Högsta Domstolen NJA 2000 s. 273 (NJA 2000:45)
Målnummer: Ö2095-99
Avgörandedatum: 2000-06-14
Rubrik:
Den särskilda forumbestämmelsen i artikel 5.3 Luganokonventionen har
inte ansetts tillämplig på en talan om fastställelse av att viss teknik inte
faller inom skyddsområdet för annans patenträttigheter.
Lagrum:
Lagen (1992:794) om domstols internationella behörighet och om
verkställighet av utländska domar enligt Luganokonventionen
Artikel 2 och artikel 5.3 i den till lagen bilagda konventionen
Rättsfall:
NJA 1989 s. 870
NJA 1991 s. 444
NJA 1991 s. 766
NJA 1992 s. 541
NJA 1997 s. 767
REFERAT
Europeiska patentverket meddelade efter ansökan av Kaldnes
Miljöteknologi AS (Kaldnes) patent EP-B-0575314. Sedan invändning
gjorts mot patentet upphävdes det d 17 nov 1997. Kaldnes är vidare
innehavare av svenska patentet SE-C-504 409.
Flootek AB väckte vid Stockholms TR talan mot Kaldnes med yrkande
att TR:n skulle fastställa att en teknik, som Flootek AB utbjuder för
vattenrening, inte faller under de angivna patenten.
Kaldnes yrkade under åberopande av artikel 2 i Luganokonventionen att
TR:n skulle avvisa Flooteks talan.
Flootek gjorde gällande att talan kunde upptas med stöd av artikel 5(3) i
konventionen.
TR:n (rådmannen Heino) avvisade i beslut d 5 febr 1999 Flootek AB:s
talan, efter följande överväganden: Principen i Luganokonventionen -
artikel 2 - avseende domstols behörighet är, om inte annat föreskrivs i
konventionen, att talan mot den som har hemvist i en konventionsstat
skall väckas vid domstol i den staten, oberoende av i vilken stat han har
medborgarskap. Såväl Sverige som Norge är anslutna till konventionen
och Kaldnes har hemvist i Norge. Enligt den nämnda principen skall alltså
talan mot Kaldnes väckas vid domstol i Norge.
Artikel 5(3) innehåller en särskild behörighetsregel: Talan om skadestånd
utanför avtalsförhållanden kan väckas i en annan konventionsstat vid den
ort där skadan inträffade.
Flooteks talan grundar sig på 63 § 2 st patentlagen. Enligt detta äger
den som driver eller avser att driva en verksamhet föra talan mot
patenthavare om fastställelse huruvida hinder mot verksamheten
föreligger på grund av patentet. Syftet hos den som för en sådan talan är
att söka uppnå visshet om att verksamheten kan fortsättas eller påbörjas
utan risk för att påföljd i form av skyldighet att utge skadestånd och/eller
vederlag för en patenthavare.
Frågan är om den nämnda särskilda behörighetsregeln kan anses ha
en sådan innebörd att Flooteks talan faller därunder på grund av den
skadeståndsanknytning talan har.
Flootek har gjort gällande att det är en grundläggande och sedan länge
gällande princip inom det internationellt privaträttsliga området att talan
som gäller giltigheten och tillämpningen av skyddsrätter prövas i det land
där skyddsrätten är registrerad. Bolaget har därvid hänvisat till en artikel
av Michael Bogdan införd i NIR 1980 s 269 f. I artikeln uttalas att det får
betecknas som självklart att svensk domsrätt föreligger i mål om svenskt
patents ogiltighet eller överföring bland annat på grund av att utländska
domar i sådana frågor i princip inte erkänns här samtidigt som behovet
av att kunna erhålla i Sverige gällande avgörande är uppenbart. Bogdan
uttalar att samma tunga skäl talar för svensk domsrätt i bl a mål om
tvångslicens enligt 50 § patentlagen och patent och varumärkesrättsliga
fastställelsemål enligt 63 § patentlagen och 44 § varumärkeslagen (s
273). Flootek har gjort gällande att Luganokonventionen inte varit avsedd
att innebära någon avvikelse i detta avseende.
