Högsta domstolen NJA 2003 s. 666 (NJA 2003:96)
Målnummer: Ö1537-03
Avdelning: 2
Avgörandedatum: 2003-12-23
Rubrik:
Frågor om ordningen för prövning av en begäran om rättshjälp i
exekvaturförfarande enligt Brysselkonventionen och om innebörden av
konventionens bestämmelse om rättshjälp.
Lagrum:
39 § rättshjälpslagen (1996:1619)
4 §, 5 § och 6 § lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser
om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa
utländska avgöranden
1 § lagen (1998:358) om Brysselkonventionen
Artikel 44 i Brysselkonventionen
Rättsfall: NJA 2000 C 63
REFERAT
M.S.-K. ansökte i Svea HovR om att HovR:n skulle förklara
en av tysk domstol meddelad förlikning verkställbar i Sverige
enligt Brysselkonventionen. Hon begärde samtidigt rättshjälp i
verkställighetsmålet.
HovR:n (hovrättslagmannen Rehnström samt hovrättsråden Matz,
referent, och Lundgren) meddelade d. 19 mars 2003 följande beslut:
HovR:n finner inte att M.S.-K. i detta mål har behov av juridiskt biträde
utöver den rådgivning som kan lämnas enligt 4 § rättshjälpslagen
(1996:1619). HovR:n avslår därför M.S.-K:s begäran om rättshjälp.
M.S.-K. överklagade och yrkade bifall till sin begäran om rättshjälp.
Domstolsverket bestred yrkandet.
Målet föredrogs.
Föredraganden, RevSekr Hullmann, föreslog i betänkande följande
beslut: Skäl. M.S.-K. ansökte hos Svea HovR om att en av tysk domstol
meddelad förlikning skulle förklaras verkställbar i Sverige. Hon hänförde
sig till Brysselkonventionen och yrkade samtidigt att hon skulle beviljas
rättshjälp enligt artikel 44 i denna konvention. HovR:n avslog hennes
yrkande om rättshjälp. I den fullföljdsbilaga som fogades till HovR:ns
beslut framgick att det krävdes prövningstillstånd för att HD skulle pröva
ett överklagande.
M.S.-K. har i HD inledningsvis anfört att det förefaller tveksamt om
prövningstillstånd erfordras i målet. Domstolsverket har uppgett att
verket inte har någon uppfattning i frågan.
Det är lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om
domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa
utländska avgöranden som reglerar mål om verkställighetsförklaring enligt
Brysselkonventionen. Lagen innehåller inga anvisningar för huruvida
det krävs prövningstillstånd när överklagandet avser HovR:ns beslut
i rättshjälpsfråga. De allmänna reglerna i RB får därför anses vara
tillämpliga i detta hänseende.
Enligt bestämmelsen i 54 kap. 9 § RB krävs det prövningstillstånd för att
HD skall pröva en HovR:s slutliga beslut i mål eller ärende som väckts
vid TR. 14 § i samma kapitel föreskriver att kravet på prövningstillstånd
gäller i sådana mål även för hovrättsbeslut som inte är slutliga. Ett mål
om verkställighet väcks först vid Svea HovR. Prövningstillstånd är således
inte erforderligt för att HD skall pröva HovR:ns beslut i rättshjälpsfrågan.
M.S.-K. har som grund för överklagandet i sak åberopat i huvudsak
följande. Det strider mot artikel 44 i Brysselkonventionen att neka
henne rättshjälp av det skäl som Svea HovR angett i sitt beslut.
Eftersom hon hade rättshjälp i Tyskland är hon berättigad till rättshjälp i
verkställighetsmålet. Den svenske lagstiftaren har inte omsatt åtagandet
i artikel 44 på ett korrekt sätt endast genom den allmänna befrielse
från ansöknings- och expeditionsavgifter som gäller för sökanden i
verkställighetsmål. I övrigt är förutsättningen för beviljande av rättshjälp
enligt 7 § rättshjälpslagen uppfylld. Hon är bosatt i Tyskland, hon
varken talar eller skriver svenska och hela verkställighetsförfarandet är
främmande för henne. Hennes behov av juridiskt bistånd kan således inte
tillgodoses genom rådgivning utan hon behöver ett ombud för utförande
och bevakning av förfarandet i Sverige.
