Arbetsdomstolen: domar i fulltext 1974-
R3 M:AD D:RF Arbetsdomstolens domar AD_120/1995
Avgörande:1995-10-04
RUBRIK: Fråga huruvida arbetsdomstolen är behörig att pröva en
tvist av internationell karaktär. - Talan har väckts mot ett i Danmark
registrerat aktiebolag med yrkande om skadestånd till vissa arbetstagare
under påstående att bolaget inte har iakttagit deras på bestämmelser
i anställningsskyddslagen grundade företrädesrätt till återanställning.
Bolaget har invänt att bolaget har hemvist i Danmark och att svensk
domstol därför saknar domsrätt i tvisten. - Arbetsdomstolen finner att
domsrätt för svensk domstol föreligger. För att komma till denna slutsats
har domstolen beaktat vissa bestämmelser i Luganokonventionen, vilken
inte är direkt tillämplig i tvisten.
PARTER: Tjänstemannaförbundet HTF mot Premiair A/S i Dragör, Danmark
och Eva Hugoson Andersson i Västra Frölunda mot Premiair A/S i Dragör,
Danmark.
ÄMNESORD: Arbetsdomstolens_behörighet Luganokonventionen
LAGRUM: Ej angivet
MÅLNR: A-52-1994 A-54-1994
DOKTYP: Rättsfall
KÄLLA: Arbetsdomstolens_domar
NR: AD_120/1995
BAKGRUNDEN
Premiair A/S är ett danskt aktiebolag med säte i Dragör. Bolaget bedriver
charterflygverksamhet bland annat från de svenska flygplatserna Arlanda,
Landvetter och Sturup. Bolaget bildades vid årsskiftet 1993/94.
Konsortiet Scanair bedrev tidigare charterflygverksamhet från Arlanda,
Landvetter och Sturup. Kollektivavtal för kabinanställda hos Scanair gällde
mellan företaget och HTF. En avveckling av Scanairs verksamhet inleddes
under år 1993. Anställda sades upp under hösten samma år. Scanair
försattes senare i likvidation.
Arbetsdomstolen har i mål mellan HTF på kärandesidan och bl.a. Scanair
på svarandesidan med bifall till ett av HTF väckt fastställelseyrkande
förklarat att de kabinanställda vid Scanair som sagts upp på grund av
arbetsbrist och som varit anställda av Scanair minst tolv månader under
de senaste två åren har företrädesrätt till återanställning i den turordning
som föreskrivs i 25 § anställningsskyddslagen fr.o.m. den dag då de
erhållit besked om uppsägning (se AD 1995 nr 108).
En stor del av den i Scanair anställda kabinpersonalen erhöll anställning i
Premiair A/S. Bland dem som inte fick anställning fanns sådana som hade
längre anställningstid i Scanair än vissa av de personer som Premiair A/S
anställde.
Mellan Premiair A/S och HTF träffades den 20 september 1994 ett fr.o.m.
den 1 oktober samma år gällande kollektivavtal rörande anställningsvillkor
för kabinanställda som är bosatta i Sverige.
TVISTEN
HTF har gjort gällande att verksamhet har övergått från Scanair till
Premiair A/S och att Premiair A/S vid anställandet av kabinpersonal har
underlåtit att iaktta då gällande regler i anställningsskyddslagen om
företrädesrätt till återanställning. På den grunden har HTF i mål nr A
52/94 väckt talan om skadestånd och fastställelse av företrädesrätt till
återanställning för medlemmar tillhörande den grupp kabinanställda hos
Scanair, som inte fick anställning i Premiair A/S. I mål nr A 54/94 har Eva
Hugoson Andersson, som inte är medlem i någon arbetstagarorganisation,
väckt motsvarande talan. HTF har också framställt ett yrkande mot
Premiair A/S om skadestånd för påstådd förhandlingsvägran.
Premiair A/S har invänt att svensk domsrätt inte föreligger och har yrkat
att arbetsdomstolen avvisar arbetstagarparternas talan.
Avvisningsyrkandet har bestritts av motparterna.
Arbetsdomstolen har hållit särskild huvudförhandling angående frågan om
domstolens behörighet att pröva tvisten.
LUGANOKONVENTIONEN
Luganokonventionen är ett internationellt avtal rörande domsrätt och
domsverkställighet. Konventionen innehåller bestämmelser bl.a. om
domsrätten i privaträttsliga tvister med internationell anknytning. I
Sverige gäller konventionen som lag sedan den 1 januari 1993. Danmark
har först nyligen antagit konventionen. Denna innehåller i avdelning
II bestämmelser om domstols behörighet. Bland annat finns följande
bestämmelser.
Avsnitt 1 Allmänna bestämmelser
Artikel 2
Om inte annat föreskrivs i denna konvention, skall talan mot den som har
hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den staten, oberoende
av i vilken stat han har medborgarskap.
Artikel 3
Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat får väckas vid
domstol i en annan konventionsstat endast med stöd av bestämmelserna i
avsnitt 2 till 6 i denna avdelning.
Avsnitt 2 Särskilda behörighetsregler
Artikel 5
Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat kan väckas i en
annan konventionsstat: 1. om talan avser avtal, vid domstolen i den ort
där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas;
om talan avser anställningsavtal är denna ort den där arbetstagaren
vanligtvis utför sitt arbete eller, om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt
arbete i en och samma stat, den ort där det affärsställe genom vilket han
anställdes är beläget
5. i fråga om tvist som hänför sig till verksamheten vid en filial, agentur
eller liknande, vid domstolen i den ort där denna är belägen;
PARTERNAS UTVECKLING AV TALAN
Till utveckling av talan rörande frågan om arbetsdomstolens behörighet
har parterna i huvudsak anfört följande.
Arbetstagarparterna
Premiair A/S tillkomst
Under år 1993 förhandlade Scanair med det danska flygbolaget Conair
A/S om samgående avseende bolagens charterflygverksamhet från
Skandinavien. Förhandlingarna ledde till att bägge bolagen avvecklades
och att ett nytt bolag bildades per den 1 januari 1994. Det nya bolaget
fick först namnet Newco, men detta ändrades senare till Premiair A/S.
Premiair A/S är registerat i Danmark, där dess styrelse har sitt säte.
Bolaget ägdes till en början med hälften vardera av Scandinavian
Leisure Group AB (tidigare benämnt SAS Leisure AB) och den danska
Spieskoncernen. Numera har ett brittiskt bolag övertagit Scandinavian
Leisure Group AB:s intresse i Premiair A/S.
Scanair var ett systerkonsortium till SAS, men fungerade i praktiken
som ett dotterbolag, eftersom det administrativt sorterade under och
konsoliderades i SAS dotterbolag SAS Leisure AB.
