Hovrätten fattar följande
BESLUT , att meddelas den 21 januari 2004
Hovrätten avslår överklagandet.
ÖVERKLAGANDE , se bilaga B
Överklagande senast den 18 februari 2004
Som ovan
JA
Handläggning i parternas utevaro
RÄTTEN
Chefsrådmannen MS, ordförande, rådmannen HE, referent, samt
rådmannen SR
PROTOKOLLFÖRARE
Tingsnotarien MS
PARTER
Kärande
OA
GÖTEBORG
Ombud:
Advokaten AB
Svarande
1 FL (Sweden) AB
KUNGSBACKA
2. F Plc
LONDON
Storbritannien
Ombud för nr 1 och 2:
Advokaten MT och jur kand AH
SAKEN
Rättegångshinder
OA har yrkat att F Plc och FL (Sweden) AB (F AB) förpliktas att solidariskt
till honom utge GBP 500 000 eller motsvarande belopp i svensk valuta
på betalningsdagen jämte ränta på kapitalbeloppet enligt 6 § räntelagen
från och med den 15 november 2001. Grunden för käromålet är att F
Plc genom muntligt avtal den 11 augusti 1999, vilket med visst tillägg
bekräftats i telefax till OA, utlovat att genom "the site owning company",
dvs. dotterbolaget F AB, under två numera uppfyllda förutsättningar utge
GBP 500 000 till OA såsom så kallad success fee. Varken F AB eller F Plc
har erlagt betalning enligt avtalet.
F Plc  har i första hand yrkat att käromålet skall avvisas på grund av
rättegångshinder och i andra hand bestritt käromålet. Därutöver har
F Plc begärt anstånd med avgivande av fullständigt svaromål till dess
tingsrätten avgjort forumfrågan, dvs. frågan om rättegångshinder.
F AB har bestritt käromålet och hemställt att tingsrätten jämlikt 42 kap.
18 § första stycket 5 p. rättegångsbalken omedelbart meddelar dom i
målet.
OA har bestritt avvisningsyrkandet och hemställt att F Plc och F AB skall
föreläggas att inkomma med svaromål som uppfyller kraven i 42 kap. 7 §
första stycket rättegångsbalken.
F Plc : Bolaget har hemvist i Storbritannien. Göteborgs tingsrätt saknar
därför behörighet att pröva käromålet mot detta bolag. Det saknas
tillräckligt nära samband mellan käromålen mot F AB och F Plc för att
gemensam handläggning av målen skall vara påkallad för att undvika att
oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen prövas i olika
rättegångar (artikel 6.1 Bryssel I förordningen). För att rätten skall vara
behörig i enlighet med angiven artikel krävs att käromålen grundar sig
på väsentligen samma sakförhållanden samt att de rättsliga grunderna
har ett nära samband med varandra. För svensk rätts vidkommande
krävs det att förhållandena är sådana att käromålen skulle kunna
sammanläggas enligt 14 kap. 1 och 2 §§ rättegångsbalken samt att rätten
är behörig enligt 10 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken (NJA 2001
s. 386). Det krävs således enligt svensk rätt att käromålen stödjer sig
på väsentligen samma grund. – OA:s talan får förstås så att han gör
gällande att F Plc har slutit ett avtal med honom innebärande att ett annat
bolag, F AB, under vissa förutsättningar skall utge ersättning till honom.
Käromålen grundar sig således på inomobligatoriskt ansvar mot F Plc
och sannolikt på utomobligatoriskt ansvar mot F AB eftersom OA inte
påstår att något avtalsförhållande föreligger med F AB. I ifrågavarande
fall stödjer sig käromålen därmed inte på väsentligen samma grund,
varför dessa inte kan sammanläggas. Högsta domstolen hänvisar i NJA
2001 s. 386 till den så kallade Kalfelisdomen, i vilken uttalas att två
krav i en skadeståndstalan inte kan anses ha samband med varandra
om de riktar sig mot olika svarande och i det ena fallet grundar sig på
inomobligatoriskt ansvar och i det andra på utomobligatoriskt ansvar.
