territorium. För hushållsexponeringar som är säkrade genom bostadsfastigheter i Norge har ett högre golv för förlust vid fallissemang på 20 % tillämpats sedan 2014 för att hantera osäkerhet i samband med interna kreditriskmodeller.

22. Ständiga kommittén noterar att artiklarna 124 och 164 i förordning (EU) nr 575/2013 redan i viss utsträckning har använts för att hantera vissa risker. Den noterar också att den anmälda åtgärden syftar till att hantera bredare långsiktiga systemrisker än den specifika utveckling på marknaden för fast egendom som kan omfattas av artiklarna 124 och 164 i förordning (EU) nr 575/2013. Dessa systemrisker är kreditinstitutens likartade finansieringsstrukturer, deras sammanlänkning och deras likartade och koncentrerade exponeringar mot fastighetsmarknader och den norska ekonomin med en inte särskilt diversifierad företagssektor, medan hushållens skuldsättning är hög.

23. Om en behörig myndighet fastställer att kreditinstitut med liknande riskprofiler är eller kan vara exponerade för liknande risker eller utgör liknande risker för det finansiella systemet, får den för närvarande, i enlighet med artikel 103 i direktiv 2013/36/EU, tillämpa översyns- och utvärderingsprocessen (ÖUP) på dessa institut på ett likartat eller identiskt sätt. I artikel 104 i direktiv 2013/36/EU ges den behöriga myndigheten en rad tillsynsbefogenheter vid tillämpningen av artikel 103 i det direktivet, inbegripet ytterligare kapitalbaskrav. Departementet hävdar att de institutspecifika kraven enligt andra pelaren i enlighet med artikel 104 i direktiv 2013/36/EU bör anpassas till varje instituts specifika situation, och att sådana krav kan vara inriktade på vissa delar av strukturella systemrisker, men endast i en omfattning där riskerna inte är allmänna drag i banksystemet. Till stöd för denna uppfattning anser det att direktiv 2019/878 klargör att den institutspecifika karaktären av kraven enligt andra pelaren bör förhindra att de används som ett verktyg för att hantera systemrisker. Ständiga kommittén noterar att åtgärderna enligt andra pelaren i första hand är avsedda att hantera institutspecifika risker och att de också är mindre transparenta än en systemriskbuffert.

24. Enligt artikel 131 i direktiv 2013/36/EU ska utsedda myndigheter identifiera andra systemviktiga institut och fastställa eller ändra en buffert för andra systemviktiga institut för dessa institut. Departementet har separat anmält sin avsikt att inrätta buffertar för andra systemviktiga institut för två systemviktiga institut. Det anser att dessa buffertar är av kompletterande karaktär, eftersom buffertar för andra systemviktiga institut ska hantera en del av risken för en koncentration av systemviktiga institut, medan systemriskbufferten ska hantera andra långsiktiga icke-cykliska systemrisker. Enligt departementet är ett antal andra kreditinstitut tillräckligt stora för att eventuellt öka systemriskerna i den norska banksektorn, samtidigt som de fortfarande är för små för att departementet ska kunna identifiera dem som nationellt systemviktiga på individuell nivå. Ständiga kommittén anser att artikel 131 i direktiv 2013/36/EU inte är avsedd att omfatta alla typer av långsiktiga icke-cykliska systemrisker eller makrotillsynsrisker. En buffert för andra systemviktiga institut skulle inte vara ett lämpligt verktyg för att hantera långsiktiga icke-cykliska systemrisker eller makrotillsynsrisker som påverkar banksektorn som helhet.

25. Den kontracykliska buffert som avses i artikel 136 i direktiv 2013/36/EU ska tillämpas på alla exponeringar i den icke-finansiella privata sektorn i en jurisdiktion. Departementet hävdar att den kontracykliska bufferten är utformad för att hantera en annan form av systemrisk som beror på konjunktursvängningar i det finansiella systemet. Ständiga kommittén instämmer i denna bedömning.

26. Efter att ha granskat departementets argument håller ständiga kommittén med departementet om att befintliga åtgärder i direktiv 2013/36/EU eller förordning (EU) nr 575/2013 (med undantag för artiklarna 458 och 459 i den förordningen), var för sig eller i kombination, skulle vara relativt mindre effektiva för att på ett tillräckligt och lämpligt sätt hantera den identifierade risken.

