Tingsrättens dom, se bilaga.
Kingscup Catering ApS (bolaget) har yrkat att Arbetsdomstolen, med
ändring av tingsrättens mellandom, avvisar S.S:s talan eller, för det
fall svensk domsrätt skulle anses föreligga, förklarar att dansk lag är
tillämplig på anställningsförhållandet. Bolaget har vidare, så som det får
uppfattas, yrkat att S.S. skall förpliktas att utge ersättning för bolagets
rättegångskostnader vid tingsrätten.
S.S. har bestritt ändring och yrkat att Arbetsdomstolen skall fastställa
tingsrättens mellandom.
Arbetsdomstolen har med stöd av 4 kap. 15 § andra stycket lagen
(1974:371) om rättegången i arbetstvister företagit
målet till avgörande utan huvudförhandling. Parterna har åberopat
skriftlig bevisning.
Parterna har till utveckling av sin talan anfört i huvudsak detsamma som
finns antecknat i tingsrättens dom.
DOMSKÄL
Domsrätt och lagval
Vad som förekommit i Arbetsdomstolen föranleder ingen annan
bedömning än den som tingsrätten har gjort. Tingsrättens
mellandom skall därför fastställas såvitt den avser frågan om domsrätt
och lagval.
Rättegångskostnader
Bolaget har vid tingsrätten yrkat ersättning för sina rättegångskostnader
med 50 300 kr. Tingsrätten har i domskälen anfört att tingsrättens
ställningstagande i fråga om behörighet att uppta tvisten till prövning
innebär att handläggningen fortsätter och att beslut i fråga om
rättegångskostnader vid sådant förhållande inte skall meddelas i
mellandomen. Tingsrätten har trots detta, i domslutet under punkten 3,
lämnat bolagets yrkande om ersättning för rättegångskostnader utan
bifall.
Arbetsdomstolen gör i denna del följande bedömning. Eftersom
tingsrättens avgörande är en mellandom skulle, som tingsrätten anfört
i domskälen, tingsrätten rätteligen inte ha meddelat något beslut
i fråga om rättegångskostnader. Frågan om rättegångskostnader
skall bedömas i samband med att tingsrätten upptar målet i dess
helhet till behandling. På grund härav skall tingsrättens beslut
avseende rättegångskostnader undanröjas. Av samma skäl föranleder
bolagets yrkande i Arbetsdomstolen om rättegångskostnader inget
ställningstagande.
DOMSLUT
Arbetsdomstolen ändrar tingsrättens mellandom endast på det sättet att
punkten 3 i tingsrättens domslut undanröjs.
Dom 2004-03-03, målnummer B-112-2002
Ledamöter: Michaël Koch, Inga Åkerlund och Catrine Björkman. Enhälligt.
Sekreterare: Catrine Björkman
BILAGA
Tingsrättens mellandom (ledamot: Lennart Svensäter)
YRKANDEN M.M.
Sedan S.S. väckt talan vid tingsrätten och yrkat förpliktande för Kingscup
Catering ApS att till honom utge semesterersättning och skadestånd
enligt LAS m.m., har Kingscup Catering ApS yrkat att tingsrätten avvisar
S.S:s talan eller - för det fall tingsrätten skulle finna att den är behörig att
uppta målet - förklarar att dansk lag skall vara tillämplig i målet.
S.S. har bestritt yrkandena och gjort gällande att svensk domsrätt
föreligger och att svensk lag skall tillämpas på anställningsförhållandet.
Kingscup Catering ApS har anfört följande till utveckling av sin talan.
Före förhandlingen i tingsrätten hade parterna en lokal förhandling
varvid S.S. upplystes om att det inte fanns någon filial i Sverige. En
filial måste vara registrerad hos PRV. Det finns ingen juridisk part på
den svenska sidan att bli anställd av. Skatteverket har accepterat detta.