De aktuella käromålen har därmed inte tillräckligt nära samband med
varandra för att gemensam handläggning skall vara påkallad, varför
käromålet mot F Plc i ifrågavarande mål skall avvisas av tingsrätten.
Avslutningsvis bör särskilt framhållas att det av praxis och doktrin
framgår att undantagsbestämmelsen i artikel 6.1 Bryssel I-förordningen
skall tolkas restriktivt.
F AB: OA:s talan får förstås så att han gör gällande att F Plc har slutit
ett avtal med OA innebärande att ett annat bolag, F AB, under vissa
förutsättningar skall utge ersättning till OA. Således synes OA grunda
sin talan mot F AB på ett avtalsförhållande där F AB inte ens påstås vara
avtalspart. F AB existerade inte ens när den påstådda överenskommelsen
träffades. Det är en grundläggande princip inom svensk rätt att två parter
inte kan förplikta en tredje. Käromålet mot F AB synes vara väckt enbart i
syfte att konstruera en grund för att föra talan mot F Plc i svensk domstol.
Ett sådant agerande kan inte vinna domstolens gillande. Med hänsyn
till ovanstående är ingen ytterligare utredning nödvändig i målet. Den
grund som OA åberopat till stöd för sin talan kan inte läggas till grund för
en bifallande dom mot F AB. Tingsrätten bör således omedelbart, utan
huvudförhandling, meddela ogillande dom i målet.
OA: Han åberopar artikel 6.1 Bryssel I-förordningen som grund för
Göteborgs tingsrätts behörighet beträffande F Plc. Utgångspunkten för
tingsrättens prövning av denna fråga är att de honom i stämningsansökan
angivna sakomständigheterna är ostridiga. Dessa skall således
läggas till grund för tingsrättens beslut i avvisningsfrågan. Av de i
stämningsansökan angivna omständigheterna framgår att käromålen
mot F AB respektive mot F Plc grundar sig på samma sakförhållanden
(jfr HD i NJA 2001 s. 386), nämligen en och samma utfästelse avgiven
vid ett och samma tillfälle av en och samma person avseende en och
samma ersättning med en och samma mottagare och med tillämpning
av samma villkor. Det föreligger således ett mycket klart och starkt
sakligt samband (jfr HD i NJA 1999 s. 660 och i NJA 2001 s. 386) mellan
de båda aktuella käromålen. Likaså är grundläggande rättsfakta i de
båda käromålen desamma, nämligen innehållet i utfästelsen jämte
uppfyllandet av villkoren i denna. Käromålen stödjer sig således på
väsentligen samma grund. Det skall också beaktas att en gemensam
handläggning av båda käromålen är processekonomiskt fördelaktigt för
båda parter. - Käromålen mot såväl F Plc som F AB stödjer sig på den i
tvisten aktuella utfästelsen från F Plc om att bonusen skall utbetalas av F
AB. Betalningsskyldigheten för F AB härflyter således ur utfästelsen från
F Plc. I detta förhållande ligger i vart fall implicit att F AB på uppmaning
av F Plc har att erlägga betalningen till honom. Denna skyldighet måste
F Plc anses ha lagt hos F AB i samband med etableringen av det senare
bolaget. Rimligen finns det därför en överenskommelse mellan F Plc och
F AB angående överföring till F AB av F Plc:s skyldighet gentemot honom,
vilken överenskommelse bör ha kommit till uttryck i styrelsebeslut
eller liknande hos F Plc. - Den ursprungliga muntliga utfästelsen av
den 11 augusti 1999 angående bonus gjordes av F Plc, som därmed
hade betalningsansvaret gentemot honom. Efter F Plc:s begäran därom
accepterade han att själva betalningen skulle göras av det bolag som
skulle bära kostnaden, nämligen det bolag som skulle äga och driva
Kungsbacka-anläggningen. Han var medveten om att det vid denna
tidpunkt inte fanns något svenskt "site owning company". Av just det
skälet kunde inte något konkret bolagsnamn anges i bekräftelsen av
den 13 september 1999, varför uttrycket ”the site owning company "
användes i denna. - Det föreligger inte ett tredjemansavtal. F Plc har
lämnat en utfästelse till honom om att den aktuella bonusen skall betalas
genom det vid tidpunkten för utfästelsen ännu icke etablerade bolag
som skulle komma att äga och driva F-anläggningen i Kungsbacka.
