Statligt stöd

(SAM 030.95010 - Norge)

(2003/C 216/03)

Eftas övervakningsmyndighets tillkännagivande i enlighet med artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet till andra Efta-stater, EU-medlemsstaterna och berörda parter avseende förslagen till statligt stöd i form av regionalt differentierad arbetsgivaravgift och direkt transportstöd (Statligt stöd SAM 030.95010).

Genom beslut nr 141/03/KOL av den 16 juli 2003 inledde Eftas övervakningsmyndigheter förfarandet i enlighet med artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet. Den norska regeringen har underrättats genom en kopia av detta beslut.

I. FAKTA

1. Anmälan

I en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 26 mars 2003 (dok. nr 03-1846 A) vidarebefordrades en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 25 mars 2003, en skrivelse från Finansdepartementet av den 25 mars 2003 och en skrivelse från Kommunal- og regionaldepartementet av den 25 mars 2003, som samtliga togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 26 mars 2003, där de norska myndigheterna anmälde en övergångsperiod för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften i vissa geografiska områden (zonerna 3 och 4) och en ny nationell ordning för direkt transportstöd. De norska myndigheterna meddelade även övervakningsmyndigheten att de vid ett senare tillfälle i en särskild skrivelse skulle anmäla en förlängning av den gällande ordningen för zon 5 (Nord-Troms och Finnmark). Dessutom meddelade de norska myndigheterna Eftas övervakningsmyndighet att de kontaktat de andra Efta-staterna för att nå en gemensam överenskommelse, i enlighet med artikel 1.2 tredje stycket i protokoll 3 till övervakningsavtalet, i avsikt att få fortsätta att tillämpa den nuvarande stödordningen i denna zon.

I en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 15 april 2003 (dok. nr 03-2467 A) vidarebefordrades en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 10 april 2003 och en skrivelse från Finansdepartementet av den 10 april 2003, som alla togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 16 april 2003, där de norska myndigheterna anmälde en fortsatt tillämpning av den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften i Nord-Troms och Finnmark (zon 5) utan någon specifik tidsbegränsning.

I en skrivelse av den 16 maj 2003 (dok. nr 03-2951 D) bekräftade övervakningsmyndigheten att den mottagit ovannämnda skrivelser och begärde ytterligare upplysningar. Direktoratet för konkurrens och statligt stöd uttryckte även tvivel i fråga om de anmälda stödåtgärdernas förenlighet.

Genom en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 10 juni 2003 (dok. nr 03-3707 A) vidarebefordrades en skrivelse från Finansdepartementet av den 5 juni 2003, som båda togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 11 juni 2003, där de norska myndigheterna lämnade ytterligare kommentarer och upplysningar.

Genom en skrivelse från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 19 juni 2003 (dok. nr 03-3976 A) vidarebefordrades en skrivelse från Nærings- og handelsdepartementet av den 10 juni 2003, som båda togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 20 juni 2003, där de norska myndigheterna bifogade en undersökning av transportmerkostnaderna i det område som enligt förslaget skulle omfattas av transportstödet(1).

I en skrivelse från Norges ambassadör vid Europeiska unionen av den 4 juli 2003 (dok. nr 03-4403 A) drog de norska myndigheterna tillbaka sin anmälan om förlängning av den differentierade arbetsgivaravgiften i zon 5, till följd av det beslut som fattats av Eftas ständiga kommitté den 1 juli 2003 (nr 2/2003/SK). Den ständiga kommittén beslutade att det nuvarande systemet för zon 5 är förenligt med EES-avtalet på grund av de unika förhållandena i den zonen.

2. Bakgrund

Den 22 september 1999 godkände övervakningsmyndigheten ett förslag från de norska myndigheterna om nya regler i det norska systemet med regionalt differentierade socialförsäkringsavgifter(2). Godkännandet var tidsbegränsat till den 31 december 2003.

Den 21 december 2000 fattade Europeiska kommissionen ett negativt beslut om en stödordning för nedsättning av socialavgifter som anmälts av Sverige(3). I beslutet angavs följande: "Det stödbelopp som beviljats ett stödberättigat företag enligt stödordningen har ingen anknytning till de merkostnader för transport som det ifrågavarande stödberättigade företaget faktiskt ådrar sig. Stödets storlek beror på antalet anställda och deras genomsnittslöner. Därför är det svårt att hävda att stödet är 'objektivt kvantifierbart på förhand' på grundval av nyckeltalet 'stöd per tillryggalagd kilometer' och 'stöd per viktenhet'. Konsekvensen är också att det inte kan uteslutas att en överkompensation av merkostnaderna för transport äger rum åtminstone i vissa fall."

I beslutet av den 21 december 2000 påpekas även att Norge, i en skrivelse av den 27 juli 2000, inkommit med synpunkter på beslutet att inleda ett formellt granskningsförfarande och att de norska myndigheterna bekräftat att Norge tillämpar en stödordning som liknar den svenska stödordningen.

Sverige underrättades om beslutet att inleda ett formellt förfarande i en skrivelse av den 4 april 2000. Beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet offentliggjordes den 1 juli 2000(4). Det slutliga negativa beslutet offentliggjordes den 14 september 2001 (se fotnot 3).

Mot bakgrund av beslutet om Sverige diskuterades det norska systemet därefter på flera möten mellan de norska myndigheterna och Eftas övervakningsmyndighet samt även mellan Eftas övervakningsmyndighet och Europeiska kommissionen.