Premiair A/S verksamhet i Sverige är identisk med den som bedrevs
här av Scanair. När Premiair A/S bildades anställde bolaget för denna
verksamhet cirka 200 arbetstagare tillhörande kabinpersonalen.
Dessa hade tidigare varit anställda för samma verksamhet i Scanair.
Samtliga var bosatta i Sverige och de var till övervägande delen svenska
medborgare. Anställningsavtalen ingicks i Sverige. Därutöver anställde
Premiair A/S minst ett fyrtiotal HTF- medlemmar och ett okänt antal
övriga, huvudsakligen organiserade i Transportarbetareförbundet,
för markarbete. Premiair A/S använder samma flygplan, inventarier,
tidtabeller, prefix och reservdelslager som Scanair. Till en början
utnyttjade Premiair A/S också Scanairs tax-freekataloger. Det
kollektivavtal som Premiair A/S har slutit med HTF är till stora delar en
kopia av kollektivavtalet mellan Scanair och HTF.
Senare bildades ett svenskt aktiebolag som fick namnet Premiair AB. Dess
verksamhet är av mindre omfattning.
Arbetstagarparternas inställning är att Scanairs charterflygverksamhet
har övergått till Premiair A/S i den mening som avsågs i
anställningsskyddslagen sådan denna löd då övergången skedde.
De kabinanställda som målet rör hade därför enligt lag anspråk på
företrädesrätt till återanställning i Premiair A/S. Eftersom Premiair A/S
inte iakttagit denna företrädesrätt, skall bolaget betala skadestånd till de
berörda arbetstagarna.
Arbetsdomstolen är behörig på grund av kollektivavtal
Talan mot Premiair A/S väcktes av HTF den 1 mars 1994. Den 20
september samma år slöt HTF och Premiair A/S kollektivavtal avseende
tidsperioden fr.o.m. den 1 oktober 1994 t.o.m. den 31 december 1995.
I kollektivavtalets förhandlingsordning, § 13 mom. 8, anges att tvist
mellan parterna skall prövas i skiljenämnd om parterna efter central
förhandling är ense därom. I annat fall kan tvisten, enligt samma
moment, underkastas prövning i arbetsdomstolen i berört land. Vidare
anges att rättstvist angående tillämpning av nationell arbetsrättslig
lagstiftning dock alltid skall prövas av arbetsdomstolen i berört land.
Den nämnda kollektivavtalsbestämmelsen innebär att det är antagligt att
arbetsdomstolen i vart fall sedan kollektivavtalet kom till är behörig att
pröva tvisten. Förelåg det rättegångshinder vid talans väckande, var detta
hinder avhjälpbart och har alltså botats genom kollektivavtalet.
Arbetstagarparternas förstahandsinställning att Luganokonventionen
saknar betydelse för domsrättsfrågan
Som framgått av det föregående anser arbetstagarparterna att
arbetsdomstolen är behörig att pröva tvisten till följd av innehållet i det
mellan Premiair A/S och HTF träffade kollektivavtalet. Skulle domstolen
inte dela denna uppfattning kommer frågan om Luganokonventionens
tillämplighet upp.
När talan väcktes var Luganokonventionen inte direkt tillämplig i
förhållande till Danmark, som ännu inte hade godkänt konventionen. Inte
heller fanns någon annan uttrycklig och tillämplig lagreglering rörande
svensk domsrätt.
Arbetstagarparterna anser att Luganokonventionens innehåll inte utan
stöd i lag kan tillämpas i förhållande till andra än konventionsstater.
Visserligen uttalade Högsta domstolen i rättsfallet NJA 1994 s. 81
att Luganokonventionen får anses ge uttryck för vad som numera är
internationellt vedertagna principer i fråga om kompetenskonflikter mellan
domstolar i olika länder. Men det rättsfallet rörde inte arbetsrättsliga
förhållanden och kan därför inte utan vidare ges tillämpning i denna tvist.
Svensk domstols domsrätt i arbetsrättsliga tvister
Den arbetsrättsliga tvistelösningsmodellen har särdrag som gör det
angeläget att hittillsvarande praxis när det gäller svensk domsrätt inte
överges lättvindigt. Arbetsrätten är ett unikt och sammanhållet system
som inte utan vidare kan jämställas med andra rättsområden.
I stället bör man utgå ifrån vad som framgår av förarbetena till
såväl anställningsskyddslagen som medbestämmandelagen,
nämligen att frågan om arbetsdomstolens behörighet bör bedömas
enligt de internationellt processrättsliga regler som har antagits i
rättstillämpningen. Det betyder att två vedertagna metoder kan
tänkas. En möjlighet är att domstolen efter allmänna överväganden
av tvistefrågans anknytning till Sverige avgör om det finns ett svenskt
rättsskipningsintresse som motiverar domsrätt. En annan möjlighet
är att domstolen gör analogier utifrån de internt gällande svenska
forumbestämmelserna i rättegångsbalken.
Docenten i arbetsrätt Kent Källström har också, i ett yttrande avseende
denna tvist, uttalat som sin mening att bedömningen av om svensk
domsrätt föreligger bör göras med utgångspunkt i de principer som
arbetsdomstolen tidigare, bland annat i rättsfallet AD 1976 nr 101,
har slagit fast och att detta bör leda till att svensk domsrätt här anses
föreligga.
Svenskt rättsskipningsintresse i tvisten
Det svenska rättsskipningsintresset bör bedömas utifrån tvistens
anknytning till Sverige. I detta fall blir fyra faktorer avgörande.
För det första rör tvisten en fråga som regleras av svensk social
skyddslagstiftning. För det andra har tvisten genom kollektivavtal
m.m. påtaglig anknytning till den svenska arbetsmarknaden. Den
omständigheten att det övervägande antalet av de berörda personerna är
svenska medborgare är den tredje avgörande omständigheten. Ytterligare
måste beaktas att det arbete som görs i de anställningar målen rör utförs
från Sverige. Sammantaget måste det konstateras att tvisten har stark
anknytning till Sverige.
Anknytningen till Danmark är däremot svag. De anknytningspunkter som
finns är för det första att Premiair A/S är ett danskt bolag som leds från
Danmark och för det andra att dansk olycksfallsförsäkring skall gälla
enligt kollektivavtalet mellan parterna.
Den starkare anknytningen till Sverige innebär att det finns ett svenskt
rättsskipningsintresse. Särskilt mot bakgrund av att Danmark och Sverige
erkänner och verkställer varandras tvistemålsdomar torde Danmark därför
inte ha något rättsskipningsintresse rörande denna tvist.