Vad Bogdan betecknat som en självklarhet avseende mål om svenskt
patents giltighet har blivit kodifierat genom exklusiv behörighetsregel
artikel 16(4) i Luganokonventionen. Så har emellertid inte blivit fallet
avseende fastställelsemål; någon uttrycklig behörighetsregel avseende
sådana mål finns inte i konventionen. Den enda artikel däri, som skulle
kunna tänkas medföra svensk domsrätt i denna tvist, torde vara den
artikel som åberopats av Flootek-artikel 5(3).
Artikel 5(3) är en processrättslig regel rörande domstols behörighet som
innebär en avvikelse från principen uttryckt i artikel 2 att behörighet
tillkommer domstol i den stat där svaranden har sin hemvist. Regeln
måste därför tolkas restriktivt (jfr 189/87 Kalfelis v. Schröder (1988)
ECR 5565). Möjligheten att vid tolkningen även av rent nationella
processrättsliga regler anlägga lämplighetssynpunkter är begränsad.
Artikel 5 ingår i en internationell konvention som införlivats i svensk rätt.
Utrymmet att anlägga lämplighetssynpunkter är - med hänsyn till det
internationella åtagande Luganokonventionens införlivande innebär -
därför än mindre än vid tolkningen av nationell lagstiftning.
Till det sagda kommer att artikel 5(3) förutsätter inträffad skada såväl
i sin svenska som engelska och franska dräkt. Det skulle därför enligt
TR:ns mening stå i direkt strid med artikelns ordalydelse att tolka den i
enlighet med Flooteks uppfattning.
TR:ns överväganden leder till slutsatsen att Flooteks talan skall avvisas
oavsett om tunga skäl talar för svensk domsrätt.
Flootek överklagade i Svea HovR och yrkade att HovR:n med
undanröjande av TR:ns avvisningsbeslut måtte visa målet åter till TR:n
för erforderlig handläggning.
HovR:n (hovrättslagmannen Göransson, hovrättsrådet Olvall, referent,
och tf hovrättsassessorn Schöldström), som inte fann skäl att ändra TR:ns
beslut, lämnade i beslut d 28 april 1999 överklagandet utan bifall.
Flootek (ombud Ulf Dahlgren) överklagade och yrkade att HD skulle
upphäva avvisningsbeslutet och visa målet åter till TR:n.
Kaldnes (ombud advokaten Owe Hjelmqvist och jur kand Jon Dal) bestred
ändring.
Målet föredrogs.
Föredraganden, RevSekr Söderlind, föreslog i betänkande att HD skulle
meddela följande beslut: Skäl. Frågan huruvida Flooteks talan kan upptas
av svensk domstol skall, eftersom Kaldnes har säte i Norge, avgöras
med tillämpning av Luganokonventionen, se 1 § lagen (1992:794) om
domstols internationella behörighet och om verkställighet av utländska
domar enligt Luganokonventionen.
Konventionens huvudregel när det gäller forumfrågor är att en talan
skall tas upp där svaranden har sitt hemvist om detta finns i en
konventionsstat (artikel 2). Från denna regel finns i konventionen särskilt
angivna undantag. I det hänseende som nu är aktuellt föreskrivs, enligt
konventionstexten i dess svenska lydelse, att talan mot den som har
hemvist i en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat om
talan avser skadestånd utanför avtalsförhållanden (artikel 5[3]). Talan får
då väckas, förutom vid svarandens hemvistforum, vid domstolen i den ort
där skadan inträffade.
I målet uppkommer frågor huruvida i Luganokonventionens mening skada
kan anses ha inträffat och om Flooteks negativa fastställelsetalan kan
anses avse skadestånd.
När det gäller tolkningen av Luganokonventionen förklarade HD i
NJA 1999 s 673 att EG-domstolens tolkningsavgöranden rörande
Brysselkonventionen före Luganokonventionens undertecknande
i september 1988 är vägledande även för tolkningen av
Luganokonventionen i de fall där konventionerna, såsom i förevarande
fall, har samma lydelse. HD uttalade vidare att det är naturligt att
Luganokonventionen tolkas med beaktande av även sådana relevanta
tolkningsavgöranden angående Brysselkonventionen som EG-domstolen
meddelat efter Luganokonventionens undertecknande.