I en skrivelse från övervakningsmyndigheten av den 29 november 2001 (dok. nr 01-9557 D) underrättades de norska myndigheterna bland annat om att övervakningsmyndigheten avsåg att inleda en granskning av det norska systemet. Syftet var att utarbeta ett förslag till lämpliga åtgärder så att jämlika konkurrensvillkor återupprättas inom det område som omfattas av EES-avtalet.

Övervakningsmyndigheten inledde en formell granskning av det norska systemet genom en skrivelse till de norska myndigheterna av den 4 juni 2002 (dok. nr 02-4189 D). I denna skrivelse gav övervakningsmyndigheten uttryck för sitt första intryck som var att det norska systemet med regionalt differentierade arbetsgivaravgifter troligen inte längre var förenligt med EES-avtalet.

I övervakningsmyndighetens beslut av den 25 september 2002(5) om att föreslå lämpliga åtgärder dras slutsatsen att den nuvarande stödordningen för regionalt differentierad arbetsgivaravgift inte uppfyller kraven för undantaget enligt artikel 61.3 c i EES-avtalet. Det beviljade stödbeloppet enligt den nuvarande stödordningen har inga kopplingar till den transportmerkostnad som ett visst företag faktiskt ådrar sig och det beräknas inte i enlighet med bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd. I beslutet anges bland annat följande:

"1. Eftas övervakningsmyndighet föreslår att Norge, på basis av artikel 1.1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, vidtar följande lämpliga åtgärder med avseende på det statliga stöd som ingår i systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift ('Geografisk differensiert arbeidsgiveravgift'):

a) De norska myndigheterna skall vidta alla lagstiftningsrelaterade åtgärder, administrativa och andra åtgärder för att avveckla allt statligt stöd i den mening som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet och som är en följd av systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift eller göra stödet förenligt med artikel 61 i EES-avtalet.

b) De norska myndigheterna skall avveckla allt sådant statligt stöd eller se till att det är förenligt med lagstiftningen fr.o.m. den 1 januari 2004, såvida inte Eftas övervakningsmyndighet går med på ett senare datum om den anser det objektivt nödvändigt och godkänner det för att de berörda företagen skall kunna anpassa sig till de ändrade förutsättningarna.

c) De norska myndigheterna skall snarast meddela Eftas övervakningsmyndighet om de åtgärder som vidtagits för att ändra stödsystemet. Meddelandet skall vara myndigheten tillhanda senast den 25 mars 2003.

2. De norska myndigheterna skall skriftligt meddela myndigheten senast en månad efter de mottagit dessa förslag om de godtar, i enlighet med artikel 1.1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet, detta förslag till lämpliga åtgärder i sin helhet.".

Genom en skrivelse av den 29 oktober 2002 från Norges delegation vid Europeiska unionen, som togs emot och registrerades av övervakningsmyndigheten den 31 oktober 2002 (dok. nr 02-7855 A), godtog de norska myndigheterna de lämpliga åtgärderna.

3. Beskrivning av de föreslagna åtgärderna

3.1 Anmälan av en övergångsperiod i zonerna 3 och 4

Med avseende på arbetsgivaravgiften är Norge uppdelat i fem geografiska zoner. Den högsta skattesatsen är 14,1 procent i zon 1, som omfattar ca 75 procent av befolkningen. I zon 5 (Nord-Troms och Finnmark), som omfattar den nordligaste delen av landet, är skattesatsen noll. En översikt över de geografiska zonerna och skattesatserna finns i bilaga 1 till beslutet av den 25 september 2002 (beslut nr 172/02/KOL).

I en skrivelse från Finansdepartementet av den 25 mars 2003 anmälde de norska myndigheterna ett övergångsarrangemang för zonerna 3 och 4, och presenterade följande tabell för höjningen av arbetsgivaravgiften:

Tabell 1((Anmälan rörande zon 5, där den gällande skattesatsen är noll, beskrivs i avsnitt 3.3 nedan.))

>Plats för tabell>

De stigande skattesatserna i zonerna 2-4 från och med 2004 kommer att tillämpas enbart på stöd som överskrider taket för stöd av mindre betydelse ("fribeloppet").

Förslaget innebär en övergångsperiod på tre år för zonerna 3 och 4 fram till 2007, då högsta skattesatsen på 14,1 procent skall vara nådd.

De norska myndigheternas argument till stöd för en sådan övergångsperiod är för det första, mot bakgrund av ärendets historik, att de inte förrän sent på hösten 2002 fick "några tydliga signaler" att systemet i sig måste avvecklas. De hävdar att de inte ansåg det professionellt eller politiskt tillrådligt att be företagen att anpassa sig till en situation utan differentiering (över fribeloppet), innan de kunde skönja konturerna till ett nytt system. De norska myndigheterna hänvisar här till de informella diskussioner som ägde rum efter Europeiska kommissionens beslut om det svenska systemet med nedsättning av socialavgifterna.

För det andra framförs argumentet att de ekonomiska konsekvenserna av att avveckla systemet 2004 kommer att orsaka stora och mycket svåra problem, inte bara för enskilda företag, utan för alla företag (där fribeloppet överskrids) och därmed för sysselsättningsläget i hela området. Man uppskattar att om systemet hade fortsatt att gälla efter 2004 skulle den totala bruttoskattelättnaden för den privata sektorn i zonerna 2, 3 och 4 uppgå till 4,27 miljarder norska kronor (ca 520 miljoner euro).

