SV Europeiska unionens officiella tidning L 226/12

BESLUT AV EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

nr 342/09/KOL

av den 23 juli 2009

om undantag från den norska koldioxidskatten på gas och gasol (LPG) för gas som används för andra ändamål än uppvärmning av byggnader (Norge)

EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR ANTAGIT DETTA BESLUT (1)

MED BEAKTANDE AV avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (2), särskilt artiklarna 61–63 och protokoll 26,

MED BEAKTANDE AV avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (3), särskilt artikel 24,

MED BEAKTANDE AV artikel 1.2 i del I och artiklarna 4.4, 6 och 7.5 i del II i protokoll 3 till övervakningsavtalet (4),

MED BEAKTANDE AV övervakningsmyndighetens riktlinjer för tillämpning och tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet (5), särskilt kapitlen om stöd till skydd för miljön och om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag,

MED BEAKTANDE AV övervakningsmyndighetens beslut av den 14 juli 2004 om de genomförandebestämmelser som avses i artikel 27 i del II i protokoll 3 (6),

EFTER ATT i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, och

av följande skäl:

I. FAKTA

1. Förfarande

Genom en skrivelse av den 9 mars 2007 från det norska fornyings- og administrasjonsdepartementet till Europeiska unionen (genom vilken en skrivelse från finansdepartementet av den 8 mars 2007 vidarebefordrades), som båda mottogs och registrerades av övervakningsmyndigheten den 9 mars 2007 (diarienummer 412984), anmälde de norska myndigheterna en planerad ändring av koldioxidskatten på mineralprodukter, i enlighet med artikel 1.3 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet. De norska myndigheterna planerar att ändra koldioxidskatten för att inkludera beskattning av naturgas och gasol (LPG), som för närvarande inte omfattas av någon koldioxidskatt.

Efter olika skriftväxlingar (7) underrättade övervakningsmyndigheten de norska myndigheterna genom en skrivelse av den 23 november 2007 om att den hade beslutat att inleda det förfarande som föreskrivs i artikel 1.2 i del I i protokoll 3 i fråga om denna bestämmelse.

Övervakningsmyndighetens beslut nr 597/07/KOL om att inleda förfarandet offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning och i EES-supplementet. (8) Övervakningsmyndigheten uppmanade berörda parter att inkomma med synpunkter.

Övervakningsmyndigheten mottog två synpunkter från berörda parter, dels från Norsk Bioenergiforening den 11 juli 2008 (diarienummer 485500), dels från Norges Naturvernforbund, Zero Emission Resource Organisation och Natur og Ungdom den 16 juli 2008 (diarienummer 486001).

De norska myndigheterna lämnade också ytterligare synpunkter den 20 december 2007 (diarienummer 458478) och den 13 mars 2008 (diarienummer 512262) och har därefter även fört informella diskussioner med övervakningsmyndigheten.

2. Beskrivning av den föreslagna åtgärden

2.1 Översikt

Norska staten tillämpar en skatt på koldioxidutsläpp som tas ut på användning av vissa mineralprodukter. För närvarande tas koldioxidskatt endast ut på mineralolja och bensin i Norge. Denna skatt föreslås utvidgas till att även omfatta naturgas och gasol, men bara när dessa produkter används för uppvärmning av byggnader.

Koldioxidskatten tas ut på användning av de produkter som anges i det norska skattekapitlet. Både importerade och inhemska produkter omfattas av skatten. Koldioxidskatten ingår i ett budgetkapitel avseende miljöavgifter som tas ut på mineralprodukter, under rubriken ”Om miljøavgifter på mineralske produkter mv.”. Rubrik A i detta kapitel gäller koldioxidskatt på koldioxidutsläpp från mineralprodukter (”avgift på mineralske produkter”). Enligt avsnitt A1 ska skatten tas ut på mineralolja och bensin. Det har följande lydelse: (9)

”Fra 1. januar 2007 skal det i henhold til lov 19 mai 1933 nr. 11 om særavgifter betales CO2-avgift til statskassen på følgendende mineralske produkter etter følgende satser: …

a) Mineralolje: kr. 0,47 per liter. (…)

b) Bensin: kr 0,80 per liter,”

I svensk översättning blir lydelsen följande:

”Från och med den 1 januari 2007 ska, i enlighet med lag nr 11 av den 19 maj 1933 om särskilda avgifter, koldioxidskatt betalas till statskassan på följande mineralprodukter med följande skattesatser …

a) Mineralolja: 0,47 norska kronor per liter. (…)

b) Bensin: 0,80 norska kronor per liter.”

Avsnitt A2 innehåller undantag från skatten beroende på produktens användningsområde. Avsnitt A2.1 innehåller generella undantag för olika slags verksamhet, särskilt användning av mineralolja som råmaterial i produktionsprocessen (avsnitt A2.1 c). Avsnitt A2.2 och A2.3 innehåller ytterligare undantag avseende användning av mineralolja respektive petroleum.

