Förvaltningslag (2017:900)  
 
Departement: Justitiedepartementet L6  
 
Utfärdad: 2017 -09-28  
 
Ändring införd: t.o.m. SFS 2019:981  
 
Ikraft: 2018 -07-01 överg.best.  
 
Lagens  tillämpningsområde  
 
Lagen gäller i förvaltningsverksamhet  
 
1 § Denna lag gäller för handläggning av ärenden hos  
förvaltningsmyndigheterna och handläggning av  
förvaltningsärenden hos domstolarna.  
 
Bestämmelserna i 5 –8 §§ om grunderna för god förvaltning   
gäller även i annan förvaltningsverksamhet hos  
förvaltningsmyndigheter och domstolar.  
 
Undantag för kommunala ärenden där besluten kan  
laglighetsprövas  
 
2 § Vid handläggning av sådana ärenden hos myndigheter i  
kommuner och regioner där besluten kan laglighetsprövas genom  
att överklagas enligt 13 kap. kommunallagen (2017:725)  
tillämpas inte 9 § andra stycket, 10 -12, 16 -20 och 23 -49 §§.  
Lag (2019:981).  
 
Undantag för brottsbekämpande verksamhet  
 
3 § I brottsbekämpande verksamhet hos Kustbevakningen,  
Polismyndigheten, Skatteverket, Säkerhetspolisen, Tullverket  
eller en åklagarmyndighet tillämpas inte 9 § andra stycket  
och 10–49 §§.  
 
Avvikande bestämmelser  i andra lagar eller i förordningar  
 
4 § Om en annan lag eller en förordning innehåller någon  
bestämmelse som avviker från denna lag, tillämpas den  
bestämmelsen.  
 
Grunderna för god förvaltning  
 
Legalitet, objektivitet och proportionalitet  
 
5 § En myndighet får endast vidta åtgärder som har stöd i  
rättsordningen.  
 
I sin verksamhet ska myndigheten vara saklig och opartisk.  
 
Myndigheten får ingripa i ett enskilt intresse endast om  
åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden  
får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får  
vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt  
förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den  
som åtgärden riktas mot.  
 
Service  
 
6 § En myndighet ska se till att kontaktern a med enskilda  
blir smidiga och enkla.  
 
Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller  
hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den  
utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den  
enskildes behov av hjälp och my ndighetens verksamhet. Den ska  
ges utan onödigt dröjsmål.  
 
Tillgänglighet  
 
7 § En myndighet ska vara tillgänglig för kontakter med  
enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan  
tas. 
 
Myndigheten ska vidta de åtgärder i fråga om tillgänglighet  
som behövs för att den ska kunna uppfylla sina skyldigheter  
gentemot allmänheten enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen  
om rätten att ta del av allmänna handlingar.  
 
Samverkan  
 
8 § En myndighet  ska inom sitt verksamhetsområde samverka med  
andra myndigheter.  
 
En myndighet ska i rimlig utsträckning hjälpa den enskilde  
genom att själv inhämta upplysningar eller yttranden från  
andra myndigheter.  
 
Allmänna krav på handläggningen av ärenden  
 
Utgång spunkter för handläggningen  
 
9 § Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och  
kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten  
eftersätts.  
 
Handläggningen ska vara skriftlig. Myndigheten får dock  
besluta att handläggningen helt eller delvis ska  vara  
muntlig, om det inte är olämpligt.  
 
Partsinsyn  
 
10 § Den som är part i ett ärende har rätt att ta del av allt  
material som har tillförts ärendet. Rätten att ta del av  
uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 10 kap.  
3 § offentlighets - och sekretesslagen (2009:400).  
 
Åtgärder om handläggningen försenas  
 
11 § Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som  
har inletts av en enskild part kommer att bli  väsentligt  
försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en  
sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till  
förseningen.  
 
12 § Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte  
har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får  
parten skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet.  
Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan  
begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt  
beslut avslå begäran.  
 
Ett beslut enligt första stycket att  avslå en begäran om att  
ärendet ska avgöras får överklagas till den domstol eller  
förvaltningsmyndighet som är behörig att pröva ett  
överklagande av avgörandet i ärendet.  
 
Myndighetens prövning enligt första stycket får begäras av  
parten vid ett tillf älle under ärendets handläggning.  
 
Tolkning och översättning  
 
13 § En myndighet ska använda tolk och se till att översätta  
handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta  
till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som  
inte behärskar svenska.  
 