I en rapport från en oberoende kommitté, Effektutvalget, presenteras olika beräkningar av eventuella makroekonomiska effekter av avvecklingen av den regionalt differentierade skatten. Förutsatt att avvecklingen inte leder till några omfördelningseffekter på löner och produktpriser, tyder beräkningarna på att sysselsättningsminskningen i den privata sektorn kommer att bli 15400 personer i zon 4 och 2900 personer i zon 3 som en direkt följd av ökningen av de totala lönekostnaderna. Detta motsvarar en isolerad sysselsättningsminskning i den privata sektorn i dessa regioner med 15,5 procent (13,8 procent i zon 3 och 15,8 procent i zon 4). Motsvarande minskning i den totala sysselsättningen i dessa zoner skulle vara 7,5 procent i zon 3 och 8,5 procent i zon 4.

De norska myndigheterna lägger även fram beräkningar av de förväntade effekterna av ett system med fribelopp. De norska myndigheterna har beräknat det totala antalet anställa i den privata sektorn som inte skulle omfattas av ett system med fribelopp. (Reducerade arbetsgivaravgifter får tillämpas på lönerna för ett begränsat antal anställda i varje företag, men skatteförmånen får inte överskrida tröskelvärdet 100000 euro under en treårsperiod.) De drar slutsatsen att andelen normala årsverken över fribeloppet i zonerna 3 och 4 är 43 procent respektive 55 procent, och att sysselsättningsminskningen (under förutsättning av ett system med fribelopp införs) skulle bli 3,2 procent i zon 3 och 4,7 procent i zon 4.

I sin anmälan framhåller de norska myndigheterna att på lång sikt kan de höjda skatterna komma att övervältras i olika grad på inkomsttagarna och konsumenterna. Det påpekas att en sådan process tar lång tid och att det därför är nödvändigt med en ganska lång övergångsperiod, eftersom den omedelbara effekten av höjda skatter blir en motsvarande ökning av arbetsgivarnas lönekostnader.

De norska myndigheterna hänvisar dessutom till den låga lönsamheten i företagen i zonerna 3 och 4. Man hävdar att en (total) skattehöjning, med möjligheten att införa ett fribelopp medräknad, skulle motsvara ca 24 procent av det totala rörelseresultatet för företagen i zon 3 och nära 40 procent i zon 4 under 2001.

De norska myndigheterna lägger även fram beräkningar av effekterna av införandet av en stödordning för direkt transportstöd. Eftersom transportstöd kommer att beviljas enbart för merkostnader i samband med varutransporter, vidhålls att en sådan åtgärd kommer att vara begränsad till enbart en liten del av de berörda företagen. Slutsatsen är att med en totalbudget för den nya ordningen på 150 miljoner norska kronor efter övergångsperioden kommer den nya ordningen att kompensera företagen för 10 procent av deras förluster.

I en skrivelse av den 16 maj 2003 noterade övervakningsmyndigheten att den anmälda övergångsperioden är tre år för såväl zon 3 som zon 4, och att den relativa ökningen per år följaktligen är högre i zon 4 än i zon 3. Övervakningsmyndigheten ville därför gärna få ta del av skälen till varför företagen i zon 3 behöver samma övergångsperiod som företagen i zon 4, trots att de får en lägre ökning av skattebördan. Övervakningsmyndigheten ville även få ytterligare kommentarer eller beräkningar som visar effekterna av övergångsperioder på ett respektive två år för varje zon samt jämförelser med den anmälda treårsperioden.

I en skrivelse av den 5 juni 2003 lämnar Finansdepartementet ytterligare kommentarer. Departementet anger att utan en övergångsperiod skulle ökningen av arbetsgivaravgiften motsvara en omedelbar ökning av företagens arbetskraftskostnader på 8,6 respektive 7,2 procent i zonerna 3 och 4 (så snart som fribeloppet är nått). Om man antar att de allmänna löneökningarna följer de norska myndigheternas prognoser, skulle en slopad övergångsperiod innebära en ökning av arbetskraftskostnaderna för företagen i zonerna 3 och 4 under 2004 som är nästan tre gånger högre än den normala kostnadsökningen (effekten av fribeloppet är inte medräknad). Finansdepartementet menar att med en övergångsperiod på tre år skulle en högre grad av löneanpassning hinna få genomslag innan den normala skattesatsen börjar tillämpas, vilket skulle skjuta upp kostnadsökningarna för företagen och minska antalet nedläggningar och förlorade arbetstillfällen till följd av skatteökningen. När det gäller varför företagen i zon 3 behöver samma övergångsperiod som företagen i zon 4 hävdar departementet att tre år är mycket kort tid för båda zonerna, att den relativa skillnaden i ökning mellan zonerna är mycket liten och att det skulle vara olyckligt med olika övergångsperioder.

3.2 Anmälan av en ny ordning för direkt transportstöd

I en skrivelse av den 25 mars 2003 från Finansdepartementet och en skrivelse av den 25 mars 2003 från Kommunal- og regionaldepartementet anmälde de norska myndigheterna en ny ordning för direkt transportstöd till Eftas övervakningsmyndighet.

