HÖGSTA DOMSTOLEN PROTOKOLL Aktbil. nr 2
Avd. 2 vid tillståndsprövning
DAG FÖR BESLUT Mål nr Ö 1519-04
2004-09-13
Stockholm
NÄRVARANDE Regner, Lundius och Virdesten
JUSTITIERÅD
FÖREDRAGANDE Gullesjö
REVISIONSSEKRETERARE
TILLIKA
PROTOKOLLFÖRARE
PARTER
KLAGANDE
LMB
Ombud: Advokaten HS
MOTPART
DR
Ombud: advokaterna CLN och PF
SAKEN Rättegångshinder
ÖVERKLAGADE Hovrätten över Skåne och Blekinge, avd. 3, beslut den
AVGÖRANDET 5 mars 2004 i mål Ö 1258-01
Målet föredras.
Högsta domstolen meddelar prövningstillstånd.
Anna Gullesjö
Uppvisat och lämnat för expediering 2004-09-13
Göran Regner
Hovrätten över Skåne
och Blekinge PROTOKOLL
Datum Mål/ärende nr
Avd. 3, rotel 34 2004-03-02 Ö 1258 01
Föredragning i
Malmö (Beslut 2004-03- 05)
Rätten
Hovrättslagmannen Per Eriksson (referent), f.d. rådmannen Sven Eric
Naumann och tf. hovrättsassessorn Helena Forsaeus
Protokollförare
Hovrättsfiskalen Martin Sunnqvist
Klagande
DR Aktiebolag, Malmö
Ombud
1) Advokaten CLN
2) Advokaten PF
Motpart
LMB B.V. (tidigare JLM B.V.), Nederländerna
Ombud
Advokaten HS
Saken
Rättegångshinder
Överklagat avgörande
Malmö tingsrätts, rotel 61, beslut 2001-04-23 i mål T 8077-00, se bilaga
A
Martin Sunnqvist anmäler: DR Aktiebolag (i fortsättningen DR) har
yrkat att hovrätten ogillar LMB B.V:s (i fortsättningen LM) yrkande om
avvisning och återförvisar målet till Malmö tingsrätt för prövning i sak.
DR har vidare yrkat att hovrätten befriar bolaget från skyldigheten att
utge ersättning för LM:s rättegångskostnader vid tingsrätten eller i vart
fall nedsätter det belopp som DR skall utge till 10 000 kr. LM har yrkat
ersättning för rättegångskostnader i hovrätten.
Målet föredras, varefter hovrätten fattar följande
Beslut
att meddelas den 5 mars 2004.
JLM B.V. har genom fusion uppgått i LMB B.V.
Den s.k. Brysselkonventionen, vilken införlivats i svensk rätt genom lagen
(1998:358) om Brysselkonventionen, är tillämplig i målet. Huvudregeln
är enligt art. 2 i denna konvention att talan skall väckas i den stat där
svaranden har sitt hemvist. När det gäller bolag syftar bestämmelsen
enligt art. 53 på bolagets säte. Enligt en undantagsregel i art. 5.1 kan
käranden, om talan avser avtal, också väcka talan vid domstolen i den
ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas.
Talan i målet avser avtal.
Den första fråga som hovrätten har att ta ställning till är vilken
avtalsförpliktelse som ligger till grund för käromålet. DR har angett att
dess talan bygger på att det inte förelåg grund för ett förtida avbrytande
av avtalsrelationen från LM:s sida. Det förhållandet att avtalet sades
upp skulle sålunda ha föranlett dels att handelsvinst för den fortsatta
försäljning som annars hade ägt rum uteblev, dels att vissa kostnader
som DR haft blev att betrakta som onödiga. DR har anfört att den
avtalsförpliktelse som är relevant är LM:s åtagande att ge DR ensamrätt
att i Sverige, Danmark, Finland och Island marknadsföra och sälja
LM:s varor samt att leverera dessa varor till DR. LM har invänt att den
avtalsförpliktelse som talan avser är skyldigheten att göra en formellt och
materiellt korrekt uppsägning av avtalet.
