Enligt certeparti (« Conlinebooking » Liner Booking Note) den 24 mars
1992, vari angivits, som « Agents » (box 1) Trollship S.A., Geneve,
som « Merchant » (box 4) Carflow International Inc, Panama, och som
« Carrier » (box 3) Cool Carriers Danderyd, Sweden, skulle med det
Cypern-flaggade fartyget Amer Fuji omkring den 31 mars - 1 april 1992
från Antwerpen till Buenos Aires eller Campana transporteras en - i
avtalet närmare beskriven - last av nytillverkade personbilar. Frakten
var i avtalet bestämd till DM 800 per bil. Avtalet omfattade - enligt
anmärkning nederst på « Page 2 » - på « Page 1 » och Page 2 upptagna
villkor. Villkoren på Page 1 (klausulerna 1 - 19) är rubricerade: « Full
Terms of the Carrier's Bill of Lading Form » (kodnamn: « Conlinebill »).
Klausul 3 har följande innehåll: « Jurisdiction. Any dispute arising under
this Bill of Lading shall be decided in the country where the carrier has his
principal place of business, and the law of such country shall apply except
as provided elsewhere herein. » Klausul 17 är en Indentity of carrier-
klausul.
Certepartiet är undertecknat för « carrier » och « merchant ». Vid «
signature (merchant) » finns Trollships stämpel och en namnteckning
samt texten: « As per Charterers' faxed authority Trollship A.S., Geneva.
As Agents only ».
I stämningsansökan den 1 september l993 till Stockholms tingsrätt
yrkade Cool Carriers förpliktande för Trollship och Carflow International
(Carflow), i ansökningen gemensamt betecknade « Befraktaren » att till «
Bortfraktaren », Cool Carriers, i dödfrakt utge DEM 285.194 jämte ränta.
Till stöd för käromålet åberopade Cool Carriers i stämningsansökningen
i huvudsak följande: Trollship var när resecertepartiet den 24 mars 1992
ingicks att anse som befraktare och avtalspart. Carflow existerade inte
vid denna tidpunkt och torde efter det att bolaget bildats, den 30 mars
l992, endast utgöra en bulvan för Trollship. Bulvanförhållandet torde ha
haft som syfte att på ett illojalt sätt undgå betalningsansvar för Trollship
för den händelse att avtalets fullgörande inte gick planenligt. Trollship
har i vart fall haft sådant bestämmande inflytande över Carflow att det
är Trollship som är att anse som huvudman. Då certepartiet ingicks innan
Carflow ens bildats är under alla förhållanden Trollship part i avtalet och
bulvanarrangemanget saknar sålunda annan rättslig relevans än att det
grundar solidariskt ansvar för huvudmannen liksom för bulvanen. - Den
i certepartiet avsedda resan skulle enligt senare fixing note ta sin början
i mitten av maj 1992. Den 4 maj 1992 frånträdde Befraktaren emellertid
fraktslutet genom ett telex till Bortfraktarens mäklare. Befraktaren
avlämnade sålunda inget gods för den aktuella resan. Som skäl för
Befraktarens avtalsbrott angavs endast att Befraktaren icke lyckats
erhålla bekräftelse på att bindande avtal ingåtts mellan Befraktaren och
viss icke namngiven tredje man. Då Befraktaren frånträtt transportavtalet
innan transporten börjat är Bortfraktaren enligt 131 §1 st sjölagen
berättigad till ersättning för fraktförlust och annan skada. Den ersättning,
dödfrakt, vartill Bortfraktaren sålunda är berättigad uppgår till DEM
285.194.
Beträffande rättens behörighet hänvisade Cool Carriers i
stämningsansökningen till 336 och 337 §§sjölagen samt artikel
5.1 i Luganokonventionen. Vidare åberopade Cool Carriers
jurisdiktionsklausulen i fraktavtalets Page 1.
I svaromål den 17 november 1993 yrkade såväl Trollship som Carflow i
första hand att käromålet skulle avvisas. I andra hand bestred de Cool
Carriers talan.