Domstolsverket har till stöd för bestridandet anfört att någon rätt till
rättshjälp enligt den svenska rättshjälpslagen grundad på artikel 44 inte
synes föreligga, då åtagandet i artikel 44 är uppfyllt genom att det inte
tas ut några ansöknings- och expeditionsavgifter i mål om verkställighet. I
övrigt har verket instämt i HovR:ns bedömning att M.S.-K. inte har behov
av biträde utöver rådgivning.
Artikel 44 i Brysselkonventionen föreskriver följande. Om sökanden
i ursprungsstaten helt eller delvis hade rättshjälp eller var befriad
från kostnader och avgifter, skall han vid det förfarande som avses
i artiklarna 32 till 35 vara berättigad till rättshjälp eller kostnads-
och avgiftsbefrielse i största möjliga utsträckning enligt lagen i
verkställighetsstaten. Artiklarna 32 till 35 avser endast den inledande
fasen i ett mål om verkställighet, varför artikel 44 inte gäller för vare
sig ett eventuellt efterföljande kontradiktoriskt förfarande eller själva
verkställighetsförfarandet inför kronofogdemyndigheten.
Med anledning av att Brysselkonventionen skulle tillträdas och
inkorporeras med svensk rätt diskuterades frågan huruvida det finns
behov av författningsändringar. Brysselkonventionen inkorporerades
genom lagen (1998:358) om Brysselkonventionen och gäller därigenom
som lag i Sverige. Det finns inga uttalanden i förarbeten (prop.
1997/98:102) beträffande hur artikel 44 förhåller sig till den svenska
lagstiftningen om rättshjälp. Frågan behandlades emellertid i samband
med Sveriges tillträde till Luganokonventionen och dess införlivande
med svensk rätt. Beträffande artikel 44 i Luganokonventionen, som är
närmast identisk med artikel 44 i Brysselkonventionen, konstaterades
det i förarbetena till lagen (1992:794) om Luganokonventionen (se
prop. 1991/92:128 s. 151 ff.) att den då gällande rättshjälpslagens
bestämmelser inte var utformade på ett sätt som passade för
tillämpningen av artikel 44, eftersom rättshjälpslagen ställde krav på att
sökanden behövde bistånd i angelägenheten i fråga samt gjorde förmånen
av allmän rättshjälp beroende av en ekonomisk prövning. Det påpekades
att inte heller föreskrifterna avseende begränsningar i möjligheterna
att bevilja utlänningar och näringsidkare allmän rättshjälp var förenliga
med artikel 44. Vidare uttalades följande. Med hänsyn till att rättshjälp
som avses i artikel 44 enbart tar sikte på exekvaturförfarandets första
fas torde en rättshjälpsförmån enligt denna artikel i praktiken inskränka
sig till befrielse från ansöknings- och expeditionsavgifter vid Svea HovR.
Denna förmån kan i sin tur helt eller delvis komma att falla bort genom
rättshjälpslagens föreskrifter om att den som erhåller rättshjälp skall
bidra till kostnaderna för rättshjälpen genom att betala rättshjälpsavgift.
Till detta skall läggas administrationen för att fastställa maximibeloppet
osv. Mot denna bakgrund förefaller det inte meningsfullt att meddela
några särskilda föreskrifter om allmän rättshjälp till följd av regleringen
i artikel 44. Sverige bör i stället uppfylla åtagandena enligt artikeln
genom att i de fall som avses där helt befria sökanden från kostnader och
avgifter. Det är också på det sättet som Sverige uppfyller motsvarande
åtaganden enligt 1973 års Haagkonvention.