En myndighet ska under samma förutsättningar använda tolk och  
göra innehållet i handlingar tillgängligt när den har kontakt  
med någon som har en funktionsnedsättning s om allvarligt  
begränsar förmågan att se, höra eller tala.  
 
Ombud och biträde  
 
14 § Den som är part i ett ärende får som ombud eller biträde  
anlita någon som är lämplig för uppdraget. Den som anlitar  
ombud ska dock medverka personligen om myndigheten beg är  
det. 
 
Om ett ombud eller biträde bedöms vara olämplig för sitt  
uppdrag får myndigheten besluta att han eller hon inte längre  
får medverka i ärendet.  
 
15 § En myndighet får begära att ett ombud ska styrka sin  
behörighet genom en skriftlig eller muntl ig fullmakt. En  
sådan fullmakt ska innehålla uppgift om ombudets namn och  
uppdragets omfattning. Om ombudet får sätta någon annan i  
sitt ställe, ska även detta framgå av fullmakten.  
 
Om ett ombud inte följer en begäran om att styrka sin  
behörighet geno m en fullmakt, får myndigheten besluta ett  
föreläggande om samma sak. Ett sådant föreläggande får riktas  
till ombudet eller parten.  
 
Om en handling som inleder ett ärende har skrivits under av  
ett ombud, ska det i föreläggandet anges att följden av att  
det inte följs kan bli att framställningen inte tas upp till  
prövning.  
 
Jäv 
 
16 § Den som för en myndighets räkning tar del i  
handlä ggningen på ett sätt som kan påverka myndighetens  
beslut i ärendet är jävig om  
 
1. han eller hon eller någon närstående är part i ärendet  
eller annars kan antas bli påverkad av beslutet i en inte  
oväsentlig utsträckning,  
 
2. han eller hon eller någon nä rstående är eller har varit  
ställföreträdare eller ombud för en part i ärendet eller för  
någon annan som kan antas bli påverkad av beslutet i en inte  
oväsentlig utsträckning,  
 
3. han eller hon har medverkat i den slutliga handläggningen  
av ett ärende h os en annan myndighet och till följd av detta  
redan har tagit ställning till frågor som myndigheten ska  
pröva i egenskap av överordnad instans, eller  
 
4. det finns någon annan särskild omständighet som gör att  
hans eller hennes opartiskhet i ärendet kan ifrågasättas.  
 
Om det är uppenbart att frågan om opartiskhet saknar  
betydelse, ska myndigheten bortse från jäv.  
 
17 § Den som är jävig får inte ta del i handläggningen av  
ärendet och inte heller närvara när äre ndet avgörs. Han eller  
hon får dock utföra sådana uppgifter som inte någon annan kan  
utföra utan att handläggningen försenas avsevärt.  
 
18 § Den som känner till en omständighet som kan antas göra  
honom eller henne jävig ska omedelbart anmäla detta till  
myndigheten.  
 
En myndighet ska pröva en jävsfråga så snart som möjligt.  
 
Den som jävet gäller får ta del i prövningen av jävsfrågan  
endast om det krävs för att myndigheten ska vara beslutsför  
och någon ersättare inte kan kallas in utan att prövningen  
försenas avsevärt.  
 
Hur ärenden inleds och åtgärder när handlingar ges in  
 
Framställningar från enskilda  
 
19 § En enskild kan inleda ett ärende hos en myndighet genom  
en ansökan, anmälan eller annan framställning.  
Framställningen ska innehålla uppgifter o m den enskildes  
identitet och den information som behövs för att myndigheten  
ska kunna komma i kontakt med honom eller henne.  
 
Det ska framgå av framställningen vad ärendet gäller och vad  
den enskilde vill att myndigheten ska göra. Det ska också  
framgå vilka omständigheter som ligger till grund för den  
enskildes begäran, om det inte är uppenbart obehövligt.  
 
Åtgärder för att rätta till brister i en framställning  
 
20 § Om en framställning är ofullständig eller oklar ska en  
myndighet i första hand hjälpa den enskilde till rätta inom  
ramen för sin allmänna serviceskyldighet enligt 6 § andra  
stycket.  
 
En myndighet får besluta att förelägga den enskilde att  
avhjälpa en brist som finns kvar,  om bristen medför att  
framställningen inte kan läggas till grund för en prövning i  
sak. I föreläggandet ska det anges att följden av att det  
inte följs kan bli att framställningen inte tas upp till  
prövning.  
 
Bekräftelse av handlingar  
 
21 § En handlin g ska bekräftas av avsändaren om myndigheten  
anser att det behövs.  
 
