Lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område  
 
Departement: Justitiedepartementet L2  
 
Utfärdad: 1915 -06-11  
 
Ändring införd: t.o.m. SFS 1994:1513  
 
Ikraft: 1916 -01-01  
 
 
1 kap. Om slutande av avtal  
 
1 § Anbud om slutande av avtal och svar å sådant anbud vare, efter ty  
här nedan i 2 -9 §§ sägs, bindande för den, som avgivit anbudet eller  
svaret.  
 
Vad i nämnda paragrafer stadgas skall lända till efterrättelse, så vitt  
ej annat följer av anbudet eller svaret eller av handelsbruk eller annan  
sedvänja.  
 
I fråga om avtal, för vars giltighet enligt lag fordras iakttagande av  
viss form, gälle vad särskilt  är stadgat.  
 
2 § Har anbudsgivaren bestämt viss tid för svar, skall han anses hava  
föreskrivit, att svaret skall inom den tid komma honom till handa.  
 
Är i brev eller telegram, vari anbud göres, viss tidrymd utsatt för  
svaret, skall denna räknas från den dag brevet är dagtecknat eller den  
tid på dagen telegrammet är inlämnat för befordran.  
 
3 § Göres anbud i brev eller telegram utan att tid för svar däri  
utsättes, måste antagande svar komma anbudsgivaren till handa inom den  
tid, som vid anbudets avgivande skäligen kunde av honom beräknas åtgå.  
Vid beräkningen av nämnda tid äge anbudsgivaren, där ej annat föranledes  
av omständigheterna, förutsätta, att anbudet framkommer i rätt tid samt  
att svaret avsändes utan uppskov efter det anbudstagaren åtnjutit skälig  
betänketid och icke varder under vägen försenat; är anbudet gjort i  
telegram, äge anbudsgivaren tillika förutsätta att svaret befordras på  
enahanda sätt eller annorledes kommer honom lika tidigt till handa.  
 
Anbud, som göres muntligen utan att anstånd med  svaret medgives, måste  
omedelbart antagas.  
 
4 § Antagande svar, som för sent kommer anbudsgivaren till handa, skall  
gälla såsom nytt anbud.  
 
Vad nu är sagt äge dock icke tillämpning, där den, som avsänt svaret,  
utgår från att det framkommit i rätt tid och mottagaren måste inse  
detta. I ty fall åligger det denne, om han icke vill godtaga svaret, att  
utan oskäligt uppehåll giva avsändaren meddela nde därom; underlåter han  
det, anses avtal hava genom svaret kommit till stånd.  
 
5 § Avslås anbud, vare det förfallet, ändå att den tid, varunder det  
eljest skolat gälla, ej gått till ända.  
 
6 § Svar, som innehåller, att anbud antages, men som på grund av  
tillägg, inskränkning eller förbehåll icke överensstämmer med anbudet,  
skall gälla såsom avslag i förening med nytt anbud.  
 
Vad nu är sagt äge dock icke tillämpning, där den, som avgav svaret,  
anser det överensstämma med anbudet och mottagaren måste inse d etta. I  
ty fall åligger det denne, om han icke vill godtaga svaret, att utan  
oskäligt uppehåll giva meddelande därom; underlåter han det, skall avtal  
i enlighet med svarets innehåll anses hava kommit till stånd.  
 
7 § Anbud eller svar, som återkallas, vare ej gällande, där  
återkallelsen kommer den, till vilken anbudet eller svaret är riktat,  
till handa innan han tager del av detta eller samtidigt därmed.  
 
8 § Har den, som avgivit anbud, förklarat sig icke påfordra uttryckligt  
svar därå, eller utvisa omständi gheterna, att han ej förväntar sådant,  
vare anbudstagaren ändock pliktig att på förfrågan giva besked, om han  
vill antaga anbudet; underlåter han det, anses anbudet förfallet.  
 
Angående vissa fall, då underlåtenhet att avböja anbud anses såsom  
antagande, är särskilt stadgat.  
 
9 § Där någon i meddelande, som eljest vore att anse såsom anbud, använt  
orden "utan förbindelse", "utan obligo" eller liknande uttryck, anses  
meddelandet a llenast såsom uppfordran att avgiva anbud av det innehåll  
meddelandet giver vid handen. Inkommer sådant anbud inom rimlig tid  
därefter från någon, vilken blivit sålunda uppfordrad att avgiva anbud,  
och måste mottagaren inse, att anbudet framkallats genom h ans 
uppfordran, åligger det honom, där han icke vill antaga detsamma, att  
utan oskäligt uppehåll giva meddelande därom till anbudsgivaren;  
underlåter han det, skall han anses hava antagit anbudet.  
 