Detta bolag, som ostridigt är F AB, kontrolleras och styrs av F Plc.
Förhållandet är således att F Plc har givit sitt osjälvständiga dotterbolag
instruktioner om att fullgöra en betalning som F Plc ursprungligen ådragit
sig. - Om käromålen skulle prövas dels vid Göteborgs tingsrätt mot F
AB, dels vid engelsk domstol mot F Plc föreligger risk för att oförenliga
domar kan komma att meddelas. F AB:s bestridandegrund är oklar,
men implicit ligger i denna att bolaget inte är betalningsskyldigt mot
honom. Möjligheten finns således att Göteborgs tingsrätt skulle ogilla
käromålet på denna bestridandegrund. Det är vidare möjligt att F Plc,
om han hade väckt talan mot det bolaget vid engelsk domstol, hade
bestritt betalningsskyldighet på den grunden att skyldigheten enligt
utfästelse inte åvilar det bolaget utan "the site owning company", det vill
säga dotterbolaget F AB. Möjligheten finns att den engelska domstolen
i sådant fall skulle kunna ogilla käromålet mot F Plc på den av bolaget
åberopade bestridandegrunden. Risken för att det på detta sätt skulle
kunna meddelas motstridiga domar vid svensk respektive engelsk domstol
är således uppenbar. En gemensam handläggning och dom beträffande
de båda käromålen är således påkallad. Om båda käromålen prövas av
en och samma domstol, i detta fall Göteborgs tingsrätt, undviks risken
för motstridiga domar. Det finns dessutom en uppenbar risk för att den
engelska domstolen, istället för att ta målet till avgörande, antingen med
stöd av artikel 28.2 Bryssel I-förordningen avvisar käromålet mot F Plc
eller med stöd av artikel 28.1 i samma förordning låter handläggningen av
det målet vila i avvaktan på att käromålet mot F AB avgörs. Det senare
medför givetvis en avsevärd tidsutdräkt för honom.
F Plc : Bolaget kan fortfarande inte dra någon annan slutsats än att
OA:s talan mot F AB grundar sig på ett påstått tredjemansavtal som
inte accepteras i svensk rätt. Hur man än tolkar hans påståenden blir
resultatet att det inte från hans sida görs gällande något avtalsförhållande
mellan F AB och OA. Hans talan måste således grunda sig på
utomkontraktuell skadeståndsskyldighet. Talan mot F Plc grundar sig på
inomkontraktuell skadeståndsskyldighet. Mot denna bakgrund går det
att sluta sig till att de båda käromålen inte stödjer sig på väsentligen
samma grund, vilket krävs i enlighet med svensk rätt för att tingsrätten
skall vara behörig att pröva käromålet mot F Plc. Det är inte tillräckligt
att en svarandes invändningar kan komma att avse gemensamma
rättsfakta eller att gemensamma omständigheter åberopats till stöd för
betalningsansvar för olika svaranden. - Det förhållandet att gemensam
handläggning skulle vara processekonomiskt fördelaktigt med hänsyn
till likheter i processmaterialet är uppenbarligen inte tillräckligt för
en tillämpning av den nu aktuella bestämmelsen. - F Plc vidhåller att
käromålet mot F AB endast har väckts i syfte att konstruera en grund
för att föra talan mot F Plc i svensk domstol. - Det bestrids att det
skulle föreligga risk för oförenliga domslut, eftersom betalningsansvar
görs gällande på helt olika grunder. – OA:s påstående att samtliga
sakomständigheter i stämningsansökan skulle vara ostridiga är inte
korrekt. - F Plc har vidare svårt att förstå relevansen av påstådda interna
överenskommelser mellan F Plc och F AB. Det bestrids att F Plc och F AB
har en överenskommelse att F AB skall utge ersättning till OA. - Artikel
28.1 och 28.2 Bryssel I-förordningen behandlar frågan om litispendens
och saknar relevans för frågan om domstolens behörighet. Det bestrids
att det skulle föreligga risk för vilandeförklaring eller avvisning vid den
engelska domstolen.