Om det fanns en juridisk part på den svenska sidan skulle denna ha
varit ansvarig för fakturering och momsredovisning. Så har inte varit
fallet. S.S. var sålunda anställd i det danska bolaget. Servicestället i
Malmö är ett servicekontor där man tar emot lite samtal och förvarar
en del maskiner och demonstrationsmaterial. Kontoret är för det mesta
obemannat och användes som mötesplats där L.Q. och S.S. kunde träffas.
S.S. samarbetade med ett antal personer i Sverige och Danmark som
varit medvetna om att de arbetade för ett danskt bolag. Anledningen
till att Norbergsgatan 11 står angivet på Arbetsförmedlingens handling
beslutsunderlag/överenskommelse är att H.S. menade att det måste
finnas en svensk adress. I Danmark prövas arbetstvister av Sø- og
Handelsretten, vilken domstol har att pröva detta mål. S.S. var anställd
i bolaget i sex månader. Under de månaderna arbetade han cirka 80
procent på den svenska sidan. Han avvek från arbetet då han fick reda
på att ett stort arbete var på gång i Danmark. Enligt bolagets planering
skulle S.S. från sommaren 2001 ha arbetat tre till fyra månader i
Danmark och under denna tidsperiod ha tillbringat cirka 80-90 procent
av arbetstiden på den danska sidan. Det görs gällande att S.S. före
maj månad 2001 gått med på att arbeta i Danmark. I annat fall hade
bolaget inte köpt upp konkursbolag i maj månad 2001. L.Q. och S.S.
gjorde tillsammans kundbesök i Danmark för att se vad som skulle
göras. Om man lägger ihop den arbetstid som S.S. arbetat med den
som bolaget planerat skulle S.S. ha kommit att arbeta 50-60 procent
på den svenska sidan. Detta innebär inte att han vanligtvis har arbetat
där. I de danska och engelska språkversionerna av Brysselkonventionen
motsvaras ordet vanligtvis av orden sædvanlig respektive habittualy, vilka
är betydligt starkare uttryck. Det krävs dessutom väsentligt längre tid
än den period som nu är föremål för prövning för att kravet vanligtvis
skall anses uppfyllt. Med hänsyn härtill är Malmö tingsrätt fel domstol.
Bolaget förbehåller sig rätten att gå vidare till dansk domstol med
motkrav. Parterna har inte avtalat vilken lag som skall vara tillämplig.
Anställningsavtalet ingicks inte i Sverige utan sändes från Danmark till
S.S. i Sverige. I Norrköping avtalade parterna om grunderna för ett
avtal. Att anställningen diskuterades i Norrköping är irrelevant för frågan
vilken lag som är tillämplig. Vid mötet i Norrköping blev S.S. upplyst om
att Kingscup Catering ApS är ett danskt företag. I Danmark gör man
åtskillnad mellan ett ansættelseavtale och ett kontrakt. Om det gäller
ett vanligt lönearbete ingår parterna ett ansættelseavtale . Frågor om
t.ex. tillämplig lag regleras däremot i ett kontrakt. S.S. har arbetat i det
danska bolagets namn och har informerat de svenska kunderna om att
fakturering sker från det danska bolaget. S.S. erhöll lön från det danska
bolaget. Anställningsavtalet är avfattat på danska och skrivet på det
danska bolagets handlingar. S.S. erhöll ett likadant anställningsavtal som
företagets övriga anställda. Anställningsavtalet är inte utformat enligt
svensk modell. En provanställning är inte en typisk svensk företeelse.
Med hänsyn härtill framgår med rimlig säkerhet att det är dansk lag som
skall äga tillämpning. Om tingsrätten skulle finna att dansk lag inte är
tillämplig, gäller samma resonemang om var S.S. vanligtvis har utfört
sitt arbete som tidigare berörts beträffande domsrätten. Det finns ingen
tvingande lagstiftning som är tillämplig.