I budgetpropositionen för 2007 föreslog den norska regeringen en ändring av det aktuella kapitlet i budgeten, som antogs av Stortinget. Förslaget ingick i lagförslag St.prp. nr.1 (2006–2007), där avsnitt II A och B lyder som följer:

”A Fra 1 juli 2007 gjøres følgende endringer: § 1 første ledd nye bokstaver c og d skal lyde: c) Naturgass: kr. 0,47 pr. standardkubikkmeter d) LPG: kr. 0,60 pr. kg.

B §2 første ledd ny nr. 4 skal lyde: 4. Gass til annen bruk en oppvarming mv. i boliger og næringsbygg. ”

I svensk översättning blir lydelsen följande:

”A Från och med den 1 juli 2007 ska följande ändringar gälla: I avsnitt 1 första stycket ska följande led införas som leden c och d: c) Gas: 0,47 norska kronor per standardkubikmeter d) Gasol: 0,60 norska kronor per kg

B I avsnitt 2 första stycket ska följande led införas som led 4: 4. Gas som används för andra ändamål än uppvärmning av bostäder och kommersiella fastigheter.”

Genom tillägget av de nya leden c och d i avsnitt 1 (under rubrik A), vidgas tillämpningsområdet för koldioxidskatten till att även omfatta naturgas och gasol. Genom den nya bestämmelse som avses under rubrik B införs ett undantag för naturgas och gasol som används för alla andra ändamål än uppvärmning av bostäder och kommersiella fastigheter.

De norska myndigheterna menar att syftet med att ändra skatten är att främja ökad användning av miljövänliga alternativ till naturgas och gasol för uppvärmning av byggnader. De uppger att det endast är av tekniska skäl som koldioxidskatten på naturgas och gasol har antagits som en allmän skatt i stället för en specifik skatt för det ändamålet. Myndigheternas kontrollmöjligheter ökar nämligen när en allmän skatt införs. De norska myndigheterna uppger att det endast är om en åtgärd antas som en allmän skatt som alla producenter av skattepliktiga varor måste registrera sig som skattskyldiga hos myndigheterna och föra räkenskaper över sin försäljning. Om skatten antagits som en mer begränsad skatt på uppvärmning av byggnader hade, enligt de norska myndigheterna, ingen registrering och inga räkenskaper krävts för aktörer som säljer naturgasen eller gasolen för andra ändamål än uppvärmning av byggnader.

2.2 Syftet med skatten

Syftet med koldioxidskatten är att minska koldioxidutsläppen. Enligt de norska myndigheterna är avsikten att sätta ett pris på den miljöskada som orsakas av användning av de beskattade produkterna och främja användning av mindre miljöskadliga produkter. Skatten tillämpas för att säkra ett effektivare resursutnyttjande och därmed ge positiva miljöeffekter. Skatten är övergripande och allmän.

Syftet med att utvidga koldioxidskatten till att även omfatta naturgas och gasol beskrivs närmare i budgetpropositionen för 2007, där det hänvisas till den så kallade ”Soria Moria-förklaringen” (10):

Inhemsk användning av gas ska inte vara föremål för koldioxidskatt. Från och med 2005 ska gas som används i vissa industrier omfattas av klimatkvotsystemet för koldioxid. Annan gasanvändning, t.ex. i bostäder, industribyggnader och rörliga källor, ska inte omfattas av åtgärder för att främja en koldioxidminskning, I Soria Moria-förklaringen tillkännages att regeringen kommer att granska koldioxidskatten för att förhindra att uppvärmning med gas föredras framför miljövänligare alternativ.

2.3 Nationell rättslig grund för stödåtgärderna

Utvidgningen av koldioxidskatten till att även omfatta naturgas och gasol har godkänts av det norska Stortinget. Regeringens förslag lades fram i St.prp. nr. 1 (2006–2007) Skatte-, avgifts- og tollvedtak och antogs av Stortinget den 28 november 2006.

Vid sidan av Stortingets bestämmelse planeras en ändring av föreskriften om punktskatter (Forskrift om endring av Forskrift om særavgifter). Föreskriftens nya avsnitt 3–6-5 handlar om undantaget från koldioxidskatten för naturgas och gasol som används för andra ändamål än uppvärmning av byggnader. I avsnitt 3–6-5(1) anges att naturgas och gasol som används för andra ändamål än uppvärmning av byggnader, kommersiella fastigheter och andra bostäder är befriad från skatt. Undantaget gäller inte någon direkt eller indirekt uppvärmning. (11) Gas som används i mindre enheter än 20 kg är befriad från skatten enligt avsnitt 3–6-5(2) i föreskriften.

