Tillkännagivande om samarbete mellan de nationella domstolarna och EFTA:s övervakningsmyndighet vid tillämpning av artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet (95/C 112/07)

A. Detta tillkännagivande utfärdas enligt bestämmelserna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) och avtalet mellan EFTA-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (övervakningsavtalet).

B. EG-kommissionen utfärdade den 13 februari 1993 ett tillkännagivande om samarbete mellan de nationella domstolarna och kommissionen vid tillämpning av artiklarna 85 och 86 i Romfördraget (EGT nr C 39, 13.2.1993, s. 6). Den icke bindande rättsakten innehåller de principer och regler som kommissionen följer inom konkurrensområdet. Den förklarar också på vilket sätt kommissionen avser att samarbeta med de nationella domstolarna.

C. EFTA:s övervakningsmyndighet ESA finner att innehållet i ovan nämnda tillkännagivande är EES-relevant. I syfte att upprätthålla lika konkurrensvillkor och att säkerställa en enhetlig tillämpning av EES konkurrensregler i hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet antar ESA detta tillkännagivande på grundval av sina befogenheter enligt artikel 5.2 i övervakningsavtalet. ESA avser att följa de principer och regler som fastställs i detta tillkännagivande vid tillämpningen av EES konkurrensregler.

D. Syftet med tillkännagivandet är framför allt att uppnå ett effektivt samarbete mellan de nationella domstolarna i EFTA-staterna (1) och ESA. Det redogör för hur ESA avser att stödja de nationella domstolarna genom nära samarbete vid tillämpning av artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet i enskilda fall - alltid med beaktande av de nationella domstolarnas oberoende.

I. Inledning

1. Bildandet av ett homogent europeiskt ekonomiskt samarbetsområde med fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital gör det möjligt för företag i EES att ta upp nya verksamheter och för konsumenter att dra nytta av den ökade konkurrensen. ESA anser att dessa fördelar inte får äventyras av att företag begränsar konkurrensen eller missbrukar sin ställning, och att de mål som fastställs i EES-avtalet därför betonar betydelsen av ett system som säkerställer att konkurrensen inte snedvrids.

2. Vid den dagliga tillämpningen av EES konkurrensregler har de nationella konkurrensmyndigheterna, de nationella domstolarna, gemenskapens domstolar, EFTA-domstolen, kommissionen och ESA var och en egna uppgifter och förpliktelser i enlighet med EES-avtalet. För att konkurrensen skall kunna fungera väl inom samarbetsområdet är det nödvändigt med ett effektivt samarbete mellan dessa institutioner.

3. I enlighet med Europeiska gemenskapernas domstols (EG-domstolens) rättspraxis kan bestämmelserna i Romfördraget om det är lämpligt ha direkt verkan, i betydelsen att de införlivas med den nationella lagstiftningen utan att nationella åtgärder behöver vidtas (2). Sådana bestämmelser, liksom gemenskapens förordningar (vilka till sin natur och funktion i gemenskapens lagstiftningssystem är direkt tillämpliga (3), måste tillämpas av de nationella domstolarna utan vidtagande av särskilda lagstiftningsåtgärder som syftar till att överföra gemenskapslag till nationell lag.

ESA anser att situationen är en annan vad beträffar EES-lagstiftning i den utsträckning den berör EFTA-staterna. I de staterna regleras EES-lagstiftningens interna tillämpning av EFTA-staternas statsrätt, om inte annat följer av protokoll 35 till EES-avtalet. Enligt det protokollet är EFTA-staterna förpliktade att, vid behov genom en särskild författningsbestämmelse, säkerställa att EES-regler har företräde i fall av konflikt mellan genomförda EES-regler och andra författningsbestämmelser. Enligt EFTA-domstolen innebär en sådan bestämmelse att enskilda och företag i fall av konflikt mellan genomförda EES-regler och andra författningsbestämmelser måste ha rätt att på nationell nivå åberopa och kräva varje sådan rättighet som kan härledas från bestämmelser i EES-avtalet, som en del av staternas nationella lagstiftning, om bestämmelserna är ovillkorliga och tillräckligt precisa (4).