Följande län/kommuner föreslås vara berättigade till nationellt transportstöd:

- Troms: Harstad, Tromsø, Kvæfjord, Skånland, Bjarkøy, Ibestad, Gratangen, Lavangen, Bardu, Salangen, Målselv, Sørreisa, Dyrøy, Tranøy, Torsken, Berg, Lenvik och Balsfjord.

- Nordland: alla kommuner.

- Nord-Trøndelag: Leka, Nærøy, Vikna, Flatanger, Fosnes, Overhalla, Høylandet, Grong, Namsos, Namsskogan, Røyrvik, Lierne, Snåsa, Inderøy, Namdalseid, Verran, Mosvik, Verdal, Leksvik, Meråker och Steinkjer.

- Sør-Trøndelag: Hemne, Snillfjord, Hitra, Frøya, Ørland, Agdenes, Rissa, Bjugn, Åfjord, Roan, Osen, Oppdal, Rennebu, Meldal, Røros, Holtålen, Midtre Gauldal, Selbu och Tydal.

- Møre og Romsdal: Kristiansund, Vanylven, Sande, Herøy, Ulstein, Hareid, Norddal, Stranda, Stordal, Rauma, Nesset, Midsund, Sandøy, Aukra, Eide, Averøy, Frei, Gjemnes, Tingvoll, Sunndal, Surnadal, Rindal, Aure, Halsa, Tustna och Smøla.

- Sogn og Fjordane: Gulen, Solund, Hyllestad, Høyanger, Vik, Balestrand, Leikanger, Sogndal, Aurland, Lærdal, Årdal, Luster, Askvoll, Fjaler, Gaular, Jølster, Bremanger, Vågsøy, Selje, Eid, Hornindal, Gloppen och Stryn.

De norska myndigheterna uppger att valet av området för regionalt transportstöd bygger på bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd, där det fastställs kriterier för beviljande av stöd för att kompensera merkostnader för transporter i glesbefolkade områden, dvs. regioner med färre än 12,5 invånare per kvadratkilometer. Anmälan omfattar delar av Sør-Trøndelag och Møre og Romsdal. Även om dessa delar är glest befolkade, är de två länen inte i sig glest befolkade län. De norska myndigheterna menar dock att det är motiverat att inkludera dessa delar enligt bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd, eftersom den nya området täcker 16,01 procent av hela Norges befolkning jämfört med den nuvarande befolkningstäckningen som är 23,55 procent för det gällande ordningen för indirekt transportstöd (den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften).

Enligt anmälan får stöd enbart ges för merkostnader i samband med varutransport inom landet, beräknat på grundval av den kortaste sträckan och det billigaste transportmedlet mellan produktions- och bearbetningsorten och det närmaste försäljningsstället.

Den högre stödnivån omfattar Troms, Nordland och Nord-Trøndelag (zon 1), medan Sør-Trøndelag, Møre og Romsdal och Sogn og Fjordane (zon 2) omfattas av den lägre stödnivån. Stödnivån är differentierad på grundval av transportsträckan (lägst 350 km) och på grundval av det geografiska området. I tabellen nedan visas de olika stödnivåerna.

Tabell 2: Stödnivåer

>Plats för tabell>

De norska myndigheterna hävdar att de kommer att se till att företag inte överkompenseras. Om företagen omfattas av en reducerad arbetsgivaravgift under samma period, kommer fördelarna av denna skattereduktion att dras av från det transportstöd som beräknas enligt tabell 2. Dessutom kommer företagen inte sammanlagt att få mer i transportstöd från den nya ordningen för transportstöd och i reducerad arbetsgivaravgift än vad de skulle ha fått genom den nuvarande differentierade arbetsgivaravgiften.

I en skrivelse av den 16 maj 2003 efterlyste övervakningsmyndigheten fler uppgifter. Övervakningsmyndigheten noterade att fyra av de kommuner som föreslås omfattas av det nya direkta transportstödet inte finns med på regionalstödskartan (Herøy, Ulstein, Hareid och Aukra). Övervakningsmyndigheten var tveksam till de norska myndigheternas tolkning av riktlinjerna för statligt stöd. Om glesbefolkade områden i Sør-Trøndelag och Møre og Romsdal skall ingå i de områden som är berättigade till transportstöd, måste dessa områden, enligt övervakningsmyndigheten, ersätta områden/kommuner från de åtta andra glesbefolkade länen (Troms, Nordland, Nord-Trøndelag, Sogn og Fjordane, Aust-Agder, Telemark Hedmark och Oppland). Övervakningsmyndigheten begärde även in ett exemplar av den rapport som styrker transportmerkostnaderna.

I en skrivelse av den 5 juni 2003 lämnade Finansdepartementet kompletterande upplysningar. Departementet hävdar att regionalstödskartan anmäls för investeringsstöd och inte för svårigheter orsakade av transportmerkostnader och att företagen i de fyra kommunerna ständigt är förfördelade eftersom de ligger på öar utan broförbindelse med fastlandet. De norska myndigheterna anser att bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd lämnar utrymme för viss flexibilitet när det gäller valet av områden som är berättigade till transportstöd. Mot bakgrund av dessa argument står Norge därför fast vid sin anmälan av den föreslagna transportstödskartan i skrivelsen av den 25 mars 2003, däribland de fyra kommunerna Herøy, Hareid, Ulstein och Aukra.