2.4 Mottagare

De norska myndigheterna uppger att 94 % av förbrukningen av naturgas och gasol avser andra ändamål än uppvärmning av byggnader. Endast en liten del av den inhemska (norska) förbrukningen avser uppvärmning av byggnader eftersom den huvudsakliga förbrukningen av naturgas avser industriella ändamål, varav tillverkningssektorn står för den största delen. Enligt Statistisk sentralbyrå avser omkring 80 % av den inhemska nettoförbrukningen tillverkning och mineralutvinningsindustri. De norska myndigheterna uppger vidare att hälften av gasförbrukningen i tillverkningssektorn kan tillskrivas StatoilHydros metanolfabrik i Tjeldbergodden. En annan stor konsument är Hydro, som använder gas vid aluminiumproduktion.

2.5 Budget och varaktighet

De norska myndigheterna har inte meddelat övervakningsmyndigheten någon särskild varaktighet eller budget för skatteundantaget.

2.6 Skäl till att förfarandet inleddes

Övervakningsmyndigheten ställde sig tvivlande till att undantaget utgjorde en allmän åtgärd, som de norska myndigheterna hävdat. Övervakningsmyndigheten misstänkte att åtgärden gynnade (åtminstone indirekt) vissa sektorer av ekonomin till förfång för andra. Eftersom undantaget endast gällde vissa företag eller viss produktion ansågs det innebära att företag befriades från avgifter som de normalt skulle tvingas stå för, så att konkurrensen snedvreds och handeln inom EES påverkades.

Övervakningsmyndigheten utgick från att undantaget utgjorde statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet och uttryckte tvivel på att en fullständig skattebefrielse skulle kunna anses förenlig med antingen artikel 61.2 eller artikel 61.3 i EES-avtalet.

3. Synpunkter från tredje part

Övervakningsmyndigheten mottog två synpunkter från tredje parter:

Norsk Bioenergiforening (12) instämde i övervakningsmyndighetens preliminära slutsatser enligt beslutet om att inleda det formella granskningsförfarandet, nämligen att åtgärden verkligen utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1, och hävdade särskilt att åtgärden är selektiv och oförenlig med skattesystemets art och generella utformning. Organisationen tillade, mer generellt, att man anser att det norska koldioxidskattesystemet som helhet är ologiskt och hänvisade till bristande konsekvens när det gäller de sektorer och energikällor som beskattas (man undrade exempelvis varför transportsektorn och bearbetningsindustrin i praktiken är undantagna) och de olika skattenivåerna.

Övervakningsmyndigheten mottog även en skrivelse med kollektiva synpunkter från tre miljöskyddsorganisationer: Norges Naturvernforbund (13), Natur og Ungdom (14) och Zero Emission Resources Organisation (15). Dessa organisationer menar att koldioxidskatten bör tas ut på alla utsläpp av koldioxid och hävdar också att transportsektorn och bearbetningsindustrin bör omfattas av skatten. De föreslår dessutom andra beskattningsnivåer än dem som anges i lagstiftningen.

4. Synpunkter från de norska myndigheterna

I två skrivelser till övervakningsmyndigheten efter inledandet av den formella granskningen upprepade de norska myndigheterna sina synpunkter att åtgärden för det första i praktiken (om än inte formellt) är en specifik skatt på uppvärmning av byggnader och inte en allmän skatt på naturgas och gasol från vilken vissa användningsområden är undantagna, och för det andra inte är selektiv eftersom skatten på uppvärmning av byggnader tas ut av alla sektorer och företag som förbrukar gas.

II. BEDÖMNING

1. Förekomst av statligt stöd

Statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet

Artikel 61.1 i EES-avtalet har följande lydelse:

”Om inte annat föreskrivs i detta avtal, är stöd som ges av EG-medlemsstater, Efta-stater eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med detta avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.”

1.1 Förekomst av statliga medel

Stödåtgärden måste beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel. Beviljande av ett skatteundantag medför en förlust av skatteintäkter som är likvärdig med beviljande av statliga medel (se punkt 3.3 i övervakningsmyndighetens riktlinjer för statligt stöd gällande beskattning av företag).

1.2 Gynna vissa företag eller viss produktion

För det första måste stödåtgärden ge mottagarna fördelar som befriar dem från kostnader som normalt belastar deras budgetar. Skatt är en sådan kostnad, och befrielse från betalning av en sådan kostnad ger mottagarna en förmån.

För det andra måste stödåtgärden vara selektiv genom att gynna ”vissa företag eller viss produktion”.

Miljöskatter utgör inte statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet så länge de är allmänna åtgärder som inte gynnar vissa företag eller industrisektorer. Undantag från en allmän skatt omfattas däremot av artikel 61.1 om de riktar sig till vissa företag eller sektorer, om de inte motiveras av skattesystemets art eller generella utformning.