Analogier utifrån forumbestämmelser i rättegångsbalken
En analog tillämpning av de interna svenska forumbestämmelserna i
rättegångsbalken leder också till slutsatsen att svensk domsrätt måste
föreligga. Premiair A/S har fast driftsställe i Sverige, vilket grundar forum
med beaktande av 10 kap. 5 § rättegångsbalken. Även regeln i 10 kap. 3
§ rättegångsbalken om egendomsforum får genomslag, eftersom Premiair
A/S har omfattande egendom i Sverige i form av lager på Arlanda och
medel på svenska bankkonton. Dessutom har Premiair A/S i och med
övertagandet av Scanair ingått förbindelse i form av anställningsavtal i
Sverige eller ådragit sig skuld här. En analog tillämpning av 10 kap. 4 §
rättegångsbalken innebär därför att domsrätt finns i Sverige för tvisten
som angår anställningsavtalen och gäller ett utkrävande av skulden.
Arbetstagarparternas andrahandsinställning rörande Luganokonventionens
betydelse för domsrätten
Arbetstagarparterna anser, som förut angivits, att Luganokonventionens
innehåll inte skall vara vägledande för bedömningen av om svensk
domsrätt föreligger. Skulle arbetsdomstolen emellertid välja att ta intryck
av konventionen bör dock följande synpunkter beaktas.
De skadeståndsanspråk som har framställs i målen grundar sig på en
lagbestämmelse som förutsätter ett avtalsförhållande mellan parterna.
När Premiair A/S övertog Scanairs verksamhet, inträdde bolaget
också i de åtaganden Scanair gjort genom anställningsavtalen. Detta
betyder att avtalsförhållanden mellan Premiair A/S och de berörda
personerna uppkom i och med övertagandet skedde. Premiair A/S har
brustit i uppfyllandet av avtalen genom att inte medge företrädesrätt
till återanställning. Den bristen skall enligt anställningsskyddslagen
kompenseras med skadestånd. Det sagda innebär att en partsavlösning
har ägt rum och att de berörda personerna har ett inomobligatoriskt
skadeståndsanspråk mot Premiair A/S.
Luganokonventionen utgår från grundtanken att forum skall finnas
där den som utför den för avtalstypen karakteristiska prestationen har
sitt hemvist. I en arbetstvist anses arbetet vara den karakteristiska
prestationen.
Arbetstagarparterna påstår i målen att det har skett en övergång
av företag från Scanair till Premiair A/S. Arbetsdomstolen bör vid
bedömningen av sin behörighet att över huvud taget pröva denna fråga
utgå från att en övergång faktiskt har skett och att till följd därav ett
avtalsförhållande föreligger mellan de berörda personerna och Premiair
A/S. Det är en processrättslig princip att kärandens kvalificering av
grunden för talan i stämningsansökan är styrande för forumfrågan. I
det avseendet kan kärandena alltså styra forumvalet genom sitt sätt
att utforma talan. Omständigheterna kan jämföras med situationen
när en arbetstagarorganisation väcker talan i arbetsdomstolen under
det bestridda påståendet att en medlem är anställd hos svaranden.
Arbetsdomstolen lägger då det påståendet till grund för bedömningen att
en arbetstvist föreligger och att domstolen därför är behörig att pröva
tvisten. Arbetstagarparterna vill här också hänvisa till rättsfallen NJA 1973
s. 527 och NJA 1976 s. 422.
Vad de berörda personerna här har gjort anspråk på är att få arbeta i
Premiair A/S:s svenska verksamhet. I detta fall skulle arbete utföras
från Sverige, vilket mot bakgrund av vad som nu anförts även vid en
tillämpning av Luganokonventionen bör leda till slutsatsen att svensk
domsrätt föreligger.
Premiair A/S
Premiair A/S tillkomst
Både Scanair och den danska Spieskoncernens charterflygbolag Conair
A/S hade till följd av höga kostnader dålig lönsamhet. Detta ledde till
att Scanair fick avvecklas. Strax därefter kunde Premiair A/S bildas på
premisser som antogs medföra lägre kostnadsnivå främst avseende
personalen. Premiair A/S verksamhet är inte identisk med den som
Scanair bedrev.
Premiair A/S har inte övertagit de flygplan som Scanair använde. Att
Premiair trafikerar samma resmål som Scanair är helt naturligt, eftersom
det är dessa resmål som efterfrågas hos alla charterbolag. Verksamheten
på marken drivs inte av Premiair A/S utan av Premiair AB, som hela tiden
har varit markpersonalens arbetsgivare.
Premiair A/S bestrider sålunda att det har skett en företagsövergång från
Scanair på sätt arbetstagarparterna gjort gällande.
Behörighet på grund av kollektivavtal
Eva Hugoson Andersson och de HTF-medlemmar som målen rör har aldrig
stått i något avtalsförhållande till Premiair A/S. Kollektivavtalet mellan
Premiair A/S och HTF har inget med dem att göra och kan därför inte
grunda behörighet för arbetsdomstolen att pröva denna tvist.
Luganokonventionens tillämplighet
Det är riktigt att Luganokonventionen inte var direkt tillämplig i
förhållande till Danmark när talan väcktes. Bolaget delar därför
arbetstagarparternas mening att behörighetsfrågan skall avgöras med
stöd av svensk rätts autonoma domsrättsregler.
I de fall då svensk lag eller fast rättspraxis rörande domsrätt saknas
bör Luganokonventionens innehåll emellertid prägla de autonoma
domsrättsreglerna på så sätt att konventionens regler beaktas även
utanför dess direkta tillämpningsområde. Detta framgår av rättsfallet NJA
1994 s. 81 och av ett yttrande från professorn i internationell rätt Lennart
Pålsson rörande svensk domsrätt i denna tvist. Lennart Pålsson uttalar
bland annat följande.
Min egen uppfattning är att det är både lämpligt och önskvärt att
svensk rätts autonoma domsrättsregler så långt möjligt bringas i
harmoni med Luganokonventionens regelsystem. Ett skäl härför är
att Luganokonventionen, vilken i dagsläget har tillträtts av 11 stater
inom EG/EFTA-området och vilken i en nära framtid torde komma att
tillträdas även av resterande EG/EFTA-stater (bland dem Danmark),
redan nu är och framdeles i än högre grad kommer att bli den praktiskt
viktigaste rättskällan i fråga om domstols behörighet (samt erkännande
och verkställighet av domar) på privaträttens område i svensk rätt. Det
ter sig i många fall som en onödig och sakligt omotiverad komplikation
att vid sidan härav utveckla och upprätthålla ett särskilt regelsystem för
behörigheten i förhållande till stater som står utanför konventionen. Den
synpunkten förefaller mig ha särskild tyngd när det gäller förhållandet
till en stat som Danmark; som är part i den mellan EG:s medlemsstater
gällande och med Luganokonventionen i det närmaste identiska
Brysselkonventionen och som med säkerhet kan väntas bli part även i
Luganokonventionen.
Eftersom det varken finns lagregler eller fast rättspraxis som reglerar
domsrättsfrågan i en tvist som denna bör arbetsdomstolen således ta
intryck av Luganokonventionens innehåll.
