SV Europeiska unionens officiella tidning L 326/18

BESLUT AV EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET

nr 260/15/KOL

av den 30 juni 2015

om påstått statligt stöd som beviljats Síminn för utbyggnad av bredbandstjänster på den isländska landsbygden (Island) [2016/2101]

Eftas övervakningsmyndighet (nedan kallad myndigheten) har antagit detta beslut

med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet), särskilt artikel 61.3 c och protokoll 26,

med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol (nedan kallat övervakningsavtalet), särskilt artikel 24,

med beaktande av protokoll 3 till övervakningsavtalet (nedan kallat protokoll 3), särskilt artikel 7.3 i del II,

efter att i enlighet med nämnda artiklar ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig (1) och med beaktande av deras synpunkter, och

av följande skäl:

I. SAKUPPGIFTER

1. FÖRFARANDE

(1) Genom en skrivelse av den 2 februari 2011 (2) ingav Og fjarskipti ehf. (nedan kallat Vodafone eller klaganden) ett klagomål till myndigheten om påstått olagligt statligt stöd som beviljats Síminn för utbyggnad av bredbandsnät på den isländska landsbygden.

(2) Efter att ha mottagit alla relevanta upplysningar från de isländska myndigheterna och även utförlig information från klaganden och berörda parter (3), beslutade myndigheten genom beslut 302/13/KOL av den 10 juli 2013 att inleda det formella granskningsförfarandet angående eventuellt statligt stöd som beviljats Síminn för utbyggnad av bredbandstjänster på den isländska landsbygden (nedan kallat beslut nr 302/13/KOL eller beslutet om att inleda förfarandet).

(3) Genom en skrivelse av den 15 oktober 2013 (4) inkom de isländska myndigheterna med synpunkter på myndighetens beslut om att inleda förfarandet. Myndigheten mottog även synpunkter från en berörd part (Hringiðan ehf.) genom en skrivelse av den 18 juli 2013 (5).

(4) Den 28 november 2013 offentliggjordes beslut nr 302/13/KOL i Europeiska unionens offentliga tidning och i EES-supplementet. Berörda parter fick en månad på sig att lämna synpunkter på myndighetens beslut om att inleda förfarandet.

(5) Genom en skrivelse av den 18 december 2013 (6) mottog myndigheten synpunkter och dokument från Nova ehf., en berörd part. Genom en skrivelse av den 20 december 2013 (7) mottog myndigheten synpunkter och kompletterande dokument från Síminn. Síminn lämnade också in ett sakkunnigutlåtande av den 24 september 2013, som företaget hade beställt från Analysis Mason, en konsultbyrå specialiserad på telekom och medier (nedan kallat AM-utlåtandet) (8). Genom en skrivelse av den 23 december 2013 (9) mottog myndigheten dessutom synpunkter och ytterligare dokument från klaganden.

(6) Den 8 januari 2014 översände myndigheten i enlighet med artikel 6.2 i del II till protokoll 3 de synpunkter som mottagits till de isländska myndigheterna och uppmanade dem att inkomma med sina kommentarer (10). De isländska myndigheterna inkom med sina synpunkter och kommentarer genom en skrivelse av den 28 februari 2014 (11).

(7) Efter att ha bedömt de inlämnade upplysningarna, utlåtandena och synpunkterna begärde myndigheten genom en skrivelse av den 2 september 2014 (12) kompletterande upplysningar och klargöranden från de isländska myndigheterna. De isländska myndigheterna svarade genom en skrivelse av den 17 oktober 2014 (13), och lämnade de begärda upplysningarna till myndigheten.

(8) Slutligen deltog myndigheten på Síminns begäran i ett möte i Bryssel den 20 november 2014 med Síminns tekniska sakkunniga och externa advokater.

2. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

2.1 Bakgrund

2.1.1 Telekommunikationsfondens roll

(9) Telekommunikationsfonden (nedan kallad fonden) inrättades genom lag nr 132/2005. Fondens roll enligt stadgarna är att främja utvecklingen inom telekommunikationsområdet på Island enligt beskrivningen i den officiella telekommunikationsstrategin (nedan kallad strategin), som godkänts av det isländska parlamentet Alltinget (14). I artikel 2 i lagen anges att fonden inrättas för att övervaka fördelningen av medel till projekt som rör utbyggnad av infrastruktur för elektronisk kommunikation i syfte att öka samhällets säkerhet och konkurrenskraft på området för elektroniska kommunikationer samt andra projekt som ingår i strategin, under förutsättning att sådana projekt inte genomförs på marknadsvillkor.

(10) Fonden finansieras genom ett lagstadgat bidrag från den isländska statskassan. Fonden förvaltas av inrikesministeriet, som utser fondens styrelsemedlemmar för en femårsperiod.

(11) Fonden har arbetet med de fyra huvudprioriteringar som fastställs i strategin, varav utbyggnaden av bredbandstjänster var den sista som genomfördes. Enligt de isländska myndigheterna användes ett öppet anbudsförfarande för samtliga projekt.

2.1.2 Kartläggning- och täckningsanalys

(12) I början av 2007 anlitade fonden en avdelning till jordbruksföreningen för att kontrollera folkräkningen i landsbygdsområden, särskilt de mest glesbefolkade landsbygdsområdena (15). Detta resulterade i en omfattande och aktuell förteckning över byggnader som eventuellt kunde ingå i projektet för utbyggnad av bredbandstjänster på den isländska landsbygden (se närmare beskrivning i skäl 16).

(13) I februari 2007 bad fonden om information från bredbandsleverantörer om deras dåvarande marknadsområden (16), som ett första steg för att kartlägga den nuvarande och framtida bredbandstäckningen. Syftet med detta arbete var att identifiera marknadsmisslyckanden genom att skilja mellan ”grå”, ”svarta” och ”vita” områden i yttersta randområden på Island (17). I en offentlig annons som publicerades i dagstidningen Morgunblaðið bad fonden om information om alla befintliga områden med täckning av bredbandstjänster (dvs. områden som hade en ständigt tillgänglig internetanslutning (inte uppringbar) på minst 512 kb/s till ett skäligt fast månadspris) samt planerade områden (utan täckning) som skulle få bredband till juni 2008.

(14) Fonden fick information om marknadsområden i olika former från flera bredbandsleverantörer och privatpersoner (18). När täckningsområdena var fastställda var nästa steg att anvisa GPS-koordinater för samtliga hushåll utanför kända områden med ADSL-täckning. Den resulterande flerskiktskartan över bostäder utanför alla nuvarande och planerade (totalt antal) områden med bredbandstäckning skickades till de deltagande bredbandsleverantörerna för en ytterligare detaljerad granskning. Tjänsteleverantörerna jämförde kartan med sina kunddatabaser, vilket ledde till att kartan uppdaterades avsevärt. När detta arbete hade avslutats skickade fonden en förteckning över byggnader utanför täckningsområdena samt en utskrift av den uppdaterade kartan över bredbandstäckning till var och en av Islands 78 kommuner. Varje kommun granskade sedan de ”vita” områdena på kartan för att hitta saknade byggnader eller byggnader som inte var kvalificerade för projektet. För att en byggnad skulle vara kvalificerad måste den vara en officiell stadigvarande åretruntbostad och/eller arbetsplats för minst en person.

(15) Fondens kartläggning och täckningsanalys gav en exakt förteckning över de byggnader som skulle ingå i projektet. Från början omfattade projektet 1 118”vita” byggnader, som identifierades individuellt av sina GPS-koordinater.

2.1.3 Anbudsförfarande och val av vinnande anbudsgivare

(16) I februari 2008 offentliggjorde det statliga handelscentrumet Ríkiskaup för fondens räkning en anbudsinfordran för projektet ”Háhraðanettengingar til allra landsmanna”. Projektet bestod i utbyggnad av bredbandstjänster i landsbygdsområden där de isländska myndigheterna hade identifierat ett marknadsmisslyckande, och därför bedömde det som osannolikt att privata operatörer skulle bygga ut tjänster på marknadsvillkor. Projektet omfattade de 1 118”vita” byggnader som fonden kartlagt i sin undersökning (19).

(17) Efter offentliggörandet av anbudsförfarandet inledde Ríkiskaup flera diskussioner med intresserade anbudsgivare, vilket ledde till att tidsfristen för att lämna in anbud förlängdes till den 4 september 2008. Ríkiskaup mottog fem anbud, som varierade i pris och föreslagna tekniska lösningar. Síminn lämnade in två anbud: det anbud som hade det lägsta priset till ett belopp av 379 miljoner isländska kronor, och det anbud som hade det högsta priset (för den högsta erbjudna genomsnittliga nedladdningshastigheten) till ett belopp av 5 miljarder isländska kronor.

(18) Enligt anbudsbeskrivningen var syftet med de använda tilldelningskriterierna att identifiera det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. Följande fyra tilldelningskriterier användes: i) totalt pris (50 %), ii) utbyggnadshastighet (15 %), iii) nedladdningshastighet (25 %) och iv) 2G GSM (valfritt) (10 %) (20). Ríkiskaup mottog fem giltiga anbud (och ett ogiltigt anbud från Hringiðan ehf., som inte kunde lämna en giltig bankgaranti) till den 4 september 2008. De mottagna giltiga anbuden var utformade enligt följande (21): Anbudsgivare, anbud – 14121 ISK Projekttid Genomsnittl. Mb/s GSM Totalt pris (kr) Månader Nedladdningshastighet Valfritt Poäng Síminn hf. 379 000 000 12 6,0 Ja 95 Nordisk Mobile Island ehf 974 864 503 12 3,0 Ja i.u. Vodafone 1 858 339 001 15 6,2 Ja 52 Vodafone 2 256 549 333 17 6,5 Ja 49 Síminn hf. 5 000 000 000 22 12,0 Ja 39

(19) Eftersom det första anbudet från Síminn fick flest poäng (95) enligt de ovannämnda kriterierna inledde Ríkiskaup förhandlingar med Síminn (22). Ríkiskaup begärde även att Síminn skulle delta i flera förberedande möten, eftersom detta är standardförfarandet efter inledandet av ett anbudsförfarande.

2.1.4 Utökning av utbyggnadsområdet

(20) I början av december 2008 mottog Islands post- och teleförvaltning, Póst- og fjarskiptastofnun, en begäran från tjänsteleverantören Wireless Broadband Systems (nedan kallad WBS), om att avregistreras som telekommunikationsleverantör på Island. WBS hade tidigare deltagit i fondens kartläggning och täckningsanalys och hade informerat Ríkiskaup om sina täckningsplaner under perioden fram till Ríkiskaups anbudsinfordran. WBS utträde från marknaden och det påföljande tillbakadragandet av dess täckningsplan medförde betydande förändringar av förteckningen över byggnader som varken hade eller skulle få bredbandstäckning på marknadsvillkor inom en nära framtid. När tjänsteleverantörens planerade täckningsområde räknades bort från den totala kumulativa täckningskartan framkom ytterligare 670 ”vita” byggnader, spridda runt landet. Fonden tog med dessa byggnader i den nya telekommunikationspolicyn.

(21) Fonden begärde information från Ríkiskaup om huruvida det var möjligt att utöka projektets omfattning som ett led i det pågående anbudsförfarandet. Enligt de isländska myndigheterna svarade Ríkiskaup den 7 januari 2009 och förklarade att en viss utökning kunde ingå i anbudsförfarandet och att detta överensstämde med reglerna för offentlig upphandling.

(22) För att fastställa att befintliga eller nya leverantörer inte hade för avsikt att utöka sina täckningsområden genom att ta med några av de ytterligare 670 ”vita” byggnaderna begärde fonden att Ríkiskaup skulle utlysa ett nytt anbudsförfarande för planer för att erbjuda tjänster för dessa 670 byggnader. Den 23 januari 2009 offentliggjorde Ríkiskaup ett meddelande i dagstidningen Morgunblaðið för att inhämta information från marknadsaktörerna om utbyggnadsplaner för bredbandstjänster inom ytterligare områden som tidigare inte hade ingått i anbudsförfarandet (23). Enligt de isländska myndigheterna överensstämde detta med den metod som Ríkiskaup tidigare hade använt vid sin första begäran om att inkomma med information om täckningsområden. Eftersom begäran om information gjordes via en annons riktades den inte bara till de tjänsteleverantörer som tidigare hade lämnat in anbud, utan var avsedd att nå ut till samtliga tjänsteleverantörer.

(23) Ríkiskaup mottog inga kompletterande eller nya planer för täckningen av de 670 byggnader som identifierats. Ríkiskaup beslutade därefter att låta dessa ytterligare byggnader omfattas av projektet. Det var därför nödvändigt att se över det avtal som höll på att förhandlas fram med Síminn för att inbegripa de ytterligare byggnaderna.