De norska myndigheterna hävdar att begränsningen av skatten till uppvärmning av byggnader är en allmän åtgärd som är öppen för alla företag och sektorer. Alla sektorer och företag som använder naturgas eller gasol för uppvärmning av byggnader är skattepliktiga för denna användning, medan sektorer och företag som (även) använder naturgas eller gasol i produktionsprocessen eller för något annat ändamål än uppvärmning av byggnader inte är skattepliktiga för den gas som används för dessa andra ändamål. En tillverkare som även använder naturgas eller gasol för uppvärmning av exempelvis administrativa byggnader skulle betala skatten för den användningen på samma sätt som vilket annat företag som helst, medan tillverkaren inte skulle beskattas för den naturgas eller gasol som används i produktionsprocessen.

Såsom anges ovan har de norska myndigheterna också uppgett att de anser att den anmälda åtgärden inte utgör ett undantag från en koldioxidskatt på gas för vissa sektorer, utan snarare ett införande av en begränsad skatt på gas för uppvärmning av byggnader. Skatten (på uppvärmning av byggnader) är alltså en börda för dem som den tas ut av snarare än ett undantag och en förmån för de många som förbrukar gas på ett sätt som inte omfattas av skatten. De norska myndigheterna framhåller att 94 % av den gas som förbrukas i Norge används för andra ändamål än uppvärmning av byggnader, vilket betyder att bara 6 % av den gas som förbrukas kommer att beskattas.

Övervakningsmyndigheten noterar dock att naturgas och gasol enligt norsk lag har införts som nya produkter i avsnitt 1 i det budgetkapitel som gäller koldioxidskatt på mineralprodukter, och skattebefrielsen för annan användning än uppvärmning har tagits med i det avsnitt i budgetkapitlet som handlar om undantag från skatten. Övervakningsmyndigheten är också medveten om Eftadomstolens dom i målet avseende det norska undantaget från elskatt (16), där Norge hävdade att det trots att lagstiftningen avsåg vissa sektorer (gruvdrift och tillverkning) i själva verket endast var vissa användningsområden för el som var undantagna. Eftadomstolen noterade den etablerade rättspraxis som går ut på att det är stödets effekt och inte dess form som är avgörande och drog också följande slutsats (i punkt 79 i domen):

”För det första infördes genom föreskriften ett undantag från en allmän regel som innebär att elförbrukning är skattepliktig. Sökandenas tolkning, nämligen att föreskriften innebär att skattepliktighet införs endast för en viss användning av el, skulle strida mot det aktuella skattesystemets struktur och vända på det sedvanliga förhållandet mellan regel och undantag som bekräftas av det uttryckliga användandet av begreppet ’undantag’ i föreskriften. För det andra står det klart att undantaget i fråga gagnar företag i de undantagna ekonomiska sektorerna och alltså gynnar vissa företag i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet.”

Övervakningsmyndigheten är också medveten om den princip som på nytt bekräftades av EG-domstolen i domen i British Aggregates-målet nyligen. (17) Domstolen (som i detta avseende bortsåg från förstainstansrättens dom) bekräftade att det vid bedömning av om artikel 87.1 i EG-fördraget är tillämplig inte kan tas hänsyn till en viss åtgärds syfte eller mål, utan bedömningen av om åtgärden är selektiv kan bara grundas på i vilken utsträckning den utgör en fördel för vissa företag i jämförelse med andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation. I sitt förslag till avgörande (18) ifrågasatte också generaladvokat Mengozzi förstainstansrättens inriktning på de formella sidorna av åtgärden i fråga: ”Från konkurrensinverkanssynpunkt är det … inte stor skillnad mellan å ena sidan uttag av en allmän skatt med tillhörande skattebefrielse för vissa stödmottagare och å den andra sidan uttag av en pålaga av vissa skattskyldiga med undantag för andra skattskyldiga som befinner sig i en jämförbar situation.” (19)

Vid bedömningen av om åtgärden är selektiv eller utgör en allmän åtgärd, som de norska myndigheterna hävdar, måste övervakningsmyndigheten identifiera referenssystemet, dvs. jämföra situationen för företag som åtnjuter den fördel som undantaget innebär med situationen för andra företag som i faktiskt och rättsligt hänseende befinner sig i en jämförbar situation och som inte åtnjuter fördelen. (20) Övervakningsmyndigheten identifierar därför referenssystemet som alla sektorer och företag som omfattas av koldioxidskatten, dvs. de som förbrukar eller producerar mineralolja, petroleum, gasol eller naturgas.