Kan skada anses ha inträffat?
Flootek har gjort gällande att tekniken utbjudits i Sverige och Kaldnes
har inte bestritt denna uppgift. TR:n har emellertid uttalat att
Luganokonventionens artikel 5(3) förutsätter inträffad skada och att
det därför (och - som det får förstås - då frågan om skada inträffat är
avhängig bedömningen om Flooteks förfarande utgör intrång i Kaldnes
patent) skulle stå i direkt strid med artikelns ordalydelse att ta upp
Flooteks talan.
EG-domstolen har i Shevill v Presse Alliance (ECR 1995 I-0415) uttalat
att Brysselkonventionen inte går in på vilka förhållanden som innebär
att den som träffats av ett handlande skall anses ha lidit skada, och att
frågan därom får avgöras av den nationella domstol där talan väckts med
tillämpning av materiella rättsregler. Frågan huruvida Flooteks utbjudande
av viss teknik utgör intrång i Kaldnes patent rör endast den rättsliga
bedömningen av Flooteks förfarande, vilket ostridigt ägt rum. Skulle
Flootek av domstol befinnas ha gjort intrång i Kaldnes patent har skada
uppstått redan då Flootek utbjöd sin teknik och inte först vid den tidpunkt
domstolens avgörande meddelas. Skada får därför anses ha inträffat i den
mening uttrycket skall förstås i Luganokonventionens artikel 5(3).
Kan Flooteks talan anses avse skadestånd i den mening som avses i
konventionens artikel 5(3)?
EG-domstolen har i Kalfelis v Schröder (1988 ECR 5565) slagit fast att
uttrycket skadestånd utanför avtalsförhållanden (matters relating to
tort, delict or quasidelict) i artikel 5(3) skall betraktas som ett autonomt
begrepp och, med hänsyn till Brysselkonventionens systematik och mål
samt för att säkerställa en enhetlig tillämpning i alla medlemsstaterna,
anses omfatta varje talan som syftar till att gentemot en svarande göra
gällande ett ansvar som inte är hänförligt till ett avtal enligt artikel
5(1). Uttalandet har upprepats vid flera tillfällen (se t ex Reichert v
Dresdner Bank [1992 ECR I-2149]). Det är osäkert om EG-domstolen
avsåg att genom sin formulering utesluta negativ fastställelsetalan
från tillämpningsområdet för artikel 5(3) (se t ex Hertz, Jurisdiction
in Contract and Tort under the Brussels Convention, Köpenhamn
1998, s 76). I Bier v Mines de potasse d'Alsace (ECR 1976 1735)
förklarade EG-domstolen att huvudregeln i Brysselkonventionen när
det gäller forumbestämmelserna är att svaranden får stämmas vid sitt
hemvistforum (artikel 2) och att undantagen i artikel 5 tillkommit med
hänsyn till vissa klart definierade situationer där ett särskilt nära samband
- med hänsyn till intresset av ett effektivt genomförande av processen
- finns mellan en tvist och den domstol vid vilken talan får föras. Dessa
uttalanden upprepades i Dumez France v Hessische Landesbank (1990
ECR I-0049). EG-domstolen betonade i det målet att det är angeläget att
vid tillämpningen av undantagsbestämmelserna i artikel 5 undvika att
skapa fler behöriga fora och att det under alla förhållanden strider mot
syftet med bestämmelserna att tolka dem på det sättet att i andra fall än
de uttryckligen stadgade ge käranden möjlighet att väcka talan vid sitt
hemvistforum.
Mycket talar visserligen för att Flooteks talan bör få tas upp i
Sverige. Bland de starkare skälen är att Kaldnes för sin del enligt
Luganokonventionen inte skulle kunna väcka vare sig fullgörelsetalan
eller fastställelsetalan mot Flootek annat än i Sverige, i vart fall under
förutsättning att Flootek inte utbjudit sin teknik i något annat land där
Kaldnes europapatent gäller, och att Flooteks talan ju till sin innebörd bara
är en spegelbild av en sådan talan från Kaldnes. Det kan således frågas
vilket med rättsordningen lojalt intresse Kaldnes kan ha av att förhindra
att Flooteks talan prövas i Sverige.
