Capital Line Kreditmarknads AB:s konkursbo (konkursboet) väckte
vid Stockholms TR talan mot det holländska bolaget F. Holding BV (E-
bolaget), Amsterdam, med yrkande att TR:n skulle fastställa att ett avtal,
som ingåtts mellan Capital Line Kreditmarknads AB, å ena sidan, och E-
bolaget, å andra sidan, och som daterats d. 3 jan. 1992, skulle återgå.
E-bolaget yrkade att käromålet skulle avvisas på den grunden att TR:n
inte var behörig att pröva tvisten.
TR:n (rådmännen Holmgren och Broqvist samt hovrättsassessorn
Söderholm) höll sammanträde för behandling av avvisningsfrågan, varvid
vittnesförhör hölls per telefon med O. F. och direkt med R. L., vilka år de
två personer som en för vardera parten undertecknat avtalet avd. 3 jan.
1992.
TR:n (i samma sammansättning) anförde i slutligt beslut d. 20 mars
1995: Skäl. Genom vittnesförhören, främst det med O. F., är följande
utrett.
O. F. hade genom E-bolaget redan före det nu aktuella avtalet utfört
konsultarbete åt Capital Line Kreditmarknads AB. I november eller
december 1991 blev O. F. tillfrågad av R L. om han kunde åta sig
ytterligare ett konsultuppdrag.
Vid ett telefonsamtal någon gång efter julhelgen 1991 meddelade O. F.,
som då befann sig i Frankrike, R. L., som befann sig i Stockholm, att han
accepterade uppdraget. De närmare villkoren, däribland konsultarvodet,
diskuterades inte.
O. F. skrev d. 3 jan. 1992 i Frankrike ut och undertecknade det aktuella
avtalet om köp av konsulttjänster. Han tog därvid in det konsultarvode,
som han själv ansåg var rimligt. Omedelbart före dateringen skrev han
ortsnamnet "Stockholm", vilket skedde "slentrianmässigt" eftersom
handlingen var avfattad på svenska. När han därefter reste till Stockholm,
tog han med sig avtalet till Capital Lines kontor. R. L. befann sig inte där,
varför avtalet kvarlämnades på dennes skrivbord. Avtalet skrevs under av
R. L. i Stockholm någon gång efter d. 3 jan. 1992.
O. F. har angett som sin uppfattning att parterna, i och med R. L:s
undertecknande, var slutligt överens om att han skulle utföra uppdraget.
R. L. har uppgett att Capital Line använde sig av både muntliga och
skriftliga konsultavtal samt att skälet till att det aktuella avtalet
nedtecknades var att det var längre och mer komplicerat än vad som
normalt var fallet.
TR:n gör följande bedömning.
Enligt 10 kap. 4 § RB får den som inte äger känt hemvist inom riket men
som här ingått förbindelse eller eljest ådragit sig gäld, i tvist därom sökas
där förbindelsen ingicks eller gälden uppkom. I praxis har bestämmelsen
tolkats strängt efter ordalagen (se NJA 1940 s. 354, RH 1986:122
och 1987:25; se även Fitger mfl: Rättegångsbalken I s. 10:16). Det
krävs således att svaranden eller hans ombud uppehöll sig i Sverige när
förbindelsen slutgiltigt ingicks. Av 10 kap. 18 § RB följer att bevisbördan
för att talan väckts vid rätt forum åvilar käranden, om svaranden i rätt tid
gjort invändning om domstolens behörighet.
Vad angår frågan när ett bindande avtal skall anses ha kommit till
stånd, måste stor vikt låggas vid vad parterna själva avsett beträffande
bundenheten. Med hänsyn till R L:s uppgift att ett skriftligt avtal
bedömdes som erforderligt i detta fall samt till vad O. F. uppgett om
tidpunkten för överenskommelsen, finner TR:n att ett bindande avtal
kommit till stånd först i och med att R L. undertecknade avtalet någon
gång efter d. 3 jan 1992. Det är ostridigt att R L. då befann sig i
Stockholm.
För att avtalet skall anses ingånget i Stockholm krävs emellertid även att
svaranden eller dennes ombud befann sig i Stockholm vid den tidpunkt då
partsbundenheten inträdde. Konkursboet har inte visat att O. F. då befann
sig i Stockholm. Stockholms TR är därmed inte behörig att pröva tvisten.