4. Det stöd och det samarbete som enligt detta tillkännagivande erbjuds de nationella domstolarna i EFTA-staterna kommer i första hand att gälla enskilda fall anhängiggjorda vid dessa domstolar och kommer att ske i form av information eller svar direkt till den berörda domstolen. För att ge företagare, nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar allmän vägledning om hur konkurrensreglerna i EES-avtalet skall tolkas kommer ESA också att sträva efter att handlägga enskilda fall under dess kompetens på ett sådant sätt att reglernas tillgänglighet och allmänhetens kunskap om dessa regler och deras tillämpning främjas.

5. ESA kommer om det är lämpligt att avsluta ett fall med ett vederhäftighetsintyg i stället för ett formellt beslut. Sådana vederhäftighetsintyg kommer vanligtvis att offentliggöras och innehålla en förklaring till varför de utfärdats.

II. Befogenheter

6. ESA är tillsammans med kommissionen den administrativa myndighet som ansvarar för genomförandet av konkurrenspolitiken inom EES och skall i det sammanhanget se till allmänhetens intressen. De nationella domstolarna däremot har till uppgift att säkerställa enskilda medborgares rättigheter i deras inbördes förhållanden.

7. Vid utförandet av dessa olika uppgifter har de nationella domstolarna och ESA likartade befogenheter att tillämpa artiklarna 53.1 och 54 i EES-avtalet. ESA får sina befogenheter genom artikel 55 i EES-avtalet och genom bestämmelserna i protokoll 4 till övervakningsavtalet. För de nationella domstolarnas del härrör befogenheterna från det faktum att artiklarna 53.1 och 54 i EES-avtalet, vilka enligt ESA uppfyller de underförstådda kraven på ovillkorlighet och tillräcklig exakthet i protokoll 35 till EES-avtalet, har införlivats med EFTA-staternas nationella lagstiftning (5).

8. På detta sätt kan de nationella domstolerna säkerställa att konkurrensreglerna, i enlighet med tillämplig nationell processrätt, respekteras till fördel för enskilda. Dessutom har de genom artikel 53.2 möjlighet att i enlighet med tillämplig nationell processrätt fastställa de civilrättsliga effekterna av förbudet i Artikel 53 (6).

9. Det är dock endast ESA och kommissionen som, enligt artikel 9 i kapitel II i protokoll 4 till övervakningsavtalet respektive förordning nr 17 (7), har befogenheter att på de villkor som fastställs i artikel 56 i EES-avtalet undanta vissa typer av avtal, beslut och samordnade förfaranden från detta förbud. Den behöriga övervakningsmyndigheten får enligt artikel 56 utöva denna befogenhet genom att fatta beslut om undantag för ett särskilt avtal i ett enskilt fall. Dessutom innehåller EES-avtalet rättsakter som motsvarar sådana gemenskapsförordningar som beviljar gruppundantag för vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden.

10. Även om de nationella domstolarna inte är behöriga att tillämpa artikel 53.3, får de ändå tillämpa de rättsakter i EES-avtalet som avser gruppundantag i enlighet med den artikeln. Bestämmelserna i sådana rättsakter, vilka enligt ESA uppfyller de underförstådda kraven på ovillkorlighet och tillräcklig exakthet i protokoll 35 till EES-avtalet, har införlivats med EFTA-staternas nationella lagstiftning (8). De nationella domstolarna får också, i enlighet med tillämplig nationell processrätt, tillämpa de beslut om individuella undantag som ESA eller kommissionen fattat enligt artikel 53.3, samt de beslut om individuella undantag som kommissionen fattade enligt artikel 85.3 i Romfördraget innan EES-avtalet trädde i kraft (9).

11. ESA:s befogenheter skiljer sig från de nationella domstolarnas inte bara till syfte och innehåll, utan också i fråga om det sätt på vilket de utövas. ESA utövar sina befogenheter enligt de procedurregler som fastställs i kapitel II i protokoll 4 till övervakningsavtalet, medan de nationella domstolarna utövar sina i enlighet med nationell processrätt.

12. EG-domstolen har fastställt de principer som styr förfaranden och rättsmedel för åberopande av direkt til lämplig gemenskapslagstiftning vid en nationell domstol:

"Även om det genom Romfördraget i ett antal fall har varit möjligt för enskilda att väcka talan direkt inför EG-domstolen, var avsikten inte att skapa andra rättsmedel vid de nationella domstolarna för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen följs än de som redan fastställs i nationell lag. Däremot [. . .] bör varje typ av åtgärd som finns i nationell lagstiftning stå till förfogande för att säkerställa att direkt tillämplig gemenskapslag följs på samma villkor rörande prövning i sak och förfarande som gäller för säkerställande av att nationell lagstiftning följs" (10).