2 kap. Om fullmakt  
 
10 § Den, som åt annan givit fullmakt att sluta avtal eller eljest  
företaga rättshandlingar, varder omedelbart berättigad och förpliktad i  
förhållande till tredje man genom rättshandling, som fullmäktigen inom  
fullmaktens gränser företager i fullmaktsgivarens namn.  
 
Där någon såsom anställd i annans tjänst eller eljest i följd av avtal  
med annan intager en ställning, varmed enligt lag eller sedvänja följer  
viss behörighet att handla å dennes vägnar, anses han hava fullmakt att  
företaga rättshandlingar, som falla inom gränserna för denna behörig het. 
 
 
11 § Har fullmäktigen vid företagande av rättshandling handlat i strid  
mot särskilda inskränkande föreskrifter av fullmaktsgivaren, vare  
rättshandlingen ej gällande mot denne, såframt tredje man insåg eller  
bort inse, att fullmäktigen sålunda överskred sin befogenhet.  
 
Är fullmakten av sådan beskaffenhet, som i 18 § avses, vare  
rättshandling, som fullmäktigen med överskridande av sin befoge nhet 
företagit, icke gällande mot fullmaktsgivaren, ändå att tredje man var i  
god tro.  
 
12 § Vill fullmaktsgivaren återkalla fullmakt, som avses i 13 -16 §§,  
åligger det honom, även om han meddelat fullmäktigen, att han icke  
längre vill låta fullmakten gäll a, att iakttaga vad i nämnda paragrafer  
för varje fall föreskrives; äro flera av dessa föreskrifter var för sig  
tillämpliga å samma fullmakt, skola de alla iakttagas.  
 
Tredje man, hos vilken en fullmakt återkallats på det i 13 § angivna  
sätt, äge dock icke  åberopa, att återkallelse ej skett på annat sätt.  
 
13 § Fullmakt, som bragts till tredje mans kännedom genom ett till honom  
särskilt riktat meddelande från fullmaktsgivaren, är återkallad, när  
särskilt meddelande från fullmaktsgivaren, att fullmakten icke  vidare  
skall gälla, kommit tredje man till handa.  
 
14 § Fullmakt, som blivit av fullmaktsgivaren i tidning eller annorledes  
allmänneligen kungjord, återkallas genom tillkännagivande, som kungöres  
i enahanda ordning.  
 
Möter hinder häremot, skall återkallel sen på annat lika verksamt sätt  
tillkännagivas. Fullmaktsgivaren äge, där han det äskar, hos myndighet,  
som i 17 § sägs, erhålla anvisning, huru han i sådant avseende har att  
förfara.  
 
15 § Fullmakt, som avses i 10 § andra stycket, återkallas därigenom att  
fullmäktigen avlägsnas från tjänst eller annan ställning, i kraft varav  
han varit befullmäktigad.  
 
16 § Fullmakt, vilken innefattas i sådan skriftlig handling, som utgives  
till fullmäk tigen för att av honom innehavas och företes för tredje man,  
återkallas därigenom att fullmaktsgivaren återtager eller låter förstöra  
handlingen.  
 
Fullmäktigen är pliktig att på begäran av fullmaktsgivaren återställa  
fullmaktshandlingen.  
 
17 § Visar fullma ktsgivaren sannolika skäl, att handling, som i 16 §  
omförmäles, förkommit eller att han av annan orsak icke utan dröjsmål  
kan få den åter, må handlingen, efter ty här nedan sägs, förklaras  
kraftlös.  
 
Ansökan härom göres hos tingsrätten i den ort, inom vilk en 
fullmaktsgivaren bor. Finnes ansökningen kunna bifallas, skall  
tingsrätten utfärda och sökanden låta i Post - och Inrikes Tidningar  
införa kungörelse, att handlingen efter utgången av viss tid, som må  
bestämmas till högst fjorton dagar efter kungörelsens  införande, skall  
vara kraftlös. Kungörelsen skall jämväl, där tingsrätten det  
föreskriver, införas i annan tidning, en eller flera gånger, innan den  
införes i Post - och Inrikes Tidningar. Lag (1981:799).  
 
18 § Fullmakt, som grundar sig allenast å fullmakt sgivarens meddelande  
till fullmäktigen, är återkallad, när meddelande från fullmaktsgivaren,  
att fullmakten icke vidare skall gälla, kommit fullmäktigen till handa.  
 