Beträffande rättens behörighet anmärktes i svaromålet inledningsvis
att avtalet den 24 mars 1992 var ett s k kvantumkontrakt mellan Cool
Carriers och Carflow och att den resa tvisten gällde var en av ett flertal
resor som skulle genomföras inom ramen för detta kvantumkontrakt.
Från Carflows sida bestreds i svaromålet att någon skriftlig, klar och
entydig jurisdiktionsklausul förelåg mellan Cool Carriers och Carflow. I
denna del anfördes bl.a:
Vidare framgår av « 3. Jurisdiction » att det endast är tvister under
konossementet som skall prövas enligt den klausulen, jämför
ordalydelsen, « Any dispute arising under this Bill of Lading.... ».
Förevarande tvist är dock inte en tvist under konossementet utan under
kvantumkontraktet, dvs sjöfraktavtalet som ingåtts mellan Cool Carriers
och Carflow. Dessutom har något konossement aldrig ställts ut varför
dessa klausuler 1-19 också av det skälet saknar betydelse.
Beträffande Trollship gjordes i svaromålet gällande att det mellan Cool
Carriers och Trollship inte existerade något skriftligt avtal överhuvudtaget.
Till stöd härför hänvisades till uppgifterna i certepartiets box 1, 3 och 4
och texten vid Trollships underskrift, varav framgick att Trollship endast
uppträtt som agent/mäklare.
Angående domstolens behörighet enligt Luganokonventionen anfördes
härefter i svaromålet:
Carriers har också åberopat att svensk domstolsbehörighet föreligger
enligt Luganokonventionen. Detta har dock inte utvecklats närmare.
Svaranden tar dock utgångspunkt i att käranden ansett att svensk
domstolsbehörighet föreligger med avseende på tvist mellan Cool
Carriers och Trollship med stöd av artikel 5:1 i Luganokonventionen.
Denna bestämmelse förutsätter att « talan avser avtal ». I tillägg
förutsätter en tillämpning av artikel 5 att svaranden har hemvist i en
konventionsstat. Carflow är ett Panamabolag och eftersom Panama
inte är en konventionsstat föreligger inte domstolsbehörighet enligt
Luganokonventionens artikel 5:1. Däremot har Trollship hemvist i Schweiz
som har ratificerat Luganokonventionen.
Trollship anför följande skäl som grund för att svensk domstolsbehörighet
inte föreligger enligt Luganokonventionen. Mellan Cool Carriers
och Trollship föreligger inget avtal. Visserligen har de europeiska
gemenskapernas domstol (GD) slagit fast att bestämmelsen i artikel 5:1
gäller även när tvist råder om giltigheten av det avtal som käranden
åberopar till stöd för sitt anspråk, se sid 75-76 i Luganokonventionen av
Lennart Paulsson (« Luganokonventionen ») med hänvisning till rättsfallet
Effer V Kantner, 1982 ECR 825. En sådan extensiv tolkning av artikel 5:1
förutsätter dock att det i utgångspunkten föreligger ett dokument - eller
annat rättsfaktum - som synbarligen av den ena parten kan åberopas som
stöd för att ett avtal föreligger. I det här fallet saknas dock stöd för att det
i utgångspunkten föreligger något avtal mellan Cool Carriers och Trollship.
Cool Carriers har ju heller inte kunnat peka på något sådant « avtal ».
Den motsatta utgångspunkten skulle för övrigt innebära att man alltid kan
tilltvinga sig jurisdiktion genom att hävda att avtal föreligger hur långsökt
detta än må vara.
Reglerna i artikel 5 i Luganokonventionen har karaktären av undantag
från artikel 2 i samma konvention och skall tolkas restriktivt eller i vart
fall inte ges extensiv tolkning som skulle vara ägnad att skapa ytterligare
undantag från huvudprincipen i konventionen, se Luganokonventionen, sid
73 med rättsfallshänvisningar i not 3.