13. ESA anser att dessa principer också är tillämpliga vid brott mot EES konkurrensregler. Med andra ord bör enskilda och företag ha tillgång till alla processrättliga rättsmedel som föreskrivs i EFTA-staternas nationella lagstiftningar på samma villkor som skulle gälla i fråga om brott mot nationell lagstiftning. Denna likabehandling gäller inte bara det definitiva konstaterandet att ett brott mot konkurrensreglerna begåtts, utan omfattar alla rättsmedel som kan medverka till effektivt rättsskydd. ESA är av den åsikten att de nationella domstolarna bör vidta tillfälliga åtgärder och genom förbudsföreläggande verkligen få överträdelserna mot EES konkurrensregler att upphöra samt bevilja ersättning till den som lidit skada på grund av överträdelserna i de fall sådan kompensation står til buds vid förfaranden enligt liknande nationell lag.

14. ESA finner att det är möjligt att tillämpa nationell konkurrenslagstiftning samtidigt med EES-lagstiftningen under förutsättning att det inte försämrar effektiviteten och enhetligheten hos EES konkurrensregler eller hos de åtgärder som vidtas för att genomföra dem (11). Om en konflikt uppstår när nationell konkurrenslagstiftning til lämpas tillsammans med samarbetsområdets konkurrenslagstiftning skall EES-reglerna ha företräde enligt EES-avtalet. Syftet med denna princip är att undvika sådana nationella åtgärder som skulle kunna äventyra den fulla verkan av bestämmelserna i EES-avtalet.

III. Tillämpning av artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet vid nationella domstolar

15. Det finns flera processrättsliga situationer där en nationell domstol skall fatta beslut om tillämpningen av artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet. Vid civilrättsliga förfaranden rör det sig oftast om antingen kontraktstvist eller skadeståndstalan. Vid kontraktstvist åberopar svaranden vanligen artikel 53.2 för att bestrida käromålet om kontraktsenliga skyldigheter. Vid skadeståndstalan är det i normalfallet förbuden i artiklarna 43 och 54 som är relevanta vid bedömningen av om den handling som orsakat den påstådda skadan är olaglig eller inte.

16. I sådana situationer ger det faktum att artiklarna 53.1 och 54, vilka enligt ESA uppfyller de underförstådda kraven på ovillkorlighet och tillräcklig exakthet i protokoll 35 till EES-avtalet, har införlivats med EFTAstaternas nationella lagstiftning de nationella domstolarna tillräckliga befogenheter att döma (12). Inte desto mindre måste de när de utövar dessa befogenheter ta hänsyn till ESA:s eller kommissionens befogenheter för att undvika att fatta beslut som skulle kunna strida mot de beslut som någon av dessa myndigheter fattat eller avser fatta enligt artiklarna 53.1 och 54 och även 53.3, beroende på vilken myndighet som är behörig att besluta i ett enskilt fall enligt artikel 56 i EES-avtalet (13). Dessutom måste de nationella domstolarna respektera beslut som kommissionen fattat enligt artikel 85.3 i Romfördraget före EES-avtalets ikraftträdande (14).

17. EG-domstolen har i sin rättspraxis beträffande gemenskapens konkurrensregler utvecklat en rad principer som gör det möjligt att undvika sådana motstridiga beslut (15). ESA anser att de nationella domstolarna kan beakta dessa principer på följande sätt.

1. Tillämpning av artiklarna 53.1, och 53.2 och 54

18. De nationella domstolarna måste besvara frågan huruvida avtalet, beslutet eller förfarandet i fråga innebär en överträdelse av förbuden i artikel 53.1 eller 54. Innan frågan besvaras kan domstolarna utrona om avtaler, beslutet eller förfarandet redan har varit föremål för ett beslut, yttrandet eller något annat officiellt uttalande från en administrativ myndighet, särskilt ESA eller kommissionen. Sådana uttalanden kan förse de nationella domstolarna med viktig information för att nå ett domslut även om de inte är formellt bundna av dem. Man bör i detta sammanhang lägga märke till att alla förfaranden vid ESA eller kommissionen inte leder till ett öfficiellt beslut, utan att fall också kan avslutas med vederhäftighetsintyg. Sådana intyg är visserligen inte bindande för de nationella domstolarna men en åsikt i ett sådan intyg kan ändå utgöra en faktor som domstolarna kan beakta när de undersöker om de aktuella avtalen eller beteendena är i överensstämmelse med artikel 53 (16).