S.S. har anfört följande till utveckling av sin talan. När det gäller
domsrätten är Brysselkonventionen tillämplig. Enligt artikel 5(1) föreligger
svensk domsrätt eftersom S.S. nästan uteslutande arbetat i Sverige,
företrädesvis i Skåne. Det görs gällande att S.S. arbetat i Sverige uppåt
90 procent av anställningstiden. Parterna har inte avtalat att S.S. skulle
arbeta i Danmark under tre till fyra månader. Det bestrids att S.S. skulle
ha tillbringat 40-50 procent av arbetstiden i Danmark. Om tingsrätten
skulle finna att S.S. inte vanligtvis utfört sitt arbete i Sverige, föreligger
svensk domsrätt eftersom S.S. anställdes vid affärsstället i Malmö.
Anställningsintervjun ägde rum i Norrköping och anställningen ingicks
i Sverige. S.S. var aldrig i Danmark för att diskutera anställningen.
Om tingsrätten skulle finna att artikel 5(1) inte är tillämplig, föreligger
svensk domsrätt enligt artikel 5(5) då bolaget har ett filialkontor i
Malmö. Alla anställda i Sverige har haft kontoret som utgångspunkt för
arbetet. Om tingsrätten skulle finna att kontoret inte är ett filialkontor,
är det i vart fall att anse som en agentur eller annan etablering. Av
anställningsavtalet framgår att parterna förutsatt att svensk lag skall
tillämpas på anställningsförhållandet. Svensk domstol är därför behörig
att döma i nu uppkommen tvist. Romkonventionen är tillämplig i frågan
om lagval eftersom anställningsavtalet ingicks efter den 1 juli 1998,
då lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser trädde i
kraft. I första hand är artikel 3 tillämplig. Parterna har förutsatt och
avtalat att svensk lag skall tillämpas på anställningsförhållandet, vilket
framgår av anställningsavtalet som är uppbyggt enligt svenskt mönster
med lön i svenska kronor, provanställning samt arbetsstöd från Sverige.
Det framgår i vart fall av omständigheterna att lagval har skett och
att parterna valt svensk lag. S.S. har dessutom varit bosatt i Sverige
under hela anställningstiden. För det fall tingsrätten finner att parterna
avtalat att dansk lag är tillämplig skall artikel 6(1) äga tillämpning.
Relevanta anknytningsmoment är att arbetet utfördes i Sverige,
företrädesvis i Skåne, att bolaget hade verksamhetsställe i Malmö och
att anställningsavtalet ingicks i Sverige. Om tingsrätten finner att något
lagval inte har gjorts skall artikel 6(2) äga tillämpning, varvid samma
anknytningsmoment som nu anförts är att beakta. Därutöver är lagen om
anställningsskydd och semesterlagen internationellt tvingande regler som
är tillämpliga på anställningsförhållandet enligt allmänna internationellt
privaträttsliga regler. S.S. gör gällande att lagen om anställningsskydd
och semesterlagen medför störst skydd för honom i hans egenskap av
arbetstagare.
Kingscup Catering ApS har yrkat ersättning för rättegångskostnader.
DOMSKÄL
Parterna har åberopat skriftlig bevisning. På S.S:s begäran har hållits
förhör under sanningsförsäkran med honom själv.
S.S. har under sanningsförsäkran anfört bl.a. följande. Han mötte
L.Q. på Scandic hotel i Norrköping. Q. frågade bl.a. om han kunde få
anställningsstöd från Sundsvall och han uppgav att han skulle återkomma
i den frågan. När de skiljdes åt efter mötet i Norrköping var det bara
frågan om anställningsstöd som var öppen. Han fick dagen därpå reda
på att det kunde utgå arbetsstöd och ringde därför till Q., som då
befann sig i Malmö. Q. talade med platsförmedlaren och det beslutades
därefter att han skulle få tjänsten i Skåne. Anställningsavtalet ingicks
dagen efter mötet i Norrköping. Han och en annan nyanställd gick en
internutbildning i tre dagar. Därefter var han placerad på kontoret på
Norbergsgatan 11 i Malmö. Kontoret bestod av två stora rum; ett lager
och en serviceinrättning. Det fanns en administratör på kontoret. Efter
det att en arbetskamrat blev sjuk i slutet av december, började S.S.
