Göteborgs tingsrätt
SAMMANDRAG:
En säljare av en bulklossare ingick avtal om transport av lossaren
med ett svenskt rederibolag. För denna transport utställdes en Conline
bokningsnota med däri ingående standardprorogation till det land där
bortfraktaren har sitt huvudkontor. Rederibolaget ingick i sin tur avtal
med ett franskt rederi P om att detta bolag skulle utföra transporten
med fartyget Clipper Cheyenne, som P förfogade över enligt ett bare-
boat certeparti. För avtalet mellan rederibolaget och P utställdes också
en Conline bokningsnota med däri ingående standardprorogation och
härjämte en tilläggsklausul med skiljeförfarande London. Sedan säljaren
och, efter subrogation, dennes varuförsäkringsgivare har väckt talan
mot P för skada som uppkommit vid lastning av bulklossaren i Göteborg
framställde P avvisningyrkande med hänsyn till dels prorogationsklausulen
i bokningsnotan för avtalet mellan säljarens och rederibolaget, dels
prorogationsklausulen och skiljeklausulen i bokningsnotan för avtalet
mellan rederibolaget och P eftersom sådana avtal är tillåtliga enligt
artikel 17 Luganokonventionen. Tingsrätten, som till en början fann
att Luganokonventionen var tillämplig, ogillade yrkandet om avvisning.
Som skäl åberopade tingsrätten att förutsättningarna enligt artikel
17 Luganokonventionen om skriftlighet och handelsbruk inte var
uppfyllda. Varken prorogations- eller skiljeklausulen kunde därför
åberopas mot kärandena. Vidare fann tingsrätten att den talan som
kärandena framställt enligt konventionen måste anses grunda sig på ett
utomkontraktuellt ansvar samt att skadan ostridigt inträffat vid lastning i
Göteborg vilket medförde att tingsrätten var behörig att pröva målet.
Göteborgs tingsrätt den 13 juni 2001.
PARTER: B AB och Z (adv. Jan Melander) mot P SA (adv. Max Slotte).
Rätten: Chefsrådmannen Thomas Huldén, rådmännen Carl Jesperson
och Urban T:son Nyström. Tingsrätten antecknade följande. B är ett
industriföretag specialiserat på framställning och marknadsföring av
fartygslossare, s.k. bulklossare för marint bruk. År 1997 hade det
tillverkat och sålt två bulklossare, var och en med en vikt av ca 265 ton,
till köpare i USA på CIF-villkor att utskeppas från Göteborg (Arendal)
med specialfartyg. För transporten träffade B avtal med O AB, enligt
Liner Booking Note, daterad den 21 maj 1997. Av denna framgår att O
var transportör (Carrier) och att skeppning skulle ske med MV CLIPPER
CHEYENNE. Enligt en till Liner Booking Note fogad bilaga «List of scope
and work» skulle bortfraktaren ansvara för «loading of the unloder(s) by
ship's gear». MV CLIPPER CHEYENNE har 400 tons lyftkapacitet. Fartygets
registrerade ägare är S. S upplät fartyget på bareboatbasis till P SA som
har hemvist i Frankrike. O träffade i sin tur transportavtal med P enligt
Liner Booking Note daterad i juni 1997. Sedan MV CLIPPER CHEYENNE
anlänt till Arendal påbörjades den 19 september 1997 lastning av den
bulklossare som var destinerad till San Diego. Lyftet hade planerats bl.a.
av en särskild expert från P. Sedan fartygets lyftanordningar anbringats
påbörjades lyftet av bulklossaren från den räls på kajen där den var
placerad. Bulklossaren tippade då mot fartygets reling där den stoppades
upp. Vid besiktning kunde vissa skador konstateras både på fartyget
och på lossaren. Incidenten föranledde en ingående utredning varefter
bestämdes att ett nytt lastningsförsök skulle äga rum den 25 september
1997. Även denna ombordlastning misslyckades då bulklossaren tippade
över ända och föll ombord på fartyget. Till följd av haverierna råkade
B i dröjsmål med de i förhållande till köparna utlovade leveranserna.