Hur ankomstdagen för handlingar bestäms  
 
22 § En handling har kommit in till en myndighet den dag som  
handlingen når myndigheten eller en behörig  
befattningshavare.  
 
Om en handling genom en postförsändelse eller en avi om en  
betald postförsändelse som innehåller handlingen har nått en  
myndighet eller behörig befattningshavare en viss dag, ska  
handlinge n dock anses ha kommit in närmast föregående  
arbetsdag, om det inte framstår som osannolikt att handlingen  
eller avin redan den föregående arbetsdagen skilts av för  
myndigheten på ett postkontor.  
 
En handling som finns i en myndighets postlåda när  
mynd igheten tömmer den första gången en viss dag ska anses ha  
kommit in närmast föregående arbetsdag.  
 
Beredning av ärenden  
 
Utredningsansvaret  
 
23 § En myndighet ska se till att ett ärende blir utrett i  
den omfattning som dess beskaffenhet kräver.  
 
En enski ld part som inleder ett ärende ska medverka genom att  
så långt som möjligt ge in den utredning som parten vill  
åberopa till stöd för sin framställning.  
 
Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden  
verka för att parten förtydligar eller kom pletterar  
framställningen.  
 
När får man lämna uppgifter muntligt?  
 
24 § Om en enskild part vill lämna uppgifter muntligt i ett  
ärende ska myndigheten ge parten tillfälle till det, om det  
inte framstår som obehövligt. Myndigheten bestämmer hur detta  
ska ske.  
 
Kommunikation  
 
25 § Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska  
den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som  
är part om allt material av betydelse för besl utet och ge  
parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över  
materialet. Myndigheten får dock avstå från sådan  
kommunikation, om  
 
1. ärendet gäller anställning av någon och det inte är fråga  
om prövning i högre instans efter överklagande,  
 
2. det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare  
att genomföra beslutet, eller  
 
3. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att  
beslutet meddelas omedelbart.  
 
Myndigheten bestämmer hur underrättelse ska ske.  
Underrättelse får ske gen om delgivning.  
 
Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som  
följer av 10 kap. 3 § offentlighets - och sekretesslagen  
(2009:400).  
 
Remiss  
 
26 § En myndighet kan inom ramen för sitt utredningsansvar  
enligt 23 § begära ett yttrande från en annan myndighet eller  
från någon enskild (remiss).  
 
Om en myndighet behöver inhämta yttranden från flera ska det  
göras samtidigt, om inte ett annat tillvä gagångssätt framstår  
som lämpligare.  
 
Det ska framgå av remissen vad yttrandet ska avse och när det  
senast ska ha kommit in till myndigheten.  
 
Dokumentation av uppgifter  
 
27 § En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än  
genom en handling ska s narast dokumentera dem, om de kan ha  
betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av  
dokumentationen när den har gjorts och av vem.  
 
Myndighetens beslut  
 
Hur beslut fattas  
 
28 § Ett beslut kan fattas av en befattningshavare ensam  
eller av flera gemensamt eller automatiserat. Vid den  
slutliga handläggningen kan föredragande och andra  
befattningshavare medverka utan att delta i avgörandet.  
 
När flera ska fatta beslut gemensamt och de inte kan enas,  
ska ordföranden presentera de ol ika förslag till beslut som  
har förts fram. Varje förslag ska presenteras så att det kan  
besvaras med antingen ja eller nej.  
 
När de som deltar i avgörandet har fått ta ställning till  
förslagen, meddelar ordföranden vad som enligt hans eller  
hennes upp fattning har beslutats. Detta blir beslutet, om  
inte omröstning begärs.  
 
Omröstning  
 
29 § En omröstning ska genomföras öppet. Om det vid  
omröstningen finns fler än två förslag, ska man först avgöra  
vilket förslag som ska ställas mot det som ordföranden anser  
har beslutats.  
 
Omröstningen avgörs genom enkel majoritet. Om det blir lika  
röstetal har ordföranden utslagsröst.  
 
Varje ledamot som deltar i den slutliga handläggningen ska  
delta även i avgörandet. Ordföranden ska alltid rösta om det  
behövs för att ärendet ska kunna avgöras. Andra ledamöter  
behöver dock inte rösta för mer än ett förslag.  
 
Reservation och avvikande mening  
 
30 § När ett beslut fattas av flera gemensamt har den som  
deltar i avgörandet rätt att reservera sig mot beslutet genom  
att få en avvikande mening antecknad. Den som inte gör det  
ska anses ha ställt sig bakom beslutet.  
 
