REFERAT
Svea hovrätt
B.L. ansökte i Svea hovrätt om förklaring att en dom meddelad av
förstainstansdomstolen i Torremolinos, Spanien, den 30 april 1998
angående rättegångskostnader i en tvist mellan B.L. samt L.M. och en
annan person var verkställbar mot L.M. i Sverige.
Hovrätten (hovrättsrådet Karl Matz) anförde i beslut den 8 mars 2002:
Hovrättens skäl
Luganokonventionen gäller i förhållande till Spanien. Konventionens krav
för att domen skall få verkställas här i landet är uppfyllda (artiklarna
31 och 32 i konventionen samt lagen [1992:794] om domstols
internationella behörighet och om verkställighet av utländska domar enligt
Luganokonventionen).
Hovrättens avgörande
Hovrätten förklarar att den till detta beslut som bilaga A fogade domen
(ej återgiven här. Red:s anm.) - meddelad av tingsrätten i Torremolinos,
Spanien, den 30 april 1998, i mål nr 92/96 mellan F.G.R. och L.M.,
kärande, och B.L., svarande - är verkställbar i Sverige i den del som avser
förpliktande för L.M.
I en till hovrätten ställd skrift förklarade sig L.M. överklaga hovrättens
beslut samt yrka att HD skulle "uppta målet till prövning".
Hovrätten - som uppfattade L.M:s skrift som en ansökan om ändring
enligt Luganokonventionens bestämmelser - upplyste L.M. härom samt
förelade honom att komplettera sin ansökan på visst sätt. Härefter inkom
L.M. med en ny skrift till hovrätten.
L.M. yrkade - så som hans talan uppfattades - att hovrätten skulle avslå
B.L:s ansökan. Till stöd för yrkandet anförde han bl.a. följande. I enlighet
med spansk rätt innebär domen en förpliktelse för honom att betala
rättegångskostnaderna till den spanska domstolen och inte till B.L. För att
B.L. skall ha rätt till ersättning från L.M. krävs att B.L. först har betalat till
domstolen. Så har inte skett. B.L. har således inte någon rättslig grund
för sin ansökan om verkställighetsförklaring.
B.L. hävdade i första hand att L.M:s ansökan - i enlighet med sin
ordalydelse - skulle överlämnas till HD. Han anförde bl.a. att hovrätten
inte formlöst "får uppta ett överklagande till handläggning i annan ordning
än vad som yrkats i överklagandet".
I andra hand förklarade sig B.L. bestrida ändring. Han anförde därvid bl.a.
att det var hans kostnader som avsågs med den spanska domen och att
betalning enligt domen skulle - i enlighet med spansk rätt - fullgöras till
honom.
Hovrätten (hovrättsråden Christine Möller och Lars Lundgren, referent,
samt tf. hovrättsassessorn Fredrik Lundén) anförde i beslut den 21 mars
2003:
Hovrättens skäl
Skäl att överlämna L.M:s ansökan till HD föreligger inte.
Parterna har inte åberopat någon bevisning.
Prövningen i målet skall ske med tillämpning av bestämmelserna
i Luganokonventionen. En utländsk dom får enligt artikel 34 i
Luganokonventionen aldrig omprövas i sak. En ansökan om verkställighet
av en sådan dom får enligt artikel 34 vägras endast på någon av de
grunder som anges i artiklarna 27 och 28.
Det omstridda avgörandet gäller rättegångskostnader i en bakomliggande
tvist mellan parterna. Av en dom av den 29 november 1997 framgår att
L.M. och hans medpart pålagts kostnaderna dels för rättegången i första
instans, dels för processen i överinstansen. Av avgörandet den 30 april
1998 framgår att kostnaderna fastställdes till 1 618 812 pesetas.
Varken av domen eller av utredningen i hovrätten framgår till vem
betalning skall ske. Denna omständighet utgör dock inte grund för att
avslå B.L:s ansökan om verkställighetsförklaring. På grund härav och
då något annat hinder mot att förklara domen verkställbar inte har
kommit fram skall L.M:s ansökan om ändring avslås. Hovrättens tidigare
meddelade beslut skall alltså stå fast.