19. Om ESA eller kommissionen inte har dömt i fråga om samma avtal, beslut eller förfarande kan de nationella domstolarna alltid få vägledning inför tolkningen av den aktuella EES-lagen genom EFTA-domstolens och EG-domstolens rättspraxis, genom de tillgängliga besluten från ESA och kommissionen samt genom den relevanta rättspraxisen och de relevanta besluten från EG-domstolen och kommissionen rörande motsvarande gemenskapslag. De nationella domstolarna är skyldiga att, när de tillämpar bestämmelser i EES-avtalet som till innehållet är identiska med motsvarande gemenskapslag, tolka dem i enlighet med sådana relevanta avgöranden från EG-domstolen som meddelats före EES-avtalets ikraftträdande (17). De nationella domstolarna kan också söka vägledning i de allmänna tillkännagivanden i vilka ESA har angett sådana kategorier av avtal som inte omfattas av förbudet i artikel 53.1 (18).

20. Med utgångspunkt i detta bör de nationella domstolarna i allmänhet kunna besluta om beteendet i fråga är förenligt med artiklarna 53.1 och 54. Inte desto mindre får en nationell domstol, om ESA eller kommissionen har inlett ett förfarande i ett fall som gäller samma beteende, uppskjuta förhandlingarna tills resultatet av myndighetens åtgärd är känt, om domstolen anser det vara nödvändigt av rättssäkerhetsskäl (19). Förhandlingarna kan också uppskjutas om en nationell domstol begär information från ESA i enlighet med avsnitt IV i detta tillkännagivande. Slutligen får de nationella domstolarna alltid uppskjuta förhandlingarna i syfte att begära ett rådgivande yttrande av EFTA-domstolen i enlighet med artikel 34 i övervakningsavtalet.

21. I de fall en national domstol beslutar sig för att avkunna dom och finner att villkoren för tillämpning av artikel 53.1 eller 54 inte uppfylls, bör den fortfara med förhandlingarna på detta grundlag även om avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet i fråga har anmälts till ESA. I de fall faktabedömningen visar att villkoren för tillämpning av artikel 53.1 eller 54 uppfylls, måste de nationella domstolarna döma att beteendet i fråga utgör överträdelse av artikel 53.1 eller 54 och vidta lämpliga åtgärder, inbegripet sådana som är följden av överträdelse av förbud enligt den tillämpliga civilrätten.

2. Tillämpning av artikel 53.3

22. Om en nationell domstol drar den slutsatsen att ett avtal, beslut eller samordnat förfarande är förbjudet enligt artikel 53.1, skall den undersöka om det är eller kommer att bli föremål för undantag enligt artikel 53.3 i det sammanhanget kan flera situationer uppstå.

23. Den nationella domstolen måste respektera de beslut om undantag som ESA eller kommissionen fattat samt de beslut om undantag som kommissionen fattat enligt artikel 85.3 i Romfördraget före EES-avtalets ikraftträdande (20). Följaktligen måste domstolen behandla avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet som förenligt med EES-lagstiftningen och till fullo erkänna dess civilrättsliga verkningar. I detta sammanhang bör man nämna sådana vederhäftighetsintyg i vilka ESA eller kommissionen uppger att villkoren för tillämpning av artikel 53.3 uppfylls. ESA anser att de nationella domstolarna kan se sådana intyg som faktamaterial.

24. Avtal, beslut och samordnade förfaranden som ingår i tillämpningsområdet för en rättsakt som motsvarar en sådan gemenskapsförordning om gruppundantag som det hänvisas till i bilaga XIV till EES-avtalet är automatiskt undantagna från förbudet i artikel 53.1 (21).

25. Avtal, beslut och samordnade förfaranden som inte omfattas av en rättsakt som motsvarar en förordning om gruppundantag och som inte har varit föremål för beslut om individuellt undantag eller ett vederhäftighetsintyg får enligt ESA:s mening granskas på nedan angivet sätt.

