Målnummer: Ö1195-94
Avgörandedatum: 1996-11-13
Rubrik:
Det utgör en enligt Romfördraget förbjuden diskriminering att av en
kärande från annan EU-stat begära säkerhet för rättegångskostnader när
motsvarande krav inte ställs på inhemsk kärande, om yrkandet i målet
har samband med utövande av en frihet som garanteras av EG-rätten.
Förhandsavgörande av EG-domstolen.
Lagrum:
1 § lag (1980:307) om skyldighet för utländsk kärande att ställa säkerhet
för rättegångskostnader
REFERAT
I mål vid Solna TR mellan det engelska bolaget MSL Dynamits Ltd
(Dynamits), kärande, och Data Deletta AB och Ronny F, svarande,
angående betalning för levererade varor yrkade Data Deletta och Ronny F
att Dynamits skulle föreläggas att ställa säkerhet för rättegångskostnader
enligt 1 § lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa
säkerhet för rättegångskostnader.
Dynamits motsatte sig föreläggande och invände att den i Lugano d
16 sept 1988 antagna konventionen om domstols behörighet och om
verkställighet av domar på privaträttens område (Luganokonventionen)
inte uppställde något krav på säkerhet för rättegångskostnader och att
konventionens bestämmelser gällde framför 1980 års lag.
TR:n (rådmannen Boström) anförde i beslut d 27 sept 1993: Enligt
1 § 1980 års lag skall en utländsk kärande som väckt talan vid
svensk domstol på svarandenas yrkande ställa säkerhet för de
rättegångskostnader han kan bli skyldig att betala vid äventyr att hans
talan annars avvisas. Undantag gäller dock i den mån det har avtalats
i internationella överenskommelser som är bindande för Sverige (5 §
lagen). Skyldigheten för en utländsk kärande att ställa säkerhet för
rättegångskostnader har motiverats med att svenska domar och beslut i
princip inte är verkställbara utomlands (se t ex prop 1979/80:78 s 5).
Den av kärandebolaget nämnda Luganokonventionen gäller som lag här
i landet och dess bestämmelser är tillämpliga i målet, vilket gäller tvist
på privaträttens område mellan parter med hemvist i konventionsländer.
Konventionens processrättsliga regler utgör specialregler i förhållande
till rättegångsbalken. På samma sätt måste dessa regler förhålla sig till
annan processuell lagstiftning, såsom nyssnämnda 1980 års lag. Dessa
specialregler gäller därmed framför rättegångsbalken och 1980 års lag.
Konventionen innehåller bestämmelser om dels domstols behörighet, dels
erkännande och verkställighet av dom. I fråga om domstols behörighet
gäller som huvudregel att talan mot juridisk person som har säte i en
konventionsstat väckes vid domstol i den staten. Några krav därutöver
- som krav på säkerhet för rättegångskostnader - uppställs inte. Med
dom förstås i konventionen varje avgörande som har meddelats av
domstol i en konventionsstat oavsett dess rubricering, såsom dom,
beslut eller förordnande om verkställighet, liksom domstolstjänstemans
beslut i fråga om rättegångskostnader. En dom som har meddelats i en
konventionsstat och som är verkställbar i den staten skall verkställas i en
annan konventionsstat sedan domen, på ansökan av part, har förklarats
verkställbar där. I fråga om verkställighet av dom har kravet på säkerhet
aktualiserats. Konventionen godtar nationella krav på säkerhet men
endast under förutsättning att de inte diskriminerar utländska borgenärer.
Enligt TR:ns bedömning kan det förhållandet att konventionen såvitt
gäller domstols behörighet saknar bestämmelser om säkerhet för
rättegångskostnader inte tas till intäkt för att bestämmelser av det
slag som återfinns i 1980 års lag skulle godtas av konventionen.