2.2 Avtalet mellan telekommunikationsfonden och Síminn

2.2.1 Allmänt

(24) Den 25 februari 2009 ingick fonden (köparen) och Síminn (säljaren) ett avtal om utbyggnad av bredbandstjänster på den isländska landsbygden (nedan kallat avtalet). Enligt avtalet skulle säljaren bygga ut höghastighetsnät och bredbandstjänster i områden som tidigare inte haft tillgång till sådana tjänster. Nätet och tjänsten skulle omfatta alla hushåll där minst en person var registrerad som åretruntboende samt företag som bedrev verksamhet året runt. Avtalet omfattade sammanlagt 1 788 byggnader: de 1 118 byggnader som ursprungligen angavs i anbudsunderlaget plus de ytterligare 670 byggnader som lagts till under förhandlingarnas gång. Enligt avtalet skulle säljaren bli ägare till nätet när utbyggnaden slutförts.

2.2.2 Avtalsperiod och avtalsbelopp

(25) Enligt artikel 4 i avtalet löpte avtalsperioden från dagen för undertecknandet och fram till den 1 mars 2014. Om båda parterna var eniga kunde avtalsperioden förlängas med upp till två år. Enligt artikel 10 i avtalet inleddes dock byggandet av nätet formellt den 1 mars 2009 och pågick fram till den 1 mars 2011. Fonden tillät en förlängd utbyggnadsperiod (18 månader) på grund av projektets ökade omfattning. Fonden samtyckte till detta på villkor att utbyggnaden av minst 1 118 byggnader skulle avslutas under de första 12 månaderna enligt anbudet från Síminn.

(26) Köparen skulle betala ett belopp på totalt 606 128 801 isländska kronor för utbyggnaden av nätet och tjänsten. Priset för de ytterligare 670 byggnader som tillkommit överenskoms enligt det enhetspris som ursprungligen erbjudits av Síminn, multiplicerat med antalet nya byggnader. Betalningen till Síminn ökade därför från 379 miljoner isländska kronor till 606 miljoner isländska kronor. Köparen skulle betala 70 % av det totala beloppet till säljaren när avtalet undertecknades, ytterligare 20 % när nätet hade tagits i drift och de återstående 10 % efter en försöksperiod på tre månader (24).

(27) Betalningarna indexerades på grundval av växelkursen mot en utländsk valuta i stället för konsumentprisindexet, som först var tanken. Valet av indexering berodde enligt de isländska myndigheterna på de ovanliga ekonomiska förhållandena och den rådande osäkerheten till följd av finanskrisen (25). Den utländska valuta som användes var den danska kronan (DKK) till värdet den 3 september 2008 (1 DKK = 16,513 ISK).

2.2.3 Tekniska krav

(28) Enligt artikel 2.1 i anbudsbeskrivningen var projektet teknikneutralt, och det fanns inga särskilda anvisningar om hur nätet skulle byggas eller vilken teknisk lösning som skulle användas (26).

(29) Förutom att tillhandahålla höghastighetsinternet till byggnaderna uppmuntrades anbudsgivarna också att tillhandahålla mobiltelefonitjänster (2G GSM) (27). Denna tjänst skulle uppfylla de kriterier som angavs i Póst- og fjarskiptastofnuns telekommunikationsplan (i. fjarskiptaáætlun) för perioden 2005–2010, som omfattade taltelefoni, roamingmöjligheter och tillhandahållande av användarutrustning till förmånliga priser. Tillhandahållandet av mobila 2G GSM-tjänster utgjorde 10 % av anbudskriterierna.

(30) Den tekniska lösning som erbjöds av Síminn baserades på fyra olika tekniker: ADSL (28), UMTS (29), wi-fi (30) och satellit. När nätet var färdigbyggt visade det sig att 55 % av byggnaderna var anslutna via UMTS (3G, fast trådlöst), 41 % via ADSL och 4 % via satellit/wi-fi.

2.2.4 Tillträdeskrav

(31) Enligt artikel 2.2.13 i bilaga I till avtalet skulle nätet byggas för att möjliggöra tillträde för andra internetleverantörer i grossistledet. Dessa internetleverantörer skulle på begäran kunna köpa grundtjänsten från Síminn till grossistpriser och skulle tillåtas leverera tjänster över nätet till sina slutkunder. Tillträde skulle beviljas enligt en praktisk lösning (t.ex. via tillträde till Broadband Remote Access Server, nedan kallat BRAS). Alla internetleverantörer skulle beviljas samma tjänster och lika tillträde till nätet, oavsett sin anknytning till säljaren.

(32) Tillträdeskraven förklaras närmare i bilaga II till avtalet, med titeln ”Frågor och svar 1–22 under anbudsperioden, nya ortförteckningar, klargöranden av anbudsunderlaget samt protokoll från presentationen av anbudsförfarandet”. För tillträde i grossistledet anges fyra alternativ. De är utformade enligt följande (31): Alternativ 1 : Säljaren (Síminn) anlägger en xDSL-anslutning för användarna och levererar bitström till köparna bakom DSLAM-utrustningen. Köparna (internetleverantörerna) sköter stamlinjeanslutningen från DSLAM via ATM och/eller ip-nätet till nättjänstcentralen. På så sätt får köparna större kontroll över kvaliteten på de tjänster de säljer, men det kräver en betydande investering från deras sida. Alternativ 2 : Säljaren tillhandahåller en xDSL-anslutning från ett ATM-/ip-nät över en stamlinjeanslutning från DSLAM. I detta fall kan köparen endast i begränsad utsträckning kontrollera kvaliteten på ATM-nätet. Köparen driver sin egen BRAS och kan därför kontrollera utrustningens tekniska variabler och registrera information om användarna. Alternativ 3 : I detta fall levereras bitström till köparna via ett ip-nät som drivs av säljaren, som även driver DSLAM och ansvarar för tjänstens kvalitet. Det är tänkbart att köparna kan förhandla fram olika kvalitetsvillkor för sina kunder. Alternativ 4 : Detta är ett typiskt exempel på återförsäljning av internetabonnemang. Säljaren säljer samma internetanslutning till köparen som till sina egna slutkunder. Köparen driver inte någon del av nätet och ansvarar endast för att sälja tjänsten oförändrad. Köparen har dock alternativet att fakturera sina kunder samtidigt för alla tjänster som tillhandahålls via höghastighetsnätet.

(33) Enligt bilaga II till avtalet står det Síminn fritt att erbjuda alternativen 1–4, men företaget är skyldigt att minst erbjuda alternativ 3 i alla fall där ADSL-teknik används i projektet (32). Det anges dessutom uttryckligen att Síminn måste följa Póst- og fjarskiptastofnuns beslut och regler i detta avseende (33).

(34) Om UMTS-teknik används i projektet är Síminn endast skyldigt att följa alternativ 4 (34). Enligt detta alternativ ska Síminn alltid tillhandahålla och installera användarutrustning, oavsett vem återförsäljaren är. Síminn är också skyldigt att driva kund- och underhållstjänster. Enligt de isländska myndigheterna är det huvudsakliga skälet till detta arrangemang att Síminn hävdar att man måste ha fullständig tillgång till och kontroll över UMTS-nätet från början till slut, inklusive all användarutrustning, för att kunna garantera att kvaliteten och servicenivån lever upp till anbudsunderlaget. Omvänt tillät fonden att fritt tillträde skulle undantas för satellit- och wi-fi-anslutningar, eftersom att det skulle vara mycket svårt och dessutom opraktiskt att genomföra ett sådant tillträde (35).

(35) Bilaga 10 till avtalet innehåller standardiserade återförsäljningsavtal (endursölusamningar) mellan Síminn och internetleverantörer för återförsäljning av UMTS-höghastighetstjänster och ADSL-tjänster. För alternativ 4 innehåller dessa standardavtal standardminimirabatter baserat på hastighet, enligt följande (36): UMTS 1 Mb/s = 10 % UMTS 2 Mb/s = 7,5 % UMTS > 2 Mb/s = 5 %

(36) För ADSL gäller följande minimirabatter för tillträde enligt alternativ 4: ADSL 1 000 = 5 % ADSL 2 000 = 5 % ADSL 4 000/8 000 = 7,5 % ADSL 6 000/12 000 = 10 % När det gäller tillträde till ADSL i grossistledet skulle återförsäljarna/leverantörerna enligt alternativen 1–3 få en rabatt på minst 35 % på Síminns återförsäljarpris. Enligt de isländska myndigheterna fastställdes denna rabatt enligt Póst- og fjarskiptastofnuns beslut nr 8/2008 av den 18 april 2008 (37).

(37) Enligt en not från fonden av den 14 augusti 2009 (38) om organiseringen av tillträdesalternativ i avtalet, är tillträde i återförsäljarledet endast möjligt för UMTS-anslutningar. Sådana anslutningar har inte fler infrastrukturbaserade alternativ för tillträde i grossistledet. Enligt fonden gäller de ovannämnda rabatterna därför om en annan internetleverantör vill ha tillträde i återförsäljarledet till Síminns nät.

(38) En mer detaljerad beskrivning av åtgärden återfinns i myndighetens beslut nr 302/13/KOL (39).

3. SKÄL FÖR ATT INLEDA DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET

(39) I beslut nr 302/13/KOL bedömde myndigheten preliminärt om avtalet mellan Telekommunikationsfonden och Síminn om utbyggnad av bredbandsnät på den isländska landsbygden kunde utgöra statligt stöd, och om så var fallet, om det statliga stödet kunde anses förenligt med EES-avtalets funktion.

(40) Enligt de isländska myndigheterna utgjorde åtgärden inte statligt stöd eftersom villkoren i artikel 61.1 i EES-avtalet inte var uppfyllda. De ansåg dessutom att bidraget kunde betecknas som finansiering av allmännyttiga tjänster och att kriterierna i ”Altmarktestet” var uppfyllda. Om övervakningsmyndigheten skulle anse att åtgärden utgör statligt stöd framhöll de isländska myndigheterna att detta stöd skulle kunna betraktas som förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet med tanke på åtgärdens syften, som bland annat är att öka allmänhetens tillgång till bredband i stödområden.

(41) Myndigheten ansåg emellertid preliminärt att avtalet mellan fonden och Síminn omfattade statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet. Följande aspekter framhölls i beslut nr 302/13/KOL: i) Myndigheten konstaterade att fonden har inrättats genom lag och ägs av den isländska staten, som tilldelar den medel genom den årliga statliga budgeten, vilket innebär att åtgärden förefaller finansieras genom statliga medel. Vidare är Síminn Islands största aktör på telekommunikationsområdet. Allt stöd som omfattas av avtalet har således gått till ett företag. ii) Myndigheten fann dessutom att den offentliga finansieringen av projektet hade gett Síminn en ekonomisk förmån som normalt skulle täckas av företagets budget. Ett konkurrensutsatt anbudsförfarande leder vanligtvis till att det krävs mindre ekonomiskt stöd, men det kan diskuteras huruvida ersättningen för de ytterligare byggnaderna fastställdes genom ett konkurrensutsatt anbudsförfarande eller om det beslutades efter det att Síminns anbud valts. Därför visade myndighetens preliminära bedömning att en ekonomisk förmån inte kunde uteslutas. iii) Eftersom Síminn var den enda mottagaren av de statliga medlen ansåg myndigheten preliminärt att åtgärden föreföll vara selektiv. iv) Slutligen ansåg myndigheten att statlig inblandning i utbyggnad av infrastruktur för elektroniska kommunikationstjänster stärker den utvalda nätleverantörens ställning i förhållande till konkurrenternas. I allmänhet är marknaderna för elektroniska telekommunikationstjänster öppna för handel och konkurrens mellan operatörer och tjänsteleverantörer i hela EES-området. Därför ansåg myndigheten preliminärt att åtgärden riskerade att snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom EES.

(42) Myndigheten konstaterade att stöd till utbyggnad av bredbandsnät i landsbygdsområden med dålig täckning på Island föreföll bidra till väldefinierade mål av allmänt intresse, var ett lämpligt sätt att nå de fastställda målen och gav den utvalda leverantören ett incitament till investeringar. På grund av att avtalet ändrades i så hög grad drog myndigheten emellertid den preliminära slutsatsen att det var möjligt att upphandlingsförfarandet inte var ett öppet och icke-diskriminerande anbudsförfarande i enlighet med myndighetens riktlinjer för tillämpning av reglerna för statligt stöd på snabb utbyggnad av bredbandsnät från 2013 (nedan kallade bredbandsriktlinjerna) (40). Myndigheten var också osäker på om Síminn hade varit skyldigt att tillhandahålla tillräckligt tillträde i grossistledet till både UMTS- och ADSL-delarna av nätet. Om så inte var fallet skulle det innebära ekonomiska och konkurrensmässiga fördelar för Síminns räkning. Åtgärden föreföll därför inte vara förenlig med proportionalitetsprincipen och principen om begränsad snedvridning av konkurrensen i avvägningstestet.

