Svea hovrätt RH 2002:18
Målnummer: Ö176-02
Avdelning: 1
Avgörandedatum: 2002-03-15
Rubrik:
Sedan hovrätten, efter ansökan av borgenären, med stöd av
Luganokonventionen förklarat en tysk dom verkställbar här i landet mot
gäldenären, har denne ansökt om ändring av verkställighetsbeslutet.
Han har sedermera återkallat sin ändringsansökan, varefter borgenären
yrkat ersättning för rättegångskostnader avseende såväl det ursprungliga
verkställighetsärendet som ändringsärendet. Hovrätten har funnit att
gäldenären kan förpliktas att ersätta borgenärens rättegångskostnader
endast såvitt de avser ändringsärendet, dvs. för det andra skedet av
exekvaturförfarandet.
Lagrum:
Luganokonventionen
18 kap. 5 och 8 §§ rättegångsbalken
32 § lagen (1996:242) om domstolsärenden
Rättsfall:
NJA 1994 s. 33 och där angivna tidigare rättsfall
NJA 1994 s. 749
NJA 2001 s. 738 I och II
REFERAT
På begäran av ett bolag förklarade Svea hovrätt med stöd av
Luganokonventionen en tysk dom verkställbar här i landet mot bl.a. B.F.
Sedan B.F. ansökt om ändring av hovrättens beslut om verkställighet av
domen mot honom, återkallade han sin ansökan om ändring.
Bolaget yrkade ersättning av B.F. för rättegångskostnader. Bolaget
åberopade därvid "den princip Högsta domstolen tillämpade i beslut
meddelat den 12 november 2001 i mål Ö 1245-01".
B.F. vitsordade i och för sig skyldighet att utge ersättning för
rättegångskostnader "för exekvaturförfarandet i hovrätten" men invände
att det yrkade ombudsarvodet var uppenbart oskäligt och medgav endast
att utge ett mindre belopp.
Svea hovrätt (2002-03-15, hovrättsrådet Lars Hesser, f.d. hovrättsrådet
Jan-Olov Swahn, referent, och tf. hovrättsassessorn Kerstin Norman)
avskrev målet på grund av återkallelsen och förpliktade B.F. att ersätta
bolagets rättegångskostnader endast till viss del.
I sina beslutsskäl anförde hovrätten följande.
Eftersom B.F. har återkallat sin ansökan om ändring skall målet avskrivas.
Hovrätten övergår härefter till rättegångskostnadsfrågan.
Bolagets yrkande om ersättning för rättegångskostnader avser till större
delen kostnader hänförliga till ansökan om verkställighetsförklaring. B.F:s
i sig gjorda vitsordande av skyldighet att utge sådan ersättning avser
också delvis kostnader i detta skede av exekvaturförfarandet.
Oaktat parternas inställning i nu angivet hänseende gör hovrätten
följande bedömning av frågan om skyldigheten att ersätta
rättegångskostnader.
Hovrätten kan först konstatera att Luganokonventionen inte innehåller
några bestämmelser som ger part möjlighet att få ersättning av
motparten för sina kostnader.
Frågan är då om bestämmelserna i 18 kap. rättegångsbalken om
rättegångskostnader i tvistemål kan vara tillämpliga. Enligt 32 § lagen
(1996:242) om domstolsärenden är dessa bestämmelser tillämpliga i
de domstolsärenden enligt ärendelagen där enskilda är motparter till
varandra. Emellertid är ärendelagen inte tillämplig på ärenden som tas
upp av hovrätten som första instans.
Till det anförda kommer dock att det i praxis finns exempel på att
bestämmelserna i 18 kap. rättegångsbalken under vissa förutsättningar
kan vara tillämpliga även i ärenden som inte handlagts enligt ärendelagen
(jfr NJA 1994 s. 33 och s. 749 samt i förstnämnda rättsfall gjorda
hänvisningar till tidigare rättsfall). En grundförutsättning har då varit att
det i ärendet uppkommit ett egentligt partsförhållande.
Med hänsyn till vad nu sagts står det klart att ersättning inte kan utgå
för rättegångskostnader hänförliga till det första skedet, dvs. hovrättens
handläggning av ansökan om verkställighetsförklaring. Enligt uttrycklig
bestämmelse i Luganokonventionen skall nämligen motparten inte ges
tillfälle att yttra sig över ansökan. Detta innebär alltså att det i detta
skede ännu inte uppkommit något partsförhållande, varför den angivna
grundförutsättningen för en eventuell tillämpning av de ifrågavarande
bestämmelserna i rättegångsbalken saknas. Bolagets yrkande till den del
som det hänför sig till nu angivet skede kan därför inte bifallas.
Vad därefter gäller bolagets yrkande om ersättning för
rättegångskostnader till följd av B.F:s ansökan om ändring av hovrättens
beslut, dvs. det andra skedet av exekvaturförfarandet, finner hovrätten
att det har uppstått ett sådant partsförhållande att bestämmelserna i
18 kap. rättegångsbalken bör tillämpas, även om Luganokonventionen
inte heller i fråga om detta skede av förfarandet innehåller några
bestämmelser om ersättning för rättegångskostnad. Härvidlag anser sig
hovrätten dock kunna analogiskt tillämpa den princip som har kommit till
uttryck i Högsta domstolens två beslut den 12 november 2001 i målen nr
Ö 599-01 och nr Ö 1245-01.
B.F. har återkallat sin ansökan om ändring. Han är därigenom enligt
18 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken skyldig att ersätta
bolagets rättegångskostnader, om inte särskilda omständigheter
föranleder en annan fördelning av rättegångskostnadsansvaret. Någon
sådan omständighet föreligger ej i målet. Enligt 8 § samma kapitel
skall ersättning för rättegångskostnad fullt motsvara kostnaden för
rättegångens förberedande och talans utförande jämte arvode till ombud,
såvitt kostnaden skäligen varit påkallad för tillvaratagande av partens
rätt.
Av bolagets ersättningsyrkande har 8 750 kr uppgivits avse ombudets
arbete efter B.F:s ansökan om ändring. Denne har ifrågasatt skäligheten
av det yrkade beloppet och överlämnat prövningen till hovrätten.
Hovrätten finner att bolaget för det arbete som lagts ned på målet
efter nämnda ändringsansökan får anses skäligen tillgodosett med en
ersättning om 5 000 kr. Eftersom mervärdesskatt inte utgör en kostnad
för bolaget skall utdömd ersättning ej inkludera mervärdesskatt.
Målnummer Ö 176-02
Sökord: Rättegångskostnad; Domstolsärende; Verkställighet av utländsk
dom