Högsta Domstolen NJA 1999 s. 821 (NJA 1999:112)
Målnummer: Ö2995-97
Avgörandedatum: 1999-12-30
Rubrik:
En svensk kommun har med isländska staten ingått avtal om
gymnasieutbildning av isländska elever. Fråga om isländska statens
rätt att gentemot ett yrkande från kommunens sida om ersättning för
utbildningen åberopa immunitet.
Lagrum: • Lag (1938:470) med vissa bestämmelser om främmande
statsfartyg
Rättsfall:
• NJA 1934 s. 206
• NJA 1942 s. 65
• NJA 1942 s. 342
• NJA 1942 s. 710
• NJA 1942 s. 714
• NJA 1946 s. 719
• NJA 1957 s. 195
• NJA 1965 s. 145
• NJA 1972 C 434
REFERAT
Västerås kommun yrkade i ansökan om stämning å republiken Island vid
Västerås TR förpliktande för republiken Island att utge 3 564 390 kr jämte
ränta och kostnader. Som grund för yrkandet åberopades att kommunen
till följd av avtal mellan parterna utbildat isländska flygmekaniker vid
Hässlö gymnasium, för vilket ersättning skall utges till kommunen.
Republiken Island yrkade att kommunens talan skulle avvisas, varvid
åberopades att TR:n inte var rätt forum, att kommunen saknade
partsbehörighet och att rättegångshinder förelåg på grund av immunitet.
Det av kommunen åberopade avtalet upptar bl a följande:
Parter
Republiken Islands undervisnings- och kulturministerium, nedan kallat
ministeriet, och Västerås skolor, nedan kallat skolan.
Bakgrund
Västerås skolor, som har Västerås kommun som huvudman, utbildar
flygmekaniker och flygtekniker.
Parternas åtaganden
Skolan skall ta emot och ge isländska elever utbildning till flygmekaniker
enligt kursplan för årskurserna 2 og 3 i den treåriga fordons- och
transporttekniska linjen på samma villkor som gäller för de svenska
eleverna (se bilaga 1 till detta avtal).
Ministeriet skall
- svara för att de isländska eleverna uppfyller de krav på förkunskaper
som framgår av bilaga 2 till detta avtal.
- ansvara för utbildningskostnaderna för de isländska eleverna i den mån
de inte bestrids av den svenska regeringen enligt Nordiska Ministerrådets
överenskommelse mellan de nordiska länderna om utbildning på den
gymnasiala nivån.
- ange i vilken ordning de isländska sökandena bör komma i fråga till
utbildningen.
Tvister
Tvister om tillämpningen av detta avtal avgörs enligt svensk lag.
TR:n (lagmannen Skoglund) anförde i beslut d 16 dec 1996: Skäl.
TR:n gör följande bedömning.
Om överenskommelsen mellan Västerås kommun och republiken Island
bedömes vara av privaträttslig natur är Västerås TR laga domstol, i vart
fall på grund av bestämmelserna i Luganokonventionen (lag 1992:794).
Om å andra sidan verksamheten finnes vara offentligrättslig kan Västerås
TR vara laga forum att ta upp tvisten med stöd av rättegångsbalkens
regler om kontraktsforum och under förutsättning att republiken
Island inte avstått från sin rätt till immunitet, som varje suverän stat
är berättigad till vid offentligrättslig verksamhet (jfr NJA 1925 s 330
och NJA 1972 C 434). Det är således av avgörande betydelse hur den
överenskomna verksamheten karaktäriseras.
Kännetecknet för offentligrättslig verksamhet är att den är underkastad
en typisk rättslig reglering, som avviker från den som gäller för enskild
verksamhet. Vid bedömandet av huruvida ett sådant kännetecken
föreligger blir det naturligt att fästa avgörande vikt vid vilket subjekt
det är som bedriver verksamheten. Även verksamhetens art skall dock
beaktas.
TR:n konstaterar att både Västerås kommun och republiken Island är
offentligrättsliga subjekt. Som angivits ovan är det dock av betydelse
om själva verksamheten är offentligrättslig. I detta avseende är att
beakta att det i målet är fråga om ett specifikt avtal, genom vilket
Västerås kommun åtagit sig att vid Hässlö gymnasium utbilda isländska
medborgare till flygmekaniker. Detta talar till viss del för att det är fråga
om privaträttslig verksamhet. Vad som å andra sidan talar för att det
rör sig om offentligrättslig verksamhet är att gymnasieutbildningen
ligger inom den kommunala kompetensen, att den har nära anknytning
till kommunen och dess medlemmar samt att den utförligt regleras i
skollagen (1985:1100) och i gymnasieförordningen (1992:394). Detta
sammantaget med omständigheten att avtalet mellan Västerås kommun
och republiken Island är att se som en förlängning av överenskommelsen
från 1971 mellan de nordiska ländernas regeringar, som har till syfte att
öka möjligheterna att studera på gymnasium i ett annat nordiskt land,
medför att TR:n finner att den avtalade verksamheten mellan republiken
Island och Västerås kommun skall anses vara offentligrättslig. Med
anledning härav saknar TR:n behörighet att uppta tvisten till prövning.