När det gäller de områden som uppfyller kraven för regionalt transportstöd menar de norska myndigheterna att villkoren för ersättning av områden/kommuner är uppfyllda i enlighet med bestämmelserna i bilaga XI. De norska myndigheterna framhåller att det totala invånarantalet i kommunerna på regionalstödskartan i de glesbefolkade länen Hedmark, Oppland, Telemark och Aust-Agder är 209593. Dessa områden omfattas inte av anmälan, medan invånarantalet i kommunerna i Sør-Trøndelag och Møre og Romsdal, som ingår i den förslagna ordningen för transportstöd, är 179792.

I en skrivelse av den 10 juni 2003 bifogade Nærings- og handelsdepartementet en utredning från Transportøkonomiskt institutt (TØI)(6) om merkostnader för transporter i det föreslagna området för transportstödet. Utredningen bygger på intervjuer med 33 företag uppdelade på 6 urvalsgrupper (geografiska områden). TØI:s slutsats är att urvalsgrupp 1 (de tre nordligaste länen) och urvalsgrupp 2 (län i Västnorge) i genomsnitt har transportkostnader per årsverke - totalt sett och för transportsträckor över 350 kilometer - som är betydligt högre än jämförbara kostnader för referensområdet (Oslo med omnejd).

Vid mötet den 26 juni 2003 i Oslo framförde företrädarna för Eftas övervakningsmyndighet åsikten att utredningen från TØI inte tillräckligt styrker att transportmerkostnader föreligger i de geografiska områden i södra Norge som är berättigade till direkt transportstöd.

II. BEDÖMNING

1. Anmälningskrav och standstill-klausul

Artikel 1.3 i protokoll 3 till övervakningsavtalet lyder: "EFTA:s övervakningsmyndighet skall underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder." Stöd som ges utan att det anmäls eller stöd som anmäls för sent, dvs. som anmäls efter det har "verkställts" anses vara olagligt stöd, se punkt 3.2.2.1 i riktlinjerna för statligt stöd.

Genom skrivelserna från Norges delegation vid Europeiska unionen av den 26 mars 2003 (dok. nr 03-1846 A), 15 april 2003 (dok. nr 03-2467 A), 10 juni 2003 (dok. nr 03-3707 A) och 19 juni 2003 (dok. nr 03-3976 A) har de norska myndigheterna uppfyllt sin skyldighet enligt artikel 1.3 i protokoll 3 till övervakningsavtalet.

2. Förekomsten av statligt stöd

- Artikel 61.1 i EES-avtalet

Artikel 61.1 i EES-avtalet lyder:

"Om inte annat föreskrivs i detta avtal, är stöd som ges av EG-medlemsstater, EFTA-stater eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med detta avtal i den utsträckning det påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna.".

Efta-domstolen anger i mål E-6/98(7), punkt 43, att "den norska ordningen för arbetsgivaravgifter utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 61 i EES-avtalet." För att avgöra om anmälan av ett övergångsarrangemang för zonerna 3 och 4 innefattar statligt stöd, noteras att ordningens huvudprinciper inte har ändrats jämfört med den ordning som Efta-domstolen granskade. Eftersom den nuvarande ordningen uppfyller alla villkor för tillämpningen av artikel 61.1 i EES-avtalet anser övervakningsmyndigheten att övergångsarrangemanget för zonerna 3 och 4 utgör statligt stöd.

Enligt det föreslagna nya direkta transportstödet skall de norska myndigheterna ge stöd till vissa företag som har sitt säte i de norska regioner som är berättigade till transportstöd. Med tanke på att stödet inte är begränsat till de branscher eller företag som inte ägnar sig åt handel mellan EES-staterna, finns det en risk att stödet snedvrider konkurrensen eller påverkar handeln mellan de avtalsslutande parterna. Följaktligen utgör den föreslagna stödåtgärden stöd enligt vad som avses i artikel 61.1 i EES-avtalet.

- Befintligt stöd eller nytt stöd?

I kapitel 7.2.1 i riktlinjerna för statligt stöd anges bland annat att: "Befintligt stöd enligt definitionen i artikel 1.1 i protokoll 3 till övervakningsavtalet omfattar: (...) godkänt stöd, dvs. stödprogram eller pågående stödåtgärder som har anmälts (se 4.2.2 och 5.4.2) eller som ansetts vara godkänt (...) av EFTA:s övervakningsmyndighet".

Den 22 september 1999 beslutade övervakningsmyndigheten att inte göra några invändningar mot en anmälan från de norska myndigheterna avseende de åtgärder de norska myndigheterna avsåg att vidta för att uppfylla Eftas övervakningsmyndighets beslut av den 2 juli 1998(8). Övervakningsmyndigheten ansåg att stödet kunde undantas i egenskap av regionalstöd (indirekt transportstöd) på grundval av 61.3 c i EES-avtalet. Godkännandet var tidsbegränsat till den 31 december 2003. Följaktligen är den nuvarande stödordningen för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften en befintlig stödordning till slutet av 2003.

Övervakningsmyndigheten anser att allt statligt stöd till följd av systemet för regionalt differentierad arbetsgivaravgift efter den 1 januari 2004 utgör nytt stöd.

Det föreslagna direkta transportstödet är en ny stödordning.