Tvärtom måste det antas att konventionen syftar till att inom sitt
tillämpningsområde behandla parter med hemvist/säte i konventionsland
lika så att inte en part med hänsyn till medborgarskap eller nationalitet
diskrimineras i förhållande till en annan. Något behov att såvitt gäller
säkerhet för rättegångskostnader särbehandla en part i förhållande till
en annan föreligger inte heller med hänsyn till bestämmelserna om
verkställighet av dom - som avser också beslut om rättegångskostnader.
En tillämpning av 1980 års lag i enlighet med svarandenas yrkande
måste därför bedömas komma i strid med konventionen. Eftersom
konventionen äger företräde kan svarandenas yrkande om säkerhet för
rättegångskostnader - vilket yrkande TR:n uppfattar som en invändning
om rättegångshinder - inte vinna bifall.
Data Deletta och Ronny F överklagade i Svea HovR och yrkade bifall till
sitt yrkande om säkerhet för rättegångskostnader.
Dynamits bestred ändring.
HovR:n (hovrättspresidenten Blom, hovrättsrådet Urell och tf
hovrättsassessorn Ranby, referent) anförde i beslut d 8 febr 1994: Skäl.
Målet rör frågan om tillämpning av lagen (1980:307) om skyldighet för
utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader.
Om en utländsk medborgare, som inte är bosatt här i landet, eller en
utländsk juridisk person vill väcka talan vid svensk domstol mot en
svensk medborgare eller en svensk juridisk person, skall, enligt 1 § i
1980 års lag, på svarandens yrkande käranden ställa säkerhet för de
rättegångskostnader som han genom lagakraftägande avgörande i målet
kan bli skyldig att betala. Enligt 4 § samma lag skall talan avvisas om
säkerhet som godkänns av svaranden eller domstolen inte ställs. Och i
5 § den lagen föreskrivs att i den mån det har avtalats i internationella
överenskommelser, som är bindande för Sverige, utländska medborgare
och utländska juridiska personer är befriade från skyldigheten att ställa
säkerhet.
Medborgare och juridiska personer i ett stort antal länder är på grund
av staters anslutning till sådana internationella överenskommelser som
avses i 5 § 1980 års lag befriade från skyldigheten att ställa säkerhet.
Samtliga medborgare i västeuropeiska stater och det stora flertalet
juridiska personer i dessa stater åtnjuter befrielse, dock inte juridiska
personer i Storbritannien, Grekland och Irland.
I förarbetena till 1980 års lag uttalas att skyldigheten för en utländsk
kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader skall ses mot
bakgrund av att svenska domar i princip inte är verkställbara utomlands.
Även om svaranden vinner målet kan han därför gå miste om ersättning
för sina rättegångskostnader, om käranden saknar tillgångar i Sverige
(prop 1979/80:78 s 5). Genom Sveriges tillträde till Luganokonventionen
är svenska domar och beslut direkt verkställbara i bl a Storbritannien,
som också tillträtt konventionen. Behovet av det skydd som ges i 1980
års lag har alltså numera fallit bort gentemot engelska juridiska personer.
Luganokonventionen innehåller en regel som förbjuder medlemsstaterna
att i sin lagstiftning ha diskriminerande bestämmelser om ställande
av säkerhet i samband med ansökan om verkställighet av dom som
har meddelats i annan konventionsstat (artikel 45). I konventionens
avsnitt om domstols behörighet finns däremot inte någon regel som
behandlar frågan om ställande av säkerhet vid väckande av talan. Detta
kan möjligen ha berott på att frågan inte bedömdes vara av betydelse
för att uppnå konventionens huvudsyfte, att möjliggöra verkställighet av
domar meddelade i andra konventionsstater.
Förklaringen kan också vara historisk. Luganokonventionen utgör en
parallell till den mellan EG-staterna ingångna Brysselkonventionen
i samma ämne av år 1968. Den ingicks mellan de sex stater som
då var medlemmar av EG, vilka samtliga hade ratificerat 1954 års
Haagkonvention om vissa till civilprocessen hörande ämnen. Något behov
av regler som uteslöt diskriminerande krav på ställande av säkerhet
behövdes därför inte då och frågan kan ha förbisetts vid tillkomsten av
nya konventionsstater till Brysselkonventionen liksom vid tillkomsten av
Luganokonventionen.