även arbeta med att serva maskinerna. Han var i Köpenhamn en gång
i veckan för att få internutbildning av tekniker. När våren kom servade
han, som ensam kvarvarande tekniker i Malmö, maskinerna från Ystad
i söder till Helsingborg i norr. De hade från början varit fyra anställda
i företaget på Norbergsgatan. I april månad var han i princip ensam
kvar. Under anställningsintervjun i Norrköping fick han reda på att han
skulle börja arbeta i Skåne, att lönen skulle utbetalas i svenska kronor
och att det var fråga om en provanställning som därefter skulle övergå
i en tillsvidareanställning. Han var på Norbergsgatan torsdagar och
fredagar. Övriga dagar i veckan var han ute och reste i västra Skåne.
Vid månadsskiftet september/oktober började han åka till Danmark en
gång i veckan. Efter varje Danmarksbesök lämnade han saker på kontoret
på Norbergsgatan. Under perioden 11 januari 2001 till 15 maj 2001 var
han i Danmark 18 gånger. Vid två tillfällen utförde han arbete i Danmark.
Vid de resterande tillfällena deltog han i internutbildning beträffande
maskinerna. Övrig tid har han varit i Malmö och runt om i Skåne. Det
fanns från början bara en telefonlinje på kontoret på Norbergsgatan. Han
frågade om det inte var möjligt att öppna upp ännu en telefonlinje, vilket
gjordes. Detta innebar att man kunde börja med uppsökande verksamhet.
När kunderna behövde hjälp med något ringde de till Norbergsgatan. Det
fanns ingen överenskommelse om att han skulle arbeta i Danmark. Han
var ensam tekniker på Norbergsgatan och skötte även telefonsamtalen.
Han kunde inte ha varit på båda ställena samtidigt. Han visste att
faktureringen skedde från Danmark men tror att detta berodde på att
den anställde i Danmark var mer kompetent. Det stämmer att han och
L.Q. besökte kunder i Danmark. Det fanns 40 maskiner i Danmark och
20 i Sverige. Han var inte medveten om att han skulle utföra arbete i
Danmark i den omfattning som bolaget gjort gällande. Han trodde att han
skulle vara på arbetsstället i Sverige.
Frågan om svensk domsrätt föreligger
I förhållande till Danmark gäller att frågor om domstols internationella
behörighet skall prövas enligt konventionen den 27 september 1968 om
domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens
område (Brysselkonventionen). Konventionen gäller enligt lagen
(1998:358) om Brysselkonventionen som lag här i landet. Tvisten i målet
har internationell anknytning och utgör en sådan privaträttslig fråga
som omfattas av Brysselkonventionens tillämpningsområde. S.S. har
när det gäller frågan om tingsrättens behörighet i första hand åberopat
artikel 5(1) i Brysselkonventionen. Enligt artikel 5(1) kan en talan som
avser avtal väckas vid domstolen i den ort där den förpliktelse som talan
avser har uppfyllts eller skall uppfyllas; om talan avser anställningsavtal
är denna ort den där arbetstagaren vanligtvis utför sitt arbete. Om
arbetstagaren inte vanligtvis utför sitt arbete i ett och samma land,
kan talan mot arbetsgivaren även väckas vid domstolen i den ort där
det affärsställe vid vilket arbetstagaren anställts är eller var beläget.
EG-domstolen har slagit fast att uttrycken i artikel 5(1) i fråga om
anställningsavtal skall tolkas fristående så att det säkerställs både att
konventionen ges full verkan och att det sker en enhetlig tillämpning i alla
konventionsstater av denna konvention (se bl.a. målet Herbert Weber v
Universal Ogden Services Ltd, C-37/00).