Härefter följde skriftväxling mellan parterna. Av innehållet i parternas
inlagor må här återges följande.
Ur inlaga den 10 december 1993 från Cool Carriers:
Att påstå att CONLINEBOOKING LINER BOOKING NOTE skulle vara att
anse som ett kvantumkontrakt eller liknande är endast ägnat att förvilla.
Dels är detta påstående inte riktigt, dels är det ostridigt mellan parterna
att det är sjölagens regler om resebefraktning som blir tillämpliga på
avtalet oavsett vad man väljer att rubricera detsamma.
Enligt Bortfraktarens mening är jurisdiktionsklausulen klar och tydlig. I
händelse tvist som uppkommer mellan parterna innan eller just på grund
av att ingen last lämnas för transport skall jurisdiktionsklausulen tolkas så
att hänvisningen till konossementet (Bill of Lading) i själva verket avser
hänvisning till den BOOKING NOTE i vilket klausulen finns intagen. Detta
är också den tolkning som ligger närmast till hands, inte minst då avtalet
i övrigt har anknytning till en rad olika länder och jurisdiktionsklausulen
därför är en synnerligen viktig beståndsdel i avtalet.
Folke Schmidt har i fråga om tolkning av ett dokument som används
internationellt uttalat (Schmidt m.fl., Huvudlinjer i svensk frakträtt, 2 uppl
1982 s 48):
Gäller det ett dokument som används internationellt, har domstolen skäl
att undersöka, hur man tolkat dokumentet i andra länders rätt, särskilt då
i engelsk rätt. Det är nämligen ett allmänt intresse, att sjörättsliga tvister
skall bedömas efter likartade grunder här hos oss och i andra länder. I
den mån det begagnade transporträttsliga dokumentet har sitt ursprung
i en annan rättsmiljö än vår egen nationella rätt, lär det knappast kunna
rätt förstås utan sin egen rättsmiljö såsom bakgrund.
Då CONLINEBOOKING LINER BOOKING NOTE har sitt ursprung i
Danmark, där BIMCO har sitt säte, och då den svenska sjölagen dessutom
bygger på ett nordiskt samarbete och i många stycken är identisk med
den danska motsvarigheten, finns det skäl att, i enlighet med Schmidts
anmaning, söka ledning i dansk rättspraxis i vad gäller tolkningen
av CONLINEBOOKING LINER BOOKING NOTE. Sålunda har Sø- og
Handelsretten i Köpenhamn i en dom av den 4 januari 1989 (Nordiske
Domme 1989 s. 60) tolkat klausul 3 i CONELINBOOKING LINER BOOKING
NOTE (i en sak rörande just hävning av fraktavtal) på följande sätt:
Således som sagen er oplyst, må det laegges til grund, at den af
sagsøgeren som « carrier » indgående aftale om transport af gods fra
Antwerpen til Seyschellerne er indgået på coneline-vilkor. Detta fører i
medfør av coneline-vilkårenes klausul 3 til, at retssag kan anlaegges her
i landet, og klausul 17 kan icke i dette tillfaelde føre till andet resultat.
Da såvel sagsøgte 2 som sagsøgte 3 i denne henseende findes at måtte
anses for at vaere sagsøgerens kontraktsmotparter, kan de sagsøgtes
påstånd om sagens afvisning icke tages till følge.
I dansk rätt intar man sålunda ståndpunkten att ifrågavarande klausul
utgör en giltig prorogation till danska domstolar i de fall Bortfraktaren («
Carrier ») har säte i Danmark.
Ur inlaga den 4 januari 1994 från Trollship och Carflow:
Kärandeparten åberopar det danska rättsfallet ND-1989-60. Det finns
dock flera skäl till varför resultatet i det rättsfallet inte kan läggas till
grund vid en bedömning av ifrågavarande tvist.