Den som medverkar vid den slutliga handläggningen av ett  
ärende utan att delta i avgörandet  har alltid rätt att få en  
avvikande mening antecknad.  
 
En avvikande mening ska anmälas innan myndigheten expedierar  
beslutet eller på annat sätt gör det tillgängligt för  
utomstående. Om beslutet inte ska göras tillgängligt för  
utomstående, ska anmälan  göras senast när beslutet får sin  
slutliga form.  
 
Dokumentation av beslut  
 
31 § För varje skriftligt beslut ska det finnas en handling  
som visar  
 
1. dagen för beslutet,  
 
2. vad beslutet innehåller,  
 
3. vem eller vilka som har fattat beslutet,  
 
4. vem el ler vilka som har varit föredragande, och  
 
5. vem eller vilka som har medverkat vid den slutliga  
handläggningen utan att delta i avgörandet.  
 
Motivering av beslut  
 
32 § Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett  
inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering,  
om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska  
innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats  
och vi lka omständigheter som har varit avgörande för  
myndighetens ställningstagande.  
 
En motivering får helt eller delvis utelämnas, om  
 
1. beslutet gäller anställning av någon,  
 
2. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att  
beslutet meddelas ome delbart,  
 
3. det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet  
för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller  
något annat jämförbart förhållande, eller  
 
4. beslutet gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8  
kap. regeringsfor men.  
 
Om motiveringen har utelämnats enligt andra stycket 1, 2  
eller 3 ska myndigheten om möjligt ge en motivering i  
efterhand, om någon enskild begär det och det behövs för att  
han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt.  
 
Underrättelse om innehållet i beslut och hur ett överklagande  
går till  
 
33 § En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så  
snart som möjligt underrätta den som är part om det  
fullständiga inneh ållet i beslutet, om det inte är uppenbart  
obehövligt.  
 
Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även  
underrättas om hur det går till. Myndigheten ska samtidigt  
upplysa parten om avvikande meningar som har antecknats  
enligt 30 § eller enligt särskilda bestämmelser i någon annan  
författning. En underrättelse om hur man överklagar ska  
innehålla information om vilka krav som ställs på  
överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga  
om ingivande och överklagandetid.  
 
Myndigheten be stämmer hur underrättelsen ska ske. En  
underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär  
det. Underrättelse får ske genom delgivning.  
 
34 § Bestämmelserna i 33 § om underrättelse om innehållet i  
beslut och hur ett överklagande går till tillä mpas också om  
någon som inte är part begär att få ta del av ett beslut som  
han eller hon får överklaga.  
 
När beslut får verkställas  
 
35 § Ett beslut som får överklagas inom en viss tid får  
verkställas när överklagandetiden har gått ut, om beslutet  
inte har överklagats.  
 
Ett beslut får alltid verkställas omedelbart, om  
 
1. beslutet gäller anställning av någon,  
 
2. beslutet gäller endast tillfälligt, eller  
 
3. kretsen av dem som har rätt att överklaga är så vid eller  
obestämd att det inte går att avgöra när överklagandetiden  
går ut.  
 
En myndighet får även verkställa ett beslut omedelbart om ett  
väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det.  
Myndigheten ska dock först noga överväga o m det finns skäl  
att avvakta med att verkställa beslutet på grund av  
 
1. att beslutet medför mycket ingripande verkningar för någon  
enskild,  
 
2. att verkställigheten inte kan återgå om ett överklagande  
av beslutet leder till att det upphävs, eller  
 
3. någon annan omständighet.  
 
Rättelse och ändring av beslut  
 
Rättelse av skrivfel och liknande  
 
36 § Ett beslut som innehåller en uppenbar felaktighet till  
följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel  
eller något annat liknande förbiseende får rättas av den  
myndighet som har meddelat beslutet.  
 
När en myndighet får ändra ett beslut  
 
37 § En myndighet får ändra ett beslut som den har meddelat  
som första instans om den anser att beslutet är felaktigt på  
grund av att det har tillkommit nya omständigheter eller av  
någon annan anledning.  
 
Ett beslut som till sin karaktär är gynnande för någon  
enskild part får dock ändras till den enskildes nack del bara  
om 
 
1. det framgår av beslutet eller de föreskrifter som det har  
grundats på att beslutet under vissa förutsättningar får  
återkallas,  
 
2. tvingande säkerhetsskäl kräver att beslutet ändras  
omedelbart, eller  
 
3. felaktigheten beror på att parte n har lämnat oriktiga  
eller vilseledande uppgifter.  
 