Svenskt rättsskipningsintresse
Om arbetsdomstolen skulle anse att frågan om domstolens behörighet
skall avgöras utan beaktande av Luganokonventionen, uppkommer
frågan om det, som arbetstagarparterna påstår, finns ett svenskt
rättsskipningsintresse i detta fall.
HTF:s medlemmar och Eva Hugoson Andersson har aldrig utfört
arbete för Premiair A/S eller stått i något som helst avtalsförhållande
till bolaget. När det gäller att avgöra vilken anknytning tvisten har
till Sverige spelar det därför ingen roll vilka anställningsvillkor som
kabinanställda hos Premiair A/S har. Anställningsskyddslagens karaktär
av social skyddslagstiftning har inte heller någon avgörande betydelse för
bedömningen av denna fråga, när det - som här - är fråga om en tvist
med anknytning till en stat som har motsvarande lagstiftning.
Anknytningen till Danmark är påtaglig i denna tvist. Premiair A/S är
registrerat i Danmark och leds därifrån. Bolagets hela administration
sköts i Danmark och alla instruktioner till personal utgår därifrån. Lönerna
bestäms i danska kronor men omräknas till svensk valuta. Dessutom
betalar Premiair A/S sociala avgifter för alla anställda i Danmark.
Mot svenskt rättsskipningsintresse talar också den omständigheten att
kabinpersonalens arbete har en stark internationell prägel. Den svenska
anknytningen är sammanfattningsvis inte så stark att det finns något
beaktansvärt svenskt rättsskipningsintresse.
Analogier utifrån forumbestämmelser i rättegångsbalken
Skulle det bli aktuellt att pröva domsrättsfrågan utifrån analogier med
de interna svenska forumbestämmelserna har Premiair A/S följande
inställning.
Även enligt den svenska rättegångsbalken är huvudregeln att svarandens
hemvist är rätt forum. Premiair A/S verksamhet på Arlanda har inte
den karaktär och omfattning att bolaget kan anses ha fast driftsställe
där. Tvisten har för övrigt inget med det så kallade driftsstället på
Arlanda att göra. Luganokonventionen förbjuder uttryckligen tillämpning
av egendomsforum. Konventionen är överordnad den svenska
rättegångsbalken. Premiair A/S har inte i Sverige ingått förbindelse eller
ådragit sig skuld som rör tvisten.
Luganokonventionens innebörd i detta avseende
Som nämnts anser Premiair A/S att arbetsdomstolen bör avgöra
domsrättsfrågan i belysning av Luganokonventionens innehåll.
Konventionen bygger på huvudregeln att svarandens hemvist är rätt
forum. Det är ostridigt att Premiair A/S har säte i Danmark.
I konventionen finns ett antal undantag från huvudregeln. Ett återfinns
i artikel 5 punkten 1 och gäller talan avseende avtal, exempelvis
anställningsavtal. Ett annat återfinns i samma artikel punkten 5 och
gäller tvister som hänför sig till verksamheten vid en "filial, agentur eller
liknande".
Vad gäller frågan om det förstnämnda undantaget kan tillämpas vill
Premiair A/S framhålla följande. Principen att kärandens kvalificering
av grunden för talan styr forum gäller visserligen i den nationella
processrätten, men kan inte gälla i internationella tvister. En sådan
tillämpning skulle få orimliga följder. De kabinanställda som målen rör har,
som tidigare framhållits, aldrig varit anställda av Premiair A/S. Det har
inte heller visats att verksamhet har övergått från Scanair till Premiair
A/S. Undantaget i artikel 5 punkten 1 kan därför inte få tillämpning på
denna tvist.
Undantaget i punkten 5 i samma artikel tar sikte på etableringsställen
av en helt annan dignitet än de lokaler och den verksamhet som
Premiair A/S har på Arlanda. I ett rättsfall från EG-domstolen (1978 ECR
2183) görs det uttalandet att det skall vara fråga om ett centrum för
affärsverksamhet, som utåt varaktigt framträder som en representation
för moderföretaget, har en egen ledning och materiellt är utrustat för att
kunna förhandla med tredje man på ett sådant sätt att denne, även om
han känner till att det eventuellt uppkommer en rättslig förbindelse med
det utomlands hemmahörande moderföretaget, inte behöver vända sig
direkt till moderföretaget utan kan ingå avtal vid det affärscentrum som
representationen utgör. På Arlanda finns ingen som har behörighet att
sluta avtal med tredje man.
Slutsatsen av vad som nu redogjorts för är att en tillämpning av
Luganokonventionens innehåll innebär att svensk domsrätt inte föreligger
vad gäller denna tvist.
SKÄL
Inledning
I förevarande beslut har arbetsdomstolen att ta ställning till om
domstolen är behörig att pröva en av arbetstagarparterna väckt talan mot
det danska bolaget
Premiair A/S.
Att domstolen skulle vara behörig om man bara ser till forumreglerna i
2 kap. 1 § arbetstvistlagen är obestridligt och har heller inte ifrågasatts
av Premiair A/S. Detta betyder emellertid inte mera än att i valet mellan
arbetsdomstolen och en tingsrätt det är arbetsdomstolen som skall pröva
talan i första instans.
Frågan är emellertid om svensk domstol över huvud taget har domsrätt
i detta fall. Frågan kommer upp därför att Premiair A/S såsom ett i
Danmark registrerat aktiebolag har hemvist i ort i Danmark och har gjort
invändning om arbetsdomstolens behörighet.
Den väckta talan innefattar yrkanden av arbetstagarparterna om
skadestånd till vissa arbetstagare under påstående att Premiair A/S
inte har iakttagit deras på bestämmelser i anställningsskyddslagen
grundade företrädesrätt till återanställning. Talan innefattar också ett
yrkande att domstolen skall fastställa att vissa andra arbetstagare har
sådan företrädesrätt. Denna senare fastställelsetalan skall emellertid
i fråga om domsrätten otvivelaktigt betraktas på samma sätt som
skadeståndsyrkandet och föranleder därför inga särskilda uttalanden
i det följande. Däremot är det en särskild fråga hur man skall se på
behörigheten att pröva ett av HTF väckt yrkande om skadestånd för
förhandlingsvägran enligt medbestämmandelagens regler. Den frågan tas
emellertid upp först i ett senare avsnitt av beslutet.
I enlighet med det anförda ställer sig domstolen först frågan huruvida
domsrätt föreligger för svensk domstol avseende en talan om skadestånd
därför att Premiair A/S vid anställande av kabinpersonal påstås inte ha
iakttagit arbetstagares företrädesrätt till återanställning.
Föreligger domsrätt för arbetsdomstolen på grund av bestämmelse i
kollektivavtal mellan Premiair A/S och HTF?