Dansk rättspraxis har ingen särskild betydelse eftersom rättens
behörighet är en processrättslig fråga. Det har därför underordnad
betydelse att sjörättslagstiftning och praxis i sig utvecklats genom
nordiskt samarbete. Efter vad jag känner till hade Danmark bl.a. andra
formkrav, avseende forumfrågor, än Sverige vid tidpunkten för domen
i ND-1989-60. Det ankommer dock inte på svarandeparterna att föra
bevisning om innehållet i dansk processrätt. Cool Carriers har åberopat
rättsfallet och bör därmed vara den part som, om man så önskar, skall
förebringa bevis om innehållet i dansk rätt. Dessutom har Conline Booking
Liner Booking Note, som ovan anförts, inte utformats på ett sådant
sätt att det finns anledning att undersöka hur man tolkat dokumentet i
Danmark.
I övrigt gällde rättsfallet ND-1989-60 en enda resa. Dessutom var det
frågan om att transportera gods som tillhörde en av svarandeparterna.
Det är i ett sådant fall mer närliggande än i förevarande fall att också
tillämpa jurisdiktionsklausulen i Conline Booking Liner Booking Note
trots att klausulen uttryckligen endast refererar till tvister under
konossementet.
Ur inlaga den 13 januari 1994 från Cool Carriers:
Dansk rätt
Det har från Bortfraktarens sida aldrig påståtts att en svensk domstol
skulle vara bunden av ett avgörande i en dansk domstol. Vad som hävdas
är att det i brist på svenska avgöranden finns skäl att söka ledning i hur
domstolarna i andra länder har tolkat ett visst inom sjöfarten utnyttjat
standardavtal och ett danskt avgörande kan antas vara särskilt välgrundat
i dessa sammanhang då BIMCO faktiskt har säte i Köpenhamn och
sålunda lätt kan rådfrågas. Att tolkning av internationella standardavtal
måste ske under hänsynstagande till det internationella elementet är
något som bl.a. Kurt Grönfors (Tolkning av fraktavtal, Sjörättsföreningen i
Göteborg skrifter 67, sid. 47 ff.) särskilt har framhållit och att tolkningen i
nuvarande hänseende gäller en i avtalet ingående prorogationsklausul gör
icke det främmande elementet mindre beaktansvärt.
Tingsrätten (rådmannen Stina Lagergren) meddelades den 2 februari
1994 följande
BESLUT
I stämningsansökan har Carriers till stöd för rättens behörighet åberopat
336 och 337 §§sjölagen (1891:35) samt Luganokonventionens artikel 5.1.
Innan tingsrätten beslutade om utfärdande av stämning i målet, prövade
tingsrätten sin behörighet. Stämning har utfärdats den 14 september
1993.
Tingsrätten anser att det avtal, som ligger till grund för tvisten mellan
parterna inbegriper (översatt till svenska) « Fullständiga villkor på
transportörens konossementblankett ». Dessa villkor innehåller i p 3
en jurisdiktionsklausul av följande lydelse (översatt till svenska): « Alla
tvister som uppstår enligt detta konossement skall avgöras i det land där
transportören har sin huvudsakliga verksamhet, och lagen i det landet
skall gälla, utom i fall som föreskrivs på annan plats häri. »
Kärandebolaget Cool Carriers Aktiebolag är transportör (carrier). Carriers
har sin huvudsakliga verksamhet i Sverige.
Tingsrätten finner inte skäl föreligga att ändra sitt vid stämningarnas
utfärdande gjorda ställningstagande i fråga om rättens behörighet.
Tingsrätten lämnar avvisningsyrkandet utan bifall.
Trollship och Carflow anförde besvär mot tingsrättens beslut i Svea
hovrätt och yrkade att hovrätten, med ändring av tingsrättens beslut,
måtte avvisa Cool Carriers vid tingsrätten avhängiga käromål.
Cool Carriers bestred ändring.