Som förut anförts har 1980 års lag på grund av västeuropeiska staters
anslutning till Haagkonventionen och vissa andra konventioner ett
synnerligen begränsat tillämpningsområde i förhållande till dessa stater.
Luganokonventionen innehåller bl a regler om exklusivt forum för vissa
tvister. Det måste anses stridande mot de strävanden efter fikabehandling
som kännetecknar Luganokonventionen och Avtalet om europeiska
ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) om en part på grund
av 1980 års lag skulle hindras att väcka en talan i Sverige som enligt
Luganokonventionen endast kan väckas här. Även denna omständighet
måste tas i beaktande vid bedömningen av om 1980 års lag i princip kan
anses gälla i förhållande till medborgare och juridiska personer från stater
anslutna till Luganokonventionen.
Vid övervägande av samtliga nu anförda omständigheter finner HovR:n
att en tillämpning av 1980 års lag i enlighet med klagandenas yrkande
måste anses strida mot lagen (1992:794) med anledning av Sveriges
tillträde till Luganokonventionen.
Den lagkonflikt som således föreligger skall lösas i enlighet med
tolkningsprincipen att yngre lag har företräde framför äldre. Som TR:n
funnit kan därför klagandenas yrkande om att Dynamits skall ställa
säkerhet för rättegångskostnader inte vinna bifall.
Slut. HovR:n fastställer TR:ns beslut.
Ronny F (ombud advokaten Bo Hjalmarsson) överklagade och yrkade att
HD skulle förelägga Dynamits att ställa säkerhet för rättegångskostnader
med ett belopp inte understigande 500 000 kr.
Dynamits (advokaten Carsten Angsmark) bestred ändring.
Data Deletta AB hade efter konkurs förlorat sin rättskapacitet och därmed
partshabilitet och kvarstod därför inte längre som part i målet.
HD (JustR:n Freyschuss, Solerud, Nyström, Westlander och Thorsson,
referent) beslöt d 21 febr 1995 att med stöd av artikel 177 i fördraget d
25 mars 1957 om upprättandet av Europeiska Ekonomiska Gemenskapen
(Romfördraget) begära att Europeiska gemenskapens domstol (EG-
domstolen) skulle meddela ett förhandsavgörande i frågan om det strider
mot Romfördraget, i första hand artikel 6, att kräva den i målet aktuella
säkerheten.
EG-domstolen meddelade d 26 sept 1996 följande Dom:
"1 Högsta domstolen har genom beslut av d 21 febr 1995, som har
inkommit till domstolen d 24 febr samma år, begärt att domstolen enligt
artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande angående
en fråga som rör artikel 6 första stycket i det fördraget.
2 Frågan har uppkommit i en tvist om betalning för levererade varor,
vilken har anhängiggjorts av det brittiska bolaget MSL Dynamits Ltd
(nedan kallat "MSL") mot det svenska bolaget Data Deletta Aktiebolag
(nedan kallat "Data Deletta") och den svenske medborgaren Ronny E
3 Svarandena i tvisten vid Solna TR, Data Deletta och Ronny F, yrkade
att MSL skulle föreläggas att ställa säkerhet för rättegångskostnaderna
(cautio judicatum solvi) med tillämpning av 1 § lagen (1980:307)
om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för
rättegångskostnader (nedan kallad "1980 års lag".)
4 Enligt den paragrafen skall en utländsk medborgare, som inte är bosatt
i Sverige, eller en utländsk juridisk person som vill väcka talan vid svensk
domstol mot en svensk medborgare eller en svensk juridisk person på
svarandens yrkande ställa säkerhet för de rättegångskostnader som
han kan komma att förpliktas att betala. I 5 § samma lag föreskrivs
emellertid att någon sådan skyldighet inte föreligger om så har avtalats
i internationella överenskommelser som är bindande för Sverige. I
regeringens tillkännagivande (1991:112) om befrielse i vissa fall för
utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader, m m anges
inte någon sådan överenskommelse med avseende på brittiska juridiska
personer.