(43) Efter sin preliminära bedömning var myndigheten därför tveksam till om finansieringen av utbyggnaden av bredbandstjänster på den isländska landsbygden kunde anses vara förenlig med artikel 61.3 c i EES-fördraget.

4. SYNPUNKTER FRÅN DE ISLÄNDSKA MYNDIGHETERNA

4.1 Förekomst av statligt stöd

(44) Som tidigare nämnts inkom de isländska myndigheterna genom en skrivelse av den 15 oktober 2013 (41) med synpunkter på myndighetens beslut om att inleda förfarandet. De isländska myndigheterna anser inte att de betalningar som gjorts till Síminn enligt avtalsvillkoren utgör statligt stöd, eftersom de menar att villkoren i artikel 61.1 i EES-avtalet inte är uppfyllda då myndigheterna agerade enligt principen om en privat investerare i en marknadsekonomi. De isländska myndigheterna ansåg vidare att betalningarna kan anses utgöra finansiering av en allmännyttig tjänst, att de fyra kumulativa kriterierna i Altmarktestet är uppfyllda, och att åtgärden därför inte utgör statligt stöd.

(45) De isländska myndigheterna hävdar att tilldelningen av kontraktet i fråga inte gav Síminn någon ekonomisk fördel som gick längre än marknadsvillkoren. Enligt de isländska myndigheterna har användningen av ett offentligt anbudsförfarande enligt reglerna för offentlig upphandling ansetts vara ett tillräckligt skäl för förutsätta inget stöd ges till den ekonomiska aktör som valdes ut i förfarandet, eftersom ett marknadspris garanteras (42). Ett rättvist marknadspris skapar enligt de isländska myndigheterna en förutsättning för att inget statligt stöd har beviljats Síminn (43).

(46) När det gäller ändringarna i avtalet med Síminn på grund av det utökade utbyggnadsområdet hävdar de isländska myndigheterna att sådana avtalsändringar enligt Europeiska kommissionen inte medför statligt stöd om de allmänna villkoren inte är mer förmånliga för leverantören än villkoren i det ursprungliga avtalet. Även om villkoren skulle anses vara mer förmånliga på grund av ändringen förekommer inte statligt stöd om den upphandlande enheten agerar som privat avtalsslutande part och enligt sina kommersiella intressen. Enligt de isländska myndigheterna var alla som var intresserade av att delta i upphandlingsförfarandet fria att lämna in anbud eftersom anbud från alla berörda parter var tillåtna, vilket även angavs i annonsen. Det faktum att Síminn, som lämnade det lägsta och ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet, till slut valdes för att genomföra projektet, kan inte automatiskt innebära att ett visst företag gynnas.

(47) De isländska myndigheterna framhåller dessutom att bredbandstjänster generellt utgör en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (44). De konstaterar vidare att de kontaktade privata operatörer och offentliggjorde en annons för att se om någon marknadsinvesterare var villig att investera i infrastrukturen. Eftersom ingen visade intresse för att tillhandahålla tjänsten drog de isländska myndigheterna slutsatsen att de berörda områdena faktiskt utgjorde ett marknadsmisslyckande och inte skulle få höghastighetsinternetanslutning utan hjälp från fonden. Enligt de isländska myndigheterna bör tillhandahållandet av lämplig bredbandstäckning till dessa landsbygdsområden i Island där inga andra operatörer är verksamma eller intresserade av att investera, anses utgöra en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse eftersom utbyggnaden av bredbandstäckningen till att omfatta de berörda byggnaderna var mycket viktig för såväl de berörda områdena som för samhället i stort.

(48) Enligt de isländska myndigheterna fastställdes tjänstens art och omfattning tydligt i upphandlingsförfarandet och i det avtal som därefter ingicks med Síminn (dvs. att installera en infrastruktur för att ge vissa byggnader tillgång till höghastighetsinternetanslutning). De isländska myndigheterna uppger vidare att Síminn i detta särskilda fall genom att ingå avtalet formellt anförtroddes uppdraget att tillhandahålla tjänsten och fullgöra detta uppdrag.

(49) De isländska myndigheterna påpekar att ersättningsbeloppen anges i avtalet på grundval av anbudsunderlaget. Den ersättning som skulle utgå till Síminn för fullgörandet av tjänsten fastställs tydligt och klart i avtalet. Den ersättning som fastställs i avtalet har inte ändrats, och det är inte heller möjligt att ändra den till förmån för Síminn.

(50) De isländska myndigheterna framhåller dessutom att det faktiska bidraget är avsevärt lägre än den kostnad som uppskattats av fonden och dess rådgivare, och att inget mer betalas än vad som är nödvändigt för att slutföra projektet. Den faktiska kostnaden för projektet är betydligt lägre än den uppskattade kostnaden för en liknande nätlösning, vilket visar att de isländska myndigheterna vidtog åtgärder för att förhindra överkompensation.

(51) Enligt de isländska myndigheterna utgick diskussionerna efter det att Síminn hade valts direkt från upphandlingsförfarandet och var således en förlängning av detta. Betalningarna till Síminn görs enligt en förbestämd utbetalningsplan kopplad till projektets framsteg, vilket innebär att möjligheten till överkompensation undviks. Enligt artikel 19 i avtalet lämnade Síminn en bankgaranti från New Kaupþing bank av den 17 februari 2009, som utgör återkravsmekanism för att undvika överkompensation (45). Avtalet föreskriver dessutom ett strikt betalningsarrangemang enligt projektets framsteg, vilket innebär att utbetalningarna enligt artikel 16 i avtalet i viss grad är beroende av de faktiska framstegen med det system som byggs upp och kundernas mottagande. Artikel 11 i avtalet innehåller dessutom en klausul om vite, enligt vilken Síminn ska betala ersättning vid förseningar, och en klausul om underlåtenhet att uppfylla avtalet i artikel 13.

(52) De isländska myndigheterna framhåller att även om myndigheten skulle dra slutsatsen att den utökade omfattningen av och ersättningen för projektet inte helt överensstämmer med reglerna för offentlig upphandling, bör det öppna anbudsförfarandet tillsammans med den utvärdering som gjorts av oberoende rådgivare anses vara ett lämpligt referensvärde för ersättning. Sammantaget bör dessa faktorer åtminstone betraktas som en stark indikation på de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag på marknaden skulle ha ådragit sig. Eftersom ersättningen till Síminn var lägre än det referensvärdet bör det sista kriteriet i Altmarktestet anses vara uppfyllt. De isländska myndigheterna vill också upprepa att anbudet från Síminn även med ändringarna inräknade, fortfarande var det absolut mest ekonomiskt fördelaktiga anbudet.

4.2 Det offentliga upphandlingsförfarandet

(53) Enligt de isländska myndigheterna överensstämde upphandlingsförfarandet med EES-reglerna för statligt stöd och gav fullständiga garantier för likabehandling av alla ekonomiska aktörer på marknaden. De isländska myndigheterna konstaterar dessutom att de justeringar som gjordes av projektet under förhandlingarna med Síminn inte medförde någon överträdelse av de grundläggande reglerna för likabehandling och insyn, särskilt med tanke på den inbyggda flexibiliteten när det gällde projektets omfattning.

(54) När det planerade täckningsområdet för WBS räknades bort från den kumulativa täckningskartan framkom 670 ytterligare ”vita” byggnader. När fonden begärde att Ríkiskaup skulle utlysa ett nytt anbudsförfarande för planer för att erbjuda tjänster för dessa 670 byggnader gjordes detta genom en annons och inte genom direkt kontakt enbart med de få tjänsteleverantörer som hade lämnat in anbud. Det var den metod som Ríkiskaup hade använt vid sin första begäran om att inkomma med information om täckningsområden. De isländska myndigheterna framhåller att de bilaterala kontakterna med de parter som hade lämnat in tidigare anbud inte ansågs ha gett resultat.

(55) De hävdar att ändringarna av omfattningen av och ersättningen enligt avtalet var nödvändiga för att inbegripa de ytterligare 670 ”vita” byggnaderna och ersättningen för dem. Priset för de ytterligare byggnaderna var det genomsnittliga enhetspriset i det ursprungliga anbudet från Síminn, som i ett öppet förfarande valdes som det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet. Ersättningen för de ytterligare byggnaderna bör således betraktas som en utökning av det ursprungliga anbudet, också det på marknadsvillkor. Enligt de isländska myndigheterna visar detta att förfarandet fortsatte snarare än att ett viktigt villkor i avtalet omförhandlades.

(56) Som konstaterats tidigare skulle projektet ursprungligen ha omfattat minst 1 119 byggnader. Enligt de isländska myndigheterna är det naturligt att förteckningen ändras under projektperioden för sådana projekt. Som framgår av diagrammet ovan har förteckningen kontinuerligt varierat från 2008 till 2011 (46). Projektet stabiliserades inte förrän 2011, och även då ändrades förteckningen och gör så än i dag. De isländska myndigheterna anser att med tanke på dessa oundvikliga variationer var det enda sättet för att garantera insyn i ersättningen att fastställa ett genomsnittligt enhetspris.

(57) Fonden ansåg också att ett nytt upphandlingsförfarande skulle innebära ett onödigt ekonomiskt besvär för de isländska myndigheterna och att sannolikheten var mycket stor för att det skulle ge samma eller till och med ett sämre resultat, förutom att utbyggnaden av bredbandstjänster skulle försenas i månader eller till och med år. Fonden ansåg snarare att ersättningen för de ytterligare byggnaderna och projektet i sig kunde anses vara mycket fördelaktig för de isländska myndigheterna eftersom den var densamma som i det ursprungliga projektet.

(58) I september 2008 bad fonden sina rådgivare (Mannvit hf.) om en kostnadsberäkning för de byggnader som endast WBS skulle ha betjänat. Enligt denna kostnadsberäkning, daterad den 8 oktober 2008 (47), uppskattas det eventuella budpriset till 410 000 000–820 000 000 isländska kronor för omkring 750 ”WBS-byggnader” (beräkningen justerades senare till 670 identifierade ”vita” byggnader). Detta ger ett genomsnittspris per byggnad på 546 667 isländska kronor (enkelt system) till 1 093 333 isländska kronor (avancerat system).

(59) Mot bakgrund av dessa överväganden enades fonden och Síminn om ett genomsnittspris för de ytterligare 670 byggnaderna genom att använda det genomsnittliga enhetspris som Síminn ursprungligen erbjudit multiplicerat med antalet nya byggnader, dvs. 338 998 isländska kronor per byggnad. Med hänsyn till indexeringen av det överenskomna beloppet uppgår det genomsnittliga enhetspriset för de sammanlagt 1 788 byggnaderna till 470 191 isländska kronor. De isländska myndigheterna anser att detta är ett gynnsamt resultat med tanke på de extrema ekonomiska förhållandena vid den tidpunkten och de kostnader som tidigare beräknats av den oberoende rådgivaren.

(60) Enligt de isländska myndigheterna anser Síminn att man totalt sett inte vann några stordriftsfördelar till följd av utökningen av projektets omfattning. Även om stordriftsfördelar kunde ha vunnits i vissa områden innebar den ofta spridda placeringen av de ”vita” byggnaderna och deras skick att så generellt sett inte var fallet. För den största delen av utökningen var Síminn tvunget att omorganisera stora delar av projektet, även om några av de ytterligare byggnaderna fanns i samma område som byggnaderna i det ursprungliga projektet, dvs. omplacering av sändare och antenner.

(61) När det gäller indexeringen av betalningarna, främst till danska kronor och delvis till konsumentpris- och löneindex, hänvisar de isländska myndigheterna till den extrema situation som rådde hösten 2008 och de svårigheter som den isländska ekonomin stod inför. Islands ekonomiska situation förändrades drastiskt under förhandlingarna mellan Síminn och de isländska myndigheterna. Enligt de isländska myndigheterna berodde avtalsbeloppets indexering mot den danska kronan på dessa exceptionella och oförutsägbara händelser, särskilt med tanke på att projektet omfattade ett stort inköp av utrustning i utländsk valuta. Vid den tidpunkten stod det klart att den isländska kronans kursrörelser skulle omintetgöra alla Síminns förhandsvillkor för att ingå avtalet. Enligt information som Síminn lämnat till de isländska myndigheterna avsåg totalt 80 % av avtalsbeloppet inköp av utrustning i danska kronor (48). Mot bakgrund av detta samtyckte de isländska myndigheterna till att indexera priset till den danska kronan till värdet den 3 september 2008.