Enligt EG-domstolens rättsfall De Bloos v. Bouyer (dom den 6 oktober
1976 i mål C-14/76, svensk specialutgåva III s. 187) avses i art. 5.1
inte vilken förpliktelse som helst som följer av avtalet i fråga. Den
relevanta avtalsförpliktelsen är i stället den förpliktelse som svarar mot
den avtalsrättighet som käranden åberopar som grund för talan. Om talan
avser skadestånd på grund av motpartens avtalsbrott, är den relevanta
avtalsförpliktelsen den som åvilar motparten enligt avtalet och vars
bristande uppfyllelse åberopas till stöd för skadeståndsyrkandet.
Det skall särskilt noteras, att rätten i ett fall som det förevarande
inte skall identifiera den förpliktelse som är karakteristisk för avtalet
och förlägga domstolsbehörigheten till orten för den förpliktelsens
uppfyllelse, om målet gäller uppfyllelsen av en annan avtalsförpliktelse.
Om käromålet har ett antal olika avtalsförpliktelser som grund skall
domstolen tillämpa principen accessorium sequitur principale. Detta
innebär, att den avtalsförpliktelse som är den väsentliga grunden för
talan avgör jurisdiktionsfrågan (se Shenavai v. Kreischer, EG-domstolens
dom den 15 januari 1987 i mål C-266/85, svensk specialutgåva IX s.
1; se även Leathertex, samma domstols dom den 5 oktober 1999 i mål
C-420/97, REG 1999 s. 1-6747).
I det avtal som avses i målet finns särskilt följande motstående
avtalsrättigheter och avtalsförpliktelser. LM förpliktar sig att ge DR
ensamrätt att marknadsföra och sälja vissa av dess kollektioner inom
Sverige, Danmark, Finland och Island. Vidare skall LM leverera på visst
sätt till DR. Det senare bolaget har rätt att på visst sätt välja ur LM:s
kollektioner, skall betala till LM enligt vissa villkor och får inte kopiera
några artiklar i kollektionerna. Avslutningsvis föreskriver avtalet att det
löper tolv månader i taget och kan sägas upp senast sex månader före
begynnelsen av nästa period. Det kan dessutom hävas om det föreligger
ett allvarligt brott mot kontraktets innebörd, men i så fall skall redan
accepterade beställningar genomföras.
I nationell domstolspraxis har i liknande fall ett antal olika förpliktelser
ansetts utgöra den väsentliga grunden för talan och därmed avgjort
jurisdiktionsfrågan, till exempel skyldigheten för leverantören att
leverera, att inte leverera till någon annan inom det område som
avses med ensamrätten, att varsla om uppsägning samt att fortsätta
avtalsförhållandet till dess det är avslutat på korrekt sätt (se Lennart
Pålsson, The Unruly Horse of the Brussels and Lugano Conventions i
Festskrift til Ole Lando, 1997, särskilt s. 268-274).
Grunden för käromålet i förevarande fall hänför sig till de avtalsvillkor
som reglerar sättet för avtalets upphörande, men den innefattar framför
allt ett påstående om att för det fall avtalsförhållandet hade levt vidare
leveranser hade förekommit och försäljning ägt rum samt vissa kostnader
inte hade blivit onödiga. Grunden för käromålet är alltså utformad i
två led. När grunden för talan innefattar påstående om kontraktsbrott,
är det väsentliga för käranden den uteblivna prestationen, i detta fall
innebärande att DR inte kunde fortsätta som ensamåterförsäljare och
inte fick varor levererade. Förpliktelsen för LM att endast på visst sätt
säga upp avtalet syftar ur återförsäljarens perspektiv till att trygga
leveranserna och ensamrätten. Det är därför LM:s förpliktelse att leverera
och respektera ensamrätten som är den väsentliga förpliktelsen (se
Ketilbjørn Hertz, Jurisdiction in Contract and Tort under the Brussels
Convention, 1998, s. 132-133).