Mot bakgrund av att undantaget endast gäller användning av gasol och naturgas (och dessutom endast viss användning av gasol och naturgas) anser övervakningsmyndigheten att åtgärden är selektiv eftersom den endast gynnar vissa företag och viss produktion. Övervakningsmyndigheten noterar också i detta sammanhang att EG-domstolen i Adria Wien Pipeline GmbH-domen (21) fann att ett undantag från energiskatt (som endast gäller företag som främst sysslar med produktion av varor) var selektivt och konstaterade att ”varken det förhållandet att det är ett stort antal företag som åtnjuter stöd eller den omständigheten att dessa företag tillhör olika och betydande sektorer medför att ett statligt initiativ kan anses vara en allmän ekonomisk-politisk åtgärd”.

Eftersom åtgärden är selektiv måste övervakningsmyndigheten alltså bedöma om denna selektivitet motiveras av skattesystemets art eller generella utformning. För att kunna göra det måste övervakningsmyndigheten först göra en bedömning av syftet med den aktuella skatten och därefter avgöra om undantaget är förenligt med den logiken. Syftet med koldioxidskatten är att minska koldioxidutsläppen. I detta fall omfattas var och en av mineralprodukterna (mineralolja, petroleum, naturgas och gasol) av samma lagstiftning om beskattning av miljöskäl. Det är inte uppenbart för övervakningsmyndigheten hur prissättning av effekterna av koldioxidutsläpp ur miljösynpunkt är förenligt med ett system som undantar sektorer som förbrukar naturgas eller gasol från beskattning, när dessa sektorer skulle kunna minska koldioxidutsläppen genom att antingen begränsa gasanvändningen eller övergå till miljövänligare produkter. Den EES-stat som infört en sådan åtskillnad måste kunna visa att den motiveras av skattesystemets art eller generella utformning. (22) De norska myndigheterna har inte hävdat att undantaget ligger i linje med skattesystemets art eller generella utformning, och eftersom ingen sådan motivering anförts (eller är uppenbar) drar övervakningsmyndigheten slutsatsen att åtgärden inte motiveras av koldioxidskattesystemets art eller generella utformning.

Övervakningsmyndigheten slår därför fast att åtgärden i fråga är selektiv såtillvida att den gynnar vissa företag eller viss produktion och inte kan motiveras med hänvisning till skattesystemets art eller generella utformning.

1.3 Snedvridning av konkurrensen och påverkan på handeln mellan de avtalsslutande parterna

Stödåtgärden måste hota att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan de avtalsslutande parterna.

Nedsättningar av den skatt som ska betalas av företag stärker deras finansiella ställning i jämförelse med konkurrenterna. Stödordningen gäller alla sektorer och de potentiella stödmottagarna är verksamma på ett stort antal marknader där handel sker inom EES. Två av stödmottagarna är Hydro and StatoilHydro, företag som båda är internationellt verksamma. Skatteundantaget måste därför anses påverka handeln mellan de avtalsslutande parterna och kunna snedvrida konkurrensen. (23)

2. Förfarandekrav

I artikel 1.3 i del I i protokoll 3 anges att ”Eftas övervakningsmyndighet skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder (…). Staten i fråga får inte genomföra åtgärden förrän detta förfarande lett till ett slutgiltigt beslut.”

De norska myndigheterna anmälde undantaget från koldioxidskatten på gas genom en skrivelse av den 9 mars 2007 från det norska fornyings- og administrasjonsdepartementet och har därmed fullgjort anmälningskravet. De norska myndigheterna har också bekräftat att skatten och skatteundantagen ännu inte införts.

Övervakningsmyndigheten drar därför slutsatsen att de norska myndigheterna har iakttagit sina skyldigheter enligt artikel 1.3 i del I i protokoll 3 till övervakningsavtalet.

3. Stödets förenlighet

Stödåtgärder enligt artikel 61.1 i EES-avtalet är i allmänhet oförenliga med EES-avtalets funktion om de inte omfattas av undantag enligt artikel 61.2 eller 61.3 i EES-avtalet. Enligt artikel 61.3 c i EES-avtalet kan statligt stöd betraktas som förenligt med EES-avtalets funktion om det underlättar utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner och inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

Sedan beslutet om att inleda en formell granskning av åtgärden fattades har övervakningsmyndigheten antagit nya riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön (24) enligt artikel 61.3 c. Enligt punkt 204 i riktlinjerna ska övervakningsmyndigheten tillämpa de nya riktlinjerna på alla anmälda stödåtgärder om vilka den uppmanas att fatta beslut efter det att riktlinjerna antagits, även om projekten anmäldes innan riktlinjerna offentliggjordes.