5 Solna TR lämnade icke desto mindre yrkandet om att säkerhet skulle
ställas för rättegångskostnaderna utan bifall på den grunden att 1980
års lag på denna punkt stred mot den lag (SFS 1992:794) genom
vilken Sverige har tillträtt konventionen av d 16 sept 1988 om domstols
behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område
(nedan kallad "Luganokonventionen"), vilken även Förenade kungariket
har tillträtt.
6 Beslutet överklagades till Svea HovR som med tillämpning av principen
att yngre lag har företräde framför äldre lag fastställde TR:ns beslut.
HovR:n noterade bland annat att Luganokonventionen innebär att svenska
domar och beslut är direkt verkställbara i Förenade kungariket.
7 Data Delecta och Ronny F överklagade då Svea HovR:s beslut till Högsta
domstolen.
8 Högsta domstolen ansåg att utgången av tvisten berodde på
hur gemenskapsrätten skulle tolkas och beslutade därför att
vilandeförklara målet och att begära att EG-domstolen skulle meddela ett
förhandsavgörande angående följande fråga:
"Strider det mot Romfördraget- i första hand artikel 6 (tidigare artikel 7)
- att av en kärande som är brittisk juridisk person kräva sådan säkerhet,
när något motsvarande krav inte kan ställas på svenska juridiska personer
9 Genom denna fråga önskar den nationella domstolen i huvudsak få
klarhet i huruvida det strider mot artikel 6 första stycket i fördraget att en
medlemsstat kräver att juridiska personer, som är etablerade i en annan
medlemsstat och som har väckt talan vid domstol i förstnämnda stat
mot medborgare i den staten eller mot där etablerade bolag, skall ställa
säkerhet för de rättegångskostnader som de kan förpliktas att ersätta, när
något sådant krav inte kan ställas pa juridiska personer som tillhör den
medlemsstaten.
Tillämpningsområde för artikel 6 första stycket i fördraget,
10 Det bör inledningsvis erinras om att det i artikel 6 första stycket
föreskrivs att "[i]nom detta fördrags tillämpningsområde och utan att det
påverkar tillämpningen av någon särskild bestämmelse i fördraget, skall
all diskriminering på grund av nationalitet vara förbjuden".
11 Det finns således anledning att först undersöka huruvida EG-fördraget
är tillämpligt på en bestämmelse i en medlemsstat som innebär att
juridiska personer som är etablerade i en annan medlemsstat är tvungna
att ställa säkerhet för rättegångskostnader när de vill väcka talan vid
domstol mot en medborgare i förstnämnda stat eller mot ett där etablerat
bolag, trots att något sådant krav inte ställs på juridiska personer som
tillhör den medlemsstaten.
12 Av en fast rättspraxis framgår att det i avsaknad av
gemenskapsrättsliga bestämmelser visserligen tillkommer varje
medlemsstat att i sin inhemska rättsordning reglera de processuella
formerna för sådan talan vid domstol som syftar till att säkerställa
att enskilda erhåller ett fullständigt skydd för sina rättigheter enligt
gemenskapsrätten, men att gemenskapsrätten icke desto mindre sätter
gränser för denna behörighet (dom av d 19 nov 1991, Francovich m
fl 0-6/90 och G9/90, Rec s 1-5357, punkt 42). Sådan lagstiftning får
nämligen inte innebära att personer som enligt gemenskapsrätten har
rätt till likabehandling diskrimineras eller att de grundläggande friheter
som garanteras av gemenskapsrätten inskränks (dom av d 2 febr 1989,
Gowan, 186/87, Rec s 195, punkt 19).
13 Det måste konstateras att en nationell processrättslig regel, såsom
den som har beskrivits ovan, kan påverka andra medlemsstaters
näringsidkares ekonomiska verksamhet på marknaden i staten i fråga.