Rättegångshinder föreligger på grund av att republiken Island äger
åtnjuta immunitet. Avvisningsyrkandet skall bifallas.
TR:ns beslut. TR:n avvisar käromålet.
Västerås kommun överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n skulle
undanröja TR:ns avvisningsbeslut att återförvisa målet till TR:n för
vidare handläggning. Till stöd för sitt yrkande anförde kommunen att den
åberopade överenskommelsen var av privaträttslig natur, att republiken
Island därför inte kunde åberopa immunitet samt att republiken Island i
vart fall avstått från att åberopa immunitet.
Republiken Island bestred ändringsyrkandet. Republiken Island
yrkade att kommunens talan såvitt avsåg invändningen om frivilligt
immunitetsavstående skulle avvisas, under påstående att kommunens
invändning utgjorde otillåten taleändring eftersom den framställts först i
HovR:n.
HovR:n (hovrättspresidenten Hirschfeldt, hovrättslagmannen Eklycke,
hovrättsrådet Palmcrantz, referent, och tf hovrättsassessorn Sperling)
anförde i beslut d 17 juni 1997: Skäl. HovR:n finner att Västerås kommun
i och för sig är oförhindrad att i HovR:n framställa invändning om att
republiken Island avstått från sin rätt till immunitet men anser att denna
invändning saknar fog. Vad som i övrigt förevarit i HovR:n beträffande
immunitetsfrågan föranleder ingen annan bedömning än den TR:n gjort.
TR:ns avvisningsbeslut skall därför stå fast.
Slut. HovR:n lämnar Västerås kommuns överklagande utan bifall.
Västerås kommun (ombud jur kand Karl W Quiding) överklagade och
yrkade att HD skulle undanröja avvisningsbeslutet och återförvisa målet
till TR:n för vidare handläggning.
Isländska staten (ombud jur kand Einar Kalman) bestred ändring. Målet
avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr 7kner föreslog i betänkande att HD skulle
meddela beslut som, efter en sammanfattning av handläggningen av
målet i TR:n och HovR:n, upptog följande: Skäl. Västerås kommun har
gjort gällande bland annat att republiken Island har avstått från rätten
att åberopa immunitet på grund av en i avtalet intagen klausul varigenom
tvister om tillämpningen av avtalet skall avgöras enligt svensk lag.
Republiken Island har i egenskap av suverän stat gjort invändning om
immunitet från svenska domstolars jurisdiktion.
Enligt internationell sedvanerätt åtnjuter främmande stater immunitet
bland annat i vad avser utövande av domsrätt i tvistemål. Den
främmande staten kan emellertid avstå från sin rätt till immunitet.
Genom den i avtalet intagna klausulen att vid tvist skall svensk lag gälla
får republiken Island - som annars i egenskap av suverän stat har rätt till
immunitet från svenska domstolars jurisdiktion - anses ha avstått från
rätten att åberopa immunitet. Tillämpning av avtalsrättsliga principer bör
därför gälla.
TR:n hade således bort ta upp målet till prövning.
HD:s avgörande. Med ändring av HovR:ns beslut undanröjer HD TR:ns
beslut och återförvisar målet till TR:n för erforderlig behandling.
HD (JustR:n Magnusson, Munck, referent, Lennander, Håstad och Lundius)
fattade följande slutliga beslut: Skäl. Danmarks, Finlands, Islands, Norges
och Sveriges regeringar träffade d 4 mars 1992 på förslag av Nordiska
Ministerrådet en överenskommelse om nordisk utbildningsgemenskap på
gymnasial nivå (återgiven i SKOLFS 1993:14). Överenskommelsen, som
ersatte en tidigare överenskommelse i ämnet, innebär bl a att parterna
enligt vissa närmare föreskrifter förpliktar sig att ge utbildningssökande
med fast hemvist i ett annat nordiskt land tillträde till sina i lag reglerade
allmänna och yrkeskompetensgivande gymnasiala utbildningar på
samma villkor som de egna medborgarna samt att parterna och deras
skolmyndigheter avstår från att kräva ersättning av varandra för sådan
undervisning.
Den 1 dec 1992 träffades ett avtal om flygteknisk utbildning mellan
Islands undervisnings- och kulturministerium å ena sidan och Västerås
skolor med Västerås kommun som huvudman å den andra. Avtalet
innebar bl a att Västerås skolor enligt närmare angivna bestämmelser
skulle ta emot och ge isländska elever utbildning till flygmekaniker och
flygtekniker samt att ministeriet skulle ansvara för utbildningskostnaderna
för dessa "i den mån de inte bestrids av den svenska regeringen enligt
Nordiska Ministerrådets överenskommelser mellan de nordiska länderna
om utbildning på den gymnasiala nivån". Tvister om tillämpningen av
avtalet skulle avgöras enligt svensk lag.