För transporten hade B tecknat ett transportförsäkringskontrakt med
T som enligt tillämpliga försäkringsvillkor haft att reglera skadorna.
Talan väcktes ursprungligen av B och T. Z har därefter övertagit Ts
talan. B och Z (kärandena) har i stämningsansökan yrkat att tingsrätten
skall ådöma P att ersätta kärandena för den kostnad, sakskada och
dröjsmålsskada som uppkommit för dem till följd av att en av B:s
fartygslossare skadats i samband med lastning till MV CLIPPER CHEYENNE
den 19 respektive 25 september 1997 i Arendal, Göteborg. Kärandena
angav inte i stämningsansökan någon grund för rättens behörighet.
P har i svaromålet bestritt käromålet och yrkat att kärandenas talan
skall avvisas. Som alternativa grunder för avvisning har P anfört bl.a.
följande. 1.  har bokat lasten hos den kontraherande transportören
O på villkor enligt Conlinebooking liner booking note som förutsätter
utfärdande av konossement på Conline bill of lading-formuläret. O har
i sin tur bokat lasten hos P på en annan Conlinebooking liner booking
note. Enligt Conlinebooking liner booking notes klausul 3 skall tvister som
hänför sig till ingånget fraktavtal avgöras i det land där bortfraktaren («
carrier ») har sitt huvudkontor. Enligt svensk rätt gäller, vid talan direkt
mot undertransportör, att en prorogationsklausul i den kontraherande
transportörens konossement/bokningsnota (Os bokningsnota) inte
kan utsträckas till tredje man utan begränsas av forumavtalets direkta
kontrahenter. 2. Det mellan O och P ingångna bokningsavtalet innehåller,
enligt « Additional clauses to booking note » en skiljeklausul, klausul 31,
med skiljeförfarande i London. Genom P omhändertagande av kranen
har ett kontraktsförhållande etablerats direkt mellan detta bolag och
B och detta kontraktsförhållande regleras av nämnda bokningsavtal.
3. P skulle i egenskap av undertransportör utföra hela transporten av
kranen från Göteborg till USA. P « principal place of business » är le
Havre. Enligt avsnitt 6 artikel 17 i Luganokonventionen accepteras
prorogation till domstol ( som får anses innefatta även skiljeförfarande)
i konventionsstat om avtal träffats därom; - i skriftlig form eller muntligt
och skriftligen bekräftat, eller - i en form som överensstämmer med
praxis som parterna utbildat mellan sig, eller - i internationell handel,
i en form som överensstämmer med handelsbruk eller annan sedvänja
som parterna kände till eller borde ha känt till och som är allmänt
känd och regelmässigt iakttas av parter i avtal av föreliggande typ vid
det ifrågavarande slaget av handel. 4. Aktuell jurisdiktionsklausul är
innefattad i en bokningsnota som är ett s.k. agreed document utarbetat
av BIMCO och används regelmässigt vid sjötransport i internationell
handel. Klausulen är identisk med motsvarande klausul i Conline bill
som likaså är ett agreed document utarbetat av BIMCO. En skiljeklausul
är snarare regel än undantag inom området för standardiserade
fraktavtal innefattade i certepartier. Oavsett om parterna får anses
bundna av prorogation till domstol i P domicil eller till skiljeförfarande
föreligger rättegångshinder i Sverige. Kärandena anförde härefter
bl.a. följande beträffande forumfrågan. B har inte stått i något direkt
kontraktsförhållande med P, men en kvasikontraktsrättslig relation har
uppkommit genom undertransportörens omhändertagande av godset.