Emellertid har som ett av flera argument mot att tillåta att även
negativ fastställelsetalan förs under artikel 5(3) anförts att en sådan
möjlighet skulle kunna leda till att en producent av varor, vilka i annat
land orsakat skada för någon med hemvist i det landet, väcker talan i
produktionslandet om att skadeståndsskyldighet inte föreligger, för att
på sådant sätt komma i åtnjutande av fördelen att processa vid sitt eget
hemvist (Hertz a a s 279). Den skadelidande skulle genom en sådan
åtgärd berövas möjligheten att i enlighet med just artikel 5(3) väcka talan
där skadan uppkom. Härigenom uppkommer en risk för kapplöpningar
till fora och dessutom ett olyckligt mångfaldigande av möjliga fora enligt
konventionen. Med hänsyn till den försiktighet med vilken konventionen
skall tolkas beträffande möjligheterna att väcka talan på annan plats än
vid svarandens hemvistforum skall således Flooteks talan, såsom redan
TR:n funnit, avvisas.
HD:s avgörande. HD fastställer HovR:ns beslut.
HD (JustR:n Gregow, Munck, Danelius, referent, Lennander och Håstad)
fattade följande slutliga beslut: Skäl. Av artikel 5.3 i Luganokonventionen
framgår att talan som avser skadestånd utanför avtalsförhållanden
kan väckas i den konventionsstat där skadan inträffade, även om
svaranden har sitt hemvist i en annan konventionsstat. Frågan är om
denna bestämmelse kan tillämpas på Flooteks yrkande om fastställelse
av att en av bolaget utvecklad teknik för vattenrening inte faller inom
skyddsområdet för Kaldnes Miljöteknologis patenträttigheter.
Den grundläggande forumbestämmelsen i Luganokonventionen har
intagits i artikel 2 och innebär att talan skall väckas vid domstol i
svarandens hemviststat. Artikel 5.3 avviker alltså från denna huvudregel
och skall som ett undantag i princip tolkas restriktivt (jfr EG-domstolens
avgörande i målet 189/87, Kalfelis mot Schröder, ECR 1988 s 5565). Även
intresset av en enhetlig tillämpning i samtliga konventionsstater talar för
att bestämmelsen bör tolkas i nära anslutning till sin ordalydelse.
Med anledning av ett uttalande i den s k Shlosser-rapporten (Official
journal of the European Communities, 5 March 1979 No. C 59/111)
har diskuterats om artikel 5.3 i Luganokonventionen och motsvarande
bestämmelse i Brysselkonventionen kan tillämpas på talan om förbud mot
att företa en skadegörande handling (se bl a Kropholler, Europäisches
Zivilprozessrecht, 6 uppl 1988, s 125, Gottwald, Munchener Kommentar
zur Zivilprozessordning, s 1603 och Dicey & Morris, The Conflict of Laws,
12 uppl 1993, s 361 ff). Fastän vissa författare antagit att en sådan
tillämpning är möjlig, får frågan om hur konventionen skall tolkas i
detta hänseende alltjämt anses öppen. I vart fall skiljer sig en sådan
förbudstalan i väsentliga hänseenden från den negativa fastställelsetalan
varom fråga är i detta mål.
Flooteks yrkande om att domstol skall fastställa att användande av
Flooteks teknik inte kränker vissa patenträttigheter grundar sig inte
på att någon skada har inträffat och ger inte heller utrymme för en
fullständig prövning av om Flootek genom användningen av sin teknik
ådrar sig skadeståndsansvar gentemot Kaldnes Miljöteknologi. Det är
därmed inte fråga om en talan som avser skadestånd och som väcks i den
konventionsstat där en skada inträffat. Härav följer att Flooteks talan inte
faller inom tillämpningsområdet för artikel 5.3 i konventionen.
HD:s avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD:s beslut meddelades d 14 juni 2000 (mål nr Ö 2095-99).
Sökord: Fastställelsetalan; Skadeståndstalan; Forum;
Luganokonventionen; Avvisande av talan; Patent