19 § I fall, då fullmaktsgivaren har särskild anledning att befara, att  
fullmäktigen, oaktat fullmakten återkallats eller fullmaktshandlingen  
förklarats kraftlös, kommer att på grund av fullmakten företaga  
rättshandling gent emot viss man, vilken kan antag as sakna vetskap om  
dess upphörande, åligger det honom att, där så ske kan, giva denne  
meddelande, att fullmakten icke vidare skall gälla. Underlåter han det,  
må han, såframt den, gent emot vilken rättshandlingen företagits, var i  
god tro, icke mot denne å beropa fullmaktens upphörande.  
 
20 § Har fullmaktsgivaren utan att i ovan stadgad ordning bringa  
fullmakten till upphörande tillsagt fullmäktigen att icke göra bruk av  
fullmakten eller annorledes givit till känna sin vilja, att fullmakten  
icke vidare skall  gälla, vare rättshandling, som fullmäktigen företager,  
icke gällande mot fullmaktsgivaren, såframt tredje man ägde eller bort  
äga kännedom om förhållandet.  
 
21 § Dör fullmaktsgivaren, vare fullmakten ändock gällande, för så vitt  
ej särskilda omständighete r föranleda, att den skall vara förfallen.  
Ändå att sådana omständigheter äro för handen, vare dock rättshandling,  
som fullmäktigen företager, gällande mot dödsboet, där tredje man varken  
ägde eller bort äga vetskap om dödsfallet och dess betydelse för  
fullmäktigens behörighet att företaga rättshandlingen; är fullmakten  
sådan, som i 18 § avses, erfordras för rättshandlingens giltighet, att  
ej heller fullmäktigen ägde eller bort äga sådan vetskap, då han företog  
rättshandlingen.  
 
Rättshandling, som, efter vad nu sagts, är gällande mot dödsboet, äge,  
där den dödes egendom varder avträdd till konkurs, icke mot borgenärerna  
större verkan än den skulle haft, om den företagits av  
stärbhusdelägarne.  
 
22 § Om fullmaktsgivaren får en förva ltare enligt föräldrabalken, har en  
rättshandling som fullmäktigen företar och som omfattas av förvaltarens  
uppdrag inte större verkan än den skulle ha haft, om fullmaktsgivaren  
själv hade företagit rättshandlingen. Lag (1988:1264).  
 
23 §  Varder fullmakts givarens egendom avträdd till konkurs, har  
rättshandling, som fullmäktigen företager, icke större verkan mot  
konkursboet än den skulle haft, om fullmaktsgivaren själv företagit den.  
Är fullmakten sådan som avses i 18 §, kan rättshandlingen ej göras  
gälland e mot boet, om fullmäktigen ägde eller bort äga kännedom om  
konkursen när han företog rättshandlingen. Lag (1975:246).  
 
24 § Utan hinder därav att fullmaktsgivaren icke vidare råder över sig  
och sitt gods, må fullmäktigen, intill dess erforderliga åtgärder  kunna  
vidtagas av den, som enligt lag äger handla å fullmaktsgivarens vägnar,  
i kraft av fullmakten företaga sådana rättshandlingar, som äro nödiga  
för att skydda fullmaktsgivaren eller hans konkursbo mot förlust.  
 
25 § Den, som uppträder såsom fullmäktig  för annan, ansvarar för att han  
har erforderlig fullmakt och är förty, där han ej förmår styrka, att han  
handlat efter fullmakt eller att den rättshandling, varom fråga är,  
blivit godkänd av den uppgivne huvudmannen eller ändock är gällande mot  
honom, pli ktig att ersätta tredje man all skada, som denne lider  
därigenom att han icke kan göra rättshandlingen gällande mot  
huvudmannen.  
 
Vad sålunda är stadgat skall dock icke äga tillämpning, där tredje man  
insåg eller bort inse, att fullmakt ej förefanns eller att förefintlig  
fullmakt överskreds; ej heller där den, som företog rättshandlingen,  
handlade på grund av fullmakt, vilken i följd  av någon särskild  
omständighet, varom han icke ägde kunskap och varom tredje man ej heller  
kunde med fog förutsätta, att han skulle hava kännedom, icke kan göras  
gällande mot huvudmannen.  
 
26 § Vad här ovan i detta kapitel är stadgat om fullmakt att föret aga 
rättshandlingar skall äga motsvarande tillämpning i fråga om fullmakt  
att företräda fullmaktsgivaren vid rättshandlingar, som företagas  
gentemot honom.  
 
