HD 1960- och hovrätterna 1980- (referat i fulltext) R3 M:HD Lnr:87
NJA:1999sid660 D:Ö3001-98 A:1999-10-26
87
Det förhållandet att en kärande till stöd för TR:ns behörighet enligt
Luganokonventionen endast åberopat viss omständighet som inte medfört
sådan behörighet har inte ansetts utgöra något hinder för TR:n att
betrakta sig som behörig på grund val av annan omständighet som
framgått av det tillgängliga materialet.
Thessalian Paper Industry Svenska AB:s i likvidation konkursbo väckte
vid Stockholms TR talan mot bl a Peter F med hemvist i Finland och
Leif O med hemvist i Stockholm, med yrkande om bristtäckningsansvar
enligt 12 kap 5 § 2 st aktiebolagslagen och återvinning enligt 4 kap
5 § KL. Konkursboet åberopade i forumfrågan, såvitt avsåg Peter F,
Luganokonventionen artikel 16 punkt 2.
Peter F yrkade att TR:n skulle avvisa käromålet mot honom, eftersom han
saknade forum i Sverige.
Konkursboet förelades att yttra sig över avvisningsyrkandet men lät inte
höra av sig.
TR:n (chefsrådmannen Söderberg) anförde i beslut d 30 jan
1998: Luganokonventionen artikel 16 p 2 utpekar domstolen i den
konventionsstat där den juridiska personen har sitt säte som exklusivt
behörig i mål om giltighet, ogiltighet eller upplösning av bolag eller
juridiska personer eller beslut av deras organ och berör bolags och
andra juridiska personers inre angelägenheter. Bestämmelsen kan inte
tolkningsvis utvidgas till att gälla andra associationsrättsliga frågor, i vilka
fall konventionens allmänna behörighetsregler gäller. Talan mot Peter F
avser bristtäckningsansvar enligt 12 kap 5 § 2 st aktiebolagslagen och
återvinning enligt 4 kap 5 § KL. Stockholms TR är sålunda inte behörig
enligt Luganokonventionen artikel 16 p 2. Någon annan grund för att TR:n
skulle vara behörig har inte åberopats.
TR:n avvisar käromålet såvitt avser Peter F.
Konkursboet överklagade i Svea HovR med yrkande att HovR:n skulle
undanröja avvisningsbeslutet och återförvisa målet till TR:n för erforderlig
behandling.
Peter F bestred ändring.
HovR:n (hovrättslagmannen Widebäck, hovrättsrådet Halvorsen och tf
hovrättsassessorn Högdahl, referent) anförde i beslut d 8 juni 1998:
Skäl. Konkursboet har här anfört bl a följande. Konkursboet har i
stämningsansökan mot bl a Peter F framställt yrkanden mot denne jämlikt
12 kap 5 § aktiebolagslagen och 4 kap 5 § KL och i forumfrågan hänvisat
till artikel 16 p 2 i Luganokonventionen. Frågan huruvida svensk domsrätt
föreligger med hänsyn till bestämmelserna i Luganokonventionen är
inte underkastad parternas dispositionsrätt. I den mån behörighet
föreligger enligt konventionen är konventionsstaternas domstolar skyldiga
att ställa sig till förfogande. TR:n skall därför ex officio undersöka
huruvida konventionen i någon del är tillämplig. TR:n är inte bunden
av den av konkursboet angivna artikeln i konventionen, utan skall göra
en självständig prövning om konventionen i någon del är tilllämplig
för att grunda TR:ns behörighet. Upplysningsvis framgår av artikel
6 p 1 i Luganokonventionen att talan mot den som har hemvist i en
konventionsstat kan väckas om han är en av flera svarande vid domstol
där någon av svarandena har hemvist. Svaranden Leif O har hemvist inom
Stockholms TR:s domsaga. Stockholms TR torde därmed vara rätt forum
även såvitt avser Peter F.