3. Stödets förenlighet

I beslutet att föreslå Norge lämpliga åtgärder (beslut nr 172/02/KOL, se även avsnitt I.2) drog övervakningsmyndigheten slutsatsen att den nuvarande stödordningen för regionalt differentierad arbetsgivaravgift inte kan omfattas av undantaget i artikel 61.3 c i EES-avtalet. Det stödbelopp som beviljas enligt stödordningen har ingen anknytning till de merkostnader för transport som ett stödberättigat företag faktiskt ådrar sig och är inte beräknat i enlighet med bestämmelserna i bilaga XI i riktlinjerna för statligt stöd.

3.1 Övergångsperioder för zonerna 3 och 4

I punkt 1b i beslutet att föreslå Norge lämpliga åtgärder (beslut nr 172/02/KOL, se även avsnitt I. 2) anges följande: "De norska myndigheterna skall avveckla allt sådant statligt stöd eller se till att det är förenligt med lagstiftningen fr.o.m. den 1 januari 2004, såvida inte Eftas övervakningsmyndighet går med på ett senare datum om den anser det objektivt nödvändigt och godkänner det för att de berörda företagen skall kunna anpassa sig till de ändrade förutsättningarna".

I anmälan (se avsnitt I.3.1) framför de norska myndigheterna två argument till varför en övergångsperiod är nödvändig. Mot bakgrund av ärendets historik anser de norska myndigheterna för det första att de inte förrän senhösten 2002 fick "några tydliga signaler" att systemet måste avvecklas. Det andra argumentet är att de ekonomiska konsekvenserna av att avveckla systemet redan 2004 kommer att ge upphov till stora och mycket allvarliga svårigheter, inte bara för enskilda företag utan för alla företag (där fribeloppet överskrids) och därmed för sysselsättningsläget i hela området.

- Utvecklingen fram till senhösten 2002

Med hänvisning till de fakta som redovisas i avsnitt I.2 i fråga om kommissionens negativa beslut avseende Sverige råder ingen tvekan om att de norska myndigheterna känt till kommissionens tvekan i fråga om svenska ordningens förenlighet, om inte innan så åtminstone efter det att beslutet om att inleda förfarandet offentliggjordes den 1 juli 2000. De norska myndigheterna fick dessutom allra senast den 14 september 2001 reda på att ett negativt beslut antogs den 21 december 2000. I en skrivelse av den 27 juli 2000 kommenterade de norska myndigheterna till och med beslutet att inleda en formell granskning. I den skrivelsen bekräftade de norska myndigheterna att Norge tillämpade en ordning liknande den svenska ordningen.

I det negativa beslutet i fråga om Sverige angav Europeiska kommissionen dessutom: "Förekomsten av en liknande stödordning i Norge (dvs. stödordningen för regionalt differentierade socialförsäkringsavgifter) är inte en tillräcklig anledning att godkänna den svenska stödordningen för nedsättning av socialavgifter. I detta sammanhang har domstolen fastslagit att 'En medlemsstats överträdelse av en skyldighet enligt fördraget i samband med förbudet i artikel 92 kan inte anses vara berättigad genom den omständigheten att även andra medlemsstater underlåter att uppfylla skyldigheten. Verkningarna av snedvridning i flera former av konkurrensen på handeln mellan medlemsstaterna är inte att dessa upphäver varandra ömsesidigt utan tvärtom att verkningarna kumuleras, vilket ökar de skadliga följderna för den gemensamma marknaden(9)'".

Den norska ordningen diskuterades vid flera möten mellan de norska myndigheterna och Eftas övervakningsmyndighet under 2001 innan övervakningsmyndigheten, i en skrivelse av den 29 november, informerade de norska myndigheterna att övervakningsmyndigheten skulle inleda en granskning av den norska systemet i syfte att utarbeta ett förslag till lämpliga åtgärder så att lika konkurrensvillkor kunde återupprättas inom det område som omfattas av EES-avtalet.

Övervakningsmyndigheten inledde en formell granskning av det norska systemet genom en skrivelse till de norska myndigheterna av den 4 juni 2002 (dok. nr 02-4189 D). I denna skrivelse angav övervakningsmyndigheten att det norska systemet med regionalt differentierad arbetsgivaravgift kanske inte längre var förenligt med EES-avtalet. I övervakningsmyndighetens beslut att föreslå lämpliga åtgärder av den 25 september 2002(10) drogs slutsatsen att den nuvarande ordningen för regionalt differentierad arbetsgivaravgift inte uppfyller kraven för undantaget i artikel 61.3 c i EES-avtalet.

Syftet med diskussionerna före den 25 mars 2003 var att utröna om det fanns någon möjlighet att undvika en fullständig avveckling av den differentierade arbetsgivaravgiften. Enligt övervakningsmyndigheten framgick det dock klart efter beslutet avseende Sverige att det nuvarande systemet inte kunde finnas kvar.

Mot denna bakgrund kan övervakningsmyndigheten inte instämma i de norska myndigheternas påstående att de inte förrän senhösten 2002 fick "några tydliga signaler" om att systemet i sig måste avvecklas. I ljuset av kommentarerna ovan anser övervakningsmyndigheten att det kunde ha vidtagits åtgärder som kunde ha mildrat de övergångsproblem som näringslivet nu har.