Under åberopande av att isländska elever i enlighet med avtalet erhållit
flygteknisk utbildning vid en gymnasieskola inom kommunen och att
kommunen inte fått full ersättning för detta av svenska staten har
Västerås kommun vid TR:n väckt talan mot republiken Island om
ersättning enligt avtalet. Island har gjort invändning om immunitet
och har, för det fall att kommunens talan inte avvisas, vid TR:n ansökt
om stämning å svenska staten med yrkande om ersättning för vad
isländska staten kan komma att förpliktas att utge till kommunen.
Fråga är nu om TR:n skall uppta kommunens talan till prövning trots
immunitetsinvändningen.
Att en självständig stat åtnjuter immunitet, dvs skydd mot att i en annan
stat tvingas att uppträda som part vid domstol eller göras till föremål för
tvångsingripande av myndighet, är en allmän folkrättslig huvudprincip.
Sedan lång tid tillbaka är denna princip erkänd i svensk rätt, varvid
det dock antagits att immuniteten har mer eller mindre långtgående
undantag (se t ex NJA 1942 s 65). I enlighet med vad som allmänt
anses gälla i jämförbara rättssystem bör sålunda en utgångspunkt vara
att immunitet kan åberopas bara i tvister som rör statsakter i egentlig
mening men däremot inte när en tvist angår åtgärder av kommersiell
eller eljest privaträttslig karaktär som en stat har företagit (se t ex Eek m
fl, Folkrätten, 4 uppl s 394 ff, och Pelin, Statsimmunitetens omfattning,
1979, s 21 ff).
Frågan efter vilka kriterier man skall bedöma om en stats handlande
tillhör den ena eller den andra av de angivna kategorierna har varit
livligt diskuterad i den folkrättsliga doktrinen, varvid det är omstritt om
den företagna aktiviteten som sådan, dvs dess form och natur, skall
tilläggas avgörande betydelse eller om det avgörande skall anses vara
om staten företagit den ifrågavarande åtgärden i ett suveränt syfte
eller för ett suveränt ändamål. Svårigheter har dock ansetts föreligga
att med utgångspunkt i någon av dessa metoder finna en i alla lägen
logiskt hållbar avgränsning, och någon allmänt antagen statspraxis
på området synes inte föreligga (jfr Pelin a a s 21 ff med där anförd
litteratur och Strömberg-Melander, Folkrätt, 5 uppl s 61 ff). I praktiken
torde domstolen ofta vara hänvisad att göra en helhetsbedömning av de
omständigheter som, med hänsyn till immunitetsrättens syften, i den
föreliggande situationen talar för och mot rätten att åberopa immunitet.
Avtalet mellan republiken Island och kommunen rör ett ämne som typiskt
sett är av offentligrättslig natur och som har varit föremål för en i avtalet
åberopad mellanstatlig överenskommelse, vilken innefattar en reglering
av de nordiska ländernas rättigheter och skyldigheter gentemot varandra.
Under dessa omständigheter måste republiken Islands åtgärd att ingå
avtalet, oberoende av bestämmelsen om ersättningsrätt för kommunen,
anses var att hänföra till en sådan statsakt som ger republiken rätt att
åberopa immunitet.
Det är emellertid allmänt erkänt att en stat kan avstå från rätten att
åberopa immunitet, och anledning saknas till annat synsätt än att ett
avstående med bindande verkan kan ske på förhand, innan en konflikt
uppkommit (jfr rättsfallen NJA 1946 s 719 och 1972 C 434 samt Karlgren,
Internationell privat- och processrätt, 5 uppl s 164 f, Melander i SvJT
1975 s 81 ff och Pålsson, Svensk rättspraxis i internationell processrätt
s 31 ff). Ett sådant avstående kan tänkas ske på olika sätt. Om t ex
ett avtal i vilket en stat är part innehåller en bestämmelse om att
tvist på grund av avtalet skall avgöras av domstol i annan stat, måste
bestämmelsen förutsättas ha bindande verkan i den händelse en sådan
tvist uppkommer.
Det nu aktuella avtalet innehåller som förut har angetts en bestämmelse
om att tvister om tillämpningen av avtalet skall avgöras enligt svensk lag.
Denna bestämmelse kan dock inte anses innefatta en otvetydig förklaring
från republiken Islands sida att republiken även underkastar sig svensk
domsrätt med avseende på tvister om avtalets tillämpning. Inte heller
eljest har Island, såvitt framkommit, avstått från sin rätt till immunitet.
På grund av det anförda kan kommunens talan i enlighet med vad
domstolarna funnit inte tas upp till prövning.
HD:s avgörande. HD fastställer det slut vartill HovR:n kommit.
HD:s beslut meddelades d 30 dec 1999 (mål nr Ö 2995-97).
Sökord: Immunitet; Rättegångshinder; Statsimmunitet