Peter F har här anfört bl a följande. Vid TR:n åberopade konkursboet
endast artikel 16 p 2 i Luganokonventionen. Det bestrids att denna
artikel kan tillämpas i detta mål. Den av konkursboet först i HovR:n
upplysningsvis nämnda omständigheten, nämligen artikel 6 p 1 i
Luganokonventionen, är till skillnad från artikel 16 p 2 inte exklusiv
utan dispositiv. Någon skyldighet för domstolen att ex officio undersöka
huruvida någon av Luganokonventionens dispositiva forumbestämmelser
är tillämplig föreligger inte enligt svensk lag. Part har att åberopa sådan
omständighet som medför att rätten är behörig och rätten har enbart att
ta ställning till de omständigheter till stöd för sin behörighet som part
åberopar. De undantag som föreligger enligt svensk rätt framgår av 10
kap 17 och 18 §§ RB. Dessa bestämmelser är emellertid inte aktuella
i målet. Konkursboets åberopande - först i HovR:n - av forumregeln i
artikel 6 p 1 är otillåten jämlikt 50 kap 25 § 3 st R B, i andra hand enligt
samma lagrum analogt tillämpat och i sista hand enligt den i svensk rätt
föreliggande allmänna processuella rättsprincipen av innehåll att samtliga
dispositiva omständigheter skall åberopas i första instans för att inte
instansordningens princip skall rubbas.
HovR:ns bedömning.
Konkursboets talan mot Peter F avser bl a återvinning i konkurs enligt
4 kap 5 § KL. Enligt artikel 1 p 2 i Luganokonventionen är konventionen
inte tillämplig på nämnda förfarande (jfr Pålsson, Luganokonventionen,
1992 s 44). Detta innebär att de svenska allmänna domsrättsreglerna
skall tillämpas. Då konkursboet inte visat att TR:n skulle vara behörig att
upptaga målet i denna del med stöd av nämnda domsrättsregler och då
foruminvändning rättidigt gjorts, skall avvisningsbeslutet - såvitt avser
talan om återvinning i konkurs - fastställas.
Konkursboets talan mot Peter F avser vidare bristtäckningsansvar enligt
12 kap 5 § 2 st aktiebolagslagen. Luganokonventionen är tilllämplig
beträffande bl a personer med hemvist i Sverige eller Finland och det är
i målet ostridigt att Peter F har hemvist i Finland. Konkursboet gjorde
vid TR:n gällande att Stockholms TR var exklusivt forum i enlighet med
artikel 16 p 2 i Luganokonventionen. HovR:n delar TR:ns bedömning
att talan om bristtäckningsansvar faller utanför tilllämpningsområdet
för denna forumbestämmelse (jfr Pålsson, Luganokonventionen, 1992
s 141). I HovR:n har konkursboet hävdat att Stockholms TR är behörig
att upptaga målet med stöd av forumbestämmelsen i artikel 6 p 1 i
Luganokonventionen, varvid Peter F gjort gällande att konkursboet enligt
50 kap 25 § 3 st RB är förhindrat att åberopa forumbestämmelsen först
i HovR:n. HovR:n finner att bestämmelserna i 50 kap 25 § 3 st RB inte
är tillämpliga beträffande omständigheter som grundar domstolens
behörighet och att hinder inte möter att här pröva om TR:n är behörig
enligt bestämmelserna i artikel 6 p 1 i Luganokonventionen. Enligt denna
artikel kan talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas -
om han är en av flera svarande - vid domstol där någon av svarandena
har hemvist. Av ett hemortsbevis som konkursboet gav in vid TR:n följer
att Peter F:s medsvarande Leif O har hemvist i Stockholm. Mot denna
bakgrund och då käromålen stödjer sig på väsent- ligen samma grund
finner HovR:n - med stöd av sistnämnda forumbestämmelse (jfr Pålsson,
Luganokonventionen, 1992 s 109-110) - att Stockholms TR är behörig
att ta upp målet mot Peter F avseende talan om bristtäckningsansvar.
Avvisningsbeslutet skall därför undanröjas i denna del och målet visas
åter till TR:n för erforderlig behandling.
Slut. 1. HovR:n undanröjer TR:ns avvisningsbeslut såvitt avser
konkursboets talan mot Peter F avseende bristtäckningsansvar enligt 12
kap 5 § 2 st aktiebolagslagen och visar målet åter i denna del till TR:n för
erforderlig behandling.
2. HovR:n fastställer TR:ns avvisningsbeslut såvitt avser konkursboets
talan mot Peter F avseende återvinning i konkurs enligt 4 kap 5 § KL.