Trots att bestämmelsen i sig inte är avsedd att reglera verksamhet
av ekonomisk art, innebär den att dessa näringsidkare ges en mindre
förmånlig ställning än statens egna medborgare i fråga om möjligheten
att väcka talan vid domstol i den medlemsstaten. Dessa näringsidkares
möjlighet att väcka talan vid domstol i en medlemsstat - på samma
villkor som den statens medborgare - för att lösa de tvister som deras
ekonomiska verksamhet kan ge upphov till, utgör en följd av att
gemenskapsrätten säkerställer att deras varor och tjänster kan röra sig
fritt inom den gemensamma marknaden.
14 Såsom domstolen har fastslagit i dom av d 20 okt 1993, Phil Collins
m fl (G 92/92 och C-362/92, Rec s 1-5145, punkt 27) omfattas nationell
lagstiftning som på grund av sin inverkan på handeln med varor och
tjänster inom gemenskapen faller inom fördragets tillämpningsområde
ofrånkomligen av den allmänna icke-diskrimineringsprincip som stadgas i
artikel 6 första stycket i fördraget, utan att det är nödvändigt att bedöma
lagstiftningen i förhållande till de särskilda bestämmelserna i artiklarna
30, 36, 59 och 66 i fördraget.
15 Det finns således anledning att fastställa att en sådan nationell
civilprocessrättslig regel som den som är aktuell i målet vid den nationella
domstolen faller inom tillämpningsområdet för fördraget på sätt som
avses i artikel 6 första stycket, och att den omfattas av den allmänna
icke-diskrimineringsprincip som stadgas i den artikeln, i den mån regeln,
om än bara indirekt, påverkar handeln med varor och tjänster inom
gemenskapen. En sådan påverkan kan särskilt befaras om det krävs
att säkerhet skall ställas för rättegångskostnaderna i ett mål angående
betalning för levererade varor.
Huruvida det är fråga om diskriminering i den mening som avses i artikel
6 första stycket i fördraget.
16 Eftersom "all diskriminering på grund av nationalitet" är förbjuden
enligt artikel 6 i fördraget krävs att det i medlemsstaterna råder
en fullständig likhet i behandlingen av personer som befinner sig i
en situation som regleras av gemenskapsrätten och medborgarna i
medlemsstaten i fråga.
17 Det är uppenbart att en sådan bestämmelse som den som är aktuell i
tvisten vid den nationella domstolen innebär en direkt diskriminering på
grund av nationalitet.
18 Den svenska regeringen anser emellertid att det inte strider mot
ickediskrimineringsprincipen att det krävs att en utländsk kärande ställer
säkerhet när ett eventuellt avgörande i vilket den sistnämnde förpliktas
att ersätta rättegångskostnaderna inte är verkställbart i den utländske
kärandens hemland. Syftet med säkerheten skulle i ett sådant fall vara att
undvika att en utländsk kärande kan väcka talan vid domstol utan att löpa
någon ekonomisk risk för det fall han förlorar målet.
19 Den svenska regeringen har vidare anfört att det i svensk lagstiftning
dessutom föreskrivs en rad undantag från kravet på säkerhet, vilka har
sin grund i att den svenska svaranden har möjlighet att, i förekommande
fall, få en dom där han tillerkänns ersättning verkställd i kärandens
hemland, särskilt med tillämpning av internationella överenskommelser
som Sverige har tillträtt.
20 Detta argument kan inte godtas.
21 Såsom domstolen har slagit fast i domen av d 1 juli 1993, Hubbard
(C-20/92, Rec s 1-3777) kan nämligen den rätt till likabehandling som
stadgas i gemenskapsrätten inte vara beroende av att medlemsstaterna
har ingått internationella överenskommelser.