Enligt riktlinjerna för stöd till skydd för miljön kan stöd i form av nedsättning av eller befrielse från miljöskatter anses förenligt med EES-avtalets funktion på villkoret att skattenedsättningarna eller skattebefrielserna i) åtminstone indirekt bidrar till en höjning av nivån på miljöskyddet; ii) inte motverkar det övergripande mål som eftersträvas; iii) när det gäller skatter som harmoniserats i Europeiska gemenskapen genom direktiv 2003/96/EG om beskattning av energiprodukter och elektricitet (”energiskattedirektivet”) (25), är förenliga med principerna i den relevanta gemenskapslagstiftningen samt med begränsningarna och villkoren i den. (26)

i) Ger skattenedsättningen/skattebefrielsen ett bättre miljöskydd?

ii) Motverkar skattenedsättningen/skattebefrielsen det övergripande målet för skatten?

Det är inte omedelbart uppenbart hur en nedsättning av en energiskatt skulle kunna ge ett bättre miljöskydd eller vara förenlig med det övergripande målet för skatten, men enligt riktlinjerna för stöd till skydd för miljön kan möjligheten att undanta vissa sektorer eller grupper av företag från miljöskatter innebära att nationella myndigheter kan upprätthålla en högre miljöskattenivå generellt sett. Det skulle på så sätt kunna bidra mer till internaliseringen av kostnader för miljöskador och skapa ytterligare incitament att förbättra miljöskyddet. (27)

Övervakningsmyndigheten tvivlar dock på att en fullständig befrielse från energibeskattning uppfyller de tillämpliga kriterierna, även om den kan göra det möjligt att ta ut högre skatter på andra energikällor. Övervakningsmyndigheten anser därför att svaren på dessa frågor i viss mån är avhängiga av om principerna i energiskattedirektivet följs. (28)

iii) Motsvarar skatten en skatt som harmoniserats genom energiskattedirektivet och följs i så fall principerna i det direktivet?

Trots att energiskattedirektivet inte har införlivats med EES-avtalet kommer övervakningsmyndigheten såsom anges i punkt 10 i dess riktlinjer för stöd till skydd för miljön generellt sett att tillämpa samma utgångspunkter som i gemenskapens riktlinjer vid bedömningen av om stöd till skydd för miljön är förenligt med EES-avtalets funktion, för att säkra en enhetlig tillämpning av bestämmelserna om statligt stöd och likvärdiga konkurrensvillkor i hela EES. (29)

Enligt punkt 153 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön (övervakningsmyndighetens) anses stöd i form av nedsättning av eller befrielse från skatter som motsvarar miljöskatter som harmoniserats inom gemenskapen vara förenligt med EES-avtalets funktion för en tioårsperiod, under förutsättning att stödmottagarna betalar en skatt som minst motsvarar gemenskapens lägsta skattenivå enligt det direktiv som är tillämpligt. Koldioxidskatten är en skatt på användning av produkter som åtminstone delvis är föremål för gemenskapsharmonisering genom energiskattedirektivet. Enligt artikel 17.1 i energiskattedirektivet får skatt på förbrukning av energi under vissa omständigheter sänkas till de miniminivåer som fastställs i direktivet. Miniminivåerna är för närvarande 41 euro per 1 000 kg för gasol och 0,3 euro per gigajoule för naturgas (industriell/kommersiell användning).

I detta fall betalas ingen skatt på användning av naturgas och gasol för andra ändamål än uppvärmning av byggnader, vilket innebär att gemenskapens miniminivåer för energibeskattning inte iakttas. (30) Den enda bestämmelse i energiskattedirektivet som medger en nedsättning ned till noll är artikel 17.2. Den artikeln gäller endast skattebefrielse som beviljas energiintensiva företag (31) (på de villkor som anges i artikel 17.4). Det anmälda undantaget är inte begränsat till sådana användare.

Övervakningsmyndigheten anser därför att skatteundantaget inte är förenligt med utgångspunkterna för skattebefrielse i energiskattedirektivet och därför inte kan anses vara förenligt med EES-avtalet enligt punkt 153 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön.

Enligt punkt 154 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön kan stöd i form av nedsättningar eller befrielser från andra miljöskatter än de som avses i punkt 153 (i detta fall handlar det om befrielser som ligger under gemenskapens lägsta skattenivå och, i den mån det är tillämpligt, skatter som inte omfattas av gemenskapslagstiftningen) anses vara förenliga med EES-avtalets funktion, även i detta fall för en tioårsperiod, under förutsättning att villkoren i punkterna 155–159 i riktlinjerna är uppfyllda. Detta kräver ytterligare analys av om stödet är om stödet är nödvändigt och proportionellt.