Peter F (ombud advokaten Ulf Stigare) överklagade och yrkade att HD
skulle fastställa TR:ns avvisningsbeslut i dess helhet.
HD fann i beslut d 2 dec 1998 att Peter F hade rätt att överklaga HovR:ns
beslut, trots att HovR:n angett att beslutet inte fick överklagas (NJA 1998
s 747).
Konkursboet (ombud advokaten Gunnar Brolin) bestred ändring.
Målet avgjordes efter föredragning.
Föredraganden, RevSekr Wetterstrand, föreslog i betänkande följande
beslut: Skäl. Peter F har till stöd för sin talan i HD åberopat samma
omständigheter som i HovR:n.
Frågan om svensk domstol är behörig att pröva förevarande
tvist skall, som HovR:n funnit, avgöras utifrån regleringen i
Luganokonventionen. Lagen (1992:794) med anledning av Sveriges
tillträde till Luganokonventionen innebär att konventionen skall gälla som
svensk lag. Luganokonventionens behörighetsregler gäller automatiskt
och oberoende av om de åberopas av parterna eller inte.
Målet har i HovR:n handlagts enligt bestämmelserna i 52 kap RB.
Detta kapitel innehåller inte någon motsvarighet till bestämmelserna
i 50 kap 25 § 3 st RB. De nämnda preklusionsbestämmelserna kan
inte heller anses analogt tillämpliga i sådana mål (se t ex NJA 1975 s
575, NJA 1982 s 641 och NJA 1996 s 318). Härav följer att HovR:n ägt
pröva om TR:n var behörig att pröva tvisten enligt bestämmelserna i
artikel 6.1 i Luganokonventionen. Konkursboet har således till stöd för
Stockholms TR:s behörighet i den del som är föremål för HD:s prövning,
bristtäckningsansvar enligt 12 kap 5 § 2 st aktiebolagslagen (1975:1385),
åberopat artiklarna 6.1 och 16.2 i Luganokonventionen.
Domstolen skall beakta de omständigheter som åberopats till stöd
för dess behörighet vid sin prövning av om den är behörig eller inte.
Enligt artikel 18 i Luganokonventionen gäller dock att domstolen blir
behörig om svaranden ingår i svaromål utan att göra invändning
om domstolens behörighet. I vissa fall skall rätten även beakta icke
åberopade omständigheter; enligt artikel 19 skall domstolen självmant
beakta de exklusiva behörighetsreglerna i artikel 16 och, oberoende av
om de åberopas eller inte och oberoende av om svaranden bestrider
eller medger domstolens behörighet, avvisa målet om annan domstol är
exklusivt behörig att pröva målet. Samma princip framgår av artikel 20
som reglerar situationen då svaranden inte ingår i svaromål (se NJA II
1992 s 427).
HD instämmer i HovR:ns bedömning att talan om bristtäckningsansvar
enligt 12 kap 5 § 2 st aktiebolagslagen faller utanför tillämpningsområdet
för artikel 16.2 ( se Pålsson, Bryssel- och Luganokonventionerna, 1995 s
138).
Forumbestämmelsen i artikel 6.1 är dispositiv på så vis att käranden,
i stället för att väcka talan vid domstol i den stat där svaranden har
hemvist enligt huvudregeln i artikel 2, kan välja att väcka talan i
en konventionsstat där någon av flera svarande har hemvist. Detta
förutsätter givetvis att övriga förutsättningar i artikel 6.1 är uppfyllda.
Ostridigt i målet är att Peter F har hemvist i Finland och att en av övriga
svarande har hemvist i Stockholm. Det har heller inte ifrågasatts att
käromålen väsentligen stöder sig på samma grund (se Pålsson, a a s
107-108). Såsom HovR:n har funnit är Stockholms TR, med stöd av
artikel 6.1 i Luganokonventionen, behörig att ta upp målet mot Peter F
avseende talan om bristtäckningsansvar.
HD:s avgörande. HD avslår överklagandet.