Enligt EG-domstolens rättsfall Besix (dom den 19 februari 2002 i
mål C-256/00, REG 2002 s. I-1718) kan art. 5.1 inte tillämpas om
avtalsförpliktelsen är en negativ förpliktelse, som inte har någon
geografisk begränsning och vars uppfyllelse inte kan knytas till en viss
ort. Det framhålls särskilt i domskälen, att en förutsättning för att art.
5.1 skall vara tillämplig är att en enda uppfyllelseort, och därmed en
enda domstol, för den ifrågavarande förpliktelsen kan fastställas. I princip
handlar det om den domstolsort som har den närmaste anknytningen till
tvisten. I förevarande fall där den väsentliga avtalsförpliktelsen är LM:s
skyldighet att leverera och respektera ensamrätten, förutsätts för en
tillämpning av art. 5.1 att en enda uppfyllelseort kan identifieras för dessa
förpliktelser. Det kan ske för leveransförpliktelsen, medan förpliktelsen
att respektera ensamrätten omfattar ett stort antal uppfyllelseorter. Den
ort dit leveranserna skall ske får därför anses vara den för bedömningen
relevanta uppfyllelseorten.
Nästa fråga är vilken ort som är uppfyllelseorten för förpliktelsen att
leverera i enlighet med avtalet. Uppfyllelseorten skall fastställas i enlighet
med den lag som är tillämplig på den omtvistade förpliktelsen, det vill
säga avtalsstatutet, enligt domstolslandets lagvalsregler (se Tessili
v. Dunlop, EG-domstolens dom den 6 oktober, 1976 i mål C-12/76,
svensk specialutgåva III s. 177). Om den relevanta avtalsförpliktelsens
uppfyllelseort är fastställd genom parternas avtal, gäller i princip den
uppfyllelseorten (se Zelger v. Salinitri, EG-domstolens dom den 17 januari
1980 i mål C-56/79, ECR 1980 s. 89).
I likhet med parterna finner hovrätten att svensk rätt är tillämplig på
ifrågavarande avtal. Detta anger att leveranser skall ske "CIF/CIP DR
Malmö“
Inget förhindrar enligt svensk rätt parterna att på detta sätt träffa avtal
om uppfyllelseorten för leveranserna. Uppfyllelseorten för den väsentliga
förpliktelsen är således Malmö. Därmed är också Malmö tingsrätt behörig
domstol enligt art. 5.1.
På grund av det anförda skall tingsrättens beslut undanröjas och målet
återförvisas.
Hovrätten undanröjer tingsrättens beslut och återförvisar målet till
tingsrätten för fortsatt behandling.
Frågan om rättegångskostnaderna i hovrätten prövas i samband med
målet efter dess återupptagande.
MALMÖ TINGSRÄTT PROTOKOLL Mål nr T 8077-00
Avd 6 rotel 1 2001-04-23
Handläggning i parternas Aktbil 23
utevaro
Malmö
Rätten
chefsrådmannen Svensäter
Kärande
DR Aktiebolag, MALMÖ
Ombud: advokaten CLN
Svarande
JLM B.V., Nederländerna
Ombud: jur kand HS
Saken
fordran; nu om tingsrättens behörighet
DR har yrkat förpliktande för JLM att utge NLG 80 986 jämte ränta med
åtta procent över diskonto från den 3 januari 2000 tills betalning sker.
Som grund för käromålet har DR angett att parternas avtal den 24
juni 1997 om ensamrätt för bolaget att marknadsföra och sälja JLM:s
produkter i bl.a. Sverige sagts upp av JLM först den 11 augusti 1998
och därför, då grund för ett förtida avbrytande av avtalsrelationen inte
förelegat, förlängts till den 24 juni 1999. DR är därför berättigat till
ersättning för förlorad handelsvinst och för ekonomisk skada.
JLM har bestritt käromålet samt, under angivande att tingsrätten
inte är behörig att pröva tvisten, yrkat avvisning av käromålet och i
anslutning därtill även ersättning för rättegångskostnader. Till stöd
för avvisningsyrkandet har bolaget angett att Brysselkonventionen är
tillämplig på parternas förhållande, att huvudregeln i denna konvention
är att talan skall väckas vid domstol i det land där svaranden har
sitt hemvist samt att inte heller någon av konventionens alternativa
behörighetsregler ger DR möjlighet att väcka talan vid domstolen i sitt
eget hemvist.