P, i egenskap av undertransportör, är enligt 13 kap. 36 § Sjölagen
ansvarigt bl.a. för skador på godset under den del av transporten som
det utför, enligt samma regler som tillämpas på den kontraherande
transportörens ansvar. Det kontraktsliknande förhållandet innebär
emellertid inte att de villkor som avtalats mellan huvudtransportör
och undertransportör också blir gällande mellan transportkunden
och undertransportören. Någon bestämmelse om jurisdiktion är inte
gällande mellan B och P; B har inte inträtt i P avtal med O. Forumfrågan
skall prövas med tillämpning av Luganokonventionen. I första hand
åberopas den särskilda behörighetsregeln i art. 5 p. 1. P har brustit ifråga
om planeringen och uppfyllelsen av en primär förpliktelse enligt sitt
åtagande; att från kaj i Göteborg till sitt specialfartyg CLIPPER CHEYENNE
utföra ett tunglyft av den aktuella fartygslossaren. För att uppfylla
artikelns förutsättning « talan avser avtal » är det tillfyllest med ett
kontraktsliknande förhållande. I andra hand åberopas art. 5 p. 3, forum
delicti. Talan i annan konventionsstat kan väckas beträffande skadestånd
utanför avtalsförhållanden vid domstol i den ort där skadan inträffade.
P har genmält bl.a. följande. Talan har väckts mot P i dess egenskap av
undertransportör. Ansvar föreligger således på kontraktuell grund varför
tingsrätten, vid prövningen av sin behörighet enligt Luganokonventionen,
har att utgå från att det föreligger ett avtalsförhållande mellan B och
P. Om ett avtal innebär att en part har att uppfylla flera förpliktelser
uppkommer, enligt Luganokonventionen, inte forum på envar av de
orter där dessa enskilda förpliktelser skall uppfyllas. Istället anses
det endast vara domstolen på den ort där parten har att fullgöra sin
primärförpliktelse enligt avtalet som äger behörighet enligt art. 5 p.
1 att pröva tvisten. Den relevanta förpliktelsen i förevarande fall var
P åtagande att fysiskt befordra godset till U.S.A. eftersom det utgör
själva essensen i transportörens åtagande. Den av kärandena åberopade
förpliktelsen att lasta kranarna ombord på fartyget utgör en integrerad del
av transportavtalet. Eftersom den förpliktelse som talan grundas på skulle
ha fullgjorts i U.S.A. saknar Göteborgs tingsrätt behörighet att materiellt
pröva tvisten enligt art. 5 p. 1 Luganokonventionen. Luganokonventionens
art. 5 p. 3 är inte tillämplig eftersom bestämmelsen tar sikte på
situationer då det inte alls föreligger något kontraktuellt förhållande
mellan skadevållaren och den skadelidande. Det skall vara fråga om
ett rent utomobligatoriskt skadeståndsanspråk. Tingsrätten fattade
härefter följande beslut: Forumfrågan och Luganokonventionen: Eftersom
P har hemvist i Frankrike skall Bryssel- och Luganokonventionerna
tillämpas vid prövningen av huruvida tingsrätten har behörighet
att materiellt avgöra tvisten. Nationella regler inom Bryssel- och
Luganokonventionernas tillämpningsområde viker för konventionernas
regler såvida inte konventionen direkt eller indirekt hänvisar till nationella
regler. I Sveriges förhållande till EU-stater har Brysselkonventionen ersatt
Luganokonventionen. I målet rör det sig om annan EU-stat (Frankrike).
Enligt konventionernas artikel 54 skall respektive konvention tillämpas
endast på rättsliga förfaranden som har inletts efter konventionens
ikraftträdande i ursprungsstaten. Konventionen är således inte tillämplig
om förfarandet redan påbörjats vid den tidpunkten då konventionen
träder i kraft i processlandet. Luganokonventionen trädde i kraft i
förhållande till Sverige den 1 januari 1993. Brysselkonventionen trädde, i
förhållande till övriga konventionsstater, i kraft för Sverige den 1 januari
1999. Talan i förevarande mål väcktes i Sverige i september 1998 varför
Brysselkonventionen inte är tillämplig medan Luganokonventionen
är det. Luganokonventionen bygger på Brysselkonventionen. Där
ordalydelsen är lika i konventionerna är det också önskvärt att tolkningen
är lika. EG-domstolen har behörighet att på begäran av nationell
domstol avgöra tolkningsfrågor angående Brysselkonventionen. EG-
domstolen har inte någon tolkningsbehörighet för Luganokonventionen.