27 § I fråga om återkallelse av prokura, som blivit till  
handelsregistret anmäld, skall vad i 13 oc h 19 §§ handelsregisterlagen  
(1974:157) är stadgat lända till efterrättelse. Har återkallelsen blivit  
införd i handelsregistret och kungjord i Post - och Inrikes Tidningar, är  
firmans innehavare icke pliktig att jämväl på annat sätt återkalla  
fullmakten.  
 
Fullmakt att sluta avtal om köp, byte eller gåva av fast egendom skall  
vara skriftlig. Har sådan fullmakt blivit, efter ty i 16 och 17 §§ sägs,  
återkallad eller för kraftlös förklarad, vare fullmakten utan verkan.  
 
Genom vad här ovan i detta kapitel stadgas  därom, att rättshandling av  
fullmäktigen i vissa fall icke är gällande mot fullmaktsgivaren, sker ej  
ändring i vad 18 kap. 3 § handelsbalken innehåller angående verkan därav  
att vad som genom sådan rättshandling åtkommits blivit använt till  
fullmaktsgivarens nytta. Lag (1977:672).  
 
3 kap. Om rättshandlingars ogiltighet  
 
28 § Rättshandling, den någon blivit rättsstridigt tvungen att företaga,  
vare, där tvånget utövats genom vål d å person eller genom hot, som  
innebär trängande fara, icke gällande mot den tvungne.  
 
Har tvånget utövats av annan än den, gent emot vilken rättshandlingen  
företogs, och var denne i god tro, åligger det dock den tvungne, där han  
vill mot honom åberopa tv ånget, att utan oskäligt uppehåll efter det  
tvånget upphörde giva honom meddelande därom vid äventyr, om sådant  
underlåtes, att rättshandlingen varder gällande.  
 
29 § Rättshandling, den någon utan användande av sådana tvångsmedel, som  
i 28 § avses, rättsst ridigt tvungit en annan att företaga, vare ej  
gällande mot den tvungne, där den, gentemot vilken rättshandlingen  
företogs, själv utövat tvånget eller ock insett eller bort inse, att  
rättshandlingen framkallats genom rättsstridigt tvång från annans sida.  
 
30 § Där den, gent emot vilken en rättshandling företagits, framkallat  
densamma genom svikligt förledande eller ock insett eller bort inse, att  
den, som företog rättshandlingen, blivit svikligen förledd därtill av  
annan, vare rättshandlingen icke gällande m ot den förledde.  
 
Har den, gentemot vilken rättshandlingen företogs, svikligen uppgivit  
eller förtegat omständigheter, som kunna antagas vara av betydelse för  
rättshandlingen, skall han anses hava därigenom framkallat densamma,  
såframt det ej visas, att det svikliga förfarandet icke inverkat å  
rättshandlingen.  
 
31 § Har någon begagnat sig av annans trångmål, oförstånd, lättsinne  
eller beroende ställning till att taga eller betinga sig förmåner, vilka  
stå i uppenbart missförhållan de till det vederlag, som må hava blivit  
erlagt eller utfäst, eller för vilka något vederlag icke skall utgå,  
vare rättshandling, som sålunda tillkommit, icke gällande mot den  
förfördelade.  
 
Lag samma vare, där sådant otillbörligt förfarande, som i första stycket  
avses, ligger annan till last än den, gent emot vilken rättshandlingen  
företogs, och denne ägde eller bort äga kunskap därom.  
 
Om avtal rörande bärgning gälle vad särskilt är stadgat. Lag (1987:329).  
 
32 § Den, som avgivit en viljeförklaring, vilke n i följd av felskrivning  
eller annat misstag å hans sida fått annat innehåll än åsyftat varit,  
vare icke bunden av viljeförklaringens innehåll, där den, till vilken  
förklaringen är riktad, insåg eller bort inse misstaget.  
 
Varder en avgiven viljeförklarin g, som befordras genom telegram eller  
framföres muntligen genom bud, till följd av fel vid telegraferingen  
eller oriktigt återgivande genom budet till innehållet förvanskad, vare  
avsändaren, ändå att mottagaren var i god tro, icke bunden av  
förklaringen i det skick den framkommit. Vill avsändaren av anledning  
som nu sagts icke låta förklaringen gälla, åligger det honom dock att  
giva mottagaren meddelande därom utan oskäligt uppehåll efter det  
förvanskningen kommit till hans kunskap; underlåter han det, och var 
mottagaren i god tro, vare förklaringen gällande sådan den framkommit.  
 
33 § Rättshandling, som eljest vore att såsom giltig anse, må ej göras  
gällande, där omständigheterna vid dess tillkomst voro sådana, att det  
skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa  
rättshandlingen, och den, gentemot vilken rättshandlingen företogs,  
måste antagas hava ägt sådan vetskap.  
 