(62) Efter den starka nedskrivningen av den isländska kronan stod det dessutom klart för de isländska myndigheterna att det inte skulle vara berättigat att ingå avtalet om de inte försäkrade sig om att företaget inte skulle utsättas för starka påfrestningar på grund av den isländska kronans fritt fallande växelkurs, som hade blivit mycket instabil. Det är uppenbart att det inte var rimligt att Síminn tog på sig hela risken till följd av dessa extrema och oförutsedda omständigheter. Vid oförutsedda händelser som i grunden ändrar jämvikten i ett avtal och leder till att en av parterna belastas med en överdrivet stor börda, är det vedertagen praxis i både isländsk och internationell avtalsrätt att den avtalspart som bär en sådan börda kan kräva att avtalet ändras eller till och med dra sig tillbaka från avtalet helt och hållet. De isländska myndigheterna påpekar emellertid att detta inte innebar att hela risken lades på dem, eftersom Síminn också fick ökade kostnader för andra aspekter av projektet som inte var knutna till den danska kronans växelkurs, dvs. arbetskostnader, oljekostnader och kostnader för andra insatsvaror.

(63) Enligt de isländska myndigheterna är deras tillvägagångssätt avseende den utökade omfattningen av projektet i linje med kommissionens beslut om Londons tunnelbana (49), där kommissionen bekräftade att det var relevant att överväga om entreprenörens bud, även med en ändring, fortfarande skulle ha varit det bästa budet. Att inleda ett nytt upphandlingsförfarande i sådana fall medför oproportionerligt stora kostnader.

(64) De isländska myndigheterna beslutade följaktligen att hellre ändra avtalet än att inleda ett nytt konkurrensutsatt upphandlingsförfarande och konstaterar att de måste ha stort utrymme för skönsmässiga bedömningar i detta fall, särskilt eftersom avtalet var långvarigt och komplicerat, och även med tanke på Islands ekonomiska situation vid den tidpunkten. För det första anser de isländska myndigheterna att de ändringar som gjordes passade in i det ursprungliga anbudsförfarandet, trots att omständigheterna var oförutsedda. För det andra skulle ett nytt förfarande ha lett till att projektet försenades i månader eller till och med år. För det tredje ansåg de isländska myndigheterna att anbudet var fördelaktigt och att tjänsterna i fråga skulle tillhandahållas till lägsta kostnad för samhället. Med tanke på situationen för den isländska ekonomin och resultatet av det ursprungliga anbudsförfarandet ansågs det högst osannolikt, eller till och med omöjligt, att ett bättre anbud skulle ha lämnats in i ett nytt förfarande. Syftet med de isländska myndigheternas ändringar av avtalet var inte att gynna Síminn, utan att se till att projektet genomfördes till lägsta möjliga kostnad, med tanke på de (oförutsedda) omständigheterna. De isländska myndigheterna påpekar dessutom att Síminns bud för de ytterligare 670 byggnaderna, trots den ökade ersättningen och indexeringen mot den danska kronan, fortfarande var det absolut bästa anbudet i ekonomiska termer.

4.3 Det påstådda statliga stödets förenlighet

(65) Om övervakningsmyndigheten skulle anse att åtgärden utgör statligt stöd anser de isländska myndigheterna att detta stöd skulle kunna betraktas som förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet med tanke på åtgärdens syften, inklusive målet att öka allmänhetens tillgång till bredband i stödområden.

(66) Enligt de isländska myndigheterna har åtgärden uppvägt och kommer att uppväga en geografisk och kommersiell nackdel, och är objektivt sett berättigad för att åtgärda den bristande tillgången på bredbandstjänster på grund av att det finns för få potentiella och befintliga abonnenter för att tillhandahållandet av bredbandstjänster ska vara ekonomiskt lönsamt på rent marknadsmässiga grunder. Myndigheterna anser att de har utformat åtgärden på ett sätt som minimerar eventuell förekomst av statligt stöd och snedvridning av konkurrensen.

(67) De konstaterar dessutom att öppna tillträdesvillkor fanns tillgängliga för utomstående företag under ett antal månader innan försäljningen inleddes inom ramen för projektet. De isländska myndigheterna uppger att när försäljningen inleddes i varje avsnitt informerade fonden invånarna om att Síminn inte var den enda återförsäljaren och att alla andra återförsäljare kunde sälja internettjänster till personer som levde/arbetade i området. Enligt myndigheterna erbjuder Síminn dessutom tredjepartstillträde (roaming) till sina 2G GSM-telefonitjänster. Tillträde till 3G-telefonitjänster i grossistledet erbjuds dock inte enligt anbudshandlingarna eller avtalet, eftersom projektet inte rör tillhandahållande av 3G-telefonitjänster.

(68) De isländska myndigheterna konstaterar vidare att Síminn har erbjudit Vodafone tillträde till 3G-roaming på marknadsvillkor, men att Vodafone enligt Síminn inte har velat ingå avtal eftersom de för närvarande har ett avtal med Nova om 3G-roamingtillträde. Enligt de isländska myndigheterna har klaganden fel i sitt påstående om att avtalet mellan Síminn och fonden begränsades till tillträde till återförsäljning jämfört med tillträde i grossistledet enligt anbudshandlingarna. Síminn erbjuder tvärtom grossisttillträde till sitt ADSL-nät för alla konkurrenter enligt Póst- og fjarskiptastofnuns beslut nr 8/2008. De isländska myndigheterna påpekar dessutom att det, vilket framgår av AM-utlåtandet, finns en grundläggande skillnad mellan tillträde i grossistledet till DSL-nät och till 3G-datanät. De hänvisar också till Analysis Masons åsikt att det befintliga alternativet för trådlös sammanlänkning i grossistledet på Island är lämpligt för syftena med den isländska insatsen för bredbandstäckning.

(69) De isländska myndigheterna hävdar vidare att projektet och avtalet med Síminn hade ingen eller endast minimal inverkan på konkurrens och handel. Enligt myndigheterna har inga omständigheter framkommit i ärendet som visar att Síminn fick en otillbörlig ekonomisk fördel eller hade en skadlig inverkan på marknadsstrukturen.

(70) Enligt den information som lämnats av de isländska myndigheterna har utvecklingen av marknadsandelarna under de senaste åren visat en tendens till utjämning mellan de tre största företagen på mobilmarknaden. Síminns marknadsandel minskade från 62 % 2005 till 40 % 2011, och Novas marknadsandel ökade till 24 % 2011 från 0 % 2007. Vodafones marknadsandel minskade från 38 % 2005 till 30 % 2011. Denna tendens fortsatte under 2012 och de tre största företagens marknadsandelar närmade sig varandra ännu mer, vilket framgår av Póst- og fjarskiptastofnuns statistikrapport för perioden 2010–2012 (50). Enligt rapporten hade Síminn en marknadsandel på 37,4 % i slutet av 2012 när det sammanlagda antalet abonnemang räknades, medan Vodafones marknadsandel var 28,9 % och Novas marknadsandel hade ökat till 28,3 %.

(71) De isländska myndigheterna påpekar också att Síminn står, och under den tidpunkten stod, under sträng tillsyn av den isländska konkurrensmyndigheten (nedan kallad konkurrensmyndigheten) och Póst- og fjarskiptastofnun. Myndigheterna uppger att Síminns moderföretag Skipti ingick ett avtal med konkurrensmyndigheten den 26 mars 2013, som garanterar att Síminns konkurrenter har samma tillträde till Skiptis grundläggande telekomsystem. Eventuella tecken på snedvridning av konkurrensen föranleder en formell utredning från de ovannämnda myndigheternas sida. Sådana snedvridningar kan leda till böter för Síminn. Enligt de isländska myndigheterna har varken konkurrensmyndigheten eller Póst- og fjarskiptastofnun inlett någon utredning av det berörda projektet.

(72) De isländska myndigheterna konstaterar dessutom att projektet har lett till att marknaden har utökats för samtliga marknadsaktörer. Konkurrenter till Síminn erbjuds tillträde till nätet i grossistledet på lika villkor. Alla berörda operatörer har därför ända sedan tjänsten blev tillgänglig kunnat erbjuda tjänster till slutkonsumenter på samma villkor. Enligt uppgifter från Síminns har ett antal konkurrenter tillträde i grossistledet för att tillhandahålla antingen ADSL- eller UMTS-tjänster på återförsäljarnivå. De isländska myndigheterna uppmärksammar även påstådda oriktiga uppgifter i beslutet om att inleda förfarandet när det gäller klaganden Vodafones begäran om tillträde i grossistledet och en påstådd vägran från Símmins sida att bevilja sådant tillträde. Enligt de isländska myndigheterna är det i själva verket så att det begärda tillträdet till Síminns 3G-sändare, s.k. roamingtillträde, inte ingår i projektet i fråga. Síminn var berett att bevilja Vodafone tillträde till 3G-sändare, men förnekade att sådant tillträde ingick i projektet.

(73) De isländska myndigheterna påpekar slutligen att de ambitiösa målen för projektet var att introducera bredband i särskilda delar av den isländska landsbygden. Det målet har nåtts. Island hör till den elitgrupp av nationer som med visshet kan hävda att alla landets stadigboende invånare har tillgång till bredbandstjänster. Enligt de isländska myndigheterna måste det beaktas att projektet omfattade upp till 1 788 byggnader som var spridda över ett stort landsbygdsområde på Island, och att projektet inleddes bara några månader efter det att Island drabbades av den värsta ekonomiska krisen i sin historia. De isländska myndigheterna är fullständigt medvetna om sina skyldigheter enligt reglerna för statligt stöd i EES-avtalet och beslutspraxis på detta område (som senare inbegreps i bredbandsriktlinjerna), och ansträngde sig för att följa dem i alla skeden i projektet.

(74) På det hela taget drar de isländska myndigheterna slutsatsen att den allmänna effekten av åtgärden bör anses vara positiv. Åtgärden överensstämmer enligt de isländska myndigheterna fullständigt med målen för artikel 61.3 c i EES-avtalet, eftersom den bidrar till att underlätta utvecklingen av vissa ekonomiska verksamheter (bredbandstjänster i återförsäljar- och grossistledet) i avlägsna områden och landsbygdsområden på Island.

(75) Mot bakgrund av ovanstående hävdar de isländska myndigheterna att det potentiella stöd som åtgärden kan medföra är förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet.

5. SYNPUNKTER FRÅN SÍMINN

5.1 Förekomst av statligt stöd

(76) Síminn lämnade sina synpunkter på beslutet om att inleda förfarandet samt kompletterande handlingar genom en skrivelse av den 20 december 2013 (51). Síminn anser att finansieringen av utbyggnaden av de berörda bredbandstjänsterna inte medför statligt stöd. Enligt artikel 61.1 i EES-avtalet måste en åtgärd uppfylla vissa villkor för att ha inslag av statligt stöd. Síminn anser inte att alla dessa villkor är uppfyllda, särskilt med tanke på att företaget inte fått någon ekonomisk fördel.

(77) Síminn konstaterar att EU-domstolen i sin Altmarkdom klargjorde de villkor enligt vilka ersättning för en allmännyttig tjänst inte anses utgöra statligt stöd på grund av avsaknad av fördel (52). Síminn hävdar att åtgärden i fråga medför finansiering av en allmännyttig tjänst och att de fyra kumulativa villkoren i Altmarktestet är uppfyllda.

(78) Enligt Síminn gav avtalet i fråga ingen ekonomisk fördel för företaget som gick längre än marknadsvillkoren. Användningen av konkurrensutsatta, öppna och icke-diskriminerande offentliga upphandlingar har ansetts tillräckligt för att kunna förutsätta att inget statligt stöd ges till den ekonomiska aktör som väljs i förfarandet, eftersom marknadspriset garanteras (53). Upphandlingsförfarandet föreskrev fyra objektiva utvärderingskriterier. Det giltiga anbud som fick flest poäng vann anbudet. Alla som ville delta i upphandlingsförfarandet var fria att lämna anbud. Upphandlingen var teknikneutral, dvs. öppen för alla tekniska lösningar, för att inte gynna någon aktör på marknaden. Síminn fick flest poäng och vann upphandlingen. Kriterierna avseende konkurrensutsatt urvalsprocess och att välja det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet uppfylldes därför. Síminn var också den anbudsgivare som erbjöd sig att tillhandahålla tjänsterna till den lägsta kostnaden för samhället.

(79) Enligt Síminn var ändringarna av omfattningen av och ersättningen enligt avtalet nödvändiga för att inbegripa de ytterligare 670 ”vita” byggnaderna och ersättningen för dem. Ersättningen för de ytterligare byggnaderna var det genomsnittliga enhetspriset i Síminns ursprungliga anbud. Ersättningen för de ytterligare byggnaderna bör således betraktas som en utökning av det ursprungliga anbudet, även på marknadsvillkor. Síminn påpekar därför att inget statligt stöd förekommer eftersom villkoren generellt sett inte var mer fördelaktiga för Síminn än villkoren i det ursprungliga avtalet (54). Enligt Síminn kan det faktum att det företag som lämnade det lägsta och mest ekonomiskt fördelaktiga anbudet valdes för att genomföra projektet inte automatiskt innebära att ett visst företag gynnas.