När en myndighet ska ändra ett beslut  
 
38 § En myndighet ska ändra ett beslut som den har meddelat  
som första instans om  
 
1. den anser att beslutet är uppenbart felaktigt i något  
väsentligt hänseende på grund av att det har tillkommit nya  
omständigheter eller av någon annan anledning, och  
 
2. beslutet kan ändras snabbt och enkelt och utan att det  
blir till nackdel för någo n enskild part.  
 
När en myndighet får ändra ett beslut som har överklagats  
 
39 § Ett beslut som har överklagats får ändras av den  
myndighet som har meddelat det som första instans enbart i  
sådana fall som avses i 38 § och bara om överklagandet och  
övrig a handlingar i ärendet ännu inte har överlämnats till  
den högre instans som ska pröva överklagandet.  
 
Överklagande  
 
Till vilken myndighet överklagas beslut?  
 
40 § Beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol.  
 
Prövningstillstånd krävs vid överklagand e till  
kammarrätten.  
 
Vilka beslut får överklagas?  
 
41 § Ett beslut får överklagas om beslutet kan antas påverka  
någons situation på ett inte obetydligt sätt.  
 
Vem får överklaga ett beslut?  
 
42 § Ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om  
det har gått honom eller henne emot.  
 
Hur överklagar man ett beslut?  
 
43 § Ett överklagande av ett beslut ska göras skriftligen  
till den högre instans som ska pröva överklagandet  
(överinstanse n). Överklagandet ska dock ges in till den  
myndighet som har meddelat beslutet (beslutsmyndigheten).  
 
I överklagandet ska den som överklagar ange vilket beslut som  
överklagas och på vilket sätt han eller hon vill att beslutet  
ska ändras.  
 
I 3 och 4 §§ f örvaltningsprocesslagen (1971:291) finns  
ytterligare bestämmelser om vad ett överklagande som ska  
prövas av allmän förvaltningsdomstol ska innehålla.  
 
Överklagandetiden  
 
44 § Ett överklagande av ett beslut ska ha kommit in till  
beslutsmyndigheten inom tre veckor från den dag då den som  
överklagar fick del av beslutet genom den myndigheten. Om den  
som överklagar är en part som företräder det allmänna, ska  
överklagandet dock ha kommit in inom tre veckor från den dag  
då beslutet  meddelades.  
 
Beslutsmyndighetens åtgärder  
 
45 § Beslutsmyndigheten prövar om överklagandet har kommit in  
i rätt tid. Om det har kommit in för sent ska myndigheten  
besluta att överklagandet inte får tas upp till prövning  
(avvisning).  
 
Ett överklagande s ka dock inte avvisas om  
 
1. förseningen beror på att myndigheten inte har lämnat en  
korrekt underrättelse om hur man överklagar, eller  
 
2. överklagandet har kommit in till överinstansen inom  
överklagandetiden.  
 
46 § Om överklagandet inte avvisas ska besl utsmyndigheten  
skyndsamt överlämna överklagandet och övriga handlingar i  
ärendet till överinstansen.  
 
Om en myndighet ändrar ett beslut som har överklagats, ska  
den överlämna även det nya beslutet till överinstansen.  
Överklagandet ska anses omfatta det  nya beslutet.  
 
Överinstansens åtgärder  
 
47 § Överinstansen prövar frågor om att avvisa ett  
överklagande på någon annan grund än att det har kommit in  
för sent.  
 
Om ett överklagande felaktigt har getts in till  
överinstansen, ska den myndigheten vidarebefordra  
överklagandet till beslutsmyndigheten och samtidigt ange  
vilken dag som överklagandet kom in till överinstansen.  
 
48 § Överinstansen får bestämma att det ö verklagade beslutet  
tills vidare inte ska gälla.  
 
Föreläggande när handläggningen har försenats  
 
49 § Om en domstol eller en förvaltningsmyndighet bifaller  
ett överklagande av ett sådant avslagsbeslut som avses i 12 §  
andra stycket, ska den besluta att förelägga den myndighet  
som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den  
tid som överinstansen bestämmer avgöra det ärende som  
överklagandet avser.  
 
Överinstansens beslut får inte överklagas.  
 
Övergångsbestämmelser  
 
2017:900  
 
1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 2018.  
 
2. Genom lagen upphävs förvaltningslagen (1986:223).  
 
3. Den upphävda lagen gäller dock fortfarande i den  
utsträckning som det i en annan lag eller förordning finns  
bestämmelser som innehåller hänvisningar ti ll den lagen.