I enlighet med punkt 158 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön skulle övervakningsmyndigheten anse att stödet var nödvändigt om följande villkor uppfylldes samtidigt: 1) valet av stödmottagare måste grunda sig på objektiva och öppna kriterier och stödet beviljas i princip på samma sätt för alla konkurrenter inom samma sektor eller på samma relevanta marknad om de befinner sig i en liknande faktisk situation; 2) miljöskatten måste utan nedsättning leda till en väsentlig ökning av produktionskostnaderna, och i så fall; 3) ökningen kan inte föras över på kunderna utan att det leder till en stor minskning av försäljningen. Med tanke på de norska myndigheternas ståndpunkt att avsikten med utvidgningen av skatten till att även omfatta naturgas och gasol var att införa en skatt på uppvärmning för att främja miljövänligare alternativ, tvivlar övervakningsmyndigheten i detta fall på att stödmottagarna (dvs. företag som använder naturgas och gasol för andra ändamål än uppvärmning) verkligen valdes på grundval av objektiva och öppna kriterier. Övervakningsmyndigheten har under alla omständigheter inte fått några uppgifter om i vilken utsträckning koldioxidskatten leder till en väsentlig ökning av kostnaderna som inte kan föras över på kunderna, och övervakningsmyndigheten tvivlar därför på att stödet är nödvändigt. Övervakningsmyndigheten har därför inga bevis (t.ex. prognoser som visar en trolig minskning av omsättning och marknadsandelar) som gör att den kan dra slutsatsen att undantaget är nödvändigt eftersom skatteökningen inte kan föras över på kunderna utan att det leder till en stor minskning av försäljningen.

När det gäller frågan om stödet är proportionellt skulle varje stödmottagare (enligt punkt 159 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön) behöva uppfylla ett av följande kriterier: 1) stödmottagaren måste betala en andel av den nationella skatten som i stort sett motsvarar varje enskild stödmottagares miljöresultat jämfört med resultatet av den bästa tekniken inom EES (stödmottagarna kan högst beviljas en nedsättning som motsvarar den ökning av produktionskostnaderna som skatten orsakar när den bästa tekniken används, och när denna ökning inte kan föras över på kunderna); 2) stödmottagaren måste betala minst 20 % av den nationella skatten, om inte en lägre skattegrad kan motiveras; eller 3) stödmottagaren måste ingå avtal med Eftastaten genom vilka den åtar sig att nå miljöskyddsmål som har samma effekt som tillämpningen av 1 eller 2 eller gemenskapens lägsta skattenivå. I detta fall har övervakningsmyndigheten inga uppgifter om den bästa tekniken, även om det står klart att skatteåtgärden inte kräver detta. Kravet på betalning av 20 % av den nationella skatten är inte relevant eftersom detta under alla omständigheter skulle motsvara ett belopp som är mycket högre än miniminivåerna enligt energiskattedirektivet. Övervakningsmyndigheten har inga uppgifter om att det skulle förekomma några avtal med de norska myndigheterna som innebär att samma miljöskyddsmål kan nås. Övervakningsmyndigheten anser därför inte att undantaget är proportionellt.

4. Slutsats

Övervakningsmyndigheten slår därför fast att det inte har visats att undantaget är vare sig nödvändigt eller proportionellt, och att det inte är förenligt med övervakningsmyndigheten riktlinjer för stöd till skydd för miljön.

Övervakningsmyndigheten utesluter emellertid inte att mer begränsade undantag från skatten under vissa omständigheter skulle kunna anses vara förenliga med EES-avtalet. Undantag som är begränsade till exempelvis företag som drabbats av nettokostnader till följd av deltagande i det norska systemet för utsläppshandel, där undantaget begränsas till vad som krävs för att täcka dessa kostnader, skulle under vissa omständigheter kunna anses vara nödvändiga och proportionella (32).

Undantag som är förenliga med energiskattedirektivet, är begränsade till en tioårsperiod och innebär att stödmottagarna betalar en skatt som minst motsvarar gemenskapens lägsta skattenivå kan dessutom genomföras i enlighet med artikel 25 i kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning) (33), som införlivats med EES-avtalet.

De norska myndigheternas förslag innehåller emellertid inga sådana begränsningar och övervakningsmyndigheten har därför inte gjort någon vidare bedömning av dessa möjligheter. Övervakningsmyndigheten drar därför slutsatsen att åtgärden inte är förenlig med EES-avtalet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den stödåtgärd som de norska myndigheterna planerar att genomföra är inte förenlig med EES-avtalets funktion.

Artikel 2

Stödåtgärden får inte genomföras.

Artikel 3

Detta beslut riktar sig till Konungariket Norge.

Artikel 4

Endast den engelska texten är giltig.

Utfärdat i Bryssel den 23 juli 2009. För Eftas övervakningsmyndighet Per SANDERUD Ordförande Kristján A. STEFÁNSSON Ledamot av kollegiet

(1) Nedan kallad övervakningsmyndigheten.

(2) Nedan kallat EES-avtalet.

(3) Nedan kallat övervakningsavtalet.

(4) Nedan kallat protokoll 3.