(80) Enligt Síminn uppgår den faktiska genomsnittliga enhetskostnaden för företaget (kostnad per byggnad) till […] (*1) isländska kronor, medan det genomsnittliga enhetspris som det får är 470 191 isländska kronor. Såsom beskrivs i beslutet om att inleda förfarandet var det pris som betalades till Síminn efter utökningen av projektets omfattning fortfarande betydligt lägre än det pris som erbjöds av andra anbudsgivare och det förhandspris som räknats fram av fondens rådgivare (55). Síminn har hittills mottagit 836 457 351 isländska kronor, vilket inbegriper ersättningen för de 670 ytterligare byggnaderna och indexeringen mot den danska kronan. Vodafone lämnade det näst lägsta giltiga anbudet i upphandlingen, till ett belopp av 1 858 339 001 isländska kronor, dvs. mer än dubbelt så mycket som den ersättning som mottagits av Síminn, även inklusive de ytterligare byggnaderna och indexeringen mot den danska kronan.

(81) Síminn hävdar att företaget totalt sett inte vann några stordriftsfördelar till följd av utökningen av projektets omfattning. Även om stordriftsfördelar kunde ha vunnits i vissa områden innebar den ofta spridda placeringen av de ”vita” byggnaderna och deras skick att så generellt sett inte var fallet. För den största delen av utökningen var Síminn tvunget att omorganisera stora delar av projektet, även om några av de ytterligare byggnaderna fanns i samma område som byggnaderna i det ursprungliga projektet, dvs. omplacering av sändare och antenner. Enligt Síminn vann företaget därför inte en verklig finansiell fördel som försatte det i en mer gynnsam ställning jämfört med konkurrenterna (56).

(82) Enligt Síminn visar det faktum att den faktiska kostnaden för projektet är lägre än den beräknade kostnaden och att ersättningen är både öppen och kostnadsbaserad att de isländska myndigheterna inbegrep en mekanism för att förebygga överkompensation.

(83) Mot bakgrund av ovanstående argument samt de argument som framförts av de isländska myndigheterna anser Síminn att åtgärden måste anses vara fri från statligt stöd.

5.2 Det påstådda statliga stödets förenlighet

(84) Om myndigheten skulle anse att projektet kan klassificeras som statligt stöd hävdar Síminn att åtgärderna kan anses utgöra stöd som är förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet.

(85) Síminn hävdar att projektet var utformat för att begränsa snedvridning av konkurrensen, bland annat genom att garantera tillträde i grossistledet för alla utomstående företag. Genom tillträde i grossistledet kan alla utomstående tjänsteleverantörer konkurrera aktivt på marknaden, vilket ökar urvalet och konkurrensen på de områden som berörs av åtgärden, samtidigt som bildandet av regionala tjänstemonopol undviks. Bredbandsnätet utformades för att vara neutralt, öppet och tillgängligt för alla intresserade operatörer, med tillträde i grossistledet på lika villkor.

(86) Enligt Síminn framgår det tydligt av avtalet att företaget är skyldigt att ge sina konkurrenter tillträde till infrastrukturen. Följaktligen har tillträde i grossistledet tillhandahållits ända sedan projektet inleddes (57). Enligt Síminn beslutade man att använda ADSL-tillträdesmodellen, som benämns ”bitströmsaccess i fasta nät” för tillträde till ADSL i grossistledet och som referens för 3G-tillträdesmodellen, eftersom det inte fanns någon känd referensmodell för 3G vid den tidpunkten. Síminn påpekar att Póst- og fjarskiptastofnuns riktlinjer har följts när det gäller ADSL-tillträde. För att ge en närmare förklaring av de tekniska frågorna kring tillträdet i grossistledet lämnade Síminn in det förutnämnda AM-utlåtandet (58). Enligt utlåtandet finns det en grundläggande skillnad mellan tillträde i grossistledet till ett DSL-nät och till ett 3G-datanät. Enligt AM-utlåtandet är det befintliga alternativet för trådlös sammanlänkning i grossistledet på Island lämpligt för syftena med den isländska insatsen för bredbandstäckning. AM-utlåtandet hänvisar också till att samma tekniska lösning användes för tillträde till 3G i grossistledet i ett liknande och samtidigt irländskt bredbandsprojekt som godkändes av Europeiska kommissionen (59).

(87) Enligt Síminn har klaganden felaktigt hävdat att den upprepade gånger har begärt tillträde till nätet i grossistledet utan framgång och att detta har gett Síminn en väsentlig fördel genom att vara först på marknaden. Síminn påpekar att Vodafone endast har begärt roamingtillträde till Síminns 3G-sändare för att tillhandahålla 3G-mobilkommunikation, vilket inte har något samband med projektet i fråga. Enligt Síminn har Vodafone erbjudits 3G-roamingtillträde på marknadsvillkor av Síminn, men har inte velat ingå något avtal. Enligt Síminn har Vodafone dock varken begärt tillträde i grossist- eller återförsäljarledet för höghastighetsinternettjänster via UMTS, ADSL och satellit för de områden som berörs av projektet.

(88) Síminn hävdar att projektet inte har någon eller endast minimal inverkan på konkurrens och handel. Enligt Síminn har inga omständigheter framkommit i ärendet som visar att företaget fick en otillbörlig ekonomisk fördel eller att avtalet hade en skadlig inverkan på marknadsstrukturen.

(89) Síminn konstaterar vidare att projektet endast rör företag och privatpersoner som lever och verkar i de berörda områdena. Byggnaderna är spridda över hela landet och bör inte anses utgöra en särskild marknad. De ingår snarare i Islands allmänna bredbandsmarknad. Det finns över 109 000 höghastighetsinternetanslutningar på Island. Projektet avser utbyggnad av bredbandstjänster på den isländska landsbygden för sammanlagt 1 788 byggnader. Av dessa 1 788 byggnader har 1 050 abonnemang på bredbandstjänsten, och bredband erbjuds via UMTS för 559 byggnader. Projektet berör därför endast 0,96 % av den relevanta marknaden, och de 559 UMTS-anslutna byggnaderna utgör endast 0,51 %.

(90) Síminn konstaterar dessutom att företaget vid den tidpunkten stod, och fortfarande står, under sträng tillsyn av både konkurrensmyndigheten och Póst- og fjarskiptastofnun. Síminn, dess moderföretag Skipti samt Míla, som också är dotterföretag till Skipti, nådde en förlikning med konkurrensmyndigheten den 8 mars 2013, följt av konkurrensmyndighetens beslut nr 6/2013 som offentliggjordes den 26 mars 2013, där det garanteras att Síminns och Milas konkurrenter har samma tillträde till det fasta stamnätet för telekommunikationer som Skiptis dotterföretag har. Eventuella tecken på snedvridning av konkurrensen från Símmins sida skulle därför föranleda en formell utredning från de ovannämnda myndigheternas sida.

(91) Mot bakgrund av ovanstående drar Síminn slutsatsen att den allmänna effekten av åtgärden bör anses vara positiv. Åtgärden överensstämmer fullständigt med målen för artikel 61.3 c i EES-avtalet, eftersom den bidrar till att underlätta utvecklingen av vissa ekonomiska verksamheter (bredbandstjänster i återförsäljar- och grossistledet) i avlägsna områden och landsbygdsområden på Island. Síminn anser att projektet har utformats på ett sätt som minimerar eventuell förekomst av statligt stöd och snedvridning av konkurrensen. Om myndigheten anser att åtgärden medför statligt stöd anser Síminn att eventuellt stöd är förenligt med artikel 61.3 c i EES-avtalet.

6. SYNPUNKTER FRÅN KLAGANDEN (VODAFONE)

(92) Genom en skrivelse av den 23 december 2013 mottog myndigheten synpunkter och kompletterande handlingar från Vodafone (60). Enligt klaganden beviljades Síminn olagligt stöd av fonden genom det avtal som ingicks mellan de två parterna. Klaganden hävdar att upphandlingsförfarandet var bristfälligt eftersom betydande ändringar gjordes i det slutliga avtalet mellan Síminn och fonden, vilka skedde på Síminns begäran och var ytterst gynnsamma för företaget.

(93) Enligt klaganden kan statligt stöd inte uteslutas i detta fall genom att hänvisa till att Síminns bud var betydligt lägre än de bud som lämnades av andra parter. För det första står det klart att andra anbudsgivare inte hade möjlighet att lämna in nya bud efter översynen av projektet. För det andra står det klart att det på grund av den stora ökningen av betalningarna efter ändringarna inte kan uteslutas att konkurrerande företag kunde ha lämnat in lägre bud för projektet i dess ändrade utformning.

(94) Klaganden hävdar att de tillträdesvillkor som föreskrivs i det slutliga avtalet begränsas till tillträde i återförsäljarledet, inte tillträde i grossistledet som ursprungligen föreskrevs i anbudshandlingarna (61). Klaganden hävdar att den upprepade gånger begärde tillträde till nätet i grossistledet utan framgång (62). Klaganden konstaterar dessutom att de svar den har fått från fonden angående tillträdeskravet har varit otillräckliga. Enligt klaganden har detta lett till en oacceptabel snedvridning av konkurrensen och har gett Síminn en väsentlig fördel genom att vara först på marknaden.

(95) Enligt klaganden finns det ingenting som hindrar Síminn från att erbjuda roamingtillträde till UMTS-nätet. Det finns tre generella alternativ för att erbjuda tillträde i grossistledet baserat på GSM och senare UMTS/3G-nätstandarder, dvs. tillträde i återförsäljarledet, roamingtillträde i grossistledet och virtuellt nättillträde.

(96) Klaganden konstaterar att Síminn inte har förklarat varför tjänsten skulle utsättas för risker om företaget tillhandahåller roamingtillträde till sina UMTS/3G-nät. Enligt klaganden tillverkar Síminn inte sin egen slututrustning, utan den görs av flera tillverkare i hela världen och kan användas och köpas av alla aktörer på marknaden. När det gäller tjänstens kvalitet spelar det ingen roll om den inkluderar ett SIM-kort från Síminn, Vodafone eller något annat telekomföretag. Enligt klaganden är kvaliteten densamma.

(97) Vodafone påpekar dessutom att man flera gånger har vänt sig till Síminns för att begära tillträde till UMTS-nätet, som finansieras av telekommunikationsfonden. Det var först i september 2010 som Síminn, efter flera möten och formella skrivelser, erbjöd Vodafone roamingtillträde till UMTS-nätet. De tillträdesvillkor som erbjöds var emellertid sådana att det skulle ha varit mer lönsamt för Vodafone att bygga sitt eget nät i det område som omfattades av projektet. Enligt erbjudandet skulle Vodafone betala en årsavgift på 1 500 000 isländska kronor för var och en av de sändare som företaget begärde tillträde till.

(98) Enligt klaganden står det dessutom inte klart om de ytterligare platserna skulle leda till en betydlig ökning av arbetskostnaderna. Den ökade betalningen kan därför inte enbart motiveras av det ökade antalet platser. I detta sammanhang måste man även beakta att avtalsändringarna medförde en länge utbyggnadsperiod, dvs. från 12 till 18 månader. Den ändrade utbyggnadsperioden skulle i sig medföra en möjlighet att rationalisera utnyttjandet av personal i projektet, vilket enligt klaganden i sin tur skulle sänka arbetskostnaderna. Klaganden hävdar dessutom att ändringarna av bestämmelserna om påföljder tyder på att de avgifter som företagen normalt bär har lindrats.

(99) Klaganden konstaterar likaså att det i artikel 12 i anbudshandlingarna föreskrivs en bankgaranti för skadeståndskrav, men utan bevis på fel. I artikel 13 i avtalet föreskrivs dock ingen bankgaranti, den innehåller endast en hänvisning till Síminns ansvar enligt allmän skadeståndslagstiftning. Denna ändring tyder även på en lindring av de avgifter ett företag normalt bär. Fördelarna med att avstå från en bankgaranti måste således bedömas, dvs. kostnaden för tillhandahållandet av en sådan garanti hösten 2008.

(100) Klaganden betonar att avtalet har lett till en betydande, kontinuerlig och pågående snedvridning av konkurrensen på marknaden. Enligt klaganden påverkar åtgärden inte bara konkurrensen i landsbygdsområden på Island, utan hela marknaden, eftersom ett av de kriterier som kunderna går efter när de väljer telekommunikationsföretag är hur omfattande nätet och tjänsten är. I detta avseende bör det noteras att Síminn har gjort reklam för sig som det företag som har de mest omfattande nätanslutningarna på Island.

(101) Mot bakgrund av ovanstående överväganden hävdar klaganden att alla villkor för att åtgärden ska anses inbegripa statligt stöd enligt artikel 61 första stycket i EES-avtalet är uppfyllda. Klaganden hävdar dessutom att den påstådda stödåtgärden inte uppfyller något av de relevanta undantagen och därför måste anses vara oförenlig med EES-avtalet.