Rättshjälpslagen (1972:429) som dessa förarbetsuttalanden hänför
sig till är numer ersatt av rättshjälpslagen (1996:1619). Även den
nya rättshjälpslagen föreskriver att vissa förutsättningar måste vara
uppfyllda för att rättshjälp skall beviljas. Sålunda skall det t.ex. göras
en prövning av sökandens ekonomiska förhållanden (6 §) samt dennes
behov av juridiskt biträde utöver rådgivning (7 §). De återgivna
förarbetsuttalandena har därför fortsatt bäring på frågan hur artikel 44
i Brysselkonventionen förhåller sig till den svenska lagstiftningen om
rättshjälp.
De överväganden och slutsatser som finns i dessa uttalanden är
förenliga med ordalydelsen i artikel 44, som inte bara innebär en
valfrihet för verkställighetslandet att antingen bevilja sökanden
rättshjälp eller erbjuda denne kostnads- och avgiftsbefrielse utan som
dessutom innehåller en hänvisning till lagen i verkställighetsstaten.
Inget talar mot denna tolkning i de officiella kommentarerna till
Brysselkonventionen som har publicerats (se Jenard-rapporten, OJ
1979 C 59/1 och Schlosser-rapporten, OJ 1979 C 59/ 71). HD finner
sålunda sammantaget att Sverige uppfyller åtagandet i nämnda artikel
genom den befrielse från ansöknings- och expeditionsavgifter som
sökanden åtnjuter i mål om verkställighetsförklaring. Tillämpningen av
rättshjälpslagens bestämmelser är under sådana förhållanden förenlig
med Brysselkonventionen.
En förutsättning för att rättshjälp skall beviljas är enligt 7 §
rättshjälpslagen (1996:1619) att den rättssökande behöver juridiskt
biträde utöver rådgivning. Det arbete som har föranletts av upprättandet
och ingivandet av ansökan om verkställighet och andra handlingar i målet
måste anses rymmas inom den rådgivning som kan lämnas enligt 4 §
rättshjälpslagen. HD, som i övrigt delar HovR:ns bedömning, avslår därför
M.S.-K:s överklagande.
HD:s avgörande. HD avslår M.S.-K:s överklagande.
HD (JustR:n Munck, Victor, referent, Dahllöf, Lindeblad och Calissendorff)
fattade d. 9 dec. 2003 följande beslut: M.S.-K. ansökte vid Svea HovR om
att en av tysk domstol meddelad förlikning skulle förklaras verkställbar
i Sverige i enlighet med Brysselkonventionen och yrkade samtidigt
att hon skulle beviljas rättshjälp enligt artikel 44 i konventionen. I det
överklagade avgörandet avslog HovR:n hennes yrkande om rättshjälp i
en sammansättning med tre lagfarna ledamöter. Enligt den fullföljdsbilaga
som fogades till HovR:ns beslut skulle beslutet överklagas till HD och
prövningstillstånd krävas för att HD skulle pröva överklagandet.
M.S.-K. har i HD anfört att det förefaller tveksamt om prövningstillstånd
erfordras i målet. Domstolsverket har uppgett att verket inte har någon
uppfattning i frågan.
Om ett mål eller ärende rörande en rättslig angelägenhet för vilken
rättshjälp söks pågår vid domstol är det enligt 39 § rättshjälpslagen
(1996:1619) den domstolen som skall besluta i frågan. Det överklagade
beslutet är meddelat i det skede av exekvaturförfarandet som är reglerat
i artiklarna 32 till 35 i Brysselkonventionen och i vilket Svea HovR enligt
4 § lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om domstols
behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa utländska
avgöranden skall bestå av en lagfaren domare. Beslut som meddelas i
detta skede skall inte överklagas till HD utan prövas i den ordning som
anges i 5 § i nyssnämnda lag (se NJA 2000 C 63).
I förevarande fall har emellertid prövningen inte skett i den ordning som
får anses vara förutsatt utan HovR:n har direkt fattat beslut på det sätt
som skulle ha skett efter en ansökan om ändring. HD får under sådana
förhållanden anses vara behörig att ta upp överklagandet till prövning.
Bestämmelsen i 6 § ovannämnda lag skall därvid tillämpas. Enligt den
paragrafen krävs prövningstillstånd i HD vid överklagande av beslut
enligt 5 §. Därmed får förstås inte endast slutligt beslut i frågan om
förklaring av verkställbarhet utan alla överklagbara beslut som är fattade
vid handläggningen enligt 5 §, vilket innebär att prövningstillstånd krävs
för att HD skall ta upp överklagandet till prövning.