Slut. 1. Käromålet avvisas. - - -.
Konkursboet överklagade i Svea HovR och yrkade i själva saken att
HovR:n skulle med undanröjande av TR:ns beslut återförvisa målet till
TR:n för erforderlig behandling.
E-bolaget bestred ändring.
HovR:n (fd. hovrättsrådet Holmbergh, hovrättsråden Rexed och Fergenius
samt tf. hovrättsassessorn Swahn, referent) höll muntligt förhör, varvid
vittnesförhöret i TR:n med R. L. uppspelades från band och förnyat
vittnesförhör per telefon hölls med O. F.
HovR:n (i samma sammansättning) anförde i slutligt beslut d. 2 juli
1996: Skäl. (Här utesluts behandlingen av invändningar, som E-bolaget
senare frånföll; red:s anm.) HovR:n övergår härefter till att pröva om
förbindelsen skall anses ingången i Sverige på det sätt som avses i 10
kap. 4 § RB.
Av praxis framgår att en restriktiv ståndpunkt har intagits vid
tillämpningen av den aktuella forumbestämmelsen och svensk domstol
har inte ansetts behörig med mindre svaranden eller hans ombud befunnit
sig inom landet vid den tidpunkt då rättshandlingen företogs (se NJA
1925 s. 330 och de av TR:n angivna rättsfallen). En mindre restriktiv
rättstillämpning skulle aktualisera den mycket svårlösta frågan var ett
distansavtal skall anses ingånget. För att bedöma denna fråga kan det
vara nödvändigt att närmare tränga in i själva målet, något som om
möjligt bör undvikas när en forumregel tillämpas (se Dennemark, Om
svensk domstols behörighet i internationellt förmögenhetsrättsliga mål,
1961, s. 189).
Sålunda blir det i förevarande fall avgörande för frågan om svensk
domstols behörighet huruvida O. F. uppehöll sig i Sverige när ett bindande
avtal ingicks mellan parterna.
E-bolaget har i denna del påstått i första hand att avtal ingåtts genom de
muntliga kontakterna mellan O. F. och R. L. som föregick upprättandet av
det skriftliga kontraktet daterat d. 3 jan. 1992 samt att det senare endast
utgjorde en bekräftelse på det muntliga avtalet. Konkursboet har bestritt
att något bindande muntligt avtal skulle ha förelegat.
HovR:n delar i allt väsentligt TR:ns bedömning av denna fråga. Vidare kan
anföras att även om O. F. per telefon accepterat att åta sig uppdraget,
måste det skriftliga avtalet anses ha trätt i stället för en tidigare muntlig
överenskommelse, särskilt med beaktande av de villkor betråffande
arvode som O. F. skrivit in i kontraktet. Enligt vad som framkommit
infogades nämligen dessa utan att de dessförinnan specificerats
muntligen. Mot bakgrund av det sagda är det inte visat att ett bindande
muntligt avtal ingåtts med det i kontraktet angivna innehållet.
E-bolaget har i andra hand anfört att O. F. inte befann sig i Sverige när R.
L. undertecknade kontraktet och att detta medför att avtalet inte ingåtts
här i landet. Konkursboet har häremot gjort gällande att bundenhet
uppstod redan när O. F. överlämnade kontraktet i Stockholm och att
avtalet därför måste anses ingånget i Sverige.
HovR:n gör här följande överväganden. Att O. F. undertecknat
och överlämnat kontraktet för F.-bolagets räkning medför inte att
även motparten, Capital Line Kreditmarknads AB, blir bunden av
avtalet. Bundenhet för båda parter kan inte ha uppkommit före R L:s
undertecknande av kontraktet. När detta väl skedde befann sig O. F. inte
längre i landet. Med hänsyn härtill föreligger inte svensk domsrätt.
Sammanfattningsvis finner HovR:n att Stockholms TR inte är behörigt
forum för konkursboets återvinningstalan. Det slut vartill TR:n kommit
skall följaktligen fastställas.
Slut. 1. HovR:n fastställer TR:ns beslut. ---.
Konkursboet överklagade och yrkade i själva saken att HD skulle upphäva
HovR:ns beslut och visa målet åter till TR:n för fortsatt handläggning.