22 Under dessa omständigheter skall den ställda frågan besvaras
så, att det strider mot artikel 6 första stycket i fördraget att en
medlemsstat kräver att juridiska personer, som är etablerade i en annan
medlemsstat och som har väckt talan vid domstol i förstnämnda stat
mot medborgare i den staten eller mot där etablerade bolag, skall ställa
säkerhet för de rättegångskostnader som de kan bli förpliktade att
ersätta, när något sådant krav inte kan ställas på juridiska personer
som tillhör den medlemsstaten och det är fråga om en talan som har
samband med utövandet av grundläggande friheter som garanteras av
gemenskapsrätten.
På dessa grunder beslutar DOMSTOLEN (sjätte avdelningen) - angående
den fråga som genom beslut av d 21 febr 1995 förts vidare av Högsta
domstolen - följande dom:
Artikel 6 första stycket i fördraget skall tolkas så., att det strider mot den
bestämmelsen att en medlemsstat kräver att juridiska personer, som är
etablerade i en annan medlemsstat och som har väckt talan vid domstol
i förstnämnda stat mot medborgare i den staten eller mot där etablerade
bolag, skall ställa säkerhet för de rättegångskostnader som de kan bli
förpliktade att ersätta, när något sådant krav inte kan ställas på juridiska
personer som tillhör den medlemsstaten och det är fråga om en talan som
har samband med utövandet av grundläggandefriheter som garanteras av
gemenskapsrätten. "
Målet föredrogs.
Föredraganden, RevSekr Landin, föreslog i betänkande att HD
skulle meddela följande beslut: Skäl. Som HovR:n anmärkt finns i
Luganokonventionens avsnitt om domstols behörighet inte någon regel
som behandlar frågan om ställande av säkerhet vid väckande av talan.
Genom lagen (1994:1500) med anledning av Sveriges anslutning
till Europeiska unionen har EG-rätten införlivats med svensk rätt.
Anslutningen innebär också att den svenska rättsordningen underkastas
EG-domstolens kompetens (prop 1994/95:19 Del 1 s 5211).
Ett förhandsavgörande från EG-domstolen är bindande för den frågande
nationella domstolen men det ankommer på den sistnämnda att ta
ställning till de konkreta omständigheterna i det enskilda fallet och avgöra
om dessa faller in under EG-regeln sådan den tolkats av EG-domstolen
(prop 1994/95:19 Del 1, s 483 samt det där anmärkta rättsfallet mål
29/68 Milchkontor v Hauptzollamt [1969] ECR s 165 punkterna 2-3).
Som EG-domstolen anfört (punkt 12) får en nationell processrättslig
bestämmelse av i målet aktuellt slag inte innebära att personer som
enligt gemenskapsrätten har rätt till likabehandling diskrimineras eller
att de grundläggande friheter som garanteras av gemenskapsrätten
inskränks. Det överklagade beslutet ligger visserligen i tiden före Sveriges
anslutning till den Europeiska unionen. I överensstämmelse med vad som
allmänt gäller om tillämpningen av nya bestämmelser inom processrätten
i pågående mål får dock EG-rätten genom anslutningen omedelbart
genomslag i fråga om därefter fattade beslut av civilprocessrättslig natur,
i den mån den svenska lagstiftningen på detta område skulle stå i konflikt
med gemenskapsrätten.
Som framgår av den fråga som HD överlämnat till EG-domstolen för
förhandsavgörande gäller målet vid TR:n betalning för levererade varor. I
enlighet med vad EG-domstolen anfört (punkt 15) kan det särskilt befaras
att handeln med varor och tjänster inom gemenskapen - vilkas fria
rörlighet inom den gemensamma marknaden är en sådan grundläggande
frihet som garanteras av gemenskapsrätten - påverkas om det krävs att
säkerhet skall ställas för rättegångskostnaderna. Mot denna bakgrund
måste det med den tolkning EG-domstolen i sitt förhandsavgörande
gjort av artikel 6 första stycket i Romfördraget anses strida mot den
bestämmelsen att kräva att MSL Dynamics Limited skall ställa säkerhet
för rättegångskostnaderna i målet. Ronny F:s yrkande kan vid dessa
förhållanden inte bifallas.