Tingsrätten har att ta ställning till om S.S. vanligtvis har utfört sitt arbete
i Malmö. Kingscup Catering ApS har vitsordat att S.S. varit anställd i
bolaget i sex månader och att han under denna tidsperiod arbetat cirka
80 procent på den svenska sidan. Bolaget har emellertid gjort gällande
att S.S., om han inte hade lämnat anställningen, skulle ha börjat arbeta
i Danmark och att han under denna tidsperiod skulle ha tillbringat cirka
80-90 procent av arbetstiden på den danska sidan. Enligt bolaget skall
både den planerade och förflutna arbetstiden beaktas vid bedömningen
av var S.S. vanligtvis utfört sitt arbete. Bolaget gör därför gällande att
S.S. arbetat i genomsnitt 50-60 procent på den svenska sidan och att
detta inte innebär att han vanligtvis har arbetat där. Enligt bolaget krävs
det dessutom väsentligt längre tid än den period som nu är föremål för
prövning för att kravet vanligtvis skall kunna bestämmas. S.S. har gjort
gällande att han arbetat i Sverige uppåt 90 procent av anställningstiden.
Han har vidare anfört att parterna inte avtalat att han skulle arbeta
i Danmark tre till fyra månader och att han således bestrider att han
skulle ha tillbringat 40-50 procent av arbetstiden i Danmark. S.S. har
under sanningsförsäkran uppgett att han inte var medveten om att han
skulle utföra arbete i Danmark utan att han trodde att han i huvudsak
skulle arbeta i Sverige. Tingsrätten finner att det mot S.S:s under
sanningsförsäkran lämnade uppgifter inte kan anses styrkt att parterna
avtalat att han skulle arbeta i Danmark på sätt Kingscup Catering ApS
påstått. EG-domstolen har i målet Weber v Universal Ogden Services Ltd
anfört att den i ett tidigare mål (Petrus Wilhelmus Rutten v Cross Medical
Ltd, C-383/95) fastställt att den ort där arbetstagaren har upprättat det
faktiska centret för sin yrkesverksamhet utgör den ort där arbetstagaren
skall anses vanligtvis utföra sitt arbete i den mening som avses i artikel
5(1) i Brysselkonventionen och att vid den konkreta bedömningen av
vilken denna ort är den omständigheten skall beaktas att arbetstagaren
tillbringar den största delen av sin arbetstid i en av konventionsstaterna,
där han har sitt kontor, varifrån han förbereder det arbete som han
utför för sin arbetsgivares räkning och dit han återvänder efter varje
affärsresa till utlandet. EG-domstolen har i Weber-målet vidare anfört
att, i fråga om ett anställningsavtal enligt vilket arbetstagaren utövar
samma verksamhet för sin arbetsgivare i fler än en konventionsstat, i
princip hela anställningsperioden skall beaktas vid fastställandet av den
ort där den berörde vanligtvis utför sitt arbete. Tingsrätten drar härav
slutsatsen att det är den faktiska anställningsperioden - oberoende av
hur länge denna har varat - som skall beaktas vid fastställandet av var
arbetstagaren vanligtvis har utfört sitt arbete. I aktuellt mål har S.S. på
ett trovärdigt sätt under sanningsförsäkran uppgett att han efter en kort
internutbildning i Danmark var placerad på kontoret i Malmö. Han har
vidare uppgett att han vid månadsskiftet september/oktober började åka
till Danmark en gång i veckan och att han efter varje Danmarksbesök
lämnade saker på kontoret på Norbergsgatan i Malmö. Han har dessutom
sagt att han under perioden 11 januari 2001 till 15 maj 2001 var i
Danmark 18 gånger och att han endast vid två av dessa tillfällen utförde
arbete samt att han under resterande tid har arbetat i Malmö och västra
Skåne.