26. Den nationella domstolen kan först undersöka om de nödvändiga formella villkoren för undantag är uppfyllda, framför allt om avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet är vederbörligen anmält till ESA eller kommissionen i enlighet med artikel 4.1 i kapitel II i protokoll 4 till övervakningsavtalet respektive förordning nr 17/62 (22). Om ingen anmälan har gjorts och om inget annat föreskrivs i artikel 4.2 i kapitel II i protokoll 4 till övervakningsavtalet eller i förordning nr 17/62 är undantag enligt artikel 53.3 uteslutet och den nationella domstolen kan enligt artikel 53.2 ogiltigförklara avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet.

27. Om avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet är vederbörligen anmält till ESA eller kommissionen, fär den nationella domstolen bedöma sannolikheten för att ett undantag beviljas i det aktuella fallet i ljuset av de relevanta kriterier som utvecklats genom rättspraxis i EFTA-domstolen, EG-domstolen och förstainstansrätten, genom tidigare beslut i ESA och kommissionen, genom rättsakter som motsvarar sådana gemenskapsförordningar om gruppundantag som det hänvisas till i bilaga XIV till EES-avtalet samt genom rättspraxis och tidigare beslut i EG-domstolen, förstainstansrätten och kommissionen vad gäller artikel 85.3 i Romfördraget.

28. När en nationell domstol på detta sätt har bedömt att avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet i fråga inte kan bli föremål för ett individuellt undantag, får den vidta de åtgärder som är nödvändiga för att uppfylla kravan i artikel 53.1 och 53.2. Å andra sidan, om den nationella domstolen finner att ett individuellt undantag är möjligt, bör den, om inget annat föreskrivs i den tillämpliga nationella processrätten, skjuta upp förhandlingarna i väntan på den behöriga övervakningsmyndighetens beslut. Även om den nationella domstolen skjuter upp förhandlingarna kan den, i enlighet med bestämmelserna i tillämplig nationell lagstiftning, anta sådana tillfälliga åtgärder som den anser vara nödvändiga.

29. Dessa överväganden är dock inte tillämpliga på avtal, beslut och samordnade förfaranden som redan fanns när EES-avtalet trädde i kraft och som anmäldes till ESA eller kommissionen inom sex månader från dagen för EES-avtalets ikraftträdande. EG-domstolen anser att de nationella domstolarna måste betrakta avtal, beslut och samordnade förfaranden som fanns före ikraftträdandet av förordning nr 17/62 och som vederbörligen anmälts till kommissionen som giltiga så länge varken kommissionen eller medlemsstaternas myndigheter har fattat beslut om förbud eller skickat vederhäftighetsintyg till parterna om att fallet har avslutats. (23). ESA finner att en liknande princip om tillfällig giltighet kan tillämpas, vad gäller EES konkurrensregler, på den ovan nämnda kategorin av avtal, beslut och samordnade förfaranden.

30. ESA inser att de ovan beskrivna övervägandena om de nationella domstolarnas tillämpning av artiklarna 53 och 54 kan vara komplicerade och i vissa fall otillräckliga för att dessa domstolar skall kunna uppfylla sin rättsliga funktion väl. Det kan framför allt vara fallet om den praktiska tillämpningen av artiklarna 53.1 och 54 orsakar juridiska eller ekonomiska svårigheter, om den behöriga övervakningsmyndigheten har inlett ett förfarande i samma fall eller om avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet kan bli föremål för ett individuellt undantag enligt artikel 53.3. De nationella domstolarna får hänskjuta sådana fall till EFTA-domstolen för rådgivande yttrande i enlighet med artikel 34 i övervakningsavtalet. De får också vända sig till ESA för stöd enligt det förfarande som beskrivs nedan.

IV. Samarbete mellan de nationella domstolarna och EFTA:s övervakningsmyndighet

31. Artikel 3 i EES-avtalet, vilken är baserad på och till stora delar återger artikel 5 i Romfördraget, ålägger avtalsparterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av EES-avtalet och att underlätta samarbetet inom ramen för avtalet.