7. SYNPUNKTER FRÅN BERÖRDA PARTER

7.1 Hringiðan ehf.

(102) Hringiðan lämnade synpunkter på beslutet om att inleda förfarandet genom en skrivelse av den 18 juli 2013 (63). I sina synpunkter betonar Hringiðan de ändringar som gjordes av avtalet mellan Síminn och fonden jämfört med de anbudshandlingar som offentliggjordes av Ríkiskaup i februari 2008. Hringiðan konstaterar t.ex. att anslutningshastigheten fastställdes till minst 2 Mb/s i anbudshandlingarna, men att avtalet inte innehåller någon definition av höghastighetsanslutning. Hringiðan citerar även andra ändringar av avtalet, t.ex. att uppbyggnadsperioden har förlängts, att omfattningen av utbyggnadsområdet har utökats, att betalningarna har ökat och att betalningarna indexeras mot en valuta i stället för konsumentprisindex.

(103) Hringiðan hävdar även att Síminn inte var skyldigt att lämna en bankgaranti för skadeståndskrav, trots att det tydligt anges att detta är ett krav i artikel 12 i anbudshandlingarna (64). Efter den ekonomiska nedgången på Island kunde enligt Hringiðan inga banker lämna tillräckliga bankgarantier till privata företag som kunde uppfylla de anbudskriterier som fastställts av Ríkiskaup. Enligt Hringiðan förefaller Síminn därför inte ha kunnat lämna en bindande bankgaranti under anbudsförfarandet, och den garanti som Síminn lämnade var följaktligen inte bindande för den bank som utfärdade den.

(104) Enligt Hringiðan var samtliga av de förutnämnda ändringarna fördelaktiga för Síminn. Avtalet utgör således statligt stöd, vilket är oförenligt med EES-avtalets funktion.

7.2 Nova ehf.

(105) Nova lämnade synpunkter till myndigheten genom en skrivelse av den 18 december 2013 (65). Enligt Nova klarar inte åtgärden avvägningstestet eftersom det inte finns en tydlig och effektiv skyldighet avseende tillträde i grossistledet med tydligt definierade prissättningsprinciper. Enligt Nova ger detta Síminn en oproportionerlig fördel som orsakar snedvridning av konkurrensen.

(106) Nova påpekar att krav på faktiskt tillträde för utomstående företag i grossistledet till en subventionerad bredbandsstruktur är en nödvändig komponent i alla statliga åtgärder för att finansiera byggande av en ny bredbandsinfrastruktur. För att undvika snedvridning av konkurrensen på telekommarknader där statligt stöd förekommer bör utomstående företag beviljas faktiskt tillträde i grossistledet på ett teknikneutralt sätt och med rimliga anpassningar till deras tillträdesbehov.

(107) Enligt Nova ändrades avtalsvillkoren jämfört med villkoren i anbudshandlingarna, och Síminn var endast skyldigt att tillhandahålla begränsat tillträde i grossistledet till ADSL-nätet. Det obligatoriska tillträdet till UMTS/3G-nätet begränsades endast till tillträde i återförsäljarledet. Enligt Nova har varken de isländska myndigheterna eller Síminn förklarat varför det är tekniskt nödvändigt för Síminn att ha fullständigt tillträde till och kontroll över UMTS-nätet för att tillhandahålla de föreskrivna kvalitets- och servicenivåerna och därför endast ge tillträde i återförsäljarledet.

(108) Enligt Novas åsikt ger avsaknaden av en tydlig skyldighet att tillhandahålla effektivt tillträde i grossistledet Síminn en konkurrensfördel avseende den del av 3G-nätet som byggdes enligt avtalet. Det ger även Síminn en fördel på detaljistmarknaden i stort på grund av den allmänt ökade täckningen för Síminns mobilnät. Detta gör att Síminn kan bygga upp en kundbas med slutanvändare och öka sina marknadsandelar utan effektiv konkurrens från utomstående företag. Även om Nova skulle få tillträde till UMTS/3G-nätet i grossistledet skulle företaget dock inte kunna differentiera sina tjänsters priser eller funktioner på återförsäljarnivå jämfört med de tjänster som Síminn tillhandahåller.

(109) Enligt Nova begärde företaget upprepade gånger tillträde till Síminns 3G-nät i grossistledet utan framgång. Síminn var enligt Nova därför aldrig villigt att ge Nova ett rimligt tillträde till nätet.

(110) Nova konstaterar dessutom att man i sina samtal med Síminn påpekade att tillgång till nätet i grossistledet skulle vara tekniskt svårt eller omöjligt. Enligt Novas åsikt tyder detta på att Síminns tekniska behov av att ha fullständigt tillträde till och kontroll över UMTS-nätet för att kunna tillhandahålla de föreskrivna kvalitets- och servicenivåerna inte kan motiveras.

(111) Mot bakgrund av ovanstående överväganden hävdar Nova att Síminn har getts en orättvis fördel som snedvrider konkurrensen och strider mot artikel 61.1 i EES-avtalet.

8. DE ISLÄNDSKA MYNDIGHETERNAS SVAR PÅ SYNPUNKTERNA FRÅN KLAGANDEN SAMT BERÖRDA PARTER

8.1 Svar på klagandens (Vodafones) synpunkter

(112) De isländska myndigheterna lämnade sina synpunkter på och kommentarer till synpunkterna från klaganden och berörda parter genom en skrivelse av den 28 februari 2014 (66). De isländska myndigheterna anser det vara ytterst osannolikt att den ökade omfattningen skulle ha lett till ett lägre bud från Vodafone, eller från andra konkurrerande företag för den delen. Såsom framgår av skäl 18 lämnade Vodafone in två bud för anslutningen av de 1 118 byggnader som ursprungligen angavs i anbudshandlingarna. Det första budet från Vodafone uppgick till cirka 2,2 miljarder isländska kronor och det andra budet till omkring 1,8 miljarder isländska kronor. Det ursprungliga budet från Síminn uppgick dock till 379 miljoner isländska kronor, vilket ledde till ett justerat pris på omkring 606 miljoner isländska kronor för den slutliga omfattningen på 1 788 byggnader, dvs. inklusive de ytterligare 670 byggnaderna. Enligt de isländska myndigheterna är det bara logiskt att anta att ett justerat bud från Vodafone skulle ha varit betydligt högre än det ursprungliga budet med tanke på den utökade omfattningen och de högre utrustningskostnaderna.

(113) Enligt de isländska myndigheterna är klagandens påstående om att de ytterligare platserna inte nödvändigtvis medför en kostnadsökning ogrundat. Síminn har bekräftat för de isländska myndigheterna att de ytterligare platserna ökade projektkostnaderna. Kostnadsökningen berodde på att de ytterligare platserna geografiskt sett skilde sig från de ursprungliga platserna och var spridda över stora områden på Island.

(114) De isländska myndigheterna upprepar att det avsedda syftet med projektet i fråga inte var att tillhandahålla mobildata- eller mobiltelefonitjänster, dvs. ”3G-roamingtjänster”, som aldrig var avsedda att ingå i projektet över huvud taget. Av ovanstående följer att anbudshandlingarna inte innehöll några krav på roamingtillträde som en del av lösningen. I det avseendet ändrades inte avtalet med Síminn på något sätt. Tekniska problem i samband med tillhandahållandet av roamingtillträde är följaktligen irrelevanta för detta projekt, eftersom mobilt roamingtillträde aldrig ingick i projektet. De isländska myndigheterna betonar att kriteriet för ”uttryckligt tillträde i grossistledet” aldrig ströks från anbudsförfarandet och ingår i avtalet med Síminn. Däremot används olika metoder för genomförandet av tillträde i grossistledet beroende på vilken teknik som används i projektet, dvs. ADSL eller UMTS/3G. De isländska myndigheterna anser därför att frågan om tillträde i grossistledet verkar grundas på en grundläggande missuppfattning, nämligen att roamingtillträde skulle ingå i projektet.

(115) När det gäller metoden med enhetspris konstaterar de isländska myndigheterna att den baseras på kapitel 2.3.4 i anbudshandlingarna, med titeln ”Nya anslutningar och anslutningskrav”. Detta kapitel innehåller ett uttryckligt krav på att en metod med genomsnittspris skulle användas vid beräkningen av kostnaderna för de nya byggnader som lades till projektet. Enligt de isländska myndigheterna överensstämmer detta tillvägagångssätt även med vedertagen praxis i isländsk avtalsrätt.

(116) Enligt de isländska myndigheterna mottog fonden dessutom en fullständigt giltig bankgaranti från New Kaupþing bank (nu Arion bank hf.) av den 17 februari 2009, som ingår som bilaga till det slutliga avtalet.

8.2 Svar på de synpunkter som mottagits från Hringiðan ehf.

(117) De isländska myndigheterna tillbakavisar de argument som framförts av Hringiðan både när det gäller förekomst av statligt stöd och att det påstådda stödet skulle vara oförenligt med EES-avtalets funktion. De isländska myndigheterna har dessutom funnit flera sakfel i Hringiðans inlaga, vilka bör besvaras.

(118) När det gäller bankgarantier anser de isländska myndigheterna att den förklaring som lämnades till dem av Glitnir bank på Hringiðans vägnar inte var tillräcklig, eftersom det endast angavs att Glitnir bank var ”berett att överväga att lämna en garanti”, medan den vinnande anbudsgivaren Síminn kunde lämna en giltig garanti från New Kaupþing bank. I den garanti som lämnades av Síminn angavs att New Kaupþing Bank faktiskt var villigt att ”lämna en bankgaranti för projektet”. De isländska myndigheterna konstaterar även att Hringiðan lämnade in sitt dokument långt efter det att en förlängd tidsfrist hade löpt ut.

(119) De isländska myndigheterna betonar att det anbud som lämnades in av Hringiðan för de ursprungliga 1 119 byggnaderna var betydligt högre än det valda anbudet, 1 297 257 098 isländska kronor jämfört med Síminns ursprungliga anbud på 379 000 000 isländska kronor. De isländska myndigheterna konstaterar dessutom att det belopp som till sist överenskoms med Síminn fortfarande är lägre än det anbud som lämnades av Hringiðan, även efter det att projektets omfattning utökats.

8.3 Svar på de synpunkter som mottagits från Nova ehf.

(120) Enligt de isländska myndigheterna anges den minsta rabatt för tillträde i grossistledet som Síminn måste erbjuda till andra tjänsteleverantörer tydligt i avtalet. Síminn får dock förhandla om högre rabatter. De isländska myndigheterna upprepar att roamingtillträde i UMTS/3G-delen av nätet inte ingår i projektet, vilket i sin tur innebär att projektet inte omfattar roamingtillträde i grossistledet. Resultaten av tidigare förhandlingar mellan Síminn och Nova om roamingtillträde berör därför inte projektet.

(121) De isländska myndigheterna är dessutom starkt oeniga med Novas uttalande om att fondens svar av den 23 juli 2009 var otillräckligt och att fonden helt enkelt ignorerade de underliggande frågorna. Enligt de isländska myndigheterna är fondens svar på frågan om 3G-mobilroaming tydligt, vilket förefaller vara den underliggande fråga som är viktigast för klaganden och senare svar från marknadsaktörer. I svaret anges följande: ”Avtalet omfattar inte 3G-mobiltelefonitjänster eller mobila bredbandstjänster till de identifierade byggnaderna eller det omgivande området. De avtalade tjänsterna levereras i själva verket från en routerport inom hushållens eller arbetsplatsernas väggar. Andra tjänster som erbjuds eller eventuellt kommer att erbjudas från säljarens 3G-sändare omfattas inte av avtalet.”

II. BEDÖMNING

1. FÖREKOMST AV STATLIGT STÖD

(122) Artikel 61.1 i EES-avtalet har följande lydelse: ”Om inte annat föreskrivs i detta avtal, är stöd som ges av EG-medlemsstater, Eftastater eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med detta avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.”

(123) Detta innebär att en åtgärd utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet om den uppfyller samtliga följande villkor: i) den beviljas av staten eller med statliga medel, ii) den medför en ekonomisk fördel för mottagaren, iii) den är selektiv, iv) den påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna och hotar att snedvrida konkurrensen.

(124) I de följande kapitlen kommer den statliga finansieringen av det ovannämnda projektet att bedömas mot dessa kriterier.

1.1 Förekomst av statliga medel

(125) Enligt artikel 61.1 i EES-avtalet måste åtgärden beviljas av staten eller med hjälp av statliga medel för att utgöra statligt stöd.

(126) Enligt artikel 61.1 omfattar staten alla organ i statsförvaltningen, från den statliga förvaltningen till förvaltning på stadsnivå eller lägsta administrativa nivå, samt offentliga företag och organ (67).

(127) Såsom beskrivs ovan har fonden inrättats enligt lag och ägs av den isländska staten, som fördelar medel till fonden via den årliga statliga budgeten. Det första kriteriet i artikel 61.1 i EES-avtalet är således uppfyllt.