Till stöd för att arbetsdomstolen är behörig att pröva den aktuella
tvisten har arbetstagarparterna i första hand åberopat att detta
följer redan av innehållet i ett mellan Premiair A/S och HTF den 20
september 1994 träffat kollektivavtal "rörande anställningsvillkor
för Premiairanställda C/A bosatta i Sverige". Enligt en bestämmelse
i kollektivavtalets förhandlingsordning skall en rättstvist angående
tillämpning av nationell lagstiftning alltid prövas av arbetsdomstolen i
berört land. Arbetstagarparterna anser att den aktuella tvisten är av
sådan karaktär att den enligt den anförda bestämmelsen skall prövas av
arbetsdomstolen i Sverige.
Premiair A/S har invänt att de av tvisten berörda arbetstagarna aldrig har
stått i något avtalsförhållande till bolaget och att de därför inte berörs av
kollektivavtalet. Enligt bolagets mening kan därför kollektivavtalet inte
grunda behörighet för arbetsdomstolen att pröva tvisten.
Arbetsdomstolen gör följande bedömning.
En granskning av kollektivavtalets bestämmelser om förhandling i tvister
och om tvisters hänskjutande till rättslig prövning ger vid handen att det
inte förekommer någon klar och entydig avgränsning av bestämmelsernas
tillämpningsområde. Enligt domstolens mening måste emellertid tas för
givet att bestämmelserna innebär att tvister som angår förhållandet
mellan bolaget och enskilda arbetstagare faller inom tillämpningsområdet
för bestämmelserna endast under förutsättning att arbetstagaren är eller
har varit anställd hos bolaget. Om avtalsparterna avsett att även andra
tvister skulle omfattas, hade krävts att detta kommit till uttryck i avtalet.
Den aktuella tvisten gäller arbetstagare som varken är eller har varit
anställda hos Premiair A/S. Någon behörighet för arbetsdomstolen att
pröva tvisten kan följaktligen inte grundas på kollektivavtalet.
Allmänt om svensk domstols behörighet i internationella privaträttsliga
tvister
Domstolens underkännande i föregående avsnitt av arbetstagarsidans
förstahandsgrund för att arbetsdomstolen skulle vara behörig att pröva
tvisten leder till att domstolen har att gå in allmänt på frågan om svensk
domstols behörighet i internationella privaträttsliga tvister.
I svensk internationell processrätt kan man numera urskilja två
rättsliga system för internationella privaträttsliga tvister i allmänhet.
Det ena systemet innefattar domsrättsregler som är grundade på
internationella konventioner om domsrätt och domsverkställighet på
privaträttens område, medan det andra utgörs av svenska internationell-
processrättsliga behörighetsregler. I denna rättegång har för de
sistnämnda reglerna även använts uttrycket autonoma domsrättsregler
för internationella tvister.
De konventionsregler som i första hand har intresse är reglerna i den
av EFTA- och EU-stater antagna Luganokonventionen från år 1988.
Konventionen utgör lag i Sverige fr.o.m. den 1 januari 1993 (se 1 §
första stycket lagen, 1992:794, med anledning av Sveriges tillträde
till Luganokonventionen). Konventionens domsrättsregler är i princip
bindande för en konventionsstats domstolar i internationella tvister under
förutsättning att svaranden har sitt hemvist i en annan konventionsstat.
Danmark hade vid tidpunkten för talans väckande ännu inte tillträtt
Luganokonventionen.
I sammanhanget skall anmärkas att Luganokonventionen är parallell
till och så gott som identisk med den för EU-länderna tillkomna
Brysselkonventionen från år 1968. Sedan Danmark blivit medlem i EU har
Danmark tillträtt denna senare konvention. Sverige har ännu inte tillträtt
Brysselkonventionen.
När talan väcktes var alltså Sverige bundet av Luganokonventionen
men inte av Brysselkonventionen, medan Danmark var bundet av
den senare konventionen men inte av den förra. Detta innebär att
konventionsreglerna inte är direkt tillämpliga för tvisten. I stället skall de
i Sverige gällande autonoma domsrättsreglerna för internationella tvister
tillämpas.
Det sist anförda betyder dock inte att domstolen kan bortse från
konventionsreglerna. Tvärtom är det en viktig fråga i vad mån man vid
tillämpningen av de autonoma domsrättsreglerna skall beakta att Sverige
har antagit Luganokonventionens regler som svensk lag och att Danmark
genom anslutningen till Brysselkonventionen för sin del har antagit
konventionsregler vilka är i stort sett identiska med de förstnämnda.
Allmänt om svensk rätts autonoma domsrättsregler för internationella
privaträttsliga tvister
Svensk rätts autonoma domsrättsregler avseende internationella
privaträttsliga tvister har inte kommit till uttryck i lagstiftningen utan
vilar på rättspraxis. De domstolsavgöranden som föreligger ger emellertid
en i många hänseenden oklar bild av rättsläget. Därtill kommer att det
under de senaste årtiondena sannolikt har ägt rum en förskjutning i
rättsuppfattningen. Äldre rättsfall blir därmed av mindre intresse. En
viktig omständighet som måste beaktas är att den inverkan på rättsläget
som tillkomsten av de europeiska konventionerna om domsrätt och
domsverkställighet och av Sveriges anslutning till Luganokonventionen
kan antas ha - med något undantag - ännu inte har hunnit belysas i
rättspraxis. I litteraturen har, såvitt bekant, denna frågeställning hittills
inte alls behandlats.
Traditionellt brukar rättsläget på förevarande område beskrivas
ungefärligen på följande sätt. Vid prövningen av om domsrätt för domstol
i Sverige föreligger i en internationell tvist har man att göra en försiktig
analogisk tillämpning av den svenska interna processrättens forumregler,
dvs. i första hand de bestämmelser i 10 kap. rättegångsbalken varigenom
fördelningen sker av tvistemål mellan de skilda tingsrätterna. I vad
mån man vid denna tillämpning skall ta särskild hänsyn till tvistens
internationella karaktär torde ha ställt sig olika för skilda forumregler och
synes allmänt sett ha varit oklart.
Leder en analogisk tillämpning av forumbestämmelser i 10 kap.
rättegångsbalken till slutsatsen att domsrätt i den aktuella tvisten
föreligger för svensk domstol?
Under behandlingen av domsrättsfrågan är det främst fyra
forumbestämmelser i 10 kap. rättegångsbalken som har berörts av
parterna, nämligen hemvistforum (10 kap. 1 §), egendomsforum (10 kap.
3 § första stycket första meningen), avtals- eller gäldsforum (10 kap. 4 §)
och driftställesforum (10 kap. 5 §).