EG-domstolen har meddelat att kommissionen enligt artikel 5 i Romfördraget är skyldig att samarbeta lojalt med sådana rättsmyndigheter i gemenskapens medlemsstater som ansvarar för att gemenskapslagstiftningen til lämpas och respekteras i de nationella rättssystemen (24). ESA anser att den, i enlighet med motsvarande artikel 3 i EES-avtalet och artikel 2 i övervakningsavtalet, har en liknande skyldighet att samarbeta lojalt med nationella domstolar i EFTA-staterna. Den finner dessutom att ett sådant samarbete kan vara av vikt för att säkerställa att EES konkurrensregler tillämpas på ett effektivt och enhetligt sätt. Med hänsyn till dessa överväganden föreslår ESA att samarbetet med de nationella domstolarna i EFTA-staterna skall ske på följande sätt.

32. Följande källor kan vara till hjälp för de nationella domstolarna vid behandlingen av enskilda fall: EFTA-domstolens, EG-domstolens och förstainstansrättens rättspraxis samt ESA:s och kommissionens beslut, både enligt artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet och (i förekommande fall) artiklarna 85 och 86 i Romfördraget, de rättsakter som motsvarar gemenskapsförordningar om gruppundantag och de allmänna tillkännagivanden som ESA utfärdat.

33. Om dessa källor inte är tillräckliga får de nationella domstolarna inom ramen för den nationella processrätten be ESA om följande information.

34. För det första får de nationella domstolarna be om information av processuell natur för att få reda på om ett visst fall är anhängigt vid ESA eller har varit föremål för en anmälan, om ESA officiellt har inlett ett förfarande eller om den redan har fastställt sin åsikt genom ett officiellt beslut eller ett vederhäftighetsintyg. Vid behov får de nationella domstolarna också fråga ESA hur lång tid den tror sig behöva för att bevilja eller avslå individuella undantag för anmälda avtal eller förfaranden, så att de kan fastställa villkoren för eventuella beslut om att uppskjuta förfaranden eller bestämma om de behöver vidta tillfälliga åtgärder (25). ESA för sin del kommer att sträva efter att prioritera fall som är föremål för nationella förfaranden som skjutits upp på detta sätt, särskilt om de har betydelse för utfallet av en civil tvist.

35. För det andra får de nationella domstolarna be ESA om allmän juridisk information om de har särskilda svårigheter med tillämpningen av artikel 53.1 eller 54. ESA kommer i sina svar inte att beakta sakförhållanden i fallet. Dessutom får de nationella domstolarna be ESA om ett förhandsbesked, om de är osäkra på om ett omstritt avtal, beslut eller samordnat förfarande som anmälts till ESA är berättigat till individuellt undantag.

36. De svar som ESA lämnar är inte bindande för de domstolar som har begärt dem. ESA kommer i sina svar att klargöra att det inte rör sig om en slutgiltig åsikt och att den nationella domstolens rätt att i enlighet med artikel 34 i övervakningsavtalet begära rådgivande yttrande från EFTA-domstolen inte påverkas.

37. Slutligen kan de nationella domstolarna från ESA få faktauppgifter såsom statistik, marknadsundersökningar och ekonomiska analyser. ESA kommer att sträva efter att antingen meddela dessa uppgifter inom de ramar som anges i följande punkt eller ange källan varifrån de kan hämtas.

38. Av rättsadministrativa skäl bör ESA besvara förfrågningar om juridisk information och faktauppgifter så snart som möjligt. ESA kan dock endast göra det om ett flertal omständigheter råder. För det första måste de begärda uppgifterna stå till dess förfogande. För det andra kan ESA endast vidarebefordra dem om det är tillåtet enligt allmänna administrativa principer.

39. ESA får t.ex. inte, enligt artikel 14 i övervakningsavtalet - vilket konstateras i artikel 20 i kapitel II i protokoll 4 vad gäller konkurrensbestämmelserna -, lämna ut konfidentiell information. Dessutom är den skyldighet att samarbeta lojalt som härleds från artikel 3 i EES-avtalet och artikel 2 i övervakningsavtalet tillämplig på förhållandet mellan de nationella domstolarna och ESA, och kan inte påverka parternas ställning i de tvister som är anhängiggjorda vid dessa domstolar. ESA måste förhålla sig neutral och objektiv. Följaktligen kommer myndigheten bara att besvara förfrågningar inom ramen för de samarbetsförfaranden som beskrivs i detta tillkännagivande om de kommer antingen direkt från en nationell domstol, eller indirekt genom någon av parterna i fallet som av den berörda domstolen har ålagts att tillhandahålla viss information.