1.2 Företag

(128) För att utgöra statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet måste åtgärden ge en fördel till ett företag. Företag är enheter som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett rättslig form och finansieringsform (68). Ekonomisk verksamhet är all verksamhet som består av att erbjuda varor eller tjänster på en marknad (69).

(129) Síminn är Islands största telekomoperatör och erbjuder tjänster som mobiltelefoni, fast telefoni och internet- och tv-tjänster på den isländska marknaden. Det står följaktligen klart att eventuellt stöd i avtalet mellan Síminn och fonden har getts till ett företag.

1.3 Gynna vissa företag eller viss produktion

(130) För det första måste stödåtgärden ge företaget en ekonomisk fördel som det inte hade fått under normala marknadsvillkor (70). Statliga stödåtgärder kan ta sig olika former och måste analyseras med utgångspunkt i vilka verkningar de har (71). Den vanligaste formen av ett sådant stöd är en subvention som en kontant- eller naturaförmån som beviljas till stöd för ett företag vid sidan av betalningen, från köparen eller användaren, för varor eller tjänster som företaget producerar (72).

(131) I det föreliggande ärendet har de offentliga myndigheternas finansiering av projektet gett en ekonomisk fördel till den valda nätleverantören som normalt skulle täckas av företagets budget, och har gett den valda leverantören möjlighet att tillhandahålla ett bredbandsnät på villkor som annars inte skulle finnas på marknaden. Dessutom kan det inte uteslutas att det ekonomiska stödet gav Síminn, som den vinnande budgivaren, möjlighet att bedriva sin affärsverksamhet med avseende på nätet på villkor som inte skulle ha funnits utan åtgärden (73).

(132) Även om ett konkurrensutsatt anbudsförfarande brukar leda till en minskning av det ekonomiska stöd som krävs och det blir möjligt att undvika överdrivna vinster, ger stödet operatören uppenbarligen möjlighet att erbjuda tjänster till slutkunderna till lägre priser än om den hade fått bära alla kostnader själv, vilket innebär att företaget lockar till sig fler kunder än under normala marknadsvillkor. Den valda operatören förvärvar också äganderätten till nätet och till andra materiella och immateriella tillgångar med hjälp av statliga medel (t.ex. utrustning, kundrelationer), även efter det att projekten avslutats. Mot bakgrund av ovanstående står det klart att den valda operatören beviljades en ekonomisk fördel (74).

(133) Myndigheten konstaterar dessutom att åtgärden syftar till att förbättra tillhandahållandet av befintliga bredbandstjänster till privata användare och företag i de berörda områdena. Privata användare omfattas inte av reglerna för statligt stöd, men företagen i målområdena kommer i slutändan att dra fördel av de förbättrade bredbandstjänsterna och den förbättrade täckningen jämfört med vad som skulle tillhandahållas på rent affärsmässiga grunder.

(134) För det andra måste stödåtgärden vara selektiv, och den måste gynna ”vissa företag eller viss produktion”. Som den vinnande anbudsgivaren beviljades Síminn statlig finansiering av bredbandsnät på den isländska landsbygden. Eftersom Síminn är den enda mottagaren av de statliga medlen drar myndigheten slutsatsen att åtgärden är selektiv.

1.4 Snedvridning av konkurrensen och inverkan på handeln mellan de avtalsslutande parterna

(135) Åtgärden måste riskera att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan de avtalsslutande parterna i EES-avtalet för att anses utgöra ett statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet.

(136) Enligt fast rättspraxis är det inte nödvändigt att styrka att stödet faktiskt påverkar handeln mellan medlemsstaterna och att konkurrensen faktiskt snedvrids, utan endast att undersöka huruvida det kan påverka handeln och snedvrida konkurrensen (75). Dessutom är det inte nödvändigt att stödmottagaren själv är verksam i handeln inom EES. Ett statligt bidrag som beviljas ett företag som endast tillhandahåller lokala eller regionala tjänster och inte tillhandahåller några tjänster utanför ursprungsstaten kan också påverka handeln om sådan intern verksamhet kan utökas eller upprätthållas till följd av stödet, eftersom det minskar möjligheterna för företag som är etablerade i andra avtalsslutande parter (76).

(137) Statliga ingripanden i utbyggnad av infrastruktur för att tillhandahålla elektroniska kommunikationer ändrar de befintliga marknadsvillkoren genom att den valda nätleverantörens ställning stärks i förhållande till dess konkurrenter.

(138) Mottagaren av åtgärden kommer att vara aktiv i utbyggnaden av en bredbandsnätinfrastruktur på en marknad som andra aktörer kan gå in på, antingen direkt eller via ekonomiskt deltagande från aktörer från andra EES-stater. I allmänhet är marknaderna för elektroniska kommunikationstjänster (inklusive grossist- och detaljistmarknader för bredband) öppna för handel och konkurrens mellan operatörer och tjänsteleverantörer i hela EES-området.

(139) Myndigheten drar därför slutsatsen att åtgärden kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom EES.

1.5 Finansiering av en allmännyttig tjänst och Altmarktestet

(140) De isländska myndigheterna och Síminn anser att bidraget kan anses utgöra finansiering av en allmännyttig tjänst, att de fyra kumulativa kriterierna i Altmarktestet är uppfyllda, och att åtgärden därför inte utgör statligt stöd.

(141) Domstolen klargjorde i sin dom i Altmarkmålet under vilka förhållanden ersättning för allmännyttiga tjänster inte utgör statligt stöd eftersom ersättningen inte medför några fördelar (77). Men för att en sådan ersättning inte ska klassas som statligt stöd i ett visst fall måste fyra kumulativa villkor, som vanligen kallas för Altmarkkriterierna, vara uppfyllda (78).

(142) De fyra kumulativa kriterierna i Altmarktestet är följande: i) stödmottagaren för en mekanism för statlig finansiering av en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse ska formellt ha anförtrotts tillhandahållandet och fullgörandet av en sådan tjänst, och skyldigheten att göra detta ska vara klart definierad, ii) kriterierna för att beräkna ersättningen ska vara fastställda i förväg på ett objektivt och öppet sätt för att undvika att ge en ekonomisk fördel som kan gynna det stödmottagande företaget framför konkurrerande företag, iii) ersättningen får inte överstiga vad som krävs för att täcka hela eller delar av de kostnader som har uppkommit i samband med tillhandahållandet av tjänsten av allmänt ekonomiskt intresse, med hänsyn till relevanta intäkter och en rimlig vinst för fullgörandet av dessa skyldigheter, samt iv) när stödmottagaren inte har valts ut efter ett offentligt upphandlingsförfarande måste den beviljade ersättningens storlek fastställas utifrån en analys av de kostnader som ett genomsnittligt och välskött företag skulle ha haft för att fullgöra dessa skyldigheter, med hänsyn till relevanta intäkter och en rimlig vinst.

(143) EES- och Eftastaterna har i allmänhet ett stort utrymme för att själva fastställa om en tjänst är av allmänt ekonomiskt intresse, så länge de följer relevant rättspraxis som anger vilka allmänna principer som måste iakttas (79). Tillhandahållande av lämplig bredbandstäckning till alla invånare i områden där inga andra operatörer tillhandahåller eller inom en nära framtid kommer att tillhandahålla sådana tjänster kan därför mycket väl betecknas som en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse (80). I princip kan därför ersättning för en tjänst av allmänt intresse beviljas ett företag som har anförtrotts uppdraget att bygga och driva ett bredbandsnät. Enligt punkt 16 i bredbandsriktlinjerna kan så vara fallet när det kan styrkas att privata investerare inte kan tillhandahålla lämplig bredbandstäckning till alla invånare eller användare inom en nära framtid (tre år), vilket innebär att en avsevärd del av befolkningen inte är ansluten. Ett statligt finansierat nät som inrättas i vita områden för alla eventuella användare, både företag och privatpersoner, kan följaktligen finansieras genom ersättning för en tjänst av allmänt intresse. Ett antal villkor måste dock vara uppfyllda, särskilt de villkor som anges i punkterna 17–23 i bredbandsriktlinjerna.

(144) De isländska myndigheterna har beskrivit skälen till att utbyggnaden av bredbandsnät i landsbygdsområden som inte betjänas av privata investeringar måste finansieras av staten i det allmänna ekonomiska intresset. Efter samråd med berörda aktörer genom en kartläggning och en täckningsanalys fastställdes det att byggnaderna i fråga inte skulle betjänas med infrastruktur för höghastighetsinternet på marknadsvillkor inom de närmaste tre åren. De isländska myndigheterna har förklarat varför de anser det vara viktigt att undvika en ”digital klyfta” mellan tätorts- och landsbygdsområden.

(145) Ekonomin i tillhandahållandet av bredband är sådan att marknaden inte alltid anser att det är lönsamt att investera i bredband i alla områden. På grund av täthetsfördelar är det vanligen mer lönsamt att bygga ut bredbandsnät där efterfrågan är större och mer koncentrerad, dvs. i tätbefolkade områden. På grund av de höga fasta investeringskostnaderna ökar enhetspriset stort allteftersom befolkningstätheten minskar. Till följd av detta brukar det bara vara lönsamt att låta bredbandsnät täcka en del av befolkningen. Avlägset läge, t.ex. längre sträckor från befintlig telekommunikationsinfrastruktur, kan också betydligt öka de investeringskostnader som krävs för att bygga ut lämpliga bredbandsnät (81).

(146) De områden som har dålig täckning är vanligen landsbygdsområden med låg befolkningstäthet, där kommersiella leverantörer inte har ekonomiska incitament för att investera i elektroniska kommunikationsnät för att tillhandahålla lämpliga bredbandstjänster. Detta kan leda till en digital klyfta mellan områden som har tillgång till lämpliga bredbandstjänster och områden som inte har det. Detta innebär att det ligger i EES-staternas uttalade allmänna ekonomiska intresse att använda medel för att ansluta områden som annars inte skulle ha höghastighetsinternet, varken nu eller inom en nära framtid (82).

(147) De isländska myndigheterna har visat att deras ingripande är nödvändigt. Såsom beskrivs i kapitel 2.1.2 i del I har myndigheterna bekräftat att det fanns en allvarlig brist på höghastighetsbredbandstäckning i de berörda områdena. Kartläggningen och täckningsanalysen visade dessutom att det inte fanns några investeringsplaner på att ansluta de berörda byggnaderna inom en nära framtid på grund av att de inte var kommersiellt attraktiva för privata operatörer då samtliga byggnader var belägna i glesbefolkade områden.

(148) Síminn förefaller dessutom ha fått ett tydligt uppdrag genom avtalet, som enligt myndighetens riktlinjer för tillämpning av reglerna för statligt stöd på ersättning som beviljas för tillhandahållande av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (nedan kallade myndighetens riktlinjer för tjänster av allmänt ekonomiskt intresse) kan betraktas som det nödvändiga beslutet om tilldelning (83). Enligt Síminns uppdrag skulle den utbyggda bredbandsinfrastrukturen ge allmän täckning för alla användare inom ett visst område. Nätet och tjänsten skulle omfatta alla hushåll där minst en person var registrerad som åretruntboende samt företag som bedrev verksamhet året runt.

(149) Enligt punkterna 19 och 20 i bredbandsriktlinjerna skulle det offentligfinansierade nätet byggas för att möjliggöra tillträde för andra internetleverantörer i grossistledet. Dessa internetleverantörer skulle på begäran kunna köpa grundtjänsten från Síminn till grossistpriser och skulle tillåtas leverera tjänster över nätet till sina slutkunder. Tillträde skulle beviljas enligt en praktisk lösning, och alla internetleverantörer skulle beviljas samma tjänster och lika tillträde till nätet, oavsett sin anknytning till säljaren. Síminn kan därför inte vägra tillträde till infrastrukturen på godtyckliga och/eller diskriminerande grunder. Uppdraget och stödet omfattar dessutom endast utbyggnad av nätet och tillhandahållande av de relaterade tillträdestjänsterna i grossistledet, men kommunikationstjänster i återförsäljarledet ingår inte.

(150) Omständigheten att beslutet om ersättning för de 670 byggnader som lades till projektet efter det att WBS dragit sig tillbaka från marknaden fattades efter det att Síminn hade vunnit upphandlingen ger emellertid upphov till problem när det gäller de övriga Altmarkkriterierna. Kriterierna för beräkning av ersättning för de ytterligare enheterna fastställdes inte i förväg på ett objektivt och öppet sätt, utan fastställdes, vilket har bekräftats av de isländska myndigheterna, efter det offentliga upphandlingsförfarandet med beaktande av det genomsnittliga enhetspriset i Síminns ursprungliga bud.

(151) Även om Síminn valdes som tjänsteleverantör enligt en offentlig upphandling grundades därför endast ersättningen för de första 1 118 byggnaderna på det offentliga upphandlingsförfarandet. Ersättningen för de ytterligare 670 byggnaderna fastställdes efter det att Síminn vunnit upphandlingen. Myndigheten har inte heller fått någon information som visar att de isländska myndigheterna genomförde en jämförelse med ett genomsnittligt och välskött företag med lämplig utrustning beträffande de sannolika kostnaderna för att bygga och driva bredbandsnätet för de ytterligare byggnaderna.