E-bolaget bestred ändring. E-bolaget åberopade ett d. 28 juni 2000
dagtecknat utlåtande av professorn emeritus Lennart Pålsson.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Fenjesjö, föreslog i betänkande att HD skulle
meddela följande beslut: Skäl. Frågan i HD är om TR:n varit behörig att
pröva tvisten enligt bestämmelsen om s.k. kontraktsforum i 10 kap. 4 §
RB.
Bestämmelsen har som domstolarna anfört tillämpats restriktivt i
rättspraxis. Särskilt har frågan om en förbindelse skall anses ingången
här i riket ansetts skola besvaras strikt efter bestämmelsens ordalydelse
(NJA 1925 s. 330 och NJA 1940 s. 354). Omständigheterna i förevarande
fall skiljer sig från dem som förelegat i tidigare rättsfall. Avgörande bör
dock liksom i tidigare rättsfall vara om E-bolagets representant befann sig
i Sverige när ett bindande avtal kom till stånd.
Som HovR:n funnit är det inte visat att ett bindande muntligt avtal
ingåtts innan det skriftliga avtalet upprättades. I målet framgår att E-
bolagets representant sedan han upprättat och undertecknat kontraktet
överlämnat detta till Capital Line Kreditmarknads AB och att detta bolags
företrädare därefter undertecknat avtalet när E-bolagets representant
lämnat Sverige. Avtalet bör då anses vara ingånget mellan en part som
befann sig i Sverige och en part som befunnit sig utomlands, eller ett
distansavtal som inte grundar behörighet för svensk domstol.
På grund av det anförda skall överklagandet lämnas utan bifall. HD:s
avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (JustR:n Gregozo, Lars K. Beckman, Svensson, referent, Pripp och
Lundius) fattade följande slutliga beslut: Skäl. I stämningsansökningen
yrkade konkursboet att TR:n skulle fastställa att ett avtal som ingåtts
mellan Capital Line Kreditmarknads AB å ena sidan och E-bolaget å
den andra och som daterats d. 3 jan. 1992 skall återgå. E-bolaget har i
första hand invänt att detta skriftliga avtal endast utgör en bekräftelse
på en bindande överenskommelse som träffats i slutet av år 1991 per
telefon mellan Sverige och Frankrike. Hur det förhåller sig med detta faller
emellertid utanför den prövning som nu skall ske av om konkursboet
väckt sin talan om återgång av det skriftliga avtalet vid rätt domstol.
Bestämmelsen i 10 kap. 4 § RB innebär att om någon som inte har känt
hemvist i Sverige har ingått förbindelse här i landet så får han, om det
uppstår tvist om förbindelsen, instämmas vid domstolen i den ort där
förbindelsen ingicks. Frågan i HD är om det skriftliga avtalet d. 3 jan.
1992 skall anses vara ingånget i Stockholm i bestämmelsens mening.
Bestämmelsen har som domstolarna anfört tillämpats restriktivt i
rättspraxis. För en restriktiv tillämpning talar också det förhållandet
att Luganokonventionen, som får anses ge uttryck för vad som numera
är internationellt vedertagna principer i fråga om kompetenskonflikter
mellan domstolar i olika länder, inte godtar domsrätt på grund av
kontraktsforum.
Av utredningen framgår att O. F., som får anses ha varit behörig att
företräda E-bolaget, upprättat ett förslag till det ifrågavarande avtalet,
undertecknat detta och själv lämnat in handlingen på Capital Line
Kreditmarknads AB:s kontor i Stockholm. En behörig företrädare
för sistnämnda bolag, R. L., har därefter undertecknat handlingen i
Stockholm varvid ett mellan parterna bindande avtal kommit till stånd.
Eftersom sålunda både anbud och accept lämnats i Stockholm får avtalet
- även med den restriktiva tillämpning av 10 kap. 4 § RB som enligt vad
som anförts ovan är påkallad - anses ha blivit ingånget där, oavsett att O.
F. vid tiden för accepten hunnit lämna Sverige.
På grund av det anförda skall konkursboets talan bifallas.
HD:s avgörande. Såvitt gällde själva saken upphävde HD TR:ns och
HovR:ns beslut och visade målet åter till TR:n för fortsatt handläggning.
HD:s beslut meddelades d. 28 nov. 2001 (mål nr Ö 3704-96).