DR har bestritt avvisningsyrkandet och hänvisat till artikel 5.1
Brysselkonventionen, om att talan som avser avtal får väckas vid
domstolen i den ort där den
förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall uppfyllas. Bolaget har
tillagt att det har sitt säte i Malmö kommun samt att den primära och
utmärkande förpliktelsen enligt avtalet är JLM:s åtaganden att DR skall
ha ensamrätt att marknadsföra dess varor i bl.a. Sverige och att leverera
varor till DR:s affärsställe i Sverige.
JLM har framhållit att domstolen endast kan grunda sin behörighet enligt
5.1 Brysselkonventionen på sådana förpliktelser enligt avtalet som är
att anse som primära samt att bedömningen av vad som är att anse
som primära förpliktelser skall göras utifrån de grunder som käranden
stödjer sin talan på. JLM har tillagt att käromålet utformats på ett sådant
sätt att den primära förpliktelsen i detta fall skall anses vara att göra en
formellt och materiellt riktig uppsägning. Den uppsägning som gjorts kan
enligt bolaget inte hänföras till något särskilt geografilskt område och i
vart fall inte till Sverige. JLM har i sammanhanget också framhållit att
möjligheterna enligt konventionen att väcka talan i kärandens hemland
skall tolkas restriktivt.
Efter att ha tagit del av den argumentation som parterna presenterat,
DR i aktbil 1, 19 och 21 och JLM i aktbil 12 och 20, meddelar tingsrätten
följande
BESLUT
Frågan om tingsrättens behörighet skall avgöras på grundval av hur
käromålet utformats.
Tingsrätten uppfattar käromålet som grundat på att JLM inte fullföljt
sina förpliktelser enligt avtalet angående ensamrätt och leverans av
varor under avtalstiden samt att avtalet, till följd av att uppsägning inte
skett senast sex månader innan den 24 juni 1998 (8 §) löpt till den 24
juni 1999. Den av DR begärda rättsföljden av detta är inte ett krav på
fullgörande av JLM:s förpliktelser att leverera och iaktta föreskriften om
ensamrätt, utan skadestånd och ersättning för förlorad handelsvinst. Även
om DR hittills inte direkt uttryckt saken på detta sätt
måste, såvitt tingsrätten kan förstå, en sådan talan innefatta påstående
om att JLM brutit mot avtalet genom att säga upp det med omedelbar
verkan trots att bolaget inte haft rätt att göra detta. Huruvida
uppsägningen varit avtalsstridig eller ej får vid sådant förhållande
avgörande betydelse för tvistens lösning. I en sådan talan framstår
skyldigheten att iaktta, tysta eller uttryckligt angivna, regler om
uppsägning av avtalsförhållandet som primär i den mening som avses när
det gäller tillämpning av artikel 5.1 Brysselkonventionen.
JLM har i avvisningsfrågan gjort gällande att den muntligen och per
fax överbringade uppsägningen inte kan kvalificeras till Sverige. Någon
egentlig motargumentation har inte framförts i denna del. Enligt
tingsrättens bedömning är den förpliktelse som i enlighet med vad just
sagts är att anse som primär i denna tvist och således vara avgörande
för forumfrågans lösning, i vart fall såvitt hittills framkommit i målet,
inte i sådan grad hänförlig till svenska förhållanden att DR med stöd av
artikel 5.1 och med åsidosättande av huvudregeln i konventionens artikel
2 om att talan skall väckas vid domstol i den stat som svaranden har sitt
hemvist i skall ha rätt att föra sin talan vid svensk dornstol.
JLM:s anspråk på ersättning för rättegångskostnader får anses skäligt.
1. Tingsrätten avvisar DR:s AB:s talan.
2. DR AB skall till JLM B.V. utge ersättning för rättegångskostnader med
fyrtiotusen (40 000) kr, utgörande ombudsarvode, jämte ränta enligt 6 §
räntelagen (1975:635) från denna dag tills betalning sker.