Arbetstagarsidans inställning är att såväl egendomsforum som
driftställesforum grundar domsrätt i Sverige. Under rättegången har
arbetstagarparterna förebringat en omfattande utredning till stöd för
detta påstående och framfört en vidlyftig argumentation härför. Vidare
har arbetstagarsidan anfört att Premiair A/S i och med övertagandet av
Scanairs verksamhet har ingått förbindelse i form av anställningsavtal i
Sverige eller ådragit sig skuld här, varför domsrätt föreligger för svensk
domstol även med en analog tillämpning av 10 kap. 4 § rättegångsbalken.
Inställningen från Premiair A/S sida låter sig sammanfattningsvis
beskrivas på följande sätt. Bolaget saknar hemvist i Sverige. Egendom
finns visserligen här i landet men någon analogi från regeln om
egendomsforum skall inte dras med hänsyn till tvistens internationella
karaktär och konventionsläget. Bolaget har inte i Sverige ingått något
avtal eller ådragit sig någon skuld som rör tvisten. Bolaget har inte fast
driftställe i Sverige enligt reglerna i 10 kap. 5 § rättegångsbalken. Därtill
kommer att vid tillämpningen avgörande vikt bör fästas vid innebörden
hos motsvarande begrepp i Luganokonventionen (artikel 5 punkt 5).
Vid en bedömning med utgångspunkt i konventionens regel är det än
tydligare att domsrättsgrundande driftställe inte föreligger. Ytterligare
har Premiair A/S anfört att tvisten i varje fall inte har den anknytning till
driftställets verksamhet som krävs såväl enligt rättegångsbalksregeln som
enligt konventionen.
Arbetsdomstolen ser saken på följande sätt.
Vad som förekommit hittills under rättegången av betydelse för
bedömningen av om i rättegångsbalkens mening fast driftställe kan
anses föreligga här tyder ganska klart på att så inte är fallet. Hur härmed
än må förhålla sig ger enligt domstolens mening utredningen inte stöd
för att tvisten skulle ha den behövliga omedelbara anknytningen till
verksamheten vid driftstället. Det anförda leder till att domstolen finner
att regeln om driftställesforum i 10 kap. 5 § under alla förhållanden
saknar betydelse vid prövningen av domsrättsfrågan.
Vad härefter gäller regeln om avtals- eller gäldsforum enligt 10 kap.
4 § rättegångsbalken synes denna kunna få aktualitet vid prövningen
av domsrättsfrågan endast under förutsättning att man kan konstatera
att Premiair A/S här i landet ingått de anställningsavtal som talan
angår eller i Sverige åtagit sig förpliktelse som tvisten rör. Såvitt kan
bedömas på den föreliggande utredningen har Premiair A/S emellertid
över huvud taget inte blivit bundet av avtalen och inte heller, såvitt
kunnat utredas, ådragit sig förpliktelse som tvisten rör i Sverige. En
annan sak är att Premiair A/S, om verksamhet kan anses ha övergått till
bolaget från Scanair, kan ha kommit i ett skuldförhållande till de berörda
arbetstagarna. I detta ligger emellertid inte någon avtalsbundenhet och
inte något belägg för att skulden skall anses uppkommen i Sverige.
Vad härefter angår egendomsforum enligt 10 kap. 3 § rättegångsbalken
är rättsläget enligt domstolens mening ovisst. Ovissheten gäller hur
man skall se på problemet från internationell-processrättslig synpunkt
beträffande internationella tvister när hemviststaten visserligen inte är
konventionsbunden men ligger inom Luganokonventionens område, dvs.
EFTA- och EU-staternas gemensamma område (EES- området). Särskilt
gäller detta beträffande Danmark. Såväl enligt Luganokonventionen som
enligt Brysselkonventionen är det inte tillåtet att tillämpa domsrättsregler
som innebär att domsrätt för det egna landets domstolar grundas
på att en svarande med hemvist i annan konventionsstat innehar
egendom i det egna landet. Det ter sig i dagens läge säreget att grunda
svensk domsrätt på en regel om egendomsforum när alltså såväl
Sverige som Danmark internationellt har förpliktat sig att inte tillämpa
domsrättsregler av detta slag gentemot annan konventionsstat, låt
vara att konventionsbundenheten när talan väcktes inte var ömsesidig.
Dessutom bör tas med i bedömningen att tvisten synes sakna varje
samband med den egendom som finns här och att det inte heller i övrigt
har anförts någon omständighet som skulle göra det motiverat att anse
domsrätt föreligga för svensk domstol av det skälet att Premiair A/S har
egendom här.
Den tveksamhet som man i enlighet med det anförda kan känna inför
att i denna tvist anse att domsrätt föreligger för svensk domstol med
analogisk tillämpning av forumbestämmelser i rättegångsbalken bör leda
till att man i första hand undersöker om det finns någon annan grund för
sådan domsrätt. Vad som därvid kommer i fråga är om tvistens karaktär
av arbetstvist kan ge ledning vid ställningstagandet till om domsrätt
föreligger för svensk domstol.
Vilka autonoma domsrättsregler gäller för arbetstvister av internationell
karaktär?
I litteraturen har svenska autonoma domsrättsregler rörande arbetstvister
av internationell karaktär brukat beskrivas på följande sätt. Svensk
domsrätt i en arbetsrättslig tvist föreligger om tvisten eller parterna har
en så stark anknytning till Sverige att det kan sägas föreligga ett svenskt
rättsskipningsintresse.
Vad gäller rättspraxis föreligger tre fall från arbetsdomstolen, AD
1976 nr 101, 1981 nr 24 och 1983 nr 121. Fallen ger visst stöd för
att rättsläget har den innebörd som har beskrivits i det föregående.
Man bör dock hålla i minnet dels att två av fallen, det första och det
tredje, vari svensk domsrätt konstaterades, båda rörde tillämpning av
anställningsskyddslagens regler om uppsägning av anställningsavtal, dels
att svensk domsrätt inte ansågs föreligga i det andra fallet som avsåg
en arbetstvist av annat slag. Till detta kommer det viktiga förhållandet
att alla tre fallen ligger i tiden innan de europeiska konventionerna om
domsrätt och domsverkställighet i privaträttsliga tvister antogs och
Sverige tillträdde Luganokonventionen.
Av betydande intresse i sammanhanget är den regel om
arbetsrättsliga tvister som finns i artikel 5 punkt l andra meningen i
Luganokonventionen. (En motsvarighet finns i Brysselkonventionen).
Regeln skall läsas i sammanhang med artikelpunktens första mening vari
anges att talan i en internationell tvist enligt konventionen får väckas
vid domstol i den ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts
eller skall uppfyllas oavsett att svaranden har sitt hemvist i ort i ett
annat land. Arbetstvistregeln i andra meningen innehåller att om talan
avser anställningsavtal uppfyllelseorten är den ort där arbetstagaren
vanligtvis utför sitt arbete eller, om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt
arbete i en och samma stat, den ort där det affärsställe genom vilket han
anställdes är beläget.