Hovrätten (hovrättsråden Anders Holmstrand, referent, och Per Kjellström
samt t.f. hovrättsassessorn Liselott Rosecrans) meddelade den 30
september 1994 följande
BESLUT
I målet föreligger ett avtal om befordran av bilar med Cool Carriers AB
som den ena avtalsparten. Fraktavtalet, har slutits med användande
av formuläret « 'Conlinebooking' Liner Booking Note », som på sidan
1 innehåller « Full terms of the Carriers Bill of Lading Form », d.v.s
särskilda konossementsvillkor, vilka i sin tur innehåller bestämmelser om
jurisdiktion. På avtalsformuläret anges Trollship S A som « Agents » och
Carflow som « Merchant ».
Carflow har gjort gällande att bolaget är avtalspart men har hävdat att
någon prorogation aldrig kommit till stånd mellan Cool Carriers AB och
Carflow eftersom konossement som representerar den uteblivna lasten
inte har utfärdats. Konossementsvillkoren har därför inte blivit gällande
mellan parterna.
Av den tryckta texten på « Conlinebooking »-formulärets sida 2 framgår
bl.a. att avtalet skall fullgöras på de villkor som anges på formulärets
sida 1 och 2. På sidan 1 finns konnossementsvillkoren vars tredje punkt
innehåller följande bestämmelse om jurisdiktion: « Any dispute arising
under this Bill of Lading shall be decided in the country where the carrier
has his principal place of business, and the law of such country shall apply
except as provided elsewhere herein. »
Hovrätten finner att fraktavtalet som det sålunda är utformat får anses
ha ingåtts på bl.a. de villkor som anges på sidan 1 i formuläret. Detta
betyder att konossementsvillkoren (terms of the Bill of Lading) utgör
del av fraktavtalet och skall gälla för detta avtal i tillämpliga delar (jfr
ND-1989-60 samt Saxonstar (1958) 1 Lloyd's Rep. 73). Något hinder mot
att tillämpa jurisdiktionsbestämmelsen föreligger enligt hovrättens mening
inte. Vid sådant förhållande är tingsrätten i egenskap av sjörättsdomstol
behörig att uppta tvisten mellan Cool Carriers AB och Carflow.
Trollship S A har för sin del gjort gällande att det inte föreligger något
avtal mellan Cool Carriers AB och Trollship S A eftersom Trollship S A
endast undertecknat fraktavtalet i egenskap av mäklare och att, enligt
Luganokonventionens artikel 2, en eventuell talan mot Trollship, S A
måste väckas i Genève, där bolaget har sitt hemvist.
Trollship S A:s sålunda intagna position innebär att det föreligger tvist om
existensen av ett avtal mellan Cool Carriers AB och Trollship S A. Lagen
med anledning av Sveriges tillträde till Luganokonventionen föreskriver
att ifrågavarande konvention om bl.a. domstols behörighet skall gälla som
lag. Enligt konventionens artikel 5.1 kan talan avseende avtal mot den
som har hemvist i en konventionsstat väckas i annan konventionsstat vid
domstolen i den ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller
skall uppfyllas. Konventionen har även tillträtts av Schweiz varför denna
skall tillämpas i förevarande fall.
Den omständigheten att avtalets existens är föremål för tvist mellan
parterna hindrar inte att Luganokonventionens artikel 5.1 kan åberopas
och tillämpas (prop. 1991/92:128 s. 172). Med detta synsätt och då
det av fraktavtalet får anses framgå att betalning skall erläggas till Cool
Carriers AB:s konto hos Skandinaviska Enskilda Banken i Stockhom
(Owners' Bank) finner hovrätten att Stockholms tingsrätt, oavsett om
Trollship S A är avtalspart eller ej, är behörig att ta upp även tvisten
mellan Cool Carriers AB och Trollship S A; kommer tingsrätten vid sin
prövning fram till att Trollship S A och Cool Carriers AB är avtalsparter
gäller prorogationsklausulen i fraktavtalet i enlighet med vad ovan sagts
och därmed kommer tingsrättens behörighet att grundas även på artikel
17 i Luganokonventionen.
På grund av det sålunda anförda lämnar hovrätten besvären utan bifall.
Hovrättens beslut vann laga kraft.
Målet har förlikts.