Målnummer: Ö962-95
Avdelning: 4
Avgörandedatum: 1995-10-11
Rubrik:
Svensk domstols behörighet att handlägga en tvist där 10 kap. 3 §
rättegångsbalken åberopats till stöd för rättens behörighet har avgjorts
med tillämpning uteslutande av Luganokonventionens behörighetsregler.
Tillika fråga om svarandena haft sitt hemvist i Sverige.
Lagrum:
Luganokonventionen artiklarna 1-3, 18, 52 och 54
Lagen (1992:794) med anledning av Sveriges tillträde till
Luganokonventionen
REFERAT
En bank med säte i Frankrike väckte talan vid Eksjö tingsrätt mot två
makar med danskt medborgarskap och yrkade förpliktande för makarna
att utge drygt 329 000 franska franc utgörande kvarstående skuld enligt
ett låneavtal som ingåtts i samband med att makarna förvärvat ett slott i
Frankrike. Till stöd för rättens behörighet åberopades att ena maken ägde
fast egendom inom tingsrättens domsaga och att tingsrätten därför enligt
10 kap. 3 § och 14 § rättegångsbalken, var behörig att handlägga tvisten.
Makarna N invände att låneavtalet innehöll en klausul enligt vilken endast
fransk domstol var behörig att pröva tvisten. De hävdade vidare att de
hade sitt hemvist i Storbritannien på viss adress i London.
Banken genmälde att klausulen i låneavtalet - som hade rubriken
"droit applicable" (ung. tillämplig lag) endast innebar att alla tvister
rörande tolkningen av avtalet skulle vara underkastade fransk lag, "droit
Français", men inte fransk domstol. Med hänvisning till en av banken
vidtagen utredning hävdades vidare att makarna hade sitt egentliga
hemvist i Sverige.
Eksjö tingsrätt (1995-06-09, rådmännen Hans Waldemarson och
Conny Jörneklint samt tingsfiskalen Aleksander Cronenberger, referent)
fann i beslut den 9 juni 1995 att låneavtalets klausul inte var en
prorogationsklausul utan enbart reglerade att fransk lag i vissa
situationer skulle tillämpas. Rätten fann vidare att tingsrätten - enligt
den domsrättsregel som 10 kap. 3 § 1 st. rättegångsbalken ger uttryck
för - var behörig att handlägga tvisten mot mannen samt att tingsrätten
med en analogisk tillämpning av 10 kap. 14 § 1 st. rättegångsbalken
var behörig att pröva även tvisten mot hustrun. Invändningen om
rättegångshinder lämnades därför utan bifall.
Makarna N överklagade tingsrättens beslut och vidhöll att endast fransk
domstol var behörig att handlägga tvisten.
Göta hovrätt (1995-10-11, hovrättslagmannen Lars Åhlen, hovrättsråden
Johan Stenberg och Mats Lundeholm, referent, samt hovrättsassessorn
Magnus Ragnmark) lämnade överklagandet utan bifall. Hovrätten anförde:
Lika med tingsrätten finner hovrätten att den i lånevillkoren gjorda
hänvisningen till "droit Français" inte syftar till att bestämma vilket lands
domstolar som skall avgöra eventuella tvister utan endast anger vilken
nationell lag som skall tillämpas. Svensk domstols behörighet att pröva
den aktuella tvisten regleras således inte i avtalet utan skall avgöras med
tillämpning av sedvanliga behörighetsregler.
Målet rör en tvist med internationell anknytning på privaträttens område.
Luganokonventionen, som utgör svensk rätt sedan den 1 januari 1993,
kan vara tillämplig i fråga om sådana tvister. Avgörande för konventionens
tillämplighet är i förevarande sammanhang om svarandena har hemvist
i en konventionsstat. Det som nu är tvistigt är om de skall anses ha sitt
hemvist i Sverige eller i Storbritannien. Eftersom båda dessa stater hade
tillträtt konventionen när ansökan om stämning ingavs finner hovrätten,
oavsett vilken bedömning som görs i hemvistfrågan, att konventionen är
tillämplig.
Eftersom invändning gjorts i forumfrågan har det - trots att
Luganokonventionens regler inte åberopats - ålegat tingsrätten att pröva
om man enligt konventionen var behörig att handlägga målet. Andra
behörighetsregler än de som återfinns i konventionen, t.ex. de som
framgår av rättegångsbalken, får tillämpas endast om det är tillåtet enligt
konventionen.
Luganokonventionens huvudregel är att talan skall väckas i den stat där
svaranden har sitt hemvist. Frågan om svaranden har hemvist i Sverige
skall enligt artikel 52 avgöras med tillämpning av svensk lag.
Makarna N har gjort gällande att de har sitt hemvist i Storbritannien på
viss adress i London och de har också framhållit att de betalar skatt där.
Banken har hävdat att makarna har sitt hemvist i Sverige och har
därvid anfört bl.a. följande: Makarna N var folkbokförda i Sverige och
bosatta på mannens fastighet i Korsberga fram till år 1989, då de
anmälde utflyttning. Även efter utflyttningen har de varje år vistats
en stor del av året på denna fastighet. I samband med utflyttningen
lämnade de in en tillfällig adressändring till posten i Korsberga. Idag finns
ingen hänvisningsadress anmäld. Det slott i Frankrike, som makarna N
förvärvade i direkt anslutning till utflyttningen, såldes på offentlig auktion
i februari 1993. De har därefter haft sin huvudsakliga bosättning på
fastigheten i Korsberga. Enligt lantbrevbäraren vistas makarna där en stor
del av året och de har även telefonabonnemang dit. Adressen i London
avser en fastighet i vilken makarna N disponerar en kontorslokal som
används i samband med försäljning av konst.
Makarna N har inte bestritt riktigheten av de uppgifter som banken har
lämnat om makarnas boende under de senaste åren. Deras invändning
om att de har hemvist i Storbritannien förtjänar därmed inte avseende.
Mot den bakgrunden finner hovrätten att makarna N:s anknytning till
Sverige och bostaden i Korsberga får anses vara så stark att de vid en
samlad bedömning skall anses ha sitt hemvist där. Vid sådant förhållande
är Eksjö tingsrätt behörig att pröva den väckta talan.
Målnummer Ö 962/95
Sökord:
Domstols behörighet; Avvisande av talan; Hemvist
Litteratur:
Prop. 1991/92:128 (Luganokonventionen); Lennart Pålsson,
Luganokonventionen.