V. Slutkommentarer

40. Detta tillkännagivande berör inte konkurrensbestämmelserna inom transportsektorn. Det berör inte heller de konkurrensbestämmelser beträffande kol och stål som fastställs i protokoll 25 till EES-avtalet.

41. Detta tillkännagivande utfärdas i vägledningssyfte och begränsar inte på något sätt de rättigheter som enskilda eller företag har enligt EES-avtalet.

42. Detta tillkännagivande påverkar inte EG-domstolens eller EFTA-domstolens tolkningar av bestämmelserna i EES-avtalet.

(1) Inom ramen för detta tillkännagivande avser hänvisningarna till EFTA-staterna de EFTA-stater för vilka EES-avtalet har trätt i kraft.

(2) Se t.ex. mål 26/66, Van Gend en Loos mot Nederlandse administratie der belastingen, [1963] ECR 1, och mål 28/67, Firma Molkerei-Zentrale Westfalen/Lippe GmbH mot Hauptzollamt Paderborn, [1968] ECR 143.

(3) Se t.ex. mål 43/71, Politi mot italienska finansministeriet, [1971] ECR 1039.

(4) Se mål E-1/94, dom den 16 december 1994, punkt 77 (ännu inte anmäld).

(5) Se punkt 3 i detta tillkännagivande.

(6) Se EG-domstolens domar i mål 56/65, LTM mot MBU, [1966] ECR 337, och mål 48/72, Brasserie de Haecht mot Wilkin-Janssen, [1973] ECR 77, samt mål 319/82, Ciments et Bétons mot Kerpen & Kerpen, [1983] ECR 4173 rörande motsvarande bestämmelse i artikel 85 i Romfördraget.

Enligt artikel 6 i EES-avtalet skall, utan att det påverkar en framtida utveckling av rättspraxis, bestämmelserna i detta avtal, i den mån de i sak är identiska med motsvarande bestämmelser i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen och i Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen samt med rättsakter som antagits med tillämpning av dessa två fördrag, vid genomförande och tillämpning tolkas i enlighet med relevanta avgöranden av EG-domstolen som meddelats före dagen för undertecknandet av detta avtal.

(7) Rådets förordning nr 17, 6.2.1962: Första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86 (EGT nr 13, 21.2.1962, s. 204/62, specialupplaga 1959-62, s. 87).

(8) Se punkt 3 i detta tillkännagivande.

(9) Enligt artikel 13 i protokoll 21 till EES-avtalet skall avtal, beslut och samordnade förfaranden som före avtalets ikraftträdande har medgivits ett individuellt undantag enligt artikel 85.3 i Romfördraget även i fortsättningen vara undantagna i förhållande till bestämmelserna i avtalet till utgången av den period som har angivits i undantagsbeslutet eller till den tidpunkt som kommissionen annars bestämmer, om denna infaller tidigare.

(10) Mål 158/, Rewe mot Hauptzollamt Kiel, [1981] ECR 1805, punkt 44; se även mål 33/76, Rewe mot Landwirtschaftskammer Saarland, [1976] ECR 1989; mål 79/83, Hartz mot Deutsche Tradax, [1984] ECR 1921; mål 199/82, Amministrazione delle Finanze dello Stato mot San Giorgio, [1983] ECR 3595.

(11) Se EG-domstolens domar i mål 14/68, Walt Wilhelm m.fl. mot Bundeskartellamt, [1969] ECR 1; de förenade målen 253/78 och 1-3/79, Procureur de la République mot Giry and Guerlain, [1980] ECR 2327.

(12) Se punkt 3 i detta tillkännagivande.

(13) Se EG-domstolens domar i mål C-234/89, Delimitis mot Henniner Bräu, [1991] ECR I-935, punkt 47.

(14) Se artikel 13 i protokoll 21 till EES-avtalet.

(15) Mål 48/72, Brasserie de Haecht mot Wilkin-Janssen, [1973] ECR 77; mål 127/73, BRT mot Sabam, [1974] ECR 51; mål C-234/89, Delimitis mot Henninger Bräu, [1991] ECR I-935.

(16) Se EG-domstolens domar i mål 99/79, Lancôme mot Etos, [1980] ECR 2511, punkt 11.

(17) Artikel 6 i EES-avtalet. Avtalet skrevs under den 2 maj 1992.