HD (JustR:n Magnusson, Munck, referent, Blomstrand, Pripp och
Håstad) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Konkursboet har väckt
talan mot Peter F med yrkande, såvitt nu är i fråga, att han skall
förpliktas att solidariskt med andra utge visst belopp till boet på grund
av s k bristtäckningsansvar enligt 12 k ap 5 § 2 st aktiebolagslagen
(1975:1385). Peter F har hemvist i Finland som i likhet med Sverige har
tillträtt Luganokonventionen, vilken gällde mellan länderna när talan
väcktes. Enligt artikel 6 punkt 1 i nämnda konvention kan talan mot
den som har hemvist i en konventionsstat, om denne är en av flera
svarande, väckas vid domstol där någon av svarandena har hemvist. I
målet är nu fråga om konkursboets talan mot Peter F skall tas upp till
prövning av TR:n enligt denna bestämmelse med hänsyn till att talan
om bristtäckningsansvar samtidigt väcktes mot en person med hemvist
inom TR:ns domkrets, trots att konkursboet inte vid TR:n åberopade den
omständigheten till stöd för TR:ns behörighet.
Luganokonventionens behörighetsregler är avsedda att gälla oberoende
av om de åberopas av part eller inte. Av artiklarna 19 och 20 framgår att
domstolen vid prövningen av sin behörighet i vissa situationer också skall
beakta omständigheter som inte har åberopats (jfr NJA II 1992 s 427 f).
När det som i förevarande fall inte rör sig om någon sådan situation får
det antas vara överlämnat åt domstolslandets reglering i vad mån hänsyn
kan tas till omständigheter som inte har åberopats.
Enligt 42 kap 2 § 1 st 4 RB skall en ansökan om stämning innehålla
uppgift om sådana omständigheter som gör rätten behörig, om inte
behörigheten framgår av vad som anförs i övrigt. Att käranden i fall
då det inte är uppenbart att TR:n är behörig domstol hänvisar till de
omständigheter som enligt hans mening kan läggas till grund för dess
behörighet är en fördel inte minst med hänsyn till intresset av att
undanröja risken för att sådana omständigheter inte uppmärksammas,
något som kan leda till onödiga avvisningsbeslut och därigenom vålla
kostnader i processen.
Som framgår av den berörda bestämmelsens avfattning behöver
emellertid inte grunden för rättens behörighet uttryckligen anges, om
den framgår av de uppgifter som i övrigt lämnas i eller i anslutning
till stämningsansökningen. Därmed måste också gälla att, om det till
stöd för TR:ns behörighet åberopas något förhållande som inte medför
sådan behörighet, TR:n är oförhindrad att betrakta sig som behörig
på grundval av annan omständighet som framgår av det tillgängliga
materialet. Dessutom gäller att käranden, om hans talan avvisas på grund
av att TR:n inte anser sig behörig, har möjlighet att i HovR:n ange en ny
omständighet till stöd för TR:ns behörighet.
I förevarande fall framgick det av stämningsansökningen att talan
väcktes, förutom mot Peter F, mot bl a en person bosatt inom TR:ns
domkrets. Det förhållandet att konkursboet till stöd för att TR:n var
behörig att uppta käromålet mot Peter F endast åberopade att boets talan
avsåg bolagsrättsliga frågor och att TR:n därför skulle vara exklusivt
forum enligt artikel 16 punkt 2 i Luganokonventionen - en ståndpunkt
som i enlighet med vad domstolarna funnit var felaktig - utgjorde därför
inte något hinder för TR:n att betrakta sig som behörig i enlighet med
artikel 6 punkt 1 i konventionen. Redan härav följer att HovR:n, sedan
konkursboet fäst uppmärksamheten på förhållandet, haft att på sätt som
skett ingå i prövning av frågan om sistnämnda bestämmelse grundade
behörighet för TR:n.
Trots att det inte uttryckligen anges i Luganokonventionens artikel 6
punkt 1 får bestämmelsen anses vara så att förstå att ett sakligt samband
måste föreligga mellan käromålen mot de olika svarandena för att den
skall vara tillämplig (se P ålsson, Bryssel- och Luganokonventionerna,
1995 s 108). Ett sådant samband får anses vara för handen i förevarande
fall.
HD:s avgörande. HD avslår överklagandet.
HD:s beslut meddelades d 26 okt 1999 (mål nr Ö 3001-98).