Som framgår av det anförda gäller konventionsregeln inte internationella
arbetstvister i allmänhet utan endast de tvister som avser
anställningsavtal.
I den svenska autonoma rätten på det internationell-processrättsliga
området har inte utbildats några domsrättsregler som omfattar
tvister avseende anställningsavtal som en särskild kategori tvister. I
litteraturen har något sådant synsätt såvitt bekant inte framförts. Det
bör dock framhävas att, som nyss berörts, de två enda rättsfall från
arbetsdomstolen (AD 1976 nr 101 och 1983 nr 121) som har inneburit
att svensk domsrätt i en arbetsrättslig tvist av internationell karaktär
konstaterats var tvister avseende anställningsavtal.
Betydelsen av regeln i artikel 5 punkt 1 andra meningen i
Luganokonventionen om tvister som avser anställningsavtal
Vad som har anförts i föregående avsnitt har fört domstolen in på
följande tankegång. Om det vid en tolkning av Luganokonventionens
särskilda regel för tvister avseende anställningsavtal skulle visa
sig att den nu aktuella tvisten kan instämmas till svensk domstol,
betyder detta visserligen inte att tvisten enligt de svenska autonoma
reglerna hör under svensk domstols domsrätt sådana dessa regler
traditionellt har uttolkats. Man måste åtminstone i princip räkna med
möjligheten att de autonoma svenska reglerna på denna punkt från
svensk synpunkt sett har varit snävare än de nya konventionsreglerna.
Luganokonventionen uttrycker emellertid otvivelaktigt vad som numera
är internationellt vedertaget på domsrättsområdet. Det föreligger därför,
som domstolen ser det, starka skäl för att anta att de autonoma reglerna i
förekommande fall har anpassats i utvidgande riktning genom tillkomsten
av Luganokonventionen så att en anställningsavtalstvist som enligt
konventionens regel i artikel 5 punkt 1 andra meningen kan instämmas
till domstol på uppfyllelseorten också kan det enligt Sveriges autonoma
regler. I varje fall finns anledning att dra denna slutsats i en situation när
hemvistlandet är ett land som Danmark.
Ett ganska påtagligt stöd för den nu beskrivna tankegången står att finna
i rättsfallet NJA 1994 s. 81. I det fallet kom frågan om innebörden av
svenska autonoma domsrättsregler i ett visst hänseende att beröras.
Högsta domstolen uttalade att Luganokonventionen fick anses ge
uttryck för vad som numera är internationellt vedertagna principer i
fråga om kompetenskonflikter mellan domstolar i olika länder. Med
utgångspunkt från detta konstaterande ansåg domstolen att svensk
domstols behörighet borde kunna utsträckas till att omfatta en tvist av
ett visst aktuellt slag. Svensk domstol ansågs därför behörig att pröva
tvisten, för vilken domsrätt annars hade kunnat tillkomma domstol i en
icke konventionsansluten stat.
Arbetsdomstolen finner sig mot bakgrund av det nu anförda böra
ta ställning till om Luganokonventionens regel för tvister avseende
anställningsavtal innefattar en tvist av det slag som nu är aktuellt. Skulle
så visa sig vara fallet, bör något hinder inte möta att anse svensk domstol
behörig att pröva tvisten.
Föreligger en tvist avseende anställningsavtal i Luganokonventionens
mening?
Inledning
Huvudfrågan vid tolkningen av Luganokonventionens särbestämmelse
om tvister avseende anställningsavtal är om den nu aktuella tvisten
verkligen är en tvist som avser anställningsavtal. I denna fråga har
parterna motsatta uppfattningar. I kort sammanfattning har parterna
anfört följande.
Premiair A/S menar att tvisten gäller skadestånd av utomobligatorisk
karaktär och bolaget har understrukit att något avtalsförhållande inte
vid något tillfälle har förelegat mellan Premiair A/S och de berörda
arbetstagarna. Tvisten kan därmed enligt bolagets mening inte anses avse
anställningsavtal.
Arbetstagarparterna har för sin del framhållit att arbetstagarna
varit anställda hos Scanair och enligt anställningsavtal och lag varit
tillförsäkrade företrädesrätt till återanställning när de tvingades lämna
anställningarna samt att denna rätt kan göras gällande mot Premiair
A/S eftersom Scanairs verksamhet har övergått till Premiair A/S.
Arbetstagarsidan menar därför att tvisten skall betraktas som en tvist
avseende anställningsavtal.
Premiair A/S har mot detta invänt att någon övergång av verksamhet
mellan Scanair och Premiair A/S inte har förekommit samt har tillagt att
det åligger motsidan att - eftersom tvisten är en internationell tvist - som
ett led i prövningen av domsrättsfrågan styrka den påstådda övergången.
Arbetstagarparterna har genmält att det vid prövningen av
domsrättsfrågan räcker med ett påstående att en övergång har skett.
Måste arbetstagarsidan inom ramen för prövningen av behörighetsfrågan
styrka att en övergång av verksamhet har skett eller räcker det med ett
påstående?
I princip gäller att en kärande har bevisbördan för sådana omständigheter
som grundar behörighet för domstolen att pröva den väckta talan.
Föreligger inte tillräcklig utredning och kan ej domstolens behörighet
grundas på annan omständighet, blir följden att talan avvisas.
Läget kan emellertid vara det att domstolen vid prövningen av sin
behörighet kommer in på sådana av käranden åberopade omständigheter
som ingår i grunderna för talan i sak och som är förnekade av motparten.
För en sådan situation gäller att det i allmänhet är tillräckligt att käranden
påstår att omständigheten är för handen. Ett annat betraktelsesätt skulle
leda till att domstolen hade att gå in i själva sakprövningen innan det
avgjorts huruvida domstolen över huvud taget har att ta upp talan.
Premiair A/S måste visserligen ges rätt i att det nu angivna synsättet
inte alltid kan tillämpas vid prövningen av om domsrätt föreligger i
internationella tvister. I detta fall har tvisten emellertid en så påtaglig
anknytning till svenska förhållanden att denna reservation inte blir av
någon betydelse.
Omständigheter som visar anknytningen till svenska förhållanden är
exempelvis att företagsledningen i Scanair som bedrev verksamhet i
Sverige synes ha övergått till Premiair A/S, att detta bolags verksamhet
innefattar att utföra regelbundna charterflygningar med utgångspunkt
från svenska flygplatser och att flygplanen därvid bemannas med
kabinanställda som har sitt hemvist i Sverige.
Enligt domstolens mening visar det anförda att situationen är sådan att
det inte skall begäras av arbetstagarparterna på detta stadium att den
ifrågasatta övergången styrks.
Domstolen finner vid en bedömning mot bakgrund av det anförda att den
fortsatta prövningen skall ske med utgångspunkt från antagandet att en
övergång av verksamheten har ägt rum.