Enhetlig tolkning av Luganokonventionen skall dock främjas genom
att domstolarna i EFTA-länder tar tillbörlig hänsyn till EG-domstolens
tolkningsavgöranden. Jurisdiktions- eller skiljeklausul i bokningsavtalen.
Det föreligger ett avtal (1) mellan B och O samt ett avtal (2) mellan O
och P. Avtal (1) innehåller en jurisdiktionsklausul. Avtal (2) innehåller
en jurisdiktionsklausul och en skiljeklausul. Inom Luganokonventionens
tillämpningsområde regleras möjligheterna att träffa prorogationsavtal
av artikel 17 i Luganokonventionen, inte av Sjölagen. Enligt artikel 17
gäller att om parterna träffat avtal om att en domstol eller domstolarna i
en konventionsstat skall vara behöriga att avgöra en redan uppkommen
tvist eller framtida tvister i anledning av ett bestämt rättsförhållande
skall endast den domstolen eller domstolarna i den staten vara behöriga.
Ett sådant avtal skall vara antingen a) skriftligt eller muntligt och
skriftligen bekräftat, eller b) i en form som överensstämmer med praxis
som parterna utbildat mellan sig, eller c) i internationell handel, i en
form som överensstämmer med handelsbruk eller annan sedvänja
som parterna kände till eller borde ha känt till och som är allmänt
känd och regelmässigt iakttas av parter i avtal av föreliggande typ vid
det ifrågavarande slaget av handel. Avsikten med formkraven är att
undanröja varje tvivel om att ett prorogationsavtal verkligen föreligger.
EG-domstolen har framhållit att artikel 17 innefattar ett undantag från
konventionens allmänna behörighetsregler och att en sträng tolkning av
formkravet därför är motiverad. Det avgörande är därför i första hand att
klausulen har omfattats av parternas samstämmiga vilja, vilken måste ha
kommit till klart och precist uttryck. Kravet på skriftlighet är uppfyllt om
prorogationsklausulen ingår i en av båda parter undertecknad handling.
Det är O och B(avtal 1) respektive O och P (avtal 2) som undertecknat
handlingarna, inte B och P. Såsom P avvisningsgrund får förstås är det
handelsbruk och sedvänja som skulle utgöra prorogationsavtalets form. I
målet Trasporti Castelletti Spedizioni Internazionali SpA mot Hugo Trumpy
SpA, CELEX nr 61997J0159, anförde EG- domstolen att kännedomen om
sedvänjan skall bedömas i förhållande till de ursprungliga parter som är
bundna av avtalet om domstols behörighet. Avtalens ursprungliga parter
är O och B (avtal 1) respektive O och P (avtal 2). För att skiljeklausulen
eller jurisdiktionsklausulen i avtal 2 skall kunna binda B gentemot P måste
O ha överlåtit sina rättigheter enligt avtalet på B, en partsuccession
måste ha ägt rum. Detta måste ha skett från O sida i förhållande till B.
På samma sätt måste en partsuccession ha ägt rum som sätter P i O
ställe beträffande jurisdiktionsklausulen i avtal 1. Det är stränga krav
som uppställs på partsvilja beträffande prorogations- och skiljeklausuler.
Sådana klausuler är följaktligen mer bundna till parterna själva än
avtal i allmänhet och kan därför inte utsträckas till « närstående »
utan att någon medvetet förvärvar rättigheter och skyldigheter enligt
avtalet, t.ex. genom att förvärva ett konossement. Av ingivna handlingar
framgår inte att någon överlåtelse av rättigheter som konstituerar en
partssuccession har ägt rum. Varken jurisdiktionsklausulen i avtal 1 eller
jurisdiktionsklausulen och skiljeklausulen i avtal 2 gäller således mellan
B och P. Artikel 5 punkten 1 i Luganokonventionen «Talan avser avtal»
kan vid tillämpningen av Luganokonventionens artikel 5 punkten 1 inte
förstås på så sätt att det omfattar en situation i vilken det inte föreligger
någon förpliktelse som en part frivilligt åtagit sig gentemot en annan.