HD:s avgörande. HD lämnar överklagandet utan bifall.
HD (JustR:n Vängby, Lind, Lars K Beckman, Svensson och Thorsson,
referent) fattade följande slutliga beslut: Skäl. Ett förhandsavgörande
från EG-domstolen är bindande för den frågande nationella domstolen
men det ankommer på den sistnämnda att ta ställning till de konkreta
omständigheterna i det enskilda fallet och avgöra om dessa faller in under
EG-regeln sådan den tolkats av EG-domstolen (prop 1994/95:19 s 483
och det där anmärkta rättsfallet, mål 29/68 Milchkontor mot Hauptzollamt
Saarbriicken, [1969] ECR s 165 punkterna 2-3).
Som EG-domstolen anför i det nu aktuella förhandsavgörandet (punkterna
12-13) får en nationell processrättslig bestämmelse av det slag som
är i fråga inte innebära att personer som enligt gemenskapsrätten har
rätt till likabehandling diskrimineras eller att de grundläggande friheter
som garanteras av gemenskapsrätten inskränks. En regel sådan som
den i målet aktuella innebär att andra medlemsstaters näringsidkare
ges en mindre förmånlig ställning än statens egna medborgare när det
gäller väckande av talan vid domstol i den staten. Att de skall ha samma
möjligheter i tvister som rör varor eller tjänster utgör en följd av att
gemenskapsrätten säkerställer att deras varor och tjänster kan röra sig
fritt inom den gemensamma marknaden. Domstolen anför vidare (punkt
15) att det särskilt kan befaras att handeln med varor och tjänster inom
gemenskapen - vilkas fria rörlighet inom den gemensamma marknaden
är en sådan grundläggande frihet som garanteras av gemenskapsrätten -
påverkas, om än bara indirekt, om det krävs att säkerhet skall ställas för
rättegångskostnader.
Målet vid TR:n gäller betalning för varor, som levererats i tiden före
Sveriges anslutning till Europeiska unionen. Föremålet för tvisten har
följaktligen inte något samband med utövandet av en grundläggande
frihet som garanteras av gemenskapsrätten. EG-domstolen har på senare
tid (d 23 jan 1995, förenade målen G358/93 och C-416/94 Bordessa
REG 1995 s 1-361, och d 14 dec 1995, förenade målen C-163/94,
C165/94 och G250/94 Sanz de Lera REG 1995 s 1-4821) givit EG-
rätten tillbakaverkande kraft då det i den nationella domstolen gällt att
tillämpa nya mildare straffbestämmelser. Härom är inte fråga i detta mål.
Förhandsavgörandet är därför inte tillämpligt på frågan huruvida den
brittiske käranden i detta mål kan åläggas att på den svenske svarandens
yrkande ställa säkerhet för rättegångskostnader.
Som HovR:n anmärkt finns i Luganokonventionens avsnitt om
domstols behörighet inte någon regel som behandlar frågan om
ställande av säkerhet vid väckande av talan. Vid sådant förhållande
kan det inte komma i fråga att med stöd av konventionen åsidosätta
lagen om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för
rättegångskostnader.
Förutsättningar för bifall till Ronny F:s yrkande föreligger. Säkerheten bör
skäligen uppgå till 200 000 kr och ställas inom fyra veckor från dagen för
HD:s beslut.
HD:s avgörande. HD förelägger enligt 4 § 2 st lagen (1980:307)
om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för
rättegångskostnader MSL Dynamits Limited att inom fyra veckor från
dagen för HD:s beslut ställa säkerhet uppgående till 200 000 kr för de
rättegångskostnader som MSL Dynamits Limited genom lagakraftägande
avgörande i målet kan bli skyldigt att betala.
HD:s beslut meddelades d 13 nov 1996 (mål nr Ö 1195/94).
Sökord:
Diskriminering; Romfördraget; Säkerhet för rättegångskostnader;
Förhandsavgörande; EG-domstolen