34 § Har skulde brev, kontrakt eller annan skriftlig handling upprättats  
för skens skull, må utan hinder därav fordran eller rättighet, som den  
enligt handlingens innehåll berättigade på grund av densamma överlåtit å  
annan, göras gällande av förvärvaren, såframt denne var  i god tro vid  
sitt förvärv.  
 
35 § Har någon underskrivit skuldebrev eller annan handling, som är  
gällande i innehavarens hand eller eljest av löpande beskaffenhet, vare  
handlingen, ändå att den utan hans vilja kommit ur hans besittning,  
gällande mot honom , där den efter överlåtelse förvärvats av någon, som  
därvid var i god tro.  
 
Är kvitto å ett penningbelopp utan borgenärens vilja kommet ur hans  
besittning, vare utan hinder därav betalning, som gäldenären, när  
fordringen är förfallen, i god tro erlägger mo t bekommande av kvittot,  
gällande mot borgenären.  
 
36 § Avtalsvillkor får jämkas eller lämnas utan avseende, om  
villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll,  
omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade  
förhållanden och omständighe terna i övrigt. Har villkoret sådan  
betydelse för avtalet att det icke skäligen kan krävas att detta i  
övrigt skall gälla med oförändrat innehåll, får avtalet jämkas även i  
annat hänseende eller i sin helhet lämnas utan avseende.  
 
Vid prövning enligt första stycket skall särskild hänsyn tagas till  
behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller eljest  
intager en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.  
 
Första o ch andra styckena äga motsvarande tillämpning i fråga om  
villkor vid annan rättshandling än avtal.  
 
I fråga om jämkning av vissa avtalsvillkor i konsumentförhållanden  
gäller dessutom 11 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i  
konsumentförhållanden. Lag (199 4:1513).  
 
37 § Förbehåll att pant eller annan säkerhet skall vara förverkad, om  
den förpliktelse för vars fullgörande säkerheten ställts icke rätteligen  
fullgöres, är utan verkan. Lag (1976:185).  
 
38 § Har någon för att förebygga konkurrens betingat sig av  annan att  
denne icke skall bedriva verksamhet av visst slag eller icke taga  
anställning hos någon som bedriver sådan verksamhet, är den som gjort  
utfästelsen icke bunden därav i den mån utfästelsen sträcker sig längre  
än vad som kan anses skäligt. Lag (19 76:185).  
 
4 kap. Allmänna bestämmelser  
 
39 § Är enligt denna lag giltigheten av avtal eller annan rättshandling  
beroende därav att den, gentemot vilken rättshandlingen företogs, icke  
ägde eller bort äga vetskap om visst förhållande eller eljest var i god  
tro, skall hänsyn tagas till vad han insåg eller bort inse vid den  
tidpunkt, då rättshandlingen blev honom kunnig. Dock må, där särskilda  
omständigheter sådant föranleda, hänsyn jämväl  tagas till den insikt han  
vunnit eller bort vinna efter nämnda tidpunkt, men innan rättshandlingen  
inverkat bestämmande på hans handlingssätt.  
 
40 § Skall någon enligt denna lag giva annan ett meddelande, vid äventyr  
att eljest avtal anses slutet eller an bud antaget eller rättshandling,  
som av honom eller å hans vägnar företagits, bliver mot honom gällande,  
och varder sådant meddelande inlämnat för befordran med post eller  
telegraf eller eljest på ändamålsenligt sätt avsänt, må ej den  
omständigheten, att m eddelandet försenas eller icke kommer fram,  
föranleda därtill att avsändaren icke anses hava fullgjort vad honom  
åligger.  
 
I fråga om återkallelse av anbud eller svar eller av fullmakt gäller vad  
i 7, 13 och 18 §§ är stadgat.  
 
41 § Genom denna lag upphävas  1 kap. 1 § och 9 kap. 9 § handelsbalken, 2  
och 3 §§ i lagen d. 14 juni 1901 angående ocker samt vad i övrigt finnes  
i lag eller särskild författning stadgat stridande mot här ovan givna  
bestämmelser.  
 
Övergångsbestämmelser  
 
1987:329  
 
Denna lag träder i kr aft den 1 juli 1987. Har en rättshandling  
tillkommit före ikraftträdandet tillämpas 31 § i dess äldre lydelse.  
 
1994:1513  
 
1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 1995.  
 
2. Den nya bestämmelsen tillämpas även på rättshandlingar som  
har företagits före ikraftträdandet.  
 
3. Mål som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol prövas  
enligt äldre bestämmelser.