(18) Se ESA:s tillkännagivanden om

- avtal med handelsagenter om ensamrepresentation (EGT nr L 153, 18. 6. 1994, s. 23),

- avtal, beslut och samordnade förfaranden som avser samarbete mellan företag (EGT nr L 153, 18.6.1994, s. 25),

- bedömning av vissa underleverantörsavtal (EGT nr L 153, 18.6.1994, s. 30),

- avtal av mindre betydelse (EGT nr L 153, 18.6.1994, s. 32).

(19) Se EG-domstolens dom i mål 127/73, BRT mot Sabam, [1974] ECR 51, punkt 21. Förfarandet vid ESA eller vid kommissionen inleds genom en officiell handling. Ett mottagningsbevis kan inte anses vara en sådan officiell handling; mål 48/72, Brasserie de Haecht mot Wilkin-Janssen, [1973] ECR 77, punkt 16-17.

(20) Se artikel 13 i protokoll 21 till EES-avtalet.

(21) I bilagan till detta tillkännagivande finns en förteckning över de relevanta rättsakterna och de tillhörande officiella förklaringar som givits ut av ESA.

(22) Beakta att det inte spelar någon roll om avtalet, beslutet eller det samordnade förfarandet har anmälts till den övervakningsmyndighet som enligt artikel 56 i EES-avtalet är behörig att besluta i målet. Se artikel 10 i protokoll 23 till EES-avtalet.

(23) Mål 48/72, Brasserie de Haecht mot Wilkin-Janssen, [1973] ECR 77; mål 59/77, De Bloons mot Bouyer, [1977] ECR 2359; mål 99/79, Lancôme mot Etons, [1980] ECR 2511.

(24) Mål C-2/88 Imm., Zwartveld, [1990] ECR I-3365, punkt 18; mål C-234/89, Delimitis mot Henninger Bräu, [1991] ECR I-935, punkt. 53.

(25) Se punkterna 20 och 28 i detta tillkännagivande.

BILAGA

RÄTTSAKTER SOM MOTSVARAR DE FÖRORDNINGAR OM GRUPPUNDANTAG SOM DET HÄNVISAS TILL I BILAGA XIV TILL EES-AVTALET SAMT FÖRKLARANDE TILLKÄNNAGIVANDEN FRÅN ESA

I. Distributionsavtal

1. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 1983/83 om grupper av ensamåterförsäljaravtal som det hänvisas till i punkt 2 i bilaga XIV till EES-avtalet

2. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 1984/83 om exklusiva inköpsavtal som det hänvisas till i punkt 3 i bilaga XIV till EES-avtalet

3. Tillkännagivande från EFTA:s övervakningsmyndighet om de rättsakter som det hänvisas till i punkterna 2 och 3 i bilaga XIV till EES-avtalet (EGT nr L 153, 18.6.1994, s. 13)

4. Tillkännagivande från EFTA:s övervakningsmyndighet om ändring av tillkännagivandet om de rättsakter som det hänvisas till i punkterna 2 och 3 i bilaga XIV till EES-avtalet (EGT nr L 186, 21.7.1994, s. 69).

5. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 123/85 om försäljnings- och serviceavtal för motorfordon som det hänvisas till i punkt 4 i bilaga XIV till EES-avtalet

6. Tillkännagivande från EFTA:s övervakningsmyndighet om den rättsakt som det hänvisas till i punkt 4 i bilaga XIV till EES-avtalet (EGT nr L 153, 18.6.1994, s. 20)

7. Tillkännagivande från EFTA:s övervakningsmyndighet om klargörande av mellanhänders verksamhet vid försäljning av motorfordon (EGT nr L 186, 21.7.1994, s. 70)

II. Licens- och franchiseavtal

1. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 2349/84 om patentlicensavtal som det hänvisas till i punkt 5 i bilaga XIV till EES-avtalet

2. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 4087/88 om franchiseavtal som det hänvisas till i punkt 8 i bilaga XIV till EES-avtalet

3. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 556/89 om know-howlicensavtal som det hänvisas till i punkt 9 i bilaga XIV till EES-avtalet

III. Samarbetsavtal

1. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 417/85 om specialiseringsavtal som det hänvisas till i punkt 6 i bilaga XIV till EES-avtalet

2. Rättsakt som motsvarar kommissionens förordning (EEG) nr 418/85 om avtal om forskning och utveckling som det hänvisas till i punkt 7 i bilaga XIV till EES-avtalet