(5) Riktlinjer för tillämpning och tolkning av artiklarna 61 och 62 i EES-avtalet och artikel 1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, antagna och utfärdade av övervakningsmyndigheten den 19 januari 1994, offentliggjorda i EGT L 231, 3.9.1994, s. 1, och EES-supplement nr 32, 3.9.1994, s. 1. Nedan kallade riktlinjerna för statligt stöd. En uppdaterad version av riktlinjerna för statligt stöd finns på övervakningsmyndighetens webbsida: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(6) Beslut nr 195/04/KOL av den 14 juli 2004, offentliggjort i EUT L 139, 25.5.2006, s. 37, och EES-supplement nr 26, 25.5.2006, s. 1. En konsoliderad version av beslutet finns på övervakningsmyndighetens webbsida: http://www.eftasurv.int/state-aid/legal-framework/state-aid-guidelines/.

(7) För närmare information om skriftväxlingarna mellan övervakningsmyndigheten och de norska myndigheterna hänvisas till övervakningsmyndighetens beslut att inleda det formella granskningsförfarandet.

(8) Offentliggjort i EUT C 146, 12.6.2008, s. 2, och EES-supplement nr 32, 12.6.2008, s. 17.

(9) Denna och övriga översättningar av norsk lagstiftning i detta beslut har gjorts av övervakningsmyndigheten.

(10) Soria Moria-förklaringen är en politisk förklaring som avgetts av de tre politiska partierna i den sittande norska regeringen.

(11) I motsats till uppvärmning av byggnader.

(12) En oberoende sammanslutning vars syfte är att främja ett rationellt utnyttjande av bioenergi i Norge. Internet: www.nobio.no

(13) Internet: http://www.naturvernforbundet.no/

(14) Internet: http://www.nu.no/

(15) Internet: http://www.zero.no/

(16) Förenade målen E-5/04, E-6/04 och E-7/04, Fesil og Finnfjord, PIL m.fl. samt Konungariket Norge mot Eftas övervakningsmyndighet, Eftadomstolens rapport 2005, s. 117.

(17) Dom av den 22 december 2008 i mål C-487/06, British Aggregates Association mot kommissionen.

(18) Förslag till avgörande föredraget den 17 juli 2008 i mål C-487/06.

(19) Punkt 100 i förslaget till avgörande.

(20) Mål C-143/99, Adria-Wien Pipeline GmbH, Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke GmbH mot Finanzlandesdirektion für Kärnten, REG 2001, s. I-8365, punkt 41.

(21) Se fotnot 20.

(22) Se mål C-159/01, Nederländerna mot kommissionen, REG 2004, s. I-4461, punkterna 43–47.

(23) Se i detta avseende mål 730/79, Phillip Morris mot kommissionen, REG 1980, s. 2671.

(24) Dessa riktlinjer motsvarar Europeiska gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd, som antogs den 23 januari 2008 (EUT C 82, 1.4.2008, s. 1).

(25) Den minimiskattenivå som fastställs i rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003, s. 51), i ändrad lydelse.

(26) Punkterna 151–152 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön. Se även punkterna 70.15 och 10.

(27) Punkt 57 i riktlinjerna för stöd till skydd för miljön.

(28) En princip som nyligen godtagits av Europeiska kommissionen i ärende N 22/08 avseende Sverige av den 19 maj 2008 (EUT C 184, 22.7.2008, s. 6), och av övervakningsmyndigheten i dess beslut nr 502/08/KOL om befrielse från koldioxidskatt och en nedsättning av skattesatsen på eldningsolja (också Norge).

(29) Bedömning av skattebefrielsers förenlighet enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd (EUT C 82, 1.4.2008, s. 1) grundas på efterlevnad av energiskattedirektivet.

(30) Övervakningsmyndigheten understryker dock att detta inte bör tolkas som att Norge är skyldigt att följa gemenskapslagstiftning som inte införlivats med EES-avtalet. Hänvisningen till energiskattedirektivet fungerar endast som utgångspunkt för bedömning av om en statlig stödåtgärd är förenlig med EES-avtalets funktion enligt artikel 61.3 i avtalet.

(31) Enligt definitionen i artikel 17.1 a i energiskattedirektivet.

(32) Se punkt 58 i Europeiska kommissionens beslut i ärende 41/06 om befrielse från koldioxidskatt till följd av EU:s system för utsläppshandel – Danmark (ännu ej offentliggjort). Ett sådant undantag skulle kräva en separat anmälan till övervakningsmyndigheten.

(33) EUT L 214, 9.8.2008, s. 3, införlivad med bilaga XV till EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 120/2008 (EUT L 339, 18.12.2008, s. 111, och EES-supplement nr 79, 18.12.2008, s. 20), gäller från den 8 november 2008.