Övervakningsmyndigheten motsätter sig under alla omständigheter relevansen hos detta argument. Om den norska regeringen fick mer eller mindre tydliga signaler eller inte är inte avgörande, eftersom en regering inte kan hävda att den missförstått EES-reglerna för att ursäkta att den inte uppfyllt sina skyldigheter enligt avtalet. I samband med diskussionerna med de norska myndigheterna före den 25 mars 2003 framförde övervakningsmyndigheten åsikten att en medlemsstat inte kan åberopa legitima förväntningar för att fortsätta att tillämpa en oförenlig stödordning. Detta är än mer sant i detta fall då godkännandet av den nuvarande ordningen löper ut i slutet av 2003 och ett nytt godkännande krävs för en ny stödordning.

- De ekonomiska konsekvenserna av att avveckla systemet

De norska myndigheterna hävdar att utan en övergångsperiod, eller med en mycket kort övergångsperiod, skulle det bland annat uppstå problem och kriser i ett stort antal regionala företag, och den ekonomiska utvecklingen i dessa regioner kan ta stor skada. Detta styrks med hjälp av de argument och beräkningar som beskrivs i avsnitt I.3.1.

Trots detta tvivlar övervakningsmyndigheten ännu på om en övergångsperiod är motiverad av dessa skäl, och, om den är motiverad, hur lång den objektivt sett behöver vara.

För det första har de norska myndigheterna inte lämnat in beräkningar som visar vilka konsekvenser övergångsperioder på ett respektive två år skulle få för varje zon, och de har inte heller jämfört dessa siffror med den anmälda treårsperioden (såsom övervakningsmyndigheten begärt i en skrivelse av den 16 maj 2003). I en skrivelse av den 5 juni 2003 från Finansdepartementet gör de norska myndigheterna bara en jämförelse mellan en övergångsperiod på tre år och ingen övergångsperiod alls och anger att "en övergångsperiod på mindre än tre år skulle bli för kort".

För det andra, i en skrivelse av den 16 maj 2003 begärde övervakningsmyndigheten argument till varför företagen i zon 3 behöver samma övergångsperiod som företagen i zon 4 trots att de ställs inför en mindre skatteökning. I en skrivelse av den 5 juni 2003 från Finansdepartementet hävdar de norska myndigheterna att "de relativa skillnaderna mellan de två zonerna är mycket små i förhållande till behovet av lönejusteringar i båda zonerna. Enligt vår mening skulle en differentiering av övergångsperioden mellan de två zonerna i nuläget vara olyckligt."

- Slutsatser i fråga om den anmälda övergångsperioden i zonerna 3 och 4

Med beaktande av att allt statligt stöd som är följden av ett system med regionalt differentierad arbetsgivaravgift efter den 1 januari 2004 skulle utgöra nytt stöd, att de norska myndigheterna, enligt övervakningsmyndighetens mening, under ganska lång tid varit medvetna om att systemet inte kunde fortsätta att tillämpas och att övervakningsmyndigheten ställer sig tveksam till de ekonomiska argumenten för en övergångsperiod på tre år i både zon 3 och zon 4, är övervakningsmyndigheten tveksam till om den anmälda övergångsperioden för zonerna 3 och 4 är förenlig med EES-avtalet.

3.2 En ny ordning för direkt transportstöd

De områden som föreslås vara berättigade till det direkta transportstödet omfattar sex fylken. Av dessa sex fylken har fyra en befolkningstäthet på mindre än 12,5 invånare per kvadratkilometer. Fyra av de kommuner som föreslås vara berättigade till det direkta transportstödet är inte med på regionalstödskartan (Herøy, Ulstein, Hareid och Aukra).

- Kommuner som inte finns med på regionalstödskartan

Eftas övervakningsmyndighets godkännande av kartan över stödberättigade områden i Norge från 1999 (327/99/KOL) innebär att Norge får bevilja stöd enligt godkända ordningar för regionalstöd. Därav följer att regionalstöd (till exempel direkt transportstöd) inte får beviljas till områden utanför den godkända kartan över stödberättigade områden.

I punkt 25.5.5 i riktlinjerna för regionalstöd anges: "Under kartans giltighetstid får Efta-staterna begära anpassningar av den i händelse av väsentliga påvisbara ändringar av de socioekonomiska betingelserna. Dessa ändringar kan gälla stödnivån och de stödberättigade regionerna, förutsatt att det eventuella medtagandet av nya regioner uppvägs av bortfallet av regioner med samma invånarantal. Den anpassade kartans giltighetstid löper ut vid den tidpunkt som gällde för den ursprungliga kartan."

Eftersom de norska myndigheterna inte har anmält någon anpassning av kartan över stödberättigade områden i enlighet med punkt 25.5.5 i riktlinjerna för statligt stöd, skulle regionalstöd (direkt transportstöd) till de fyra kommunerna som inte finns med på regionalstödskartan (Herøy, Ulstein, Hareid och Aukra) enligt Eftas övervakningsmyndighet vara oförenligt med bestämmelserna om statligt stöd i EES-avtalet.

- Bevis på merkostnader för transport

För att styrka merkostnader för transport har de norska myndigheterna skickat in en utredning från TØI (se avsnitt I.3.2).