Utredningen i målet ger enligt tingsrättens mening klart stöd för slutsats
att S.S. arbetat i Sverige i sådan omfattning att tingsrätten är behörig att
uppta målet till prövning.
Frågan om tillämplig lag
Frågan vilket lands lag som är tillämplig på anställningsavtalet skall
avgöras enligt reglerna i konventionen den 19 juni 1980 om tillämplig
lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen). Artiklarna 1-16 och
18-21 i konventionen gäller enligt lagen (1998:167) om tillämplig lag
för avtalsförpliktelser som lag här i landet. Tvisten i målet utgör en
sådan fråga som omfattas av konventionens tillämpningsområde och av
utredningen i målet framgår att anställningsavtalet ingicks efter den 1 juli
1998, då lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser trädde
i kraft.
Kingscup Catering ApS har gjort gällande att det med rimlig säkerhet
framgår av anställningsavtalet att det är dansk lag som är tillämplig.
S.S. har gjort gällande att parterna förutsatt och avtalat att svensk
lag skall tillämpas på anställningsförhållandet, eller att det i vart fall
av omständigheterna framgår att lagval har skett och att parterna valt
svensk lag.
Tingsrätten har först att ta ställning till om parterna enligt artikel 3(1) i
Romkonventionen har gjort ett lagval som är uttryckligt eller som med
rimlig säkerhet framgår av avtalsvillkoren eller av övriga omständigheter.
Det kan inledningsvis konstateras att det i anställningsavtalet inte
har intagits någon lagvalsklausul. Av den förebringade utredningen
framgår inte att parterna på annat sätt uttryckligen avtalat om vilket
lands lag som skall tillämpas på anställningsavtalet. Frågan är då om
lagval med rimlig säkerhet framgår av avtalsvillkoren eller av övriga
omständigheter. Tingsrätten konstaterar härvidlag att de av parterna i den
delen åberopade omständigheterna varken talar för att dansk eller svensk
lag har avtalats.
Eftersom det inte med rimlig säkerhet framgår att lagval har skett,
har tingsrätten att bedöma anställningsavtalets avtalsstatut enligt
presumtionsreglerna i artikel 6(2) i Romkonventionen. Enligt artikel
6(2a) skall anställningsavtalet vara underkastat lagen i det land där den
anställde vid fullgörande av avtalet vanligtvis utför sitt arbete, även om
han tillfälligt är sysselsatt i ett annat land. Bestämmelsens avfattning
är mycket lik domsrättsregeln i artikel 5(1) i Brysselkonventionen. En
arbetstagare bör därför anses vanligtvis utföra sitt arbete i samma
land där han enligt domsrättsregeln i artikel 5(1) i Brysselkonventionen
anses utföra det (Se Bogdan, M., SvJT 2001 s. 855.) I enlighet med
tingsrättens ställningstagande i domsrättsfrågan skall därför S.S. anses
vanligtvis ha utfört sitt arbete i Sverige. Det framgår inte av de samlade
omständigheterna i målet att avtalet har närmare anknytning till ett
annat land. På grund av det anförda skall svensk lag tillämpas på
anställningsavtalet mellan S.S. och Kingscup Catering ApS.
Tingsrättens ställningstagande i fråga om behörighet att uppta tvisten till
prövning innebär att handläggningen fortsätter. Vid sådant förhållande
skall beslut i fråga om rättegångskostnader inte meddelas nu.
DOMSLUT
1. Tingsrätten lämnar Kingscup Catering ApS yrkande om avvisning utan
bifall.
2. Tingsrätten förklarar att svensk lag skall tillämpas på
anställningsavtalet mellan S.S. och Kingscup Catering ApS.
3. Tingsrätten lämnar Kingscup Catering ApS yrkande om ersättning för
rättegångskostnader utan bifall.
N:2004-03-23