I enlighet med EG-domstolens tolkning av avtalsbegreppet i artikel 5
punkten 1 föreligger således inget avtalsförhållande mellan parterna
eftersom B och Z å ena sidan och P å andra sidan inte frivilligt åtagit
sig förpliktelser gentemot varandra (se EG-domstolens mål «Handte»,
CELEX nr 61991J0026, p. 15 samt «Réunion», CELEX nr 61997J0051,
p. 17-26). Artikel 5 p. 1 är således inte tillämplig. Artikel 5 punkten 3
i Luganokonventionen Artikel 5.1 och artikel 5.3 i Luganokonventionen
är avsedda att komplettera varandra på så vis att ingen lucka eller
överlappning finns mellan reglerna. Antingen är tvisten inom avtalet eller
utomobligatorisk. Artikel 5.3 har följande lydelse. «Talan mot den som
har hemvist i en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat,
om talan avser skadestånd utanför avtalsförhållanden, vid domstolen i
den ort där skadan inträffade.» Enligt tingsrättens mening följer av EG-
domstolens dom i målet Réunion att kärandenas talan avser skadestånd
utanför avtalsförhållande. Enligt punktens ordalydelse skall talan väckas
vid domstolen i den ort där skadan inträffade. Domstolen konstaterade
i Réunion att « den ort där skadan inträffade » enligt artikel 5.3 i
konventionen kan avse både den ort där skadan uppkom och den ort där
den skadevållande händelsen inträffade men att detta begrepp inte kan
tolkas så extensivt att det omfattar varje ort där de skadliga följderna
kan märkas. « Réunion » rörde en kombinerad transport; sjötransport
samt påföljande marktransport, och ett konossement var utfärdat. Talan,
som väcktes av ett antal försäkringsbolag vilka övertagit rättigheterna
från varornas mottagare med stöd av ett konossement, riktade sig
inte mot konossementutställaren utan mot den som sökandena på
grundval av transportavtalet ansåg vara den egentliga sjötransportören.
Domstolen slår i domslutet fast: «Den ort där mottagaren av varorna
efter sjötransporten och den påföljande marktransporten enbart
konstaterar att skada uppkommit på de levererade varorna kan inte anses
utgöra « den ort där skadan inträffade» i den mening som avses i artikel
5.3 i konventionen av den 27 september 1968, såsom denna har tolkats
av domstolen.» P hänvisar till punkten 35 i domen som har följande
lydelse. «När det är fråga om en sådan internationell transport som den i
målet vid den nationella domstolen kan orten där skadan uppkom endast
vara den ort där den egentliga sjötransportören skall leverera varorna.»
Vad domstolen åsyftar med «sådan internationell transport» torde vara att
transporten är kombinerad och att den egentlige sjötransportören, som
talan riktas mot, lämnat ifrån sig varorna vilka sedan transporterats på
väg innan de nått mottagaren som konstaterat skadan. Punkten måste
därtill läsas i sitt sammanhang. Det domstolen slår fast är vad som inte
kan anses utgöra den ort där skadan inträffade under de förutsättningar
som förelåg i målet Réunion. Avgörandet innebär inte att talan inte
kan väckas på den verkliga platsen för skadans inträffande när denna
kan fastställas. Målet «Réunion» inskränker således inte, i strid med
artikelns ordalydelse, forum enligt artikel 5.3 för de fall där det faktiskt
kan avgöras var skadan uppkom/den skadevållande händelsen inträffade.
Det är ostridigt att den skadevållande händelsen inträffade i Göteborg och
att skadan uppkom i Göteborg. Den ort där skadan inträffade är således
Göteborg. Göteborgs tingsrätt är därmed behörig att pröva tvisten. I
beslutet lämnade tingsrätten P yrkande om avvisning utan bifall. Beslutet
har inte överklagats.