Hovrättens avgörande
Hovrätten avslår L.M:s ansökan. Hovrättens beslut den 8 mars 2002 står
därför fast.
Högsta domstolen
L.M. överklagade och yrkade att HD skulle avvisa eller ogilla B.L:s
ansökan om verkställighetsförklaring.
B.L. bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, rev.sekr. Christer Thornefors, föreslog i betänkande
följande beslut:
Skäl
I dom den 9 juli 1996 ogillade förstainstansdomstolen i Torremolinos,
Spanien, en av L.M. och annan mot B.L. väckt talan gällande köp av fast
egendom. Sedan appellationsdomstolen i Malaga lämnat kärandenas
överklagande utan bifall fattade förstainstansdomstolen i Torremolinos
den 30 april 1998 beslut om rättegångskostnaderna i målet.
Den 27 september 1999 yrkade B.L. vid Svea hovrätt att domstolen skulle
förklara att domen från förstainstansdomstolen i Torremolinos den 30
april 1998 i mål nummer 92/96 är verkställbar i Sverige mot L.M. Till
ansökan var fogad kopior av domarna och beslutet samt översättning av
appellationsdomstolens dom och förstainstansdomstolens beslut. Efter det
att B.L. förelagts att komplettera ansökan med bl.a. handlingar som visar
att domen är fullt verkställbar i den stat där den meddelats återkallade
han ansökan, varefter hovrätten skrev av målet från vidare handläggning.
Sedan B.L. gett in en ny ansökan i saken till hovrätten den 22 augusti
2001 förklarade hovrätten i beslut den 8 mars 2002 att domen är
verkställbar i Sverige i den del som avser förpliktande för L.M.
I en begäran om omprövning yrkade L.M. därefter att hovrätten skulle
avslå B.L:s ansökan. Till stöd för sin begäran anförde han bl.a. att B.L.
saknar rättslig grund för sin ansökan eftersom domen innebär att han har
förpliktats att betala rättegångskostnaderna till den spanska domstolen
och inte till B.L.
Hovrätten lämnade i det överklagade beslutet L.M:s begäran om
omprövning utan bifall. Hovrätten fann bl.a. att det varken av
domen eller av utredningen i hovrätten framgår till vem betalning av
rättegångskostnaderna skall ske, men att denna omständighet inte
utgjorde grund för att avslå ansökan om verkställighetsförklaring samt att
något annat hinder mot att förklara domen verkställbar inte kommit fram.
L.M. har i HD vidhållit sitt påstående att B.L. inte har förmått visa att
han i vart fall för närvarande är rätt part eftersom det ankommer på L.M.
och den andre käranden att först betala rättegångskostnaderna till den
spanska domstolen varefter B.L. äger rätt att uppbära dessa sedan även
han betalat domstolen.
B.L. har till grund för bestridandet anfört att det åligger L.M. att ersätta
honom för rättegångskostnaderna och att han således är behörig att
ansöka om verkställighet.
Som hovrätten funnit skall ansökan prövas enligt bestämmelserna i
Luganokonventionen. Enligt artikel 31 skall en dom som har meddelats i
en konventionsstat och som är verkställbar i den staten verkställas i en
annan konventionsstat sedan domen, på ansökan av part, har förklarats
vara verkställbar där. Av artiklarna 46 och 47 framgår bl.a. att den part
som ansöker om verkställighet skall ge in en kopia av domen samt
handlingar (47 1.) som visar att domen är verkställbar enligt lagen i
ursprungsstaten.
I propositionen till lagen med anledning av Sveriges tillträde till
Luganokonventionen 1991/92:128 anförs bl.a. (s. 213) att föreskriften i
artikel 47 1. inte innebär att ett särskilt intyg om verkställbarhet behöver
företes, detta kan i vissa fall framgå direkt av den utländska domen. För
det fall att det hos domstolen finns kunskap om innehållet i den utländska
rättsordning som ansökan gäller har domstolen alltså rätt att använda
dessa kunskaper när ärendet avgörs.