Tingsrätten meddelar följande
BESLUT
Enligt artikel 6.1 i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december
2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet
av domar på privaträttens område (Bryssel I-förordningen) kan talan
mot den som har hemvist i en medlemsstat, om han är en av flera
svarande, väckas även vid domstol där någon av svarandena har hemvist,
förutsatt att det finns ett tillräckligt nära samband mellan käromålen
för att en gemensam handläggning och dom skall vara påkallad för att
undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av att käromålen
prövas i olika rättegängar. Artikeln är ett undantag från principen i artikel
2.1 samma förordning om att talan skall väckas vid domstol i den stat
där svaranden har sin hemvist. Av praxis framgår att artikel 6.1 skall
tillämpas restriktivt.
Högsta domstolen har i rättsfallet NJA 2001 s. 386 uttalat att en
förutsättning för att tillämpa artikel 6.1 får anses vara att käromålen
grundar sig på väsentligen samma sakförhållanden och att de rättsliga
grunderna har ett nära samband med varandra. Med hänvisning till
EG-domstolens avgöranden i målen Réunion Européenne (mål nr
C-51/97) och Kalfelis (mål nr 189/87) uttalade HD vidare att två
krav i en skadeståndstalan inte kan anses ha samband med varandra
om de riktar sig mot olika svarande och i det ena fallet grundar sig
på kontraktsrättsligt ansvar och i det andra på utomobligatoriskt
skadeståndsansvar.
Vid prövning av frågan om talan mot F Plc respektive F AB grundar sig på
väsentligen samma sakförhållanden och om de rättsliga grundera har ett
nära samband med varandra har tingsrätten att göra en bedömning mot
bakgrund av vad OA har gjort gällande.
OA har anfört att den aktuella överenskommelsen innefattar en utfästelse
av F Plc att till honom under vissa förutsättningar betala GBP 500 000. F
Plc har i utfästelsen angett "the site owning company", som enligt OA vars
uppgifter får godtas numera är F AB, som den som skall betala beloppet.
F Plc är moderbolag i koncernen medan F AB är dotterdotterbolag. Vid
angivna förhållanden måste det anses att käromålen grundar sig på
väsentligen samma sakförhållanden och att de rättsliga grunderna har ett
nära samband med varandra. Den omständigheten att F AB vid tillfället
när utfästelsen gjordes ännu inte var bildat föranleder inte någon annan
bedömning.
Vad härefter angår frågan om en gemensam handläggning och dom är
påkallad för att undvika att oförenliga domar meddelas som en följd av
att käromålen prövas i olika rättegångar finner tingsrätten utan att göra
någon förtida bedömning av utgången i den materiella frågan att det
föreligger risk för att oförenliga domar skulle kunna uppstå på sätt som
OA gjort gällande.
Med hänsyn till det anförda finner tingsrätten att F Plc inte visat fog för
sitt yrkande om avvisning.
F Plc:s yrkande om avvisning av OA:s talan lämnas utan bifall.
Tingsrätten erinrar om att en tillämpning av 42 kap 18 § första stycket 5
p. rättegångsbalken förutsätter att båda parter samtycker.
Den part som vill överklaga beslutet skall först anmäla missnöje inom
en vecka från den dag då parten fick del av beslutet. Försummar parten
detta har han inte längre rätt att överklaga beslutet.
MS
Protokollet företett s.d.