Karaktären hos det rättsförhållande som påstås ha uppkommit mellan
berörda arbetstagare och Premiair A/S
Arbetstagarparterna grundar sin talan i sak på följande omständigheter.
De berörda arbetstagarna blev uppsagda från sina anställningar
hos Scanair på grund av arbetsbrist. Med stöd av bestämmelser
i anställningsskyddslagen var de tillförsäkrade företrädesrätt till
återanställning i den av Scanair bedrivna verksamheten. Denna
verksamhet eller del av denna övergick enligt arbetstagarsidans
påstående till Premiair A/S. Detta bolag var efter övergången av
verksamheten skyldigt på grund av bestämmelser i nyssnämnda lag att
respektera företrädesrätten vid anställning av personal.
Det skall anmärkas att de nu angivna grunderna för talan innefattar
omständigheter - utöver den nyss berörda övergångsfrågan - som kan
antas vara i större eller mindre omfattning tvistiga mellan parterna. Detta
utgör emellertid sådant som hör till prövningen i sak av tvisten. Såsom
nyss utvecklats får i ett sådant läge prövningen av om domsrätt föreligger
grundas på vad käranden angivit.
Om Premiair A/S skyldigheter på grund av företrädesrätten sträckt sig
så långt att de berörda arbetstagarna kunnat göra anspråk på fortsatta
anställningar hos bolaget, hade talan principiellt sett likaväl kunnat gå ut
på en fastställelse att arbetstagarna innehar anställningar hos Premiair
A/S. Talan skulle då otvivelaktigt ha varit att uppfatta som en talan
avseende anställningsavtal.
Anställningsskyddslagens regler om företrädesrätt till återanställning hade
emellertid hösten 1993 inte detta innehåll. Den företrädesberättigade
arbetstagaren kunde inte ges rätt till fortsatt anställning utan påföljden
för arbetsgivaren vid underlåtenhet att respektera företrädesrätten var
skadeståndsskyldighet. I enlighet härmed går arbetstagarsidans talan
också ut endast på skadestånd.
Kan då ett anspråk på skadestånd för att anställningar inte erhållits
betraktas som grundat på anställningsavtal? Det kan ligga nära till hands
att - såsom också Premiair A/S har gjort - förneka detta med hänvisning
till att de berörda arbetstagarnas avtal med Scanair hade avslutats genom
uppsägningarna och att några anställningsavtal inte kom till stånd med
Premiair A/S som arbetsgivare.
Hänsyn måste emellertid tas till företrädesrättens närmare innebörd.
Härom kan anföras följande.
En uppsagd arbetstagares företrädesrätt till återanställning låter sig
rättsligt beskrivas som innefattande ett villkorat skadeståndsanspråk
mot den uppsägande arbetsgivaren. Anspråket är självfallet grundat
i arbetstagarens anställningsavtal. Utan sådant avtal inträder ingen
företrädesrätt. När arbetsgivaren senare anställer annan utan att
respektera arbetstagarens företrädesrätt, förbyts det villkorade
anspråket till en skadeståndsrätt för arbetstagaren. Fortfarande är det
anställningsavtalet som utgör grunden.
Nu är emellertid i detta fall arbetstagarsidans talan grundad på
påståendet att den uppsägande arbetsgivarens (Scanairs) verksamhet
gått över till en ny arbetsgivare (Premiair A/S). På grund av bestämmelse
i lag, 25 § andra stycket sista meningen anställningsskyddslagen, gäller
emellertid företrädesrätten mot den nye arbetsgivaren och det är denne
som efter övergången har att respektera företrädesrätten inom de ramar
som lagen uppställer.
Genom övergången av verksamheten inträder den nye arbetsgivaren
i den uppsägande arbetsgivarens ställe som det villkorade
skadeståndsanspråkets gäldenär. Åsidosätter den nye arbetsgivaren
företrädesrätten, är anspråket inte längre villkorat utan utgör en rätt till
skadestånd. Denna rätt har oförändrat anställningsavtalet som grund.
Sett ur arbetstagarens synvinkel har inget annat skett med dennes på
anställningsavtal och lag grundade anspråk än att ett partsbyte skett på
motsidan i rättsförhållandet som följd av övergången av verksamheten.
Slutsatsen blir att tvisten mellan parterna om skadestånd på grund av
det påstådda åsidosättandet av företrädesrätten utgör en tvist avseende
anställningsavtal i Luganokonventionens mening.
Innebörden i artikel 5 punkt 1 andra meningen i konventionen är att en
talan som avser anställningsavtal kan väckas vid ort där arbetstagaren
vanligtvis utför sitt arbete eller, om arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt
arbete i en och samma stat, den ort där det affärsställe genom vilket han
anställdes är beläget.
I det föreliggande fallet är det de uppsagda arbetstagarnas med Scanair
träffade anställningsavtal som bestämmer orten för talans väckande.
Enligt dessa avtal får arbetstagarna anses ha utfört sitt arbete i orter i
Sverige. Hjälpregeln avseende den ort där det affärsställe genom vilket
arbetstagaren anställdes är beläget leder för övrigt i detta fall till samma
resultat, eftersom arbetstagarna måste antas ha anställts av Scanair från
affärsställe i Sverige.
Arbetsdomstolen finner med hänvisning till det anförda att enligt
Luganokonventionen domsrätt föreligger i tvisten för svensk domstol.
Arbetsdomstolens inställning i domsrättsfrågan avseende
arbetstagarsidans skadeståndstalan avseende företrädesrätten
Arbetsdomstolen har i föregående avsnitt funnit att domsrätt för
svensk domstol föreligger enligt Luganokonventionens bestämmelser.
Därmed föreligger också sådan domsrätt enligt de autonoma svenska
domsrättsreglerna. Slutsatsen blir att arbetsdomstolen har domsrätt i
tvisten och alltså är behörig att ta upp denna till prövning.
Domsrätten beträffande HTF:s talan om skadestånd för
förhandlingsvägran
I det läge som föreligger när domstolen har funnit sig behörig att till
prövning ta upp den huvudsakliga tvistefråga som talan rymmer bör
parterna beredas tillfälle att på nytt ta ställning till hur yrkandet om
skadestånd för förhandlingsvägran fortsättningsvis skall handläggas.
SLUT
1. Arbetsdomstolen finner sig behörig att till prövning ta upp väckt talan
angående företrädesrätt till återanställning.
2. Parterna skall beredas tillfälle att på nytt ta ställning till hur yrkandet
om skadestånd för förhandlingsvägran skall fortsättningsvis handläggas.
Dom 1995-10-04, målnummer A-52-1994, A-54-1994
Ledamöter: Hans Stark, Michael Koch, Bo Jangenäs, Ulf E. Nilsson, Ylva
Tengblad, Gunnar Ericson och Björn Rosengren.
Enhälligt. Sekreterare: Gertrud Forkman