27. När det gäller eventuella verkningar på den inre marknaden noterar ständiga kommittén att det inte finns något som tyder på att den anmälda åtgärden har en oproportionerlig effekt på de fem dotterbolag till kreditinstitut som är etablerade i andra EES-stater. För att minska risken för läckor till utländska institut som är verksamma i Norge via filialer planerar departementet dessutom att begära motsvarande tillämpning av SyRB för alla EES-institut med exponeringar mot Norge. Ständiga kommittén anser att detta är viktigt med tanke på den jämförelsevis starka närvaron av banker från andra nordiska länder på den norska utlåningsmarknaden, i syfte att förhindra regelarbitrage och undvika läckor via filialer. Det finns särskilda samförståndsavtal för att främja gränsöverskridande finansiell stabilitet och säkerställa tillräcklig tillsyn över betydande filialer av finansinstitut som är verksamma i Norden och Baltikum (6). Ständiga kommittén noterar att den ansökan om ömsesidighet och de högre kapitalkrav som detta skulle innebära för utländska kreditinstitut kommer att bedömas av ESRB när departementet uppmanar ESRB att rekommendera sina medlemmar att anta motsvarande åtgärder.

28. Med tanke på den höga graden av sammankoppling med de finansiella systemen i andra nordiska länder förväntar sig ständiga kommittén att den anmälda åtgärden kommer att bidra till finansiell stabilitet i den utsträckningen att regelarbitrage och läckor kan undvikas genom ömsesidighet av den åtgärd som anmälts för utländska kreditinstituts väsentliga exponering mot den norska marknaden, inbegripet betydande utländska bankfilialers verksamhet.

29. Med beaktande av alla ovanstående faktorer, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 133 i CRD IV, och efter att ha gått igenom anmälan med Norge och samrått med berörda parter i denna process, drar Eftas ständiga kommitté slutsatsen att systemriskbufferten på 4,5 % för inhemska exponeringar inte medför oproportionella negativa effekter på hela eller delar av det finansiella systemet i Norge eller EES som helhet. Den utgör eller skapar inte heller något hinder för en väl fungerande inre marknad.

HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

1. Den systemriskbuffert som anmäldes den 5 november av Finansdepartementet i Norge i enlighet med artikel 133.11 i direktiv 2013/36/EU, så som den anpassats genom gemensamma kommitténs beslut nr 79/2019, är motiverad, lämplig, proportionerlig och effektiv för att hantera de systemrisker för vilka den är avsedd. Eftastaternas ständiga kommitté noterar vidare följande: a) Dimensionen av de identifierade system- eller makrotillsynsriskerna utgör ett hot mot stabiliteten i det norska finansiella systemet som är av sådan art att införandet av ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för inhemska exponeringar är motiverat. b) Den anmälda åtgärden är sannolikt effektiv och lämplig för att minska risken på ett proportionerligt sätt. c) Andra makrotillsynsåtgärder i direktiv 2013/36/EU eller i förordning (EU) nr 575/2013, var för sig eller i kombination, skulle vara relativt mindre effektiva för att på ett tillräckligt och lämpligt sätt hantera den identifierade risken. d) Den anmälda åtgärden, inbegripet dess tillämpning på dotterbolag vars moderbolag är etablerade i andra EES-stater, medför inte oproportionella negativa effekter på det finansiella systemet i Norge eller i EES som helhet och utgör inte ett hinder för en väl fungerande inre marknad.

2. Eftastaternas ständiga kommitté rekommenderar inte några ändringar av den anmälda åtgärden med hänsyn till dess effekter på dotterbolag till kreditinstitut som är etablerade i andra EES-stater.

Utfärdad i Bryssel den 4 december 2020. På ständiga kommitténs vägnar Sabine MONAUNI Ordförande Henri GÉTAZ Generalsekreterare

(1) Sehttps://www.esrb.europa.eu/pub/pdf/warnings/esrb.warning190923_no_warning~d3e4f2c135.en.pdf?4cf3e3031aa71bffaa0bd97a66b311ac

(2) Norges Bank (2020), Financial Stability Report, s. 52.

(3) Internationella valutafonden (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, IMF:s landsrapport nr 20/259, augusti.

(4) Baselkommittén för banktillsyn (2019), The costs and benefits of bank capital – a review of the litterature, arbetsdokument 37, juni.

(5) Internationella valutafonden (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, IMF:s landsrapport nr 20/259, augusti s. 2.

(6) Sehttps://www.regjeringen.no/contentassets/ff0c28c162ca43f39b585d7c9f94dab5/nbsg-mou_2018.pdf