I punkt 25.4.27 i riktlinjerna för statligt stöd anges:"Stöd som är avsedda att delvis kompensera för merkostnader för transport(11) får tillåtas i regioner med låg befolkningstäthet som är berättigade till undantag antingen enligt artikel 61.3 a eller, med stöd av det kriterium för befolkningstäthet som avses i punkt 25.3.17, enligt undantaget i 61.3 c under förutsättning att särskilda villkor uppfylls(12). Det ankommer på Efta-staten att visa att dessa merkostnader förekommer och att bestämma deras omfattning."

Eftas övervakningsmyndighet anser att utredningen från TØI inte i tillräckligt grad styrker att det förekommer transportmerkostnader i de geografiska områden i södra Norge som förelås vara berättigade för direkt transportstöd. Därför hyser övervakningsmyndigheten tvivel om huruvida det direkta transportstödet till dessa områden (Sogn og Fjordane, Møre og Romsdal och Sør-Trøndelag) är förenligt med bestämmelserna om statligt stöd i EES-avtalet.

3.3 En fortsatt differentierad arbetsgivaravgift i Nord-Troms och Finnmark (zon 5)

Eftas övervakningsmyndighet hänvisar till beslutet av Efta-staternas ständiga kommitté nr 2/2003/SK av den 1 juli 2003. Följaktligen kommer den formella granskningen att begränsas till de anmälda övergångsarrangemangen för zonerna 3 och 4 samt ordningen för direkt transportstöd.

4. Slutsatser

Mot bakgrund av ovan redovisade fakta och överväganden hyser Eftas övervakningsmyndigheter tvivel om huruvida de anmälda stödåtgärderna är förenliga med EES-avtalet. Av denna anledning och i enlighet med kapital 5.2 i riktlinjerna för statligt stöd (som citeras i avsnitt II.1) är Eftas övervakningsmyndighet skyldig att inleda förfarandet i artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet. Beslutet att inleda förfarandet föregriper inte det slutliga beslutet som kan bli att stödet är förenligt med EES-avtalet.

EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR BESLUTAT FÖLJANDE.

1. Det förfarande som fastställs i artikel 1.2 i protokoll 3 till övervakningsavtalet inleds avseende den anmälda övergångsperioden för den regionalt differentierade arbetsgivaravgiften för zonerna 3 och 4 samt den anmälda nya ordningen för direkt transportstöd.

2. De norska myndigheterna uppmanas att inkomma med synpunkter på beslutet att inleda det formella granskningsförfarandet inom två månader från underrättelsen om detta beslut, i enlighet med punkt 5.3.1.1 i riktlinjerna för statligt stöd för Eftas övervakningsmyndighet.

3. Den norska regeringen uppmanas att inom två månader från det att den blev underrättad om detta beslut lämna alla upplysningar så att Eftas övervakningsmyndighet kan granska de berörda åtgärdernas förenlighet med EES-avtalet.

4. Andra Efta-stater, EG-medlemsstater och andra berörda skall underrättas genom offentliggörandet av detta beslut i EES-delen av Europeiska unionens officiella tidning och i EES-supplementet till denna och de uppmanas att inkomma med synpunkter inom en månad efter offentliggörandet.

5. Detta beslut är giltigt på engelska.

Utfärdat i Bryssel den 16 juli 2003.

På Eftas övervakningsmyndighets vägnar

Einar M. Bull

Ordförande

Hannes Hafstein

Ledamot

Eftas övervakningsmyndighet uppmanar härmed Efta-staterna, EU:s medlemsstater och andra berörda parter att inkomma med synpunkter på de berörda åtgärderna inom en månad från offentliggörandet av detta meddelande. Synpunkterna skall sändas till följande adress: Eftas övervakningsmyndighet 74, rue de Trèves B - 1040 Bryssel

Synpunkterna kommer att meddelas Norge. Den tredje part som inkommer med synpunkter kan skriftligen begära konfidentiell behandling av sin identitet, med angivande av skälen för begäran.

(1) Intervju av industribedrifter i aktuelle transportstøttesoner og i referansesoner. Transportøkonomisk institutt. Arbeidsdokument av 4.6.2003.

(2) Beslut nr 228/99/KOL, EGT C 3, 6.1.2000, s. 3, och EES-supplementet nr 1, 6.1.2000.

(3) EGT L 244, 14.9.2001, s. 32.

(4) EGT C 184, 1.7.2000, s. 10.

(5) Beslut nr 172/02/KOL.

(6) Intervju av industribedrifter i aktuelle transportstøttesoner og i referansesoner. Arbeidsdokument av 4.6.2003.

(7) Efta-domstolens mål E-6/98, Norska regeringen mot Eftas övervakningsmyndighet, Efta-domstolens rapport, 1999, s. 74.

(8) Se fotnot 2.

(9) Dom i mål 78/76, Steinike & Weinlig mot Tyskland, Rec. 1977, s. 595.

(10) Beslut nr 172/02/KOL.

(11) Med transportmerkostnader avses merkostnader för förflyttning av varor inom det berörda landets nationella gränser. Dessa stöd kan aldrig utgöra exportstöd och de får inte heller utgöra åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa importbegränsningar enligt artikel 11 i EES-avtalet.

(12) Vad gäller de särskilda villkoren för regioner som är berättigade till undantaget i artikel 61.3 c enligt kriteriet för befolkningstäthet, se bilaga XI. På andra regionerna som är berättigade till stöd som har till syfte att delvis kompensera transportmerkostnaderna kommer villkor liknande dem i bilaga XI att tillämpas.