(152) Mot bakgrund av ovanstående drar myndigheten slutsatsen att åtgärden i fråga inte uppfyller samtliga Altmarkkriterier.

1.6 Slutsats om förekomst av stöd

(153) Med hänvisning till ovanstående överväganden drar myndigheten slutsatsen att den granskade åtgärden omfattar inslag av statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet. Enligt de villkor som anges ovan är det därför nödvändigt att överväga huruvida åtgärden kan anses vara förenlig med EES-avtalets funktion.

2. FORMKRAV

(154) Följande föreskrivs i artikel 1.3 i del I i protokoll 3: ”Eftas övervakningsmyndighet underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. … Staten i fråga får inte genomföra åtgärderna förrän detta förfarande lett till ett slutgiltigt beslut.”

(155) De isländska myndigheterna underrättade inte myndigheten om åtgärden. De isländska myndigheterna har dessutom, genom att anordna en offentlig upphandling för och finansiera utbyggnaden av bredbandstäckning i landsbygdsområden, genomfört åtgärderna innan myndigheten fattat ett slutgiltigt beslut. Därför drar myndigheten slutsatsen att de isländska myndigheterna inte har iakttagit sina skyldigheter enligt artikel 1.3 i del I i protokoll 3. Beviljandet av stödet i fråga är därför olagligt.

3. STÖDETS FÖRENLIGHET

3.1 Inledning

(156) Stödåtgärder som faller under artikel 61.1 i EES-avtalet är i allmänhet oförenliga med EES-avtalets funktion, såvida de inte omfattas av ett undantag enligt artikel 61.2 eller 61.3 eller artikel 59.2 i EES-avtalet samt är nödvändiga, proportionerliga och inte orsakar otillbörlig snedvridning av konkurrensen. De isländska myndigheterna hävdar att det stöd som förekommer i avtalet mellan fonden och Síminn är förenligt med artikel 61.3 i EES-avtalet.

(157) På grundval av artikel 61.3 c i EES-avtalet kan ”stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa ekonomiska områden” anses som förenligt med EES-avtalets funktion, om stödet inte påverkar handeln och konkurrensen inom EES-området i en omfattning som anses strida mot det gemensamma intresset.

(158) Myndighetens nu gällande bredbandsriktlinjer innehåller en detaljerad tolkning av artikel 61.3 c i EES-avtalet med avseende på denna sektor (84). De tidigare riktlinjerna för tillämpning av reglerna för statligt stöd på snabb utbyggnad av bredbandsnät (nedan kallade bredbandsriktlinjerna från 2010) antogs först den 3 februari 2010, och gällde därför inte vid den tidpunkt då Síminn och fonden ingick avtalet. Bredbandsriktlinjerna grundas emellertid på Europeiska kommissionens befintliga rätts- och beslutspraxis (85). Myndigheten kommer därför inte att tillämpa bredbandsriktlinjerna direkt, utan kommer i stället att bedöma avtalet mot bakgrund av de grundläggande principerna för statligt stöd till bredbandsinfrastruktur, som anges i de förutnämnda riktlinjerna och i den rätts- och beslutspraxis som fanns vid tidpunkten för ingåendet av avtalet, vilken har vidareutvecklats i nyare ärenden.

3.2 Åtskillnad mellan vita, grå och svarta områden för grundläggande bredbandsnät

(159) I bredbandsriktlinjerna anges att för att en förenlighetsbedömning av statlig finansiering av bredbandsprojekt ska kunna genomföras måste den region där det nya bredbandsnätet ska byggas definieras som ett vitt, grått eller svart område (86).

(160) Vita områden avser områden där det finns inte finns bredbandsinfrastruktur och det är osannolikt att sådan infrastruktur kommer att utvecklas inom en nära framtid. Myndigheten inser att Eftastaterna genom att ge ekonomiskt stöd för tillhandahållande av bredbandstjänster i områden som för närvarande saknar bredband eftersträvar genuina mål för sammanhållning och ekonomisk utveckling. Sådana ingripanden överensstämmer sannolikt med allmänintresset, på villkor att villkoren i avsnitt 3.3 är uppfyllda.

(161) Grå områden avser områden där det finns en nätoperatör och det är osannolikt att ett ytterligare nät kommer att utvecklas inom en nära framtid. Det faktum att det bara finns en nätoperatör innebär inte nödvändigtvis att inga marknadsmisslyckanden eller sammanhållningsproblem föreligger. Om operatören har inflytande på marknaden (monopol) kan den ge invånarna en sämre kombination av tjänstekvalitet och priser. Vissa användarkategorier kanske inte betjänas på lämpligt sätt. Återförsäljarpriserna kan också, i avsaknad av reglerade taxor för tillträde i grossistledet, vara högre än de priser som tas ut för samma tjänster som erbjuds i mer konkurrensutsatta men annars jämförbara områden eller regioner i landet. Om det dessutom bara finns begränsade utsikter till att alternativa operatörer går in på marknaden kan finansiering av en alternativ infrastruktur vara en lämplig åtgärd.

(162) Svarta områden avser områden i en viss geografisk zon där det finns eller inom en nära framtid kommer att finnas minst två grundläggande bredbandsnät med olika operatörer och bredbandstjänster tillhandahålls på konkurrensmässiga villkor (infrastrukturbaserad konkurrens). Här kan det förutsättas att ett marknadsmisslyckande föreligger. Det finns därför mycket lite utrymme för statliga ingripanden för att skapa ytterligare fördelar (87).

(163) Enligt de isländska myndigheterna täcktes området i projektet inte av något bredbandsnät innan nätet byggdes. Fonden genomförde en noggrann kartläggning där den begärde information om alla befintliga områden med täckning av bredbandstjänster (dvs. områden som hade en ständigt tillgänglig internetanslutning (inte uppringbar) på minst 512 kb/s till ett skäligt fast månadspris) samt planerade områden (utan täckning) som skulle ha bredband till juni 2008. Fonden fick information om marknadsområden i olika former från flera bredbandsleverantörer och privatpersoner Syftet med kartläggningen var att identifiera marknadsmisslyckanden genom att skilja mellan grå, svarta och vita områden i avlägsna regioner på Island. Fondens kartläggning och täckningsanalys gav en exakt förteckning över de byggnader som senare inbegreps i projektet.

(164) Mot bakgrund av ovanstående betraktar myndigheten de områden som omfattas av projektet som ”vita områden” vid tillämpningen av bredbandsriktlinjerna.

3.3 Avvägningstestet och bredbandsriktlinjerna/beslutspraxis

(165) I sin bedömning av huruvida stödåtgärden kan anses vara förenlig med EES-avtalets funktion väger myndigheten stödåtgärdens positiva inverkan för att uppnå ett mål av gemensamt intresse mot de eventuella negativa sidoeffekterna, t.ex. snedvridning av handeln och konkurrensen (det s.k. avvägningstestet).

(166) Vid tillämpningen av avvägningstestet bedömer myndigheten följande frågor (88): a) Inriktas stödåtgärden på ett klart definierat syfte av allmänt intresse, dvs. är det föreslagna stödet avsett att avhjälpa ett marknadsmisslyckande eller riktat på något annat mål? b) Är stödet väl utformat så att målet av gemensamt intresse uppnås? Här frågas särskilt följande: i) Är det statliga stödet ett lämpligt politiskt instrument, dvs. finns det andra, bättre lämpade instrument? ii) Finns det en stimulanseffekt, dvs. förändrar stödet företagens beteende? iii) Är stödåtgärden proportionerlig, dvs. kan samma förändring i beteende uppnås med mindre stöd? c) Är snedvridningen av konkurrensen och effekten på handeln begränsad, så att den sammantagna effekten blir positiv?

(167) Enligt bredbandsriktlinjerna (89) kommer myndigheten vid tillämpningen av avvägningstestet att överväga åtgärdens syfte, utformning och behovet av att minska snedvridning av konkurrensen.

3.3.1 Åtgärdens syfte

3.3.1.1 Statligt stöd i vita områden

(168) Bredbandsanslutning är en avgörande faktor för utveckling, införande och användning av informations- och kommunikationstekniker i ekonomin och samhället. Projektet omfattar och inriktas endast på ”vita områden” (90).

(169) Myndigheten anser att dessa områden i princip är berättigade till statligt stöd enligt bredbandsriktlinjerna eftersom projektet främjar territoriell, social och ekonomisk sammanhållning och är avsett att avhjälpa ett bevisat marknadsmisslyckande (91). För att åtgärden ska anses vara förenlig med EES-avtalet måste dock vissa villkor vara uppfyllda. Dessa villkor kommer att bedömas i följande underavsnitt.

3.3.1.2 Klart definierat mål av allmänt intresse

(170) Bredbandsanslutning är en avgörande faktor för utveckling, införande och användning av informations- och kommunikationstekniker i ekonomin och samhället. I sin Europa 2020-strategi av den 3 mars 2010, En digital agenda för Europa, förklarar kommissionen att ”syftet är att skapa hållbara ekonomiska och sociala fördelar utifrån en digital inre marknad baserad på snabbt och ultrasnabbt Internet och kompatibla applikationer, med tillgång till bredband för alla senast 2013 och till mycket snabbare Internet (30 Mbps eller mer) senast 2020, och där 50 % eller fler av hushållen i EU har Internetuppkopplingar med över 100 Mbps” (92).

(171) I Europa 2020-strategin bekräftas vikten av bredbandsprojekt för att påskynda bredbandsteknikernas bidrag till tillväxt och innovation inom alla sektorer i ekonomin samt till social och regional sammanhållning. Utbyggnad av nya grundläggande nät och/eller NGA-bredbandsnät bidrar till att skapa sysselsättning och förbättra hälso- och utbildningstjänsterna i målområdena.

(172) Utbyggnad av bredbandsnät bidrar dessutom till att minska den digitala klyftan mellan områden eller regioner inom ett land med tillgång till överkomliga och konkurrenskraftiga bredbandstjänster och områden som saknar sådan tillgång. Myndigheten anser att det utan statligt ingripande finns en verklig risk för att en digital klyfta kan uppstå mellan de olika regionerna på Island, främst mellan landbygds- och tätortsområden. Detta kan leda till ekonomiskt och socialt utanförskap för lokala invånare och företag, och kan dessutom ge upphov till ytterligare avfolkning av redan glesbefolkade områden. Även om det finns flera orsaker till digitala klyftor är en av de främsta orsakerna brist på lämplig bredbandsinfrastruktur.

(173) Myndigheten erinrar dessutom om att tillgång till bredbandstjänster för alla i Europa senast 2013 var ett av huvudmålen för den digitala agendan för Europa (93). Projektet är därför i linje med både Europa 2020-strategin och den digitala agendan för Europa.

(174) Enligt de isländska myndigheterna är tillgång till infrastruktur för höghastighetsbredband en avgörande faktor för att lokalsamhällena ska kunna locka till sig företag, förbättra de lokala levnadsförhållandena och påskynda tillväxt och innovation inom alla sektorer av den lokala ekonomin. Tack vare stödordningen har hushåll och företag i målområdena möjlighet att få tillgång till bredbandstjänster till överkomliga priser. Detta är också ett mål av allmänt intresse, eftersom bredbandstjänster måste finnas tillgängliga till överkomliga priser så att så många medborgare som möjligt drar nytta av det offentliga stödet (94). Utan stödet skulle kostnaderna för att bygga ut den nödvändiga bredbandsinfrastrukturen vara mycket höga för privata operatörer i glesbefolkade områden. Det leder i sin tur till höga återförsäljarpriser, vilket inte alla har råd med. Till följd av detta har den offentliga finansieringen av bredbandsinfrastrukturen inte bara garanterat bredbandstillgång, utan kommer även att säkerställa att tjänsterna tillhandahålls till överkomliga priser, vilket är ett krav enligt den digitala agendan. Med andra ord möjliggör projektet tillgång till bredbandstjänster till slutkunder i målområdena (dvs. glesbefolkade områden, främst på landsbygden) till ungefär samma priser som i mer befolkade områden (dvs. tätortsområden).

(175) Myndigheten anser att stöd för utbyggnad av bredbandsnät i landsbygdsområden och vita områden utan täckning, där bredband för närvarande inte finns tillgängligt, bidrar till att främja den territoriella, sociala och ekonomiska sammanhållningen och till att avhjälpa marknadsmisslyckanden (95). Utbyggnad av bredbandsnät bidrar dessutom till att minska den digitala klyftan mellan områden eller regioner inom ett land med tillgång till överkomliga och konkurrenskraftiga bredbandstjänster och områden som saknar sådan tillgång (96).

(176) Mot bakgrund av ovanstående drar myndigheten slutsatsen att stödet eftersträvar genuina m