HD förordnar att målet skall överlämnas till avdelning för
tillståndsprövning.
Prövningstillstånd meddelades, varefter HD (samma ledamöter)
fattade följande slutliga beslut: Skäl. M.S.-K. har, i ett i enlighet med
Brysselkonventionen vid Svea HovR anhängigt ärende om att en av tysk
domstol meddelad förlikning skall förklaras verkställbar i Sverige, yrkat
att hon skall beviljas rättshjälp.
Bestämmelser om rättshjälp finns i rättshjälpslagen (1996:1619). HovR:n
har vid prövning enligt den lagen funnit att M.S.-K. inte har behov av
juridiskt biträde utöver den rådgivning som kan lämnas enligt 4 § i lagen
och därför avslagit hennes begäran.
I överklagandet har M.S.-K. gjort gällande att det strider mot artikel 44 i
Brysselkonventionen att neka henne rättshjälp av det skäl som Svea HovR
angett i sitt beslut. Hon har anfört att hon, eftersom hon hade rättshjälp
vid den tyska domstolen, är berättigad till rättshjälp även i Sverige.
Enligt artikel 44 i Brysselkonventionen är en sökande, som i
ursprungsstaten helt eller delvis hade rättshjälp eller var befriad
från kostnader och avgifter, berättigad till rättshjälp eller kostnads-
och avgiftsbefrielse i största möjliga utsträckning enligt lagen i
verkställighetsstaten vid sådant förfarande som avses i artiklarna 32 till
35.
Domstolsverket har, med hänvisning till uttalanden i prop. 1991/
92:128 s. 151 ff., gjort gällande att det inte föreligger någon rätt till
rättshjälp enligt den svenska rättshjälpslagen grundad på artikel 44 i
Brysselkonventionen, eftersom förpliktelserna enligt artikeln uppfylls
genom att det enligt svensk rätt inte tas ut några ansöknings- eller
expeditionsavgifter.
Brysselkonventionen gäller enligt 1 § lagen (1998:358) om
Brysselkonventionen som lag i Sverige. M.S.-K. har haft rättshjälp
i Tyskland och det föreligger inte något generellt hinder enligt
rättshjälpslagen mot att bevilja rättshjälp i sådana ärenden som
avses i artiklarna 32 till 35 i konventionen. M.S.-K. är under sådana
förhållanden berättigad till rättshjälp enligt rättshjälpslagen i största
möjliga utsträckning helt oberoende av att några ansöknings- eller
expeditionsavgifter inte tas ut i målet.
Artikel 44 avser endast själva beviljandet av rättshjälp medan
rättshjälpens omfattning och närmare utformning är avsedda att styras
av nationella regler. Artikeln innebär en automatisk kvalificering för
rättshjälp i verkställighetsstaten, vilket får till följd att någon särskild
prövning i princip inte skall göras av om förutsättningarna för beviljande
av rättshjälp i det enskilda fallet är uppfyllda enligt den svenska lagen.
Artikel 44 i Brysselkonventionen får således anses ha utgjort hinder mot
att vägra M.S.-K. rättshjälp på sådana skäl som HovR:n åberopat.
I målet saknas emellertid sådana uppgifter från M.S.-K:s sida som behövs
för att kunna fastställa procentsats för beräkning av rättshjälpsavgift.
Det bör ankomma på HovR:n att införskaffa dessa uppgifter och göra
den prövning som föranleds av uppgifterna. HovR:ns beslut skall därför
undanröjas och målet återförvisas till HovR:n för vidare handläggning.
HD:s avgörande. Med undanröjande av HovR:ns beslut återförvisar HD
frågan om rätten till rättshjälp till HovR:n för fortsatt behandling.
HD:s slutliga beslut meddelades d. 23 dec. 2003 (mål nr Ö 1537-03).
Sökord: Rättshjälp; Brysselkonventionen