B.L:s ansökan avser den spanska domstolens beslut om
rättegångskostnader. Huruvida L.M. och hans medpart skall betala dessa
direkt till B.L. eller om betalning först skall ske till domstolen kan inte
utläsas vare sig av domen eller beslutet. Denna fråga är av formell natur.
Om betalning inte skall ske till B.L. är domen nämligen inte verkställbar
för hans räkning vare sig i Spanien eller i Sverige, vilket innebär att han
inte heller är behörig att ansöka om verkställighet.
Varken av hovrättens akt eller andra förhållanden framgår att hovrätten
har besuttit kunskaper om innehållet i spansk rätt när den har prövat
ansökan. Hovrätten borde därför innan ansökan godkändes ha förelagt
B.L. att komplettera denna med utredning angående innehållet i spansk
rätt i aktuellt avseende eller med ett intyg från den spanska domstolen.
Visserligen finns inte något hinder för HD att pröva frågan huruvida
domen är verkställbar i Spanien (se EG-domstolens dom i mål C
275-94). Emellertid framstår det som tveksamt om de bestämmelser
ur den spanska rättegångsbalken som B.L. gett in i HD avser rätt tid.
Även i övrigt kan kompletteringar behöva ske. Denna utredning bör
införskaffas i hovrätten. Hovrättens beslut skall därför undanröjas och
målet återförvisas till hovrätten för vidare handläggning.
HD:s avgörande
Med undanröjande av hovrättens beslut återförvisar HD frågan huruvida
verkställighetsförklaring skall meddelas till hovrätten för fortsatt
behandling.
HD (justitieråden Lennander, Victor, Lindeblad, Nyström, referent, och
Virdesten) meddelade den 3 januari 2006 följande beslut:
Skäl
B.L. har ansökt om att en dom meddelad av förstainstansdomstolen i
Torremolinos, Spanien, den 30 april 1998, avseende rättegångskostnader
i en tvist mellan honom samt L.M. och dennes medpart, skall förklaras
vara verkställbar i Sverige. Han har därvid även åberopat dom den 9 juli
1996, meddelad av samma domstol, samt dom den 29 november 1997,
meddelad av appellationsdomstolen i Malaga. Enligt sistnämnda domar
ålades L.M. och hans medpart att betala kostnaderna för rättegångarna i
de båda domstolarna.
Prövningen skall, som hovrätten funnit, ske med tillämpning av
konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar
på privaträttens område upprättad i Lugano den 16 september 1998
(Luganokonventionen). Enligt konventionens artikel 31 skall en dom som
har meddelats i en konventionsstat och som är verkställbar i den staten
verkställas i en annan konventionsstat sedan domen, på ansökan av part,
har förklarats vara verkställbar där (jfr numera artikel 38.1 i Bryssel I-
förordningen).
Ansökan om verkställighetsförklaring får göras av envar som kan kräva
verkställighet av domen i ursprungsstaten (Pålsson, Brysselkonventionen,
Luganokonventionen och Bryssel I-förordningen, 2002 s. 258). Endast
den som är berättigad till den prestation som verkställigheten avser kan
anses behörig att göra en verkställighetsansökan.
Som hovrätten uttalat framgår inte av den dom som avses med ansökan
till vem betalning skall ske. Detta kan inte heller utläsas av de övriga
åberopade domarna. B.L. har gjort gällande att det följer av spansk rätt
att han är berättigad till betalningen. L.M. har häremot påstått att spansk
rätt innebär att han är betalningsskyldig gentemot domstolen samt att
B.L. är berättigad till betalning endast under förutsättning att han betalat
domstolen, något han inte har gjort.
B.L. har i HD givit in viss lagtext som enligt uppgift innehåller
bestämmelser i den spanska rättegångsbalken. För att avgöra om B.L.
är berättigad till rättegångskostnadsersättningen och således är behörig
att ansöka om verkställighetsförklaring krävs ytterligare utredning som
B.L. bör beredas tillfälle att inkomma med. Detta bör ske i hovrätten.
Hovrättens beslut skall därför undanröjas och målet återförvisas till
hovrätten för vidare handläggning.
HD:s avgörande. HD undanröjer det överklagade beslutet och återförvisar